22-ц/775/1012/2014(м)
Головуючий в 1 інстанції: Федотова В.М.
Доповідач: Сорока Г.П.
І М Е Н Е
22 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області в
головуючого - Сорока Г.П.,
суддів - Баркової Л.Л.,
при секретарі - Макаровій О.А.,
розглянувши у судовому засіданні в
місті Маріуполі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про встановлення факту
проживання разом зі спадкодавцем
однією сім'єю не менш п'яти років,
визнання спадкоємцем четвертої черги
та за зустрічним позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про виселення
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3
та представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на
рішення Приморського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
03 червня 2014 року, -

В С Т А
Н О В И Л А:

02 липня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з даним позовом, який в подальшому
уточнив та просив встановити факт
проживання його однією сім'єю з ОСОБА_6
не менш п'яти років за адресою: АДРЕСА_1
та визнати його спадкоємцем четвертої
черги після смерті ОСОБА_6.

В обґрунтування вимог посилався на те,
що з 1984 році перебував у фактичних
шлюбних відносинах з ОСОБА_6, з її згоди
та зі згоди її матері ОСОБА_7, яка
померла в 2005 році, та брата ОСОБА_6 ,
який помер в 1998 році, був
зареєстрований в будинку АДРЕСА_1, де
проживає по теперішній час. ОСОБА_8
померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року. Після її
смерті відкрилась спадщина на спірний
будинок. Він проживав зі спадкодавцем з
1984 року однією сім'єю, вів з нею спільне
господарство, спільний бюджет, приймав
участь у ремонті будинку, облаштуванні
земельної ділянки, у вирішенні всіх
поточних питань. У зв'язку із тяжким
захворюванням з початку 2012 року
доглядав спадкодавця, турбувався про
неї, після смерті дружини залишився
проживати в будинку. Тому вважає, що він
набув право на спадкування і для
оформлення спадщини звернувся до
нотаріальної контори з приводу
прийняття спадщини, в чому йому було
відмовлено через відсутність
свідоцтва про її смерть,
правовстановлюючих документів на
спірний будинок і документів, що
підтверджують його право на спадщину.
Тому, виникла необхідність вирішення
спору в судовому порядку.

В січні 2014 року відповідачі ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду із
зустрічним позовом про виселення
ОСОБА_1 з домоволодіння АДРЕСА_1. На
мотивування своїх вимог посилалися на
те, що на підставі рішення Приморського
районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 27.10.2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Донецької області
від 27.11.2013 року по цивільній справі за
заявою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
встановлення факту родинних відносин,
включення до складу спадкоємців та
визнання права власності в порядку
спадкування за законом, вони є
власниками домоволодіння АДРЕСА_1 по 1/3
частки кожний після смерті ОСОБА_6
Дозволили ОСОБА_1 проживати у спірному
домоволодінні до отримання ними
спадщини, однак він виселятися
добровільно не бажає, приводить
будинок у нежилий стан та перешкоджає
їм у здійсненні права власності.

Рішенням Приморського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
03 червня 2014 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту
проживання разом зі спадкодавцем
однією родиною не менш п'яти років,
визнання спадкоємцем четвертої черги
задоволено.

Встановлено факт проживання однією
родиною ОСОБА_1 та ОСОБА_6, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_5 року, не менше п'яти років
до часу відкриття спадщини. Визнано
ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої черги за
законом після смерті ОСОБА_6.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про
виселення відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду,
відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
представник відповідача ОСОБА_4 -
ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просять
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 відмовити, а
зустрічну позовну заяву задовольнити
та виселити позивача зі спірного
домоволодіння. При цьому посилаються
на неправильність встановлення
обставин, які мають значення для
вирішення справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Зазначають, що
висновок суду про шлюбні відносини між
позивачем та ОСОБА_6 зроблено лише на
підставі показань свідків, які, на їх
погляд, є необ'єктивними,
непослідовними та нелогічними,
суперечать фактичним обставинам
справи, жоден зі свідків не зазначив, що
ОСОБА_1 був членом родини ОСОБА_6 Суд не
звернув уваги на те, що з вини ОСОБА_1 в
спірному будинку відбулась пожежа, що
свідчить про недбайливе ставлення
позивача до спадкового майна, займаючи
належне їм домоволодіння, порушує їх
право власності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
відповідачки ОСОБА_2, її представника
та представника відповідачів ОСОБА_3 і
ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_9, а також
представника відповідача ОСОБА_4 -
ОСОБА_5, які доводи апеляційної скарги
підтримали, просили скаргу
задовольнити, рішення суду скасувати і
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, а
їх зустрічний позов задовольнити,
заперечення позивача ОСОБА_1 та його
представника ОСОБА_10, які просили
рішення суду залишити без зміни,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з таких
підстав.

Відповідно вимог ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Згідно з п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України суд
розглядає справи про встановлення
факту проживання однією сім'єю
чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

Згідно зі ст. 1264 ЦК України у четверту
чергу право на спадкування за законом
мають особи, які проживали зі
спадкодавцем однією сім'єю не менш як
п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до п.21 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.05.2008 року
№7 «Про судову практику у справах про
спадкування» при вирішенні спору про
право на спадщину осіб, які проживали
зі спадкодавцем однією сім'єю не менше
як п'ять років до часу відкриття
спадщини (четверта черга спадкоємців
за законом), судам необхідно
враховувати правила частини другої
статті 3 СК України про те, що сім'ю
складають особи, які спільно
проживають , пов'язані спільним
побутом, мають взаємні права та
обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк
повинен виповнитися на момент
відкриття спадщини і його необхідно
обчислювати з урахуванням часу
спільного проживання зі спадкодавцем
однією сім'єю до набрання чинності цим
Кодексом.

Судом встановлено і це підтверджено
матеріалами справи, будинок АДРЕСА_1
належав ОСОБА_6 та ОСОБА_8 (а.с.7-11).

ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року
(а.с.1.66). Після її смерті відкрилась
спадщина на вказаний будинок.

Рішенням Приморського районного суду
м. Маріуполя Донецької області від 27
вересня 2013року було встановлено факт
родинних відносин між ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_2 та ОСОБА_6, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_5 року, а саме, що вони є
двоюрідними племінниками спадкодавця.
ОСОБА_3, ОСОБА_4 було включено до складу
спадкоємців після смерті ОСОБА_6, та
визнано за ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2
право власності в порядку спадкування
на будинок АДРЕСА_1 - по 1/З частині за
кожним (а.с.69).

Ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 27 листопада 2013 року
апеляційне провадження за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 27 вересня 2013 року було
закрито із-за недоведеності, що
оскаржуваним рішенням порушено його
права (а.с.70-71).

Як вбачається з домової книги та
паспорту громадянина України ОСОБА_1,
він зареєстрований в АДРЕСА_1 06.11.1984
року на постійне проживання (а.с.12,15-28).

Згідно довідки КСН «Селище Кіровка»
№17-217 від 04.06.2013 року ОСОБА_1
зареєстрований АДРЕСА_1 з 06.11.1984 року по
теперішній час і в будинку проживав та
вів спільне господарство з ОСОБА_6 по
день її смерті (а.с.6).

З технічного паспорту на мотоцикл
НОМЕР_1 вбачається, що мотоцикл ТУЛА
-ТМЗ-5 був придбаний ОСОБА_1 30 квітня
1987року (а.с.164).

Згідно з відомостями Приморського РВ
Маріупольського МУ ГУ МВС України в
Донецькій області від ОСОБА_6 не
зареєстровано звернень за фактом
непристойної поведінки з боку ОСОБА_1
щодо притягнення останнього до
відповідальності (а.с.105).

З наданих копій квитанцій по сплаті за
послуги енергопостачання, КП
«Комунальник», водопостачання
вбачається, що ОСОБА_1 продовжує
оплачувати дані послуги з жовтня
2012року (а.с.107-118,175-177).

Згідно трудової книжки та пенсійного
посвідчення ОСОБА_1 працював по травень
2000 року (а.с.122-125).

Відповідно до відомостей УПФУ у
Приморському районі м. Маріуполя
Донецької області ОСОБА_1 отримує
пенсію за місцем свого проживання
АДРЕСА_1 (а.с.14,162-163,165).

Виходячи з таких обставин, з
урахуванням показань свідків ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 про те, що
позивач зі спадкодавцем ОСОБА_6
проживали однією сім'єю без реєстрації
шлюбу з 1984 року по день смерті
спадкодавця у спірному домоволодінні
як чоловік та дружина, вели спільне
господарство, спільний бюджет, були
пов'язані взаємними правами та
обов'язками по догляду один за одним,
суд першої інстанції дійшов до
висновку про доведеність факту
проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем
однією сім'єю не менше п'яти років до
часу відкриття спадщини. Тому позов
ОСОБА_1 визнав обґрунтованим і
задовольнив, встановивши факт
проживання позивача і спадкодавця
однією сім'єю не менше п'яти років до
часу відкриття спадщини і визнавши
його спадкоємцем четвертої черги.

При цьому показання свідків ОСОБА_15 та
ОСОБА_16 суд до уваги не прийняв, дав їм
критичну оцінку, посилаючись на те, що
ОСОБА_16 є матір'ю ОСОБА_2 і ОСОБА_3 і
зацікавленою особою, а свідок ОСОБА_15
не змогла достовірно надати пояснення,
оскільки обмежена в постійному
спілкуванні та пересуванні в силу вад
здоров'я, не мала близьких стосунків зі
спадкодавцем.

Відмовляючи в задоволені зустрічного
позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4, суд
першої інстанції виходив з того, що
позов ОСОБА_1 задоволено, встановлено
факт проживання його зі спадкодавцем
однією сім'єю і визнано спадкоємцем
четвертої черги, тому з урахуванням
положень ст.150 ЖК України, ст.ст.387,391,383
ЦК України дійшов до висновку про
відсутність підстав вважати, що він не
порушив права власності відповідачів і
не має підстав для його виселення із
спірного будинку.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів не може не
погодитись, оскільки вони відповідають
обставинам справи та вимогам закону.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що суд першої інстанції неправильно
прийняв належними доказами показання
свідків ОСОБА_14, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та
ОСОБА_13, які не були очевидцями і
пояснення давали зі слів представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_17, що суд неправильно не
прийняв до уваги показання свідків
ОСОБА_16 та ОСОБА_15 колегія суддів
вважає безпідставними,оскільки вони
спростовуються змістом технічного
запису судового засідання, з якого
вбачається, що наведені в рішенні суду
показання цих свідків співпадають зі
змістом їх показань в технічному
записі судового засідання..

З матеріалів справи, технічного запису
судового засідання вбачається, що
показання свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_15 є
непослідовними, вони не бували в
спірному будинку, не бачили та не
знають як проживали позивач з ОСОБА_6,
їм невідомі також відносини між
позивачем з матір'ю і братом
спадкодавця, хто доглядав спадкодавця
під час її хвороби. Свідок ОСОБА_16
пояснювала, що вона є матір'ю
відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що в 1983
року з АДРЕСА_2 переїхала на постійне
місце проживання на АДРЕСА_3, але часто
бувала по вул..Богдана, що у 1984-1985 роках
появився ОСОБА_1, знає зі слів
спадкодавця, що позивач вселився в
будинок як квартирант, не знає хто
доглядав спадкодавця під час її
хвороби. Свідок ОСОБА_15 пояснила, що в
спірному будинку не була, окрім як на
похоронах матері спадкодавця, зі слів
якої знає, що позивач вселився як
квартирант і що проживає у літній
кухні, а вона не бачила де живе позивач,
не знає чим займався, бачила, що він ніс
картоплю, коли ОСОБА_8 хворіла, хто за
нею доглядав не знає, стверджувала, що
мотоцикла у позивача ніколи не було.
Племінників ОСОБА_6 бачила тільки після
її смерті.

Як вбачається зі справи та технічного
запису судового засідання свідки
ОСОБА_14, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13
підтримували добрі стосунки зі
спадкоємцем ОСОБА_6 та ОСОБА_1 під час їх
спільного проживання і пояснювали в
основному ті обставини, які їм відомі
як очевидцям, а також обставини, які
стали відомі з розмов зі спадкоємцем і
позивачем в період їх спільного
спілкування.. Зазначені свідки
одностайно стверджували, що позивач зі
спадкодавцем ОСОБА_6 з 1984 року
проживали однією сім'єю як чоловік та
жінка, вели спільне господарство,
спільний бюджет, турбувались один про
одного, ОСОБА_1 доглядав спадкодавця
коли та в останній рік перед смертю
тяжко хворіла. Показання даних свідків
є послідовними і підтверджуються
письмовими доказами, зокрема, довідкою
про придбання позивачем мотоцикла в 1987,
домовою книгою про постійну реєстрацію
позивача в спірному будинку,
інформацією УПФУ про оформлення і
отримання позивачем пенсії за адресою
спірного будинку, довідкою КСН «Селище
Кіровка» від 04.06.2013 року про проживання
позивача і спадкодавця однією сім'єю з
1984 року та ведення ними спільного
господарства по АДРЕСА_4, а також
наданими апеляційному суду довідками
КСН «Селище Кіровка» від 16.06.2014 року та
від 07.07.2014 року про повноваження ОСОБА_18
як члена КСН.

З огляду на наведене колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції,
дослідивши всі надані сторонами
докази, правильно дав їм оцінку з
урахуванням належності, допустимості
та достовірності в їх сукупності.
Правильно встановивши, що ОСОБА_1 з
ОСОБА_6, не перебуваючи у
зареєстрованому шлюбі з іншими
особами, з 1984 року проживали однією
сім'єю як чоловік та жінка, вели спільне
господарство, допомагали одним одному
та турбувались один про одного, тобто,
мали взаємні права та обов'язки, суд
першої інстанції обґрунтовано дійшов
до висновку про доведеність факту
проживання позивача зі спадкодавцем
однією сім'єю не менше п'яти років до
відкриття спадщини.

Як пояснив ОСОБА_1 та його представник в
судовому засіданні встановлення
такого факту йому необхідно для того,
щоб зберегти право на проживання в
будинку, а також він має намір
оспорювати право відповідачів на
спадщину, що без встановлення факту
проживання однією сім'єю зі
спадкодавцем та визнання його
спадкоємцем є неможливим.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано дійшов до висновку про
задоволення позову ОСОБА_1

Також колегія суддів вважає
безпідставними доводи апеляційної
скарги про те, що суд першої інстанції
неправильно відмовив в задоволенні
зустрічного позову про виселення
позивача, неправильно не прийняв до
уваги, що з вини ОСОБА_1 відбулась
пожежа в спірному будинку, що,
залишаючись проживати будинку, він
порушує право власності відповідачів.

Зі справи вбачається, що свої вимоги
про виселення ОСОБА_1 зі спірного
будинку в зустрічній позовній заяві
відповідачі обґрунтовували тим, що
вони на підставі рішення суду від 27.09.2013
року про встановлення родинних
відносин і визнання права власності в
порядку спадкування є власниками
спірного будинку, а ОСОБА_1 є
тимчасовим мешканцем, однак він
розпоряджається речами, що залишились
в спадковому будинку, з його вини
будинок пожежею приведений в нежилий
стан, але він в добровільному порядку
на їх вимогу відмовляється виселитись
(а.с.64-65,94-96).

Як вбачається з Акту про пожежу від
18.12.2012 року ймовірною причиною пожежі є
порушення правил пожежної безпеки при
експлуатації пічки на твердому паливі
(а.с.171-172). Будь-яких доказів, що пожежа
відбулась внаслідок навмисних дій
ОСОБА_1 суду не надано.

З урахуванням наведеного, а також того,
що судом встановлено факт проживання
ОСОБА_1 зі спадкодавцем однією сім'єю та
визнано його спадкоємцем четвертої
черги, і колегія суддів не встановила
апеляційних підстав для скасування
рішення суду в частині вирішення
основного позову, переглядаючи справу
в межах заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції обґрунтовано дійшов до
висновку про відмову в задоволенні
зустрічного позову.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції повно, всебічно та об'єктивно
розглянув справу, правильно встановив
обставини справи та відповідні їм
правовідносини, їм та наданим доказам
дав правильну правову оцінку та
обґрунтовано у відповідності з
вимогами матеріального і
процесуального права дійшов до
висновку про задоволення основного
позову та відмову в задоволенні
зустрічного позову.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
висновків суду не спростовують.

З огляду на наведене, переглядаючи
справу відповідно до вимог ст.303 ЦПК
України в межах заявлених в суді першої
інстанції позовних вимог та на
підставі доказів, наданих сторонами,
які відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК
України зобов'язані довести ті
обставини, на які вони посилаються як
на підставу своїх вимог та заперечень,
колегія суддів вважає, що апеляційних
підстав для скасування чи зміни
рішення суду немає, тому рішення суду
підлягає залишенню без зміни, у зв'язку
з чим апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Приморського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
03 червня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий :
Сорока Г.П.

Судді :
Баркова Л.Л.

Гаврилова Г.Л.