Справа № 199/9078/13-ц
УХВАЛА

31.07.2014

Амур-Нижньодніпровський районний
суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Спаї В.В.,

секретар - Шахназарян М.А.,

за участі представника позивача -
Далія С.О.,

за участі представника відповідача -
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську заяву
відповідача про перегляд заочного
рішення у цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Відповідач звернулася до суду із
заявою про перегляд рішення,
ухваленого Амур-Нижньодніпровським
районним судом м. Дніпропетровська
20.11.2013 р. у цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за кредитним договором, в її
обґрунтування посилаючись на те, що з
поважних причин не приймав участь у
судових засіданнях, оскільки не був
обізнаний про розгляд справи судом (не
отримував ухвали про відкриття
провадження у справі та судової
повістки), а також на те, що дана
справа не підсудна
Амур-Нижньодніпровському районному
суду м. Дніпропетровська, оскільки
відповідно до паспортних даних та
довідки адресно-довідкового
підрозділу ГУДМС УДМС України в
Дніпропетровській області від 05
вересня 2013 року ОСОБА_3 зареєстрований
і проживає в Індустріальному районі м.
Дніпропетровська. Отже, провадження у
справі відкрито з недотриманням правил
підсудності, що є порушенням норм
процесуального права.

Разом з тим, згідно заяви
відповідача про перегляд заочного
рішення відповідно до п. 9.12 строк дії
Договору обмежений 12 місяцями (а.с. 1), а
кінцевий термін погашення
заборгованості обмежений строком дії
кредитної картки у 2 роки, тобто, з 25
травня 2006 року до 25 травня 2008 року
остаточно. У зв'язку з тим, що
відповідач жодного разу не погасив
заборгованість від дня отримання цієї
картки, позивач міг дізнатися про
порушення своїх прав та інтересів ще у
2008 році, проте, пред'явив позов лише 21
серпня 2013 року, тобто, зі спливом
3-річного строку позовної давності,
встановленого ст. 257 ЦК України.

Водночас, згідно із п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК
України до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені) застосовується
позовна давність в 1 рік. Разом з тим,
на переконання відповідача стягнута
за судовим рішенням грошова сума не
обґрунтована наданими на її
підтвердження доказами і розрахунками.
Так, суд ухвалив стягнути з
відповідача на користь позивача 27388,99
грн., що складається з 3996,40 грн.
заборгованості за кредитом; 21612,16 грн.
заборгованості по процентам за
користування кредитом, а також штрафи
відповідно до п. 8.6 Умов та правил
надання банківських послуг: 500,00 грн. -
штраф (фіксована частина), 1280,43 грн. -
штраф (процентна складова). Остання
сума штрафу - не ґрунтується ні на
розрахунках позивача, ні на реальному
розрахунку 5 % від суми позову
відповідно до п. 8.6 Умов та правил
надання банківських послуг: "При
нарушении Клиентом сроков платежей по
любому из обязательств
предусмотренных настоящим договором
более чем на 120 дней, обязан уплатить
Банку штраф в размере 500 грн. + 5% от суммы
иска". За розрахунками позивача
заборгованість за судовим штрафом
складає 1 780,43 грн. (а.с. 9), а реально
5% від суми позову у 27388,99 грн.
становить 1 369,45 грн., що свідчить про
помилку позивача у розрахунку. Отже,
штраф у 1280,43 грн. нарахований не на
підставі фактичних обставин справи.

У судовому засіданні представник
відповідача підтримав вимоги заяви
повністю, просив суд врахувати
обставини, викладені в цій заяві, та
просив суд повністю задовольнити
подану заяву.

Представник позивача просив суд
відмовити в задоволенні заяви
повністю.

Заслухав пояснення осіб, які
беруть участь у справі, суд дійшов до
наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 232 ЦПК України
заочне рішення підлягає скасуванню,
якщо судом буде встановлено, що
відповідач не з'явився в судове
засідання та не повідомив про причини
неявки з поважних причин і докази, на
які він посилається, мають істотне
значення для правильного вирішення
справи. Отже, виходячи зі змісту даної
правової норми, скасування заочного
рішення судом, що його ухвалив, можливе
у випадку встановлення судом двох
обставин: відповідач не з'явився в
судове засідання, в якому ухвалено
заочне рішення, та не повідомив про
причини неявки з поважних причин та
докази, на які він посилається, мають
істотне значення для правильного
вирішення справи.

Щодо неналежного повідомлення
відповідача про розгляд справи судом,
то суд погоджується із слушністю
доводів відповідача, оскільки
матеріали судової справи не містять
відомостей про вручення відповідачу
судової повістки.

Разом з тим, суд погоджується
із слушністю доводів відповідача у
частині посилання ним на докази, які
мають істотне значення для
правильного вирішення справи: сплив
3-річного строку позовної давності,
встановленого ст. 257 ЦК України, сплив
строку згідно із п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК
України до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені), не
обґрунтованість стягнутої судовим
рішенням грошової суми
заборгованості за кредитним договором
наданими на її підтвердження доказами
і розрахунками.

За наведених вище підстав заочне
рішення підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 231, 210, п. 1 ч. 1 ст.
208 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву відповідача про перегляд
заочного рішення, ухваленого
Амур-Нижньодніпровським районним
судом м. Дніпропетровська 20.11.2013 р. у
цивільній справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором задовольнити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
20.11.2013 р. у цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за кредитним договором скасувати,
справу призначити до розгляду в
загальному порядку.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя