ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ
Справа № 636/ 2536 /14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2014 р.

Чугуївський міський суд Харківської
області у складі:

головуючого-судді - Панаід І.В.

за участю секретаря судового засідання
- Левчук К.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Чугуївського міського
суду Харківської області цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, про визнання права власності на
житловий будинок в порядку набувальної
давності, -

встановив:

Позивач звернувся до Чугуївського
міського суду Харківської області з
позовною заявою та просить визнати за
ним право власності на житловий
будинок, який розташований за адресою:
АДРЕСА_1, який належав ОСОБА_3, померлій
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, в порядку
набувальної давності. В обґрунтування
позовних вимог посилається на те, що з
2004 року він добросовісно, відкрито та
безперервно володіє та користується
домоволодінням, яке розташоване в
АДРЕСА_1. Оформити свої спадкові права
відповідач не має можливості так як
відсутній правоустановчий документ,
який посвідчує право власності на
вказане домоволодіння. У зв'язку з цим
Позивач вважає, що має право на
задоволення даного позову та визнання
за ним права власності в порядку
набувальної давності.

Позивач в судове засідання не з`явився,
через канцелярію суду надав заяву про
підтримання позовних вимог та просив
розглянути справу за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не
з`явилася, про час та місце розгляду
справи була повідомлена належним
чином, подала заяву з прохання
розглянути справу за її відсутності.
Проти задоволення позову не
заперечувала.

Суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК
України вважає за можливе розглядати
справу у відсутність сторін за
наявними доказами справи.

Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі
визнання відповідачем позову, суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Дослідивши та перевіривши письмові
докази, суд приходить до висновку, що
позов підлягає задоволенню, як такий,
що знайшов своє повне підтвердження в
процесі розгляду справи.

Судом встановлені такі факти та
відповідні ним правовідносини.

ОСОБА_3 є власницею домоволодіння, яке
розташоване в АДРЕСА_1.

Домоволодіння, яке розташоване в
АДРЕСА_1, зі службовими будовами та
спорудами зареєстроване в
погосподарській книзі №1
Великобабчанської сільської ради на
1991-1995 р.р. за гр. ОСОБА_3 (особистий
рахунок НОМЕР_2). Домоволодіння
розташоване на земельній ділянці
площею 0,52 га з фонду земель комунальної
власності територіальної громади села
Велика Бабка, що підтверджується
довідкою №210 від 30.05.2014 року, виданої
виконкомом Великобабчанської
сільської ради Чугуївського району
Харківської області.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3 померла, що
підтверджується Свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_3, виданим Глибоцькою
сільською радою Харківського району
Харківської області, актовий запис №80.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася
спадщина, яка складається з
домоволодіння, яке розташоване в
АДРЕСА_1.

21 грудня 1993 року ОСОБА_3 склала заповіт,
відповідно до якого на випадок своєї
смерті зробила розпорядження, яким все
майно заповіла своїй донці ОСОБА_2.

Заповіт посвідчений виконавчим
комітетом Глибоцької сільської Ради
народних депутатів Харківського
району Харківської області та
зареєстрований за №116.

Станом на 12.07.2006 року заповіт не
змінений та не скасований, про що
свідчить відмітка секретаря
Глибоцької сільської ради
Харківського району Харківської
області.

Відповідач вчасно звернулася до
Чугуївської державної нотаріальної
контори Харківської області з заявою
про прийняття спадщини, проте на
сьогоднішній день ухиляється від
належного оформлення своїх спадкових
прав.

Крім того, оформити свої спадкові права
відповідач не має можливості так як
відсутній право установчий документ,
який посвідчує право власності ОСОБА_3
на домоволодіння, яке розташоване в
АДРЕСА_1.

Також до Чугуївської державної
нотаріальної контори Харківської
області 21 листопада 1996 року звернулася
ОСОБА_6 з заявою про відмову від
прийняття спадщини на користь ОСОБА_2.

З 2004 року Позивач, ОСОБА_1, добросовісно,
відкрито та безперервно володіє та
користується домоволодінням, яке
розташоване в АДРЕСА_1.

Також, Позивач, ОСОБА_1, не тільки
добросовісно, відкрито та безперервно
володіє та користується
домоволодінням, а й володіє з 2004 року
оригіналами наступних документів:
заповітом від 21.12.1993 року та технічним
паспортом.

Статтею 16 Цивільного кодексу України
(надалі ЦКУ) встановлено, що кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Згідно із ст. 325 ЦКУ, суб'єктами права
приватної власності є фізичні та
юридичні особи, які можуть бути
власниками будь-якого майна.

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України,
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом та
вважається правомірно, якщо інше прямо
не випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно до положень ст. 344 ЦК України
особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років, набуває право
власності на це майно.

Відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України цієї
статті право власності за набувальною
давністю на нерухоме майно набувається
за рішенням суду.

Чинним цивільним законодавством
набувальна давність визначається як
засіб закріплення майна за суб'єктами,
що ним володіють, у випадках, коли вони
не мають можливості через певні
обставини підтвердити підстави
виникнення прав, а також в інших
ситуаціях. Право власності за
набувальною давністю може бути набутим
як на безхазяйні речі, так і на майно,
яке належить за правом власності іншій
особі.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав»,
відповідно до частини першої статті 344
ЦК особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено ЦК.
При вирішенні спорів, пов'язаних із
набуттям права власності за
набувальною давністю, суди повинні
враховувати, зокрема, - володіння є
добросовісним, якщо особа при
заволодінні чужим майном не знала і не
могла знати про відсутність у неї
підстав для набуття права власності; -
володіння визнається відкритим, якщо
особа не приховувала факт знаходження
майна в її володінні. Вжиття звичайних
заходів щодо забезпечення охорони
майна не свідчить про приховування
цього майна; - володіння визнається
безперервним, якщо воно не
переривалось протягом всього строку
набувальної давності. У разі втрати не
із своєї волі майна його давнісним
володільцем та повернення цього майна
протягом одного року або пред'явлення
протягом цього строку позову про його
витребування набувальна давність не
переривається (частина третя статті 344
ЦК). Враховуючи положення статей 335 і 344
ЦК, право власності за набувальною
давністю може бути набуто на майно, яке
належить на праві власності іншій
особі (а не особі, яка заявляє про
давність володіння), а також на
безхазяйну річ. Отже, встановлення
власника майна або безхазяйності речі
є однією з обставин, що має юридичне
значення, і підлягає доведенню під час
ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Виходячи зі змісту частини першої
статті 344 ЦК, відсутність державної
реєстрації права власності на нерухоме
майно не є перешкодою для визнання
права власності на це майно у зв'язку зі
спливом строку набувальної давності,
оскільки така державна реєстрація може
бути здійснена після визнання права
власності за набувальною давністю.

Отже, враховуючи те, що Позивач, ОСОБА_1,
більше десяти років добросовісно
володіє домоволодінням, яке
розташоване в АДРЕСА_1, яке належить на
праві приватної власності ОСОБА_3,
відкрито, безперервно, здійснюючи
обслуговування домоволодіння, суд
вважає за можливе, відповідно до
чинного законодавства України, визнати
за Позивачем право власності на
вказане домоволодіння, в порядку
набувальної давності.

Суд, дослідивши надані сторонами
докази, оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, вважає, що позов підлягає
задоволенню.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст.ст. 209, 212, 214-215, 218 ЦПК
України, суд, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності на житловий
будинок в порядку набувальної давності
- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний код НОМЕР_1, право
власності на житловий будинок, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1, який
належав ОСОБА_3, померлій ІНФОРМАЦІЯ_2
року, в порядку набувальної давності.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Харківської області через суд першої
інстанції протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя