Справа № 195/1027/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

17.07.2014 року с-ще
Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд
Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Тетеревятникова А.П.,
при секретарі Мартиновій Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про дозвіл на
тимчасовий виїзд за кордон
неповнолітньої дитини без згоди
батька, третя особа без самостійних
вимог - орган опіки та піклування
Томаківської районної державної
адміністрації Дніпропетровської
області,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу
на тимчасовий виїзд неповнолітньої
дитини за кордон.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивачка посилається на те, що з 05.07.2003
року по 23.05.2011 року з відповідачем вони
перебували у зареєстрованому шлюбі.
Шлюб було розірвано на підставі
рішення Томаківського районного суду
Дніпропетровської області від 23.05.2011
року.

Від шлюбу вони мають малолітню дочку -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. За рішенням суду,
місце проживання дочки, після
розлучення, визначено за нею.

Вона матеріально утримує та належним
чином піклується про здоров'я дитини,
її фізичний, духовний та моральний
розвиток.

З часу розірвання шлюбу відповідач
участі у вихованні та догляді за
дитиною не бере, її навчанням та
розвитком не цікавиться, матеріальної
допомоги на утримання та розвиток
дочки майже не надає.

Більш того, відповідач безпідставно
чинить перешкоди у здійсненні нею
заходів, спрямованих на покращення
здоров'я дитини, її фізичний, духовний
та моральний розвиток. Зокрема,
відповідач відмовляється надати у
передбаченому законодавством України
порядку дозвіл на виїзд доньки за
кордон для відпочинку та оздоровлення
останньої та відмовляється
нотаріально засвідчити клопотання
самостійного виїзду доньки за кордон.
Виїзд дитини за кордон вочевидь
сприятиме розширенню світогляду
дитини та її кругозору, ознайомленню з
культурою інших народів, стимулювання
вивчення іноземних мов і підготовки до
самостійного життя, та добре
позначиться на її духовному та
інтелектуальному розвитку, як
особистості в майбутньому.

Дочка навчається в Павлоградському
ліцеї м. Павлоград Дніпропетровської
області для дітей з розвинутими
математичними здібностями.

Влітку, на її адресу надійшло
повідомлення про запрошення до
Республіки Польща мером міста Щецин,
про поїздку дочки та інших дітей
Будинку творчості та юнацтва м.
Павлоград з метою оздоровлення та
ознайомлення з культурою місцевості.

Але не зважаючи на це, її колишній
чоловік, безпідставно не надає згоди на
виїзд доньки за межі України. При цьому
жодних вагомих аргументів, які б
пояснювали та обґрунтовували його
незгоду, він не наводить.

Згідно до ч. 2 ст. 154 СК України, батьки
мають право звертатися до суду, органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування та громадських
організацій за захистом прав та
інтересів дитини, а також
непрацездатних сина, дочки як їх
законні представники без спеціальних
на те повноважень.

Відповідно до ст. 141 СК України мати,
батько мають рівні права та обов'язки
щодо дитини, незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 151 СК України батьки
мають переважне право перед іншими
особами на особисте виховання дитини.
Батьки мають право залучати до
виховання дитини інших осіб,
передавати її на виховання фізичним та
юридичним особам. Батьки мають право
обирати форми та методи виховання, крім
тих, які суперечать закону моральним
засадам суспільства.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 СК України
батьки зобов'язані піклуватися про
здоров'я дитини, її фізичний, духовний
та моральний розвиток.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України
здійснення батьками своїх прав та
виконання обов'язків мають
ґрунтуватися на повазі до прав дитини
та її людської гідності. Батьківські
права не можуть здійснюватися всупереч
інтересам дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про
охорону дитинства» кожна дитина має
право на рівень життя, достатній для її
фізичного, інтелектуального,
морального, культурного, духовного і
соціального розвитку. Батьки або особи,
які їх замінюють, несуть
відповідальність за створення умов,
необхідних для всебічного розвитку
дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України
фізична особа, яка не досягла
шістнадцяти років, має право на виїзд
за межі України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), піклувальників та в
їхньому супроводі або в супроводі осіб,
які уповноважені ними.

Відповідно п. 3, п. 4 Правил перетинання
державного кордону громадянами
України, затверджених постановою КМУ
від 27.01.1995 № 57 виїзд з України громадян,
які не досягли 16-річного віку,
здійснюється за згодою обох батьків
(усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх
супроводі або в супроводі осіб,
уповноважених ними, які на момент
виїзду з України досягли 18-річного
віку. Виїзд з України громадян, які не
досягли 16-річного віку, в супроводі
одного з батьків або інших осіб,
уповноважених одним з батьків за
нотаріально посвідченою згодою,
здійснюється без нотаріально
посвідченої згоди другого з батьків,
зокрема у разі пред'явлення рішення
суду про надання дозволу на виїзд з
України громадянину, який не досяг
16-річного віку, без згоди та супроводу
другого з батьків.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України
«Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» за
відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду. Документами,
що дають право на виїзд з України і
в'їзд в Україну та посвідчують особу
громадянина України, зокрема дитини,
під час перебування за її межами, є
проїздний документ дитини.

Оформлення проїздного документа
провадиться на підставі нотаріально
засвідченого клопотання батьків або
законних представників батьків чи
дітей у разі потреби самостійного
виїзду неповнолітнього за кордон. За
відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

У відповідності до п. 18 Правил
оформлення і видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документа дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 31 березня 1995 року
№ 231, оформлення паспорта /проїзного
документа здійснюється на підставі
заяви батьків (законних представників
батьків чи дітей). За наявності
заперечень одного з батьків документ
може бути оформлено на підставі
рішення суду.

З наведеного витікає, що судове рішення
про надання дозволу на тимчасовий
виїзд дитини за межі України без згоди
батька є підставою для звернення до
відділу у справах громадянства,
міграції та реєстрації фізичних осіб
для видачі проїздного документа та до
консульської установи для отримання
відповідного дозволу.

Згідно ст. 3 Конвенції ООН про права
дитини, в усіх діях щодо дітей,
незалежно від того, здійснюються вони
державними чи приватними установами,
що займаються питаннями соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється як найкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Вважає, що така позиція відповідача, як
батька неповнолітньої ОСОБА_3, шкодить
її інтересам та не сприяє її всебічному
та гармонійному розвитку, тому вона
змушена була звернутися до суду щодо
усунення перешкод в здійсненні права
доньки на виїзд за кордон.

У своїй письмовій заяві позивачка
підтримала позов в частині надання
дозволу виїзду її малолітньої дитини
за межі України без письмової згоди
батька дитини і просить суд розглянути
справу за її відсутності у судовому
засіданні та витрати пов?язані з
розглядом справи покласти на неї.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, про день та час розгляду
справи повідомлявся належним чином,
про що свідчать відповідні поштові
відправлення, про причини неявки в
судове засідання не повідомив,
письмових заяв чи клопотань до суду
не надав, не спростував позовні вимоги.

Третя особа, що не заявляє самостійних
вимог на предмет спору - орган опіки та
піклування Томаківської районної
державної адміністрації
Дніпропетровської області, у своїй
письмовій заяві просять розглянути
справу за відсутності у судовому
засіданні свого представника, про що не
вбачають порушень прав та інтересів
неповнолітньої дитини у разі
задоволення позову.

У відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК
України у разі неявки в судове
засідання відповідача, який належним
чином був повідомлений і від якого не
надійшло повідомлення про причини
неявки або якщо зазначені ним причини
визнанні неповажними, суд може
ухвалити заочне рішення на підставі
наявних у справі доказів, якщо позивач
не заперечує проти такого вирішення
справи. Зі згоди позивача суд ухвалює
рішення про заочну форму розгляду
справи, що відповідає положенням ст. 224
ЦПК України.

Дослідивши подані документи, всебічно
і повно з'ясувавши усі фактичні
обставини справи, на яких ґрунтуються
позовні вимоги, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
спору по суті у їх сукупності, суд
встановив такі фактичні обставини та
відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи доведено, що
сторони перебували між собою у
зареєстрованому шлюбі з 05.07.2003 року по
23.05.2011 року. Від шлюбних стосунків мають
малолітню дитину - дочку, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з позивачкою,
що підтверджується довідкою з місця
проживання.

Відповідно до приписів ст. 141 СК
України, батьки мають рівні права та
обов'язки щодо дитини. Відповідно до ч.
2 ст. 150 СК України, батьки
зобов'язані піклуватися про здоров'я
дитини, її фізичний, духовний та
моральний розвиток.

Доведено, що позивачка турбуючись про
виховання та утримання дитини, має
бажання та можливість виїзду за кордон,
де може забезпечити відпочинок і
оздоровлення дитини. Однак, відповідач
згоди на тимчасовий виїзд дитини не
надає.

Таким чином, фактично між сторонами
існує спір щодо виїзду дитини за кордон
за відсутності згоди батька на
постійне проживання, тобто спір між
батьками про тимчасовий виїзд дитини
за кордон для певної мети, якою з
позиції позивачки є оздоровлення та
ознайомлення з культурою місцевості м.
Щецин Республіки Польща, за
запрошенням мера міста.

Статтею 313 ЦК України визначено, що
фізична особа, яка не досягла
шістнадцяти років, має право на виїзд
за межі України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), піклувальників та в
їхньому супроводі або в супроводі осіб,
які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей
громадян України визначено Законом
України "Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України" від 21
січня 1994 року №3857-ХІІ, постановою КМУ
від 27січня 1995 року № 57 "Про
затвердження правил перетинання
державного кордону громадянами
України", Правилами оформлення і видачі
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон і проїзного документа
дитини, їх тимчасового затримання та
вилучення, затверджених постановою
КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із
змінами).

У відповідності до положень ч. 2 ст. 4
Закону України "Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України", оформлення проїзного
документа дитини проводиться на
підставі нотаріально засвідченого
клопотання батьків або законних
представників. За відсутності згоди
одного з батьків, виїзд
неповнолітнього громадянина України
за кордон може бути дозволений на
підставі рішення суду.

Згідно до п.18 Правил оформлення і
видачі паспортів громадянам України
для виїзду за кордон і проїзних
документів дитини, їх тимчасового
затримання та вилучення, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 31 березня 1995 року № 231, з наступними
змінами і доповненнями, за відсутністю
згоди одного з батьків виїзд
неповнолітнього за кордон може бути
дозволений за рішенням суду.

Правила перетинання державного
кордону громадянами України,
затверджені постановою Кабінету
Міністрів України від 27січня 1995 року
№57 із змінами і доповненнями,
передбачають, що перетинання
державного кордону для виїзду за межі
України громадянами, які не досягли
16-річного віку, здійснюються лише за
згодою обох батьків (усиновлювачів) та
в їх супроводі або в супроводі осіб,
уповноважених ними, які на момент
виїзду з України досягли 18-річного
віку. Виїзд за межі України громадян,
які не досягли 16-річного віку, в
супроводі одного з батьків або інших
осіб, уповноважених одним з батьків за
нотаріально посвідченою згодою, згода
другого з батьків не вимагається у разі
пред'явлення рішення суду про надання
дозволу на виїзд з України громадянину,
який не досяг 16-річного віку, без згоди
та супроводу другого з батьків.

Правилами оформлення і видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документа дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення,
затверджених постановою КМУ від 31
березня 1995 року № 231 (із змінами)
визначено зокрема, що виїзд
неповнолітніх громадян України за межі
території України здійснюється за
одним із таких документів: паспорт
громадянина України для виїзду за
кордон, виданий дітям громадянам
України згідно з цими правилами;
проїзний документ дитини, виданий
відповідно до Правил; паспорт
громадянина України для виїзду за
кордон одного з батьків, у який,
відповідно до Правил, записано дитину,
яка прямує у його супроводі через
державний кордон. Пунктом 18 цих
Правил передбачено, що оформлення
паспорта/проїзного документа
здійснюється на підставі заяви батьків
(законних представників батьків чи
дітей), а у разі, коли батьки не
перебувають у шлюбі між собою, - того з
них, з ким проживає дитина, справжність
підпису яких засвідчено нотаріально.
За наявності заперечень одного з
батьків документ може бути оформлено
на підставі рішення суду.

З огляду на викладене діючим
законодавством не встановлено
обмеження щодо виїзду неповнолітньої
дитини за кордон, а лише встановлено
певний порядок її виїзду за кордон за
згодою батьків або дозволу суду при
відсутності згоди одного з батьків.

З наведеного також вбачається, що
чинним законодавством передбачена
можливість і необхідність вирішення у
судовому порядку питання про надання
дозволу на виїзд за кордон дитини, якій
не виповнилося 16 років, із зазначенням
конкретної країни, конкретної дати
виїзду (разового), а не надання рішенням
суду дозволу на виїзд дитини за кордон
без зазначення держави перебування та
конкретного періоду такого
перебування, що у порушення ст. ст. 153,
157 СК України фактично позбавить
батька дитини можливості брати участь
у її вихованні та можливості
особистого спілкування з нею.

Оскільки у позивачки є складнощі в
отриманні згоди відповідача на виїзд
дитини за кордон, а також беручи до
уваги той факт, що судом при розгляді
даної справи не встановлено обмежень
чи заборон, які унеможливлюють виїзд
неповнолітньої дитини за межі України
для тимчасового перебування на
території Республіки Польща, суд
приходить до висновку про доцільність
задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та
надання дозволу на виїзд
неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за
кордон без згоди батька.

Судові витрати за клопотанням
позивачки покласти на неї.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 10, 11, 30, 60, 130, 174, 209, 212, 214 - 215, 223
ЦПК України, ст. 313 ЦК України, ч. 2 ст. 4
Закону України "Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України", ст. ст. 150, 154 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон
неповнолітньої дитини без згоди
батька, третя особа без самостійних
вимог - орган опіки та піклування
Томаківської районної державної
адміністрації Дніпропетровської
області - задовольнити.

Надати дозвіл на виїзд за межі України
неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 без
письмової згоди батька дитини ОСОБА_2
до досягнення дитиною повноліття.

Надати дозвіл ОСОБА_1, або її
офіційному представнику, на оформлення
проїзних документів для виїзду її
неповнолітньої дочки, ОСОБА_3 за межі
України без письмової згоди батька
дитини ОСОБА_2.

Судові витрати покласти на позивачку.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем
в апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Томаківський районний суд шляхом
подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в загальному порядку
починаючи з дати постановлення
відповідної ухвали.

Суддя: А. П. Тетеревятников