Справа № 265/9694/13-ц
Провадження № 2/265/615/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2014 року
місто
Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Шиян В. В.,

при секретарі Мальській Г.Ю.

за участю захисника - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання майна об'єктом спільної
сумісної власності подружжя, розподіл
спільно нажитого майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2013 року позивачка ОСОБА_2
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3,
про визнання майна об'єктом спільної
сумісної власності подружжя, розподіл
спільно нажитого майна подружжя.

В обґрунтування заявлених вимог
позивачка ОСОБА_2 посилається на ті
обставини, що під час перебування в
шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 а саме 26
квітня 2002 року вони придбали квартиру
АДРЕСА_1. Договір купівлі - продажу
квартири було зареєстровано на
відповідача ОСОБА_3 14 червня 2005 року
шлюб між нею та відповідачем було
розірвано, і відповідач пішов з
квартири, а вона разом з дитиною
зашилася проживати в спірній квартирі.
На даний час відповідач вимагає
звільнити квартиру, посилаючись що
квартира є його особистою власністю. На
підставі викладеного позивачка ОСОБА_2
просить суд визнати квартиру АДРЕСА_1
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, та визнати за нею
та відповідачем право власності на 1/2
частину спірної квартири за кожним.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2
пояснила, що вона перебувала в
зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_3 з 14
жовтня 1995 року по 14 червня 2005 року. Під
час перебування в шлюбі 26 квітня 2002
року, ними було придбано квартиру
АДРЕСА_1. Власником квартири було
зареєстровано відповідача ОСОБА_3 З
моменту придбання квартири та по
теперішній час вона постійно проживає
в спірній квартирі, сплачує комунальні
послуги. В 2005 році, після розірвання
шлюбу, відповідач зібрав всі свої речі
та пішов проживати до іншої жінки.
Виселитися з квартири він не вимагав, а
тому вона проживала в квартирі до
грудня 2013 року. В грудні 2013 року до неї
звернувся відповідач з вимогою
звільнити квартиру у зв'язку з тим що
він є власником цієї квартири, а тому
саме з цього часу вона вважає, що її
права було порушено. Просить суд
визнати квартиру АДРЕСА_1 об'єктом
спільної сумісної власності подружжя
та визнати за нею право власності на 1/2
частину зазначеної квартири.

Представник позивача - адвокат ОСОБА_1,
повністю підтримала позовні вимоги
позивачки ОСОБА_2 та пояснила, що
квартира АДРЕСА_1 була придбана в
період шлюбу. До грудня 2013 року в
зазначеній квартирі проживала
позивачка разом з дитиною. В грудні 2013
року відповідач почав вимагати від
позивачки звільнити зазначену
квартиру, посилаючись що вона є його
особистою власністю, у зв'язку з чим
позивачка ОСОБА_2 змушена звернутися до
суду, та просить суд задовольнити її
позовні вимог в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав в
повному обсязі та пояснив, що квартира
АДРЕСА_1 він придбав за власні кошти,
які було отримано від продажу квартир
отриманих ним в порядку спадкування.
Пояснив, що проживаючи однією сім'ю,
позивачка не збирала гроші на
квартиру. Попередня квартира яка
знаходилася по проспекту Металургів в
місті Маріуполі, перебувала в його
особистій власності, після продажу
цієї квартири, вони придбали квартиру
по вулиці Азовстальської в місті
Маріуполі, а тому на даний час він є
єдиним власником квартири. Просить суд
відмовити у задоволенні позову в
повному обсязі.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_4 пояснила, що квартира по
проспекту Металургів в місті Маріуполі
була отримана шляхом обміну на
квартиру в місті Донецьку, яка належала
їй на праві власності. Потім коли
народилася онука, вони вирішили
двокімнатну квартиру по проспекту
Металургів обміняти на три кімнатну
квартиру по вулиці Азовстальській в
місті Маріуполі. По ціні квартири були
однакові, а тому доплати під час
оформлення договору купівлі продажу не
було.

Заслухавши пояснення осіб, що беруть
участь у справі, допитавши свідків,
дослідивши надані докази, суд вважає,
що позов ОСОБА_4 підлягає задоволенню в
повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловіку на праві спільної
сумісної власності незалежно від того,
що один з них не мав з поважних причин
самостійного заробітку, доходу.

Сторони перебували в зареєстрованому
шлюбі, який було розірвано 14 червня 2005
року, про що Орджонікідзевським
відділом реєстрації актів цивільного
стану Маріупольського міського
управління юстиції Донецької області
було зроблено відповідний актовий
запис № 212. ( а.с.12)

Згідно договору купівлі продажу
квартири від 26 квітня 2002 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Маріупольського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_3
придбав у ОСОБА_6, ОСОБА_7 трьох кімнатну
квартиру АДРЕСА_1. ( а.с.10)

Згідно реєстраційного посвідчення
виданого Маріупольським бюро
технічної інвентаризації, квартира
АДРЕСА_1 належить в цілому ОСОБА_3, про
що 30 квітня 2002 року було зроблено
відповідний запис за реєстром № 6511. (
а.с.11)

Право власності ОСОБА_3, на квартиру
АДРЕСА_1 підтверджується і витягом з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності від 27 грудня 2013 року. ( а.с.30)

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, у разі
поділу майна, що є об'єктом спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором.

Згідно роз'яснень викладених у п.23
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», спільною
власністю подружжя, яка підлягає
розподілу, можуть бути будь які види
майна, незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані.

В судовому засіданні відповідач не
визнаючи позовні вимоги посилався на
той факт, що квартира АДРЕСА_1 була
придбана після продажу іншої квартири
АДРЕСА_3, яка належала йому на праві
особистої власності.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень.

Згідно свідоцтва про право на спадщину
по закону, виданого 3 вересня 1996 року
державним нотаріусом Другої
Маріупольської нотаріальної
державної контори, спадкоємцями майна
ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року
яке складається з 1/2 частки
двокімнатної квартири АДРЕСА_4 є
ОСОБА_9 - син, ОСОБА_3 - син, ОСОБА_4 -
дружина. ( а.с.77)

Згідно свідоцтва про право власності
на житло, виданого 15 лютого 2001 року
Управлінням міського майна
Маріупольської міської ради,
власниками квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_3
та ОСОБА_2. ( а.с.55)

Таким чином судом було встановлено, що
квартира АДРЕСА_3 належала сторонам на
праві спільної власності, а не була
особистою власністю відповідача, і
саме після продажу зазначеної
квартири відповідач ОСОБА_3, придбав
квартиру АДРЕСА_1.

Підтверджень того, що квартира АДРЕСА_3
належала відповідачу ОСОБА_3, на праві
особистої власності, під час судового
розгляду не знайшлося, а тому суд
вважає, за можливо визнати квартиру
АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю
подружжя.

Також суд звертає увагу, що шлюб між
сторонами було розірвано 14 червня 2005
року, а з позовними вимогами позивачка
звертається лише в грудні 2013 року.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю в три роки.

Початок перебігу строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок відповідно
до ст. 253 ЦК України.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідачем під час судового
засідання не було заявлено клопотання
про застосування до позовних вимог
строків позовної давності.

За загальним правилом перебіг
загальної позовної давності
починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Як пояснює позивачка ОСОБА_2 і це
підтверджується документально, то про
порушення своїх прав вона дізналася
лише в грудні 2013 року, коли їй стало
відомо, про реєстрацію в спільній
квартирі ОСОБА_10 - теперішньої дружини
відповідача ОСОБА_3, у зв'язку з чим вона
змушена була звернутися із заявою до
Прокуратури Орджонікідзевського
району міста Маріуполя та до
Начальнику Орджонікідзевського РВ МУ
УМВС України в Донецький області. (
а.с.32,33), що також не спростовується
самим відповідачем, який пояснює, що до
грудня 2013 року він не вимагав від
позивачки звільнити квартиру.

Такими чином суд вважає, що строк
звернення до суду позивачки ОСОБА_2 не
сплинув і її позовні вимоги
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з іншої сторони
понесені нею та документально
підтверджені судові витрати.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_3 на
користь позивачки ОСОБА_2 підлягають
стягненню витрати по сплаті судового
збору в розмірі 229,40 гривень.

На підставі ст. ст. 60, 61, 63, 69,70,71,
Сімейного Кодексу України, ст.ст. 253, 256,
257, 267 ЦК України, п.23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року № 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя»,ст. ст. 10, 60, 61,
88, 209, 213- 215, 218, ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання майна об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
та поділ спільного майна подружжя -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, право
власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1

Стягнути зі ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН
НОМЕР_1, зареєстрованого в АДРЕСА_1, на
користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН
НОМЕР_2, зареєстрованої в АДРЕСА_1,
судовий збір в розмірі 229,40 гривень.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя ______________________ Шиян В.В.