АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/4345/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/1769/14
Головуючий у 1-й інстанції Стрюк Л. І.
Доповідач Пікуль В. П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого судді: Пікуля В.П.,

суддів: Обідіної О.І., Прядкіної О.В.,

при секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Полтавського районного суду
Полтавської області від 29 квітня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3
до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: Приватне
акціонерне товариство «Українська
пожежно-страхова компанія», про
відшкодування майнової та моральної
шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2013 року позивачі ОСОБА_2,
ОСОБА_3 звернулися до суду із позовом до
ОСОБА_1 про стягнення майнової та
моральної шкоди.

В позові вказували, що вироком
Октябрського районного суду м. Полтави
від 11.02.2013 року ОСОБА_1 засуджений за ст.
286 ч. 1 КК України до 1 року 6 місяців
обмеження волі з позбавленням права
керувати транспортними засобами
строком на 1 рік; ухвалою апеляційного
суду Полтавської області від 14.05.2013
року вирок місцевого суду змінений:
виключено з вироку призначення ОСОБА_1
додаткового покарання у виді
позбавлення права керувати
транспортними засобами строком на 1
рік; в іншій частині вирок суду
залишений без змін.

Відповідач засуджений за те, що 20
жовтня 2012 року близько 18-30 год., керуючи
в стані алкогольного сп'яніння
автомобілем НОМЕР_1, рухаючись по вул.
Фрунзе зі сторони вул. Київське Шосе у
напрямку вул. Степового Фронту, в
порушення п. 10.1 та п. 16.6 Правил
дорожнього руху, при виконанні маневру
розвороту, виїхав на смугу зустрічного
руху, де скоїв зіткнення з мотоциклом
НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, який
рухався у зустрічному напрямку.
Внаслідок зіткнення потерпілий
отримав тілесні ушкодження середнього
ступеня тяжкості за ознакою тривалого
розладу здоров'я. Із-за отриманих травм
позивач відчував сильний та тривалий
біль, не міг вільно рухатися, змушений
був тривалий час лікуватися, що
порушило звичний уклад життя. Моральну
шкоду оцінює у 40 000 грн.

Також внаслідок ДТП була заподіяна
майнова шкода ОСОБА_2, який є власником
пошкодженого мотоцикла, що полягає у
вартості відновлювального ремонту у
розмірі 30 070 грн.

25 березня 2014 позивач подав позовну
заяву, якою збільшив позовні вимоги у
частині стягнення матеріальної шкоди
просив стягнути матеріальну шкоду у
сумі 47 762 грн.

Рішенням Полтавського районного суду
Полтавської області від 29 квітня 2014
року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 22 262
грн. майнової шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 22 450
грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави
447,12 грн. судового збору.

Повернуто ОСОБА_2 700 грн. зайво
сплаченого судового збору.

З рішенням суду не погодився
відповідач ОСОБА_1, який його оскаржив,
просив скасувати та ухвалити нове, яким
у задоволенні позову ОСОБА_2 про
стягнення матеріальної шкоди
відмовити за безпідставністю, а позов
ОСОБА_3 про відшкодування моральної
шкоди задовольнити частково на суму 5000
грн. Вважає, що рішення суду прийнято із
порушенням норм матеріального та
процесуального права, висновки суду не
відповідають обставинам справи.

У запереченнях на апеляційну скаргу
позивачі просять рішення суду залишити
без змін, а апеляційну скаргу без
задоволення. На думку ОСОБА_2 та ОСОБА_3
рішення суду є законним та
обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін та їх представників, дослідивши
матеріали справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Як вбачається із матеріалів справи, 20
жовтня 2012 року близько 18-30 год. ОСОБА_1,
керуючи в стані алкогольного сп'яніння
автомобілем НОМЕР_1, рухаючись по вул.
Фрунзе зі сторони вул. Київське Шосе у
напрямку вул. Степового Фронту, в
порушення п. 10.1 та п. 16.6 Правил
дорожнього руху, при виконанні маневру
розвороту, виїхав на смугу зустрічного
руху, де скоїв зіткнення з мотоциклом
НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, який
рухався у зустрічному напрямку.

Внаслідок зіткнення потерпілий
отримав тілесні ушкодження середнього
ступеня тяжкості за ознакою тривалого
розладу здоров'я. Вироком Октябрського
районного суду м. Полтави від 11.02.2013
року ОСОБА_1 засуджений за ст. 286 ч. 1 КК
України до 1 року 6 місяців обмеження
волі з позбавленням права керувати
транспортними засобами строком на 1
рік; ухвалою апеляційного суду
Полтавської області від 14.05.2013 року
вирок місцевого суду змінений:
виключено з вироку призначення ОСОБА_1
додаткового покарання у виді
позбавлення права керувати
транспортними засобами строком на 1
рік; в іншій частині вирок суду
залишений без змін.

Вироком Октябрського районного суду м.
Полтави від 11.02.2013 року суду
встановлено, що ОСОБА_3 внаслідок
винних дій ОСОБА_1 заподіяні тілесні
ушкодження у вигляді закритого
перелому основи першої п'ясткової
кістки правої кисті зі зміщенням;
рвано-скальпованої рани верхньої та
середньої третини лівої гомілки;
крововиливу в шкіру обличчя, саден
шкіри тулуба справа та обох нижніх
кінцівок, які згідно з висновком
експерта №2349 від 09.11.2012 року
кваліфікуються як ушкодження
середнього ступеню тяжкості за ознакою
тривалого розладу здоров'я.

Згідно з Договором страхування від
05.12.2011 року, укладеного між ОСОБА_1 та
ПАТ «Українська пожежно-страхова
компанія», цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_1, як власника
транспортного засобу ВАЗ-21061, д.н.з.
НОМЕР_3 була застрахована, (а.с.96).

Страхове відшкодування у розмірі було
виплачено у сумі 2 263,8 грн. за шкоду,
заподіяну життю та здоров'ю .

Крім того, частково було відшкодовано
матеріальні збитки завдані у наслідок
ДТП у сумі 8 166 грн. (за мотошолом).

При цьому, у послідуючому ОСОБА_2
відкликав свою заяву про виплату
страхового відшкодування за
пошкоджений мотоцикл НОМЕР_2 (а.с. 93).

Згідно із звітом №1184 про оцінку майна
(замовник ОСОБА_2.), матеріальний збиток
внаслідок пошкодження мотоцикла
НОМЕР_2 (без ПДВ 20 %), складає 30 070
грн.(а.с.8, 22 - 64).

Як вбачається з наданих позивачем
товарних чеків, вартість матеріалів та
робіт мотоцикла НОМЕР_2 становить 47 762
грн. (а.с.107-109). Вартість пошкодженого
мотошолому становить 8 666 грн. (а.с. 89).

Частиною 1 ст. 60, ст. 10 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Із змісту ч.4 ст. 61 вбачається, що вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право
на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає зокрема у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я.

Моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується
одноразово, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за
договором страхування одна сторона
(страховик ) зобов'язується у разі
настання певної події ( страхового
випадку ) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, страхову суму (
страхову виплату ), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

За приписами п.п. 9.2, 9.3 ст. 9 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (в редакції, що діяла на момент
виникнення спірних правовідносин)
обов'язковий ліміт відповідальності
страховика за шкоду, заподіяну майну
потерпілих, становить 25500 гривень на
одного потерпілого. Обов'язковий ліміт
відповідальності страховика за шкоду,
заподіяну життю та здоров'ю потерпілих,
становить 51000 гривень на одного
потерпілого.

Як передбачено п.22.3. ст. 22 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» потерпілому відшкодовується
також моральна шкода, передбачена п.1, 2
ч.2 ст. 23 ЦК України. Така шкода
відшкодовується у встановленому судом
розмірі відповідно до вимог ст. 23 ЦК
України. При цьому страховик
відшкодовує не більше ніж 5 відсотків
ліміту, визначеного у пункті 9.3 ст. 9
цього Закону.

Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка
застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Враховуючи, що ОСОБА_1, внаслідок
порушення ним Правил дорожнього руху
України скоїв ДТП, в результаті якої
завдав матеріальних збитків ОСОБА_2 та
тілесних ушкоджень ОСОБА_3, вирок
Октябрського районного суду м. Полтави
від 11.02.2013 року, яким його визнано
винним у вчиненні злочину,
передбаченого ч.1 ст. 286 КК України
набрав законної сили, доказів на
підтвердження того, що шкоди завдано не
з його вини не надав, з урахуванням
встановлених судом обставин справи,
виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості, суд
першої інстанції вірно прийшов до
висновку про стягнення на користь
позивачів матеріальної та моральної
шкоди з ОСОБА_1

При цьому, внаслідок злочину, скоєного
ОСОБА_1, позивачу заподіяно моральної
шкоди, оскільки це призвело до зміни
способу життя і спілкування з
оточуючими, інших втрат психологічного
характеру, зокрема, у фізичних та
моральних стражданнях внаслідок
заподіяних відповідачем тілесних
ушкоджень, тривалого лікування,
вимушеного відриву від навчання. Разом
з тим, з урахуванням обставин справи,
суті позовних вимог, негативних
наслідків, що настали в результаті дій
відповідача, місцевий суд вірно
визначив, що розумним та обґрунтованим
є розмір моральної шкоди у 25 000 грн.

Проте, оскільки позивач не пред'являє
вимог до ПАТ «Українська
пожежно-страхова компанія», різницю
між розміром моральної шкоди та сумою
відшкодування, яка має бути
відшкодована страховиком, відповідно
до ст. 1194 ЦК України та ст. 9 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», сплачує особа, яку визнано
винною у скоєнні дорожньо-транспортної
пригоди, тому остаточна сума, що
підлягає стягненню з відповідача
становить 22 450 грн. (25 000 грн. - 2 550 грн., де
2 550 грн. - 5 відсотків ліміту).

Доводи апелянта щодо недоведеності
розміру стягнутої моральної шкоди не
ставлять під сумнів правильність
рішення суду першої інстанції в цій
частині, оскільки місцевий суд виходив
з розумності, виваженості,
справедливості, надав оцінку характеру
та обсягу страждань, яких зазнав
позивач, врахував стан його здоров'я,
тяжкість вимушених змін у його
життєвих стосунках, час та зусилля,
необхідні для відновлення
попереднього стану, а також отримання
тілесних ушкоджень середнього ступеня
тяжкості за ознакою тривалого розладу
здоров'я та перебування ОСОБА_3 на
стаціонарному лікуванні.

Частиною 2 ст. 1192 ЦК України
передбачено, що розмір збитків, що
підлягають відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

У абзаці 3 пункту 14 Постанови Пленуму
ВСУ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки» висловлена правова позиція,
відповідно до якої, якщо для
відновлення попереднього стану речі,
що мала певну зношеність (наприклад,
автомобіля), було використано нові
вузли, деталі, комплектуючі частини, у
тому числі іншої модифікації, що
випускаються в обмін знятих із
виробництва однорідних виробів, особа,
відповідальна за шкоду, не має права
вимагати врахування зношеності майна
або меншої вартості пошкоджених частин
попередньої модифікації. Зношеність
пошкодженого майна враховується у
випадках стягнення на користь
потерпілого вартості такого майна (у
разі відшкодування збитків).

Визначаючи розмір матеріальної шкоди,
що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2, суд виходив із
доведеності такої шкоди на суму 47 762
грн. на підставі заявлених позивачем
вимог та наданих доказів, остаточно
зменшивши її на 25 000 грн. (ліміту
страхового відшкодування) та стягнувши
таким чином з відповідача на
відшкодування матеріальної шкоди 22 262
грн.

Проте, колегія суддів не може
погодитися із таким висновком суду
щодо розрахунку розміру матеріальних
збитків на підставі наданих позивачем
товарних чеків (а.с. 107-109), виходячи із
наступного.

З наданих чеків не зрозуміло якими саме
суб'єктами підприємницької діяльності
здійснювалися ремонтні роботи та у
кого придбавались деталі для ремонту,
відсутній відповідний акт виконаних
робіт по ремонту мотоцикла.

Крім того, вказані чеки подані суду
першої інстанції із порушення строків
подання доказів, що визначені ч. 2 ст. 27,
ч. 1 ст. 131 ЦПК України лише 25.03.2014 року,
наявності поважних причин неподання
вказаних чеків у визначені законом
строки суду не надано, хоча згідно дати
видачі чеків: 17.04.2013 року, 14.02.2013 року,
26.04.13 року (а.с. 107-109) на час подачі
позовної заяви вони повинні були бути
наявними у позивачів.

Слід також звернути увагу, що оцінка
майна фахівцем Центру незалежної
оцінки та експертизи була проведена
13.08.2013 року, а звіт складений 15.08. 2013 року
(а.с. 8, 22-64), в той же час як товарні чеки,
як уже зазначалося, датовані 17.04.2013
року, 14.02.2013 року, 26.04.13 року (а.с. 107-109),
тобто висновки фахівця оцінювача є
більш достовірними та обґрунтованими,
оскільки зроблені на підставі всіх
отриманих у ході оцінки вихідних даних.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
належним і допустимим доказом для
розрахунку матеріального збитку є
висновок фахівця Центру незалежної
оцінки та експертизи, зокрема звіт №1184
про оцінку майна від 13.08.2013 року
(замовник ОСОБА_2.), відповідно до якого
вартість матеріального збитку
внаслідок пошкодження мотоцикла
НОМЕР_2 , складає 30 070 грн., який
складений фахівцем оцінювачем та є
доказом, який не викликає сумніву у
колегії суддів.

Не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_1
щодо неналежності, як доказу, звіту про
оцінку майна (визначення вартості
матеріального збитку) №1184 від 13.08.2013
року на суму 30 070 грн., оскільки
аналізуючи матеріали справи, будь-які
данні, які б ставили під сумнів
вказаний висновок фахівця відсутні.

Відтак, колегія суддів приходить до
переконання, що розмір матеріальних
збитків, завданих мотоциклу «Ямаха»
доводиться на суму 30 070 грн.

При цьому, суд першої інстанції прийшов
до правильного висновку щодо зменшення
суми відшкодування завданої шкоди, яка
підлягає стягненню на користь позивача
із ОСОБА_1 на суму, яка повинна була б
бути виплачена потерпілому страховою
компанією.

Але, суд першої інстанції зменшив суму
відшкодування майнової шкоди на 25 500
грн., виходячи із розміру ліміту, який
на час виникнення правовідносин був
визначений Законом України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

Проте, аналізуючи матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що, із урахуванням частково
відшкодованих страховою компанією
матеріальних збитків та розміру
франшизи, сума відшкодування майнової
шкоди із ОСОБА_1 має бути зменшена на 16834
грн., а не на 25 500 грн.

Відповідно сума яка підлягає стягненню
із відповідача складає 13 236 грн. (30 070 - 16
834).

Щодо посилань в апеляційній скарзі на
необхідність повернення відповідачу
запасних частин мотоциклу, які не
можуть використовуватись за
призначенням, але мають певну цінність,
після відшкодування ним збитків є
необґрунтованими, оскільки про
повернення таких запчастин ОСОБА_1 під
час розгляду справи не заявляв, а
відповідно з положеннями п.14 Постанови
Пленуму ВСУ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» їх повернення
можливе за заявою заподіювача шкоди.

Безпідставними є доводи ОСОБА_1 в
апеляційній скарзі щодо невірності
лімітів відповідальності страховика,
встановлених ст. 9 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів». Так, суд першої інстанції,
задовольняючи позовні вимоги, вірно
виходив з діючого на час виникнення
спірних правовідносин Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» в редакції від 09.01.2012 року.

Закон України «Про внесення змін до
деяких законів України щодо
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» № 5090-VI від 5 липня 2012 року
набрав чинності 5 листопада 2012 року.
Відповідно до п. 2 Прикінцевих та
перехідних положень вказаного закону
норми цього Закону не застосовуються
до договорів обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, укладених до набрання
чинності цим Законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 ЦК України акти
цивільного законодавства регулюють
відносини, які виникли з дня набрання
ними чинності. Акт цивільного
законодавства не має зворотної дії у
часі, крім випадків, коли він пом'якшує
або скасовує цивільну
відповідальність особи.

Таким чином, на правовідносини
стосовно підписання договору
страхування та настання страхового
випадку поширювалася дія Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» в редакції що діяла на час
укладення договору.

За таких обставин, колегія суддів,
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а рішення суду
зміні в частині розміру стягнутої з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 майнової
шкоди шляхом зменшення її з 22 262 грн. до
13 236 грн.

В іншій частині рішення слід залишити
без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 314, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш
И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Полтавського районного суду
Полтавської області від 29 квітня 2014
року - змінити.

Зменшити розмір стягнутої з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 майнової шкоди з 22 262
грн. до 13 236 грн.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя:
В.П. Пікуль

Судді:
О.І. Обідіна

О.В. Прядкіна

З оригіналом згідно

суддя
В.П. Пікуль