Справа № 456/6533/13-ц
Провадження № 2/456/447/2014
РІШЕННЯ

іменем України

29 липня 2014 року Стрийський
міськрайонний суд Львівської області в
складі:

головуючого - судді Янко Б.
Я.

при секретарі Стасів
О.Я.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Стрию цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи
ОСОБА_5, яка діє також у інтересах своїх
дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, орган
опіки та піклування Стрийської міської
ради Львівської області про виселення
з квартири,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду
з позовною заявою у якій просила суд
виселити з приміщення, а саме квартири
АДРЕСА_1, без надання іншого жилого
приміщення осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, зобов'язавши їх звільнити
зазначене приміщення від свого майна
(речей) та заборонивши їм користуватись
цим приміщенням.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог покладається на те, що вона є
наймачем квартири АДРЕСА_1. Разом з нею
у даній квартирі зареєстровані інші
особи, серед яких є особи, які не
належить до членів сімї наймача, а саме
її дочка ОСОБА_9 та внуки ОСОБА_4 та
ОСОБА_3. Дані особи утворюють
самостійну сімю з ОСОБА_10 та
переселились за місцем його проживання
у квартиру АДРЕСА_2, однак
добровільному порядку не звільняють
приміщення від свого майна (речей) у
зв'язку з чим вона вимушена звернутись
до суду з даною позовною заявою.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позовні вимоги підтримала повністю з
підстав викладених у заяві. Додатково
пояснила, що її дочка - відповідач по
справі ОСОБА_2 01.06.2010 року вийшла заміж
за ОСОБА_10 чим утворила власну сімю,
перестала бути членом сімї
квартиронаймача, однак продовжувала
проживати у ній на умовах сервітуту. У
жовтні 2013 року вона разом з дітьми,
через вкрай негативну поведінку її
чоловіка ОСОБА_10, перейшли жити до
нього за адресою АДРЕСА_2, тим самим
відмовилась від проживання у АДРЕСА_1.

Також зазначила, що у спірній квартирі
проживає її друга дочка ОСОБА_5 та її
діти ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які іншим
житлом не забезпечені. А тому
повернення у квартиру ОСОБА_2. разом з
чоловіком та дітьми є недопустимим,
оскільки ОСОБА_5 є хворою та їй
протипоказанні будь які стреси.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні
від 29.05.2014 року позовні вимоги не
визнала та заперечувала проти їх
задоволення. Пояснила, що у спірній
квартирі АДРЕСА_1 вона народилась та
проживала все своє життя. Після
одруження у 2010 році вона з чоловіком та
дітьми продовжувала проживати у даній
квартирі. На той час її сестра ОСОБА_5 не
проживала у квартирі так як разом з
чоловіком побудували будинок. Однак
через неприязні відносини її матері -
позивача по справі ОСОБА_1, до неї та її
чоловіка, а також через постійні
суперечки та конфлікти, які ОСОБА_1
вчиняла для вияснення з ними відносин,
вона у жовтні 2013 року разом з дітьми
вимушена була перейти жити до чоловіка
на АДРЕСА_2. Однак дана квартира
належить на праві власності матері її
чоловіка, яка відмовляється їх
реєструвати у даній квартирі.

Зазначила, що саме у зв'язку з
поведінкою позивачки ОСОБА_1, яка по
суті вигнала її з дітьми з квартири,
створивши умови непридатні для
проживання, вона вимушена була піти на
квартиру де проживає її чоловік.

Представник відповідача ОСОБА_11 у
судовому засіданні заперечив позовні
вимоги, вважає їх безпідставними,
оскільки у матеріалах справи є
достатньо доказів того, що позивач
своїми діями створювала його
довірительці ОСОБА_2 та її дітям умови
непридатні для життя, вчиняла скандали,
внаслідок чого остання вимушена була
піти з квартири АДРЕСА_1, та на даний час
проживає у квартирі матері її чоловіка
по АДРЕСА_2.

Також зазначив, що відповідач ОСОБА_2 не
набула статусу тимчасового жильця, як
про це зазначає позивач, не
відмовлялась від житла, не чинила будь
яких дій, які б послужили правовою
підставою для її виселення з житла,
окрім цього не забезпечена іншим
житлом. Також зазначив, що на даний
момент часу у відповідачки народилась
ще одна дитина у зв'язку з чим вона
знаходиться у декретній відпустці.
Виселення її з квартири разом з дітьми
призведе до втрати її малолітніми
дітьми місця на проживання у спірній
квартирі.

Третя особа ОСОБА_12 у судове засідання
не з'явилась, надіслала на адресу суду
заяву від 18.07.2014 року у якій просила
проводити розгляд справи без її
участі, позовні вимоги ОСОБА_1
підтримує у повному обсязі та просила
суд їх задоволити.

Представник органу опіки та піклування
Стрийської міської ради Львівської
області ОСОБА_13 у судовому засіданні
заперечувала проти задоволення
позовних вимог посилаючись на те, що
виселення відповідача ОСОБА_2 з дітьми
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1
призведе до втрати малолітніми дітьми
постійного місця проживання.

Дослідивши подані сторонами документи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи на яких
ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення сторін, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
вирішення справи, заслухавши думку
осіб які беруть участь у справі суд
прийшов до висновку, що позов не
підлягає до задоволення виходячи з
наступних підстав.

Так у судовому засіданні встановлено,
що позивач ОСОБА_1 є квартиронаймачем
квартири АДРЕСА_1, що підтверджується
наявною у матеріалах справи копією
договору найму житлового приміщення у
будинку місцевих Рад народних
депутатів від 26.02.1990 року.

Як вбачається з довідки № 466 про склад
сімї та прописку виданої КП «Надія»
24.02.2014 року ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1
зареєстровані позивач ОСОБА_1 - наймач,
ОСОБА_5 - донька, ОСОБА_6 - внучка, ОСОБА_7 -
внук, ОСОБА_8 - внучка, ОСОБА_2 - дочка,
ОСОБА_3 - внук, ОСОБА_4 - внучка.

У відповідності до наявної у
матеріалах справи копії свідоцтва про
шлюб серії НОМЕР_1 виданого відділом
реєстрації актів цивільного стану м.
Стрия Стрийського міськрайонного
управління юстиції 01.06.2010 було
зареєстровано шлюб між відповідачам
ОСОБА_2 та ОСОБА_10 Від даного шлюбу у них
народилась дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3,
що стверджується копією свідоцтва про
народження. Крім цього у відповідачки є
син від першого шлюбу
ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_4, копія свідоцтва
про народження якого, також
знаходиться у матеріалах справи.

Як ствердила відповідач у судовому
засіданні, після одруження 01.06.2010 року
вона продовжувала проживати разом з
чоловіком та дітьми у спірній квартирі.
Даний факт не заперечувався і
позивачем ОСОБА_1 у судовому засіданні.

Так згідно ст. 64 ЖК України встановлено,
що члени сім'ї наймача, які проживають
разом з ним, користуються нарівні з
наймачем усіма правами і несуть усі
обов'язки, що випливають з договору
найму жилого приміщення. До членів
сім'ї наймача належать дружина наймача,
їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача
може бути визнано й інших осіб, якщо
вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ними спільне
господарство. Якщо особи, зазначені в
частині другій цієї статті, перестали
бути членами сім'ї наймача, але
продовжують проживати в займаному
жилому приміщенні вони мають такі ж
права і обов'язки, як наймач і члени
його сім'ї.

У відповідності до ч. 1 ст. 98 ЖК України
наймач жилого приміщення та члени його
сімї, які проживають разом з ним, можуть
за взаємною згодою дозволити
тимчасове проживання у жилому
приміщенні, що є у їх користуванні
інших осіб без стягнення плати за
користування приміщенням (тимчасових
жильців).

Проаналізувавши у сукупності
вищенаведені норми житлового
законодавства суд приходить до
переконання, що твердження позивача
про те, що відповідач ОСОБА_2
зареєструвавши шлюб з ОСОБА_10 у зв'язку
з чим перестала бути членом сімї
квартиронаймача та продовжувала
проживати у спірній квартирі на умовах
сервітуту, а тому у силу ч. 3 ст. 98 ЖК
України на першу вимогу наймача
повинна була виселитись з житла, є
безпідставними.

Так, судом у судовому засіданні
беззаперечно було встановлено той
факт, що відповідач ОСОБА_2 з самого
народження проживала у квартирі
АДРЕСА_1, на правах члена сімї наймача, а
тому на неї не можуть поширюватись
вимоги ч. 3 ст. 98 ЖК України, які
ставляться до тимчасових жильців.
Окрім цього, у зв'язку з народженням у
даній квартирі та постійним
проживанням у ній у відповідача ОСОБА_2,
крім права на користування квартирою,
виникло також право на приватизацію
спірної квартири АДРЕСА_1, яке може бути
реалізовано нею у майбутньому.

Посилання позивача ОСОБА_1 у судовому
засіданні на те, що відповідач у жовтні
2013 року добровільно покинула квартиру
АДРЕСА_1, а через деякий час звільнила
квартиру від своїх речей, тобто
фактично виселилась з квартири, перш за
все суперечать обставинам викладеним у
позовній заяві у якій зазначається, що
ОСОБА_2 відмовляється звільнити
квартиру від своїх речей.

Крім цього дані твердження
спростовуються поясненнями
відповідача ОСОБА_2 у судовому
засіданні, про те, що квартиру АДРЕСА_1
вона вимушена була покинути, через
неприязні відносини зі сторони її
матері ОСОБА_1 до неї та її чоловіка, яка
систематично створює конфліктні
ситуації, в ході яких погрожує та
ображає їх.

Суд надає віри таким поясненням
відповідача ОСОБА_2, та приходить до
переконання, що між сторонами дійсно
склались неприязні відносини, оскільки
такі підтверджуються наявними у
матеріалах справи копією повідомлення
про початок досудового розслідування
від 04.10.2013 року, згідно якого
вбачається, що відповідач ОСОБА_2
зверталась у Стрийським МВ ГУ МВС
України з заявою приводу того, що її
мати ОСОБА_1 та сестра ОСОБА_5 били її
руками та колінами, чим спричинили їй
тілесні ушкодження, копією постанови
Стрийського міськрайонного суду від
25.10.2013 року згідно якої ОСОБА_1 визнано
винною у вчинені правопорушення
передбаченого ч. 1 ст. 173 -2 КУпАП.

Також суд не приймає до уваги та вважає
голослівними твердження позивача
ОСОБА_1 про те, що відповідач разом з
малолітніми дітьми забезпечена іншим
житлом, а саме проживає у квартирі
чоловіка за адресою АДРЕСА_2, про що
також зазначено у рішенні комісії з
питань захисту прав дитини виконкому
Стрийської міської ради від 08.04.2014 року.
Факт проживання у вищезазначеній
квартирі не заперечувався ні
відповідачем ні представником
відповідача, однак у судовому
засіданні позивач ОСОБА_1, усупереч
вимогам ст. 60 ЦПК України, не надала
суду належних доказів, які б
підтверджували той факт, що квартира
АДРЕСА_2 дійсно належить чоловіку
відповідачки ОСОБА_10 на праві
особистої власності.

Посилання відповідача ОСОБА_1 про те, що
повернення у квартиру АДРЕСА_1
відповідача ОСОБА_2, з чоловіком та
дітьми є неприпустимим, оскільки у цій
квартирі проживає інша її дочка ОСОБА_5,
яка є хворою та їй противопоказані будь
які стреси, є безпідставними та такими,
що не ґрунтуються на вимогах
законодавства.

На підставі вище наведеного, повно та
всебічно проаналізувавши матеріали
справи, оцінивши докази у їх
сукупності, зокрема взявши до уваги той
факт, що відповідач ОСОБА_2 народилась
та була зареєстрована у квартирі
АДРЕСА_1 як член сімї наймача, постійно
проживала у ній, однак у зв'язку з
неприязними відносинами позивача
ОСОБА_1 до неї та її чоловіка вимушена
була разом з дітьми звільнити квартиру
та перейти тимчасово жити по місцю
проживання свого чоловіка, іншим
житлом не забезпечена, суд приходить до
обґрунтованого висновку, що позовні
вимоги про виселення відповідача
ОСОБА_2 разом з її малолітніми дітьми
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, не підлягають до
задоволення у зв'язку з
безпідставністю.

Крім цього, будь - яких інших законних
підстав для виселення відповідача та
її малолітніх дітей з квартири
передбачених ст. 116 ЖК України, та
доказів у їх підтвердження позивач
ОСОБА_1 у судовому засіданні не навела
та не надала.

Керуючись ст. ст.10, 11, 57, 209, 212, 214-215 ЦПК
України, ст. 16 ЦК України, ст. 64, 116, ЖК
України суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні
позовних вимог про виселення з
приміщення, а саме з квартири АДРЕСА_1,
без надання іншого жилого приміщення
осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
зобов'язавши їх звільнити зазначене
приміщення від свого майна (речей) та
заборонивши їм користуватися цим
приміщенням.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення або десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення особами, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час його проголошення.

Головуючий-суддя Б. Я. Янко