Справа № 404/6337/14-ц
Номер провадження 2-о/404/188/14
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2014 року Суддя Кіровського
районного суду м. Кіровограда Кулінка
Л.Д., розглянувши матеріали заяви
ОСОБА_1, заінтересована особа:
Управління власності та приватизації
комунального майна Кіровоградської
міської ради, про встановлення факту
належності правовстановлюючого
документу,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду з заявою про
встановлення факту належності ОСОБА_2,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
державного акту на право приватної
владності на землю, виданого
Кіровоградською міською Радою
народних депутатів, серії КР № 00003146 на
ім'я ОСОБА_2, що розташована на
території АДРЕСА_1, що передана для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибна ділянка), площею 0,0534
га.

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті
234 Цивільного процесуального кодексу
України (далі - ЦПК України) справи про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення суд розглядає в порядку
окремого провадження.

За частиною 1 статті 234 ЦПК України,
окреме провадження - це вид непозовного
цивільного судочинства, в порядку
якого розглядаються цивільні справи
про підтвердження наявності або
відсутності юридичних фактів, що мають
значення для охорони прав та інтересів
особи або створення умов здійснення
нею особистих немайнових чи майнових
прав або підтвердження наявності чи
відсутності неоспорюваних прав.
Частиною 3 статті 235 ЦПК України,
передбачено, що справи окремого
провадження розглядаються судом з
додержанням загальних правил,
встановлених цим Кодексом, за винятком
положень щодо змагальності та меж
судового розгляду.

Заяви подані в порядку окремого
провадження повинні відповідати
загальним правилам щодо змісту і форми
позовної заяви, які встановлені
статтями 119, 120 ЦПК України.

За вимогами статті 258 ЦПК України, у
заяві повинно бути зазначено: 1) який
факт заявник просить встановити та з
якою метою; 2) причини неможливості
одержання або відновлення документів,
що посвідчують цей факт; 3) докази, що
підтверджують факт. До заяви додаються
докази, що підтверджують викладені в
заяві обставини, і довідка про
неможливість відновлення втрачених
документів.

Постановою Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995 року № 5 "Про судову
практику в справах про встановлення
фактів, що мають юридичне значення"
роз'яснено, що при розгляді справи про
встановлення факту належності
правовстановлюючих документів особі,
прізвище, ім'я, по батькові, місце і час
народження якої, зазначені в документі,
не збігаються з ім'ям, по батькові,
прізвищем, місцем і часом народження
особи, вказаними у свідоцтві про
народження або в паспорті, у тому числі,
факту належності правовстановлюючого
документа, в якому допущені помилки у
прізвищі, імені, по батькові або
замість імені чи по-батькові зазначені
ініціали, суд повинен запропонувати
заявникові подати докази про те, що
правовстановлюючий документ належить
йому і організація, яка видала документ
не має можливості внести до нього
відповідні виправлення.

Всупереч викладеного, заявником подано
до суду заяву яка не відповідає вимогам
статтей 119, 120, 258 Цивільного
процесуального кодексу України,
зокрема не подано до заяви та не
зазначено в самій заяві доказів про те,
що в правовстановлюючий документ немає
можливості внести відповідні
виправлення. Крім того, із змісту заяви
та доданих до неї документів
вбачається, що розбіжності у написанні
прізвища ОСОБА_2 в державному акті на
право приватної власності на землю,
серії КР № 00003146 та в свідоцтві про
смерть, серії НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1
року відсутні.

Також заявник посилається на
неможливість реалізувати свої
спадкові права. Однак з матеріалів
заяви не вбачається, чи було нотаріусом
відмовлено заявнику у видачі свідоцтва
про право на спадщину шляхом винесення
відповідної постанови, оскільки,
згідно діючого законодавства, відмова
нотаріуса у вчинені нотаріальної дії
має бути викладена у вигляді
відповідної постанови. До заяви не
додано будь-якого іншого роз'яснення
нотаріуса про неможливість отримання
заявником свідоцтва про право на
спадщину після смерті делістьянова О.У.
Таким чином, відмова нотаріуса по суті
породжує юридичні наслідки -
нереалізоване право на спадщину,
відповідно виникає необхідність
встановлення факту, про що зазначено у
постанові Пленуму Верховного Суду
України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову
практику в справах про встановлення
фактів, що мають юридичне значення».

Таким чином, оскільки заява подана без
додержання вимог, викладених у статтях
119, 258 Цивільного процесуального
кодексу України, до заяви
застосовуються наслідки статті 121
Цивільного процесуального кодексу
України, а саме: заява підлягає
залишенню без руху з наданням строку
для усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись
частиною 1 статті 121 Цивільного
процесуального кодексу України, суддя,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа:
Управління власності та приватизації
комунального майна Кіровоградської
міської ради, про встановлення факту
належності правовстановлюючого
документу, залишити без руху.

Надати заявнику строк для усунення
недоліків, який не може перевищувати
п'яти днів з дня отримання копії ухвали
про залишення позовної заяви без руху.

Запропонувати заявнику надати суду
докази неможливості внесення
виправлення у державний акт на право
приватної власності на землю, вказати,
в чому полягає розбіжність у написанні
прізвища спадкодавця в державному акті
та свідоцтві про смерть, яке було
видане на підставі документа, що
посвідчує особу, а також зазначити про
докази відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину.

Роз'яснити заявнику, що за приписом
частини 2 статті 121 Цивільного
процесуального кодексу України, якщо
заявник відповідно до ухвали суду
виконає вимоги у встановлений судом
строк, заява буде вважатись поданою в
день первісного її подання до суду.
Інакше заява буде вважатися неподаною
і підлягає поверненню заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Кіровського районного суду
м.Кіровограда Л. Д. Кулінка