Справа № 1319/9588/12
Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М.
Провадження № 22-ц/783/3444/14
Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Тропак О.В.,

суддів: Приколоти Т.І.,
Федоришина А.В.,

за участю секретаря: Іванової
О.О.,

з участю: представника
відповідача ОСОБА_2, третьої особи
ОСОБА_3,

позивачів: ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
відповідача ОСОБА_6 на рішення
Сихівського районного суду м. Львова
від 17 березня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про
встановлення порядку користування
жилим приміщенням; -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2012 року ОСОБА_6 звернувся в
суд з позовом до ОСОБА_4, третьої особи
ОСОБА_5 про встановлення порядку
користування жилим приміщенням.

У жовтні 21012 року ОСОБА_4, ОСОБА_5
подано зустрічний позов до ОСОБА_6 про
встановлення порядку користування
жилим приміщенням.

Ухвалою від 17 березня 2014 року
закрито провадження у справі за
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
встановлення порядку користування
житлом з підстав п.3 ч.1 ст.205 ЦПК України.

Рішенням Сихівського районного
суду м. Львова від 17 березня 2014 року
задоволено позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
ОСОБА_6.

Вирішено: Встановити порядок
користування квартирою АДРЕСА_1,
виділивши в користування ОСОБА_4
житлову кімнату, площею 12,1 кв. м., в
користування ОСОБА_5 житлову кімнату,
площею 9,9 кв. м. та в користування ОСОБА_6
житлову кімнату, площею 19,6 кв. м.,
коридор пл.12,3 кв. м., кухню, 7,4 кв. м.,
ванну кімнату, пл. 2,4 кв. м.,
вбиральню,пл.1 кв. м, вбудовану шафу, пл.
0,5 кв. м. та підвальне приміщення, пл. 2,4
кв. м. залишити в їх спільному
користуванні.

Додатковим рішенням Сихівського
районного суду м.Львова від 27 травня 2014
року в користування ОСОБА_4 виділено
лоджію пл.1,9 кв. м.

На рішення Сихівського районного суду
м. Львова від 17 березня 2014 року подано
апеляційну скаргу відповідачем ОСОБА_6,
який просить скасувати вищезазначене
рішення і ухвалити нове про відмову у
задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги
наведено доводи про те, що суд першої
інстанції знехтував вимоги ст.ст. 15, 16,
20, 355, 368, 369,370, 386 ЦК України, оскільки
встановлено порядок користування
квартирою 1/4 частка якої належить
тільки відповідачу ( апелянту) та 3/ 4
часток належить сторонам на праві
спільної сумісної власності. Згідно
вимог ст.369 ЦК України здійснення
права спільної сумісної власності на
частину квартири, що перебуває у
спільній сумісній власності сторін,
може відбуватися виключно за згодою
всіх її співвласників. Він (відповідач)
не давав згоди на встановлення порядку
користування квартирою, а позивачі не
ставили позовних вимог про виділення
в порядку вимог ст. ст. 364, 370 ЦК України ,
належних їм часток з квартири АДРЕСА_1 ,
частина котрої перебуває у спільній
сумісній власності сторін. Навіть за
умови, якщо спірна квартира перебувала
у спільній частковій власності сторін,
суд першої інстанції не мав
передбачених законом підстав для
задоволення позовних вимог , оскільки і
в цьому випадку виділено в його
відповідача користування житлову
кімнату площею 19,6 кв. м. (« 2») за своїм
розміром істотно менше від належної
йому 2/4 (1/2) частки всієї квартири. Судом
безпідставно застосовано аналогію до
спірних правовідносин - ч.3 ст.358 ЦК
України, котра спірних відносин не
регулює і встановлює здійснення права
спільної часткової власності.
Покликання суду першої інстанції на
те, що законодавчо не встановлено
порядок вирішення спору щодо
користування спільною сумісною
власністю є надуманим і суперечить
вимогам ст.370 ЦК України, згідно котрої
співвласники мають право на виділ у
натурі частки із майна, що є у спільній
сумісній власності. Висновок суду
першої інстанції що до 2001 року між
сторонами був встановлений порядок
користування квартирою не відповідає
обставинам справи. Внаслідок ухвалення
оскаржуваного рішення він ( відповідач)
недоотримує 1,2 кв. м., при тому, що в
складі його сім»ї є троє осіб, а позивач
ОСОБА_4 отримує надлишок в користуванні
в розмірі 2 кв.м.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі,
перевіривши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у судів першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає до задоволення з
наступних мотивів.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом встановлено,що спірна квартира
належить сторонам на праві спільної
власності , а саме 3/4 частки належать
позивачам та відповідачу на праві
спільної сумісної власності, та 1/4
частка належить відповідачеві на праві
спільної часткової власності. У
спірній квартирі зареєстровані
позивач ОСОБА_4, відповідач, його
дружина- третя особа ОСОБА_3 та їх
неповнолітня дитина. Посилаючись на те,
що статтею 369 ЦК України не
врегульовано питання користування
майном у разі виникнення спору щодо
спільного користування, суд вважав що
до даних відносин за аналогією закону
слід застосувати положення ч.3 ст.458 ЦК
України. Виходячи з принципу рівності
часток співвласників в т.ч. і у праві
сумісної власності , суд вважав , що
перебування 3/4 спірної квартири у
спільній сумісній власності сторін не
є перешкодою для встановлення порядку
користування спільним майном, оскільки
встановлення такого не припиняє права
спільної сумісної власності і не
змінює форми власності. З огляду на
кількість житлових кімнат та їх площу,
а також порядок користування , що вже
склався між сторонами, єдиним
варіантом, що найбільш наближено
відповідатиме розмірам часток сторін
та забезпечуватиме можливість
користування власністю усіма
співвласниками , суд першої інстанції
визнав порядок користування, згідно з
яким ОСОБА_4 слід виділити в
користування кімнату пл. 12,1 кв.м.,
позивачу ОСОБА_5 виділити в
користування кімнату пл.9,9 кв. м., а
відповідачу кімнату пл.19,6 кв.м.

Проте погодитися з такими висновками
не можна.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦК України
співвласники майна, що є у спільній
сумісній власності, володіють і
користуються ним спільно, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 370 ЦК України
співвласники мають право на виділ у
натурі частки із майна, що є у спільній
сумісній власності. У разі виділу
частки із майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки кожного із співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними, законом або
рішенням суду. Виділ частки із майна, що
є у спільній сумісній власності,
здійснюється у порядку, встановленому
статтею 364 цього Кодексу.

Отже, вищезазначеними нормами
цивільного законодавства не
передбачено встановлення порядку
користування майном, що є у спільній
сумісній власності в судовому порядку.
І підстави для застосування аналогії
закону є відсутні.

Колегія суддів вважає за
необхідне звернути увагу на наступне.

Згідно обставин справи позивач
ОСОБА_5 пропонував виділити йому в
користування житлову кімнату площею 9,9
кв. м.,в той час як він мав право на житло
площею 10,4 кв.м..

Оскаржуваним рішенням
встановлено такий порядок
користування майном в результаті якого
в користування позивача ОСОБА_4
виділено житлову кімнату площею 12,1 кв.
м, в той час, якщо виходити із
законодавчого положення,
встановленого ч.2 ст.370 ЦК України, він
мав право на виділ йому майна житловою
площею 10,4 кв. м.. Водночас , відповідачу
ОСОБА_6 фактично виділено житлову
кімнату площею 19,6 кв.м., в той час як з
врахуванням вищезазначених положень
законодавства він мав право на виділ
йому майна житловою площею 20,8 кв.м.

Тим самим, внаслідок встановлення
судом першої інстанції порядку
користування майном, яке перебуває у
спільній сумісній власності, були
ущемлені житлові права відповідача , а
саме його було позбавлено права
користування житловою площею на 1,2 кв.м.

За нормою статті 4 Цивільного
процесуального кодексу України
визначено, що здійснюючи правосуддя,
суд захищає права, свободи та інтереси
фізичних осіб, права та інтереси
юридичних осіб, державні та суспільні
інтереси у спосіб, визначений законами
України.

Відповідно до частини першої ст. 15
Цивільного кодексу України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Згідно ч.5 ст. 9 ЖК України житлові
права охороняються законом, за
винятком випадків, коли вони
здійснюються в суперечності з
призначенням цих прав чи з порушенням
прав інших громадян або прав державних
і громадських організацій.

Відповідно до ст.150 ЖК України
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на
свій розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші
не заборонені законом угоди.

Зважаючи на те, що по даному спору
відповідач не погоджувався із
встановленням порядку користування
спільним майном, запропонованим
позивачами, і внаслідок задоволення
позовних вимог, були ущемлені житлові
права відповідача, а саме були
погіршені житлові умови відповідача та
членів його сім»ї, тобто порушені
майнові і житлові права відповідача ,
тому оскаржуване рішення не може
залишатися в силі.

Вищенаведені обставини справи в їх
об»єктивній сукупності дають підстави
для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального права, що у
відповідності до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України
є підставою для скасування
оскаржуваного рішення і ухвалення
нового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ст.313,
ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_6
задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 17 березня 2014 року скасувати
і ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
ОСОБА_6 про встановлення порядку
користування жилим приміщенням
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням
апеляційного суду.

Головуючий: _______________
Тропак О.В.

Судді: ________________
Приколота Т.І.

________________ Федоришин А.В.