Ухвала

Іменем україни

02 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Амеліна В.І.,
Карпенко С.О.,

Парінової
І.К., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до Другої
Херсонської державної нотаріальної
контори, Херсонського державного бюро
технічної інвентаризації, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про визнання права власності в
порядку спадкування, зобов'язання
видати свідоцтво про право на спадщину,
витребування майна з незаконного
володіння, за касаційною скаргою
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 рішення апеляційного
суду Херсонської області від 03 лютого
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Другої Херсонської
державної нотаріальної контори,
Херсонського державного БТІ, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, в якому просив визнати за ним
право власності на Ѕ частку житлового
будинку АДРЕСА_1, витребувати по ј
частці вказаного будинку від ОСОБА_5 і
ОСОБА_6, зобов'язати Другу Херсонську
державну нотаріальну контору видати
ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину
на Ѕ частку вищезазначеного будинку.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Херсона від 31 жовтня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Херсонської області від 03 лютого 2014
року рішення Суворовського районного
суду м. Херсона від 31 жовтня 2013 року
скасовано. Ухвалено нове рішення, яким
позов задоволено частково. Визнано за
ОСОБА_3 право власності на Ѕ частку
житлового будинку з господарськими
будівлями і спорудами, розташованого
за адресою: АДРЕСА_1, в порядку
спадкування після смерті ОСОБА_7,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Витребувано
з володіння ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по ј
частці вказаного житлового будинку з
господарськими будівлями і спорудами.
В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 та ОСОБА_6
порушують питання про скасування
рішення апеляційного суду, мотивуючи
свої вимоги неправильним
застосуванням судом норм
матеріального права та порушенням норм
процесуального права, і просять
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_7 була
власником Ѕ частки житлового будинку
АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом, виданого
06 січня 1975 року Першою Херсонською
нотаріальною конторою. Власником іншої
половини цього будинку є ОСОБА_3,
відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 18 травня 1990
року.

Рішенням Комсомольського районного
суду м. Херсона від 29 вересня 2004 року у
справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про
стягнення боргу за договором
купівлі-продажу та за зустрічним
позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про визнання
договору купівлі-продажу дійсним,
визнання права власності на нерухоме
майно за ОСОБА_8 визнано право
власності на Ѕ частку житлового
будинку, визнано дійсним договір
купівлі-продажу Ѕ частку
домоволодіння, укладений між ОСОБА_7 та
ОСОБА_8, та стягнуто з останнього на
користь ОСОБА_7 9 800 грн. за договором
купівлі-продажу.

04 листопада 2005 року між ОСОБА_8 і ОСОБА_9
укладено договір дарування Ѕ частки
спірного житлового будинку. В
подальшому згідно із договором
дарування від 29 січня 2007 року ОСОБА_9
подарувала, а ОСОБА_5 і ОСОБА_6 прийняли
в рівних частках спірне жиле
приміщення.

Ухвалою Комсомольського районного
суду м. Херсона від 22 вересня 2008 року
задоволено заяву ОСОБА_8 про перегляд у
зв'язку з нововиявленими обставинами
рішення Комсомольського районного
суду м. Херсона від 29 вересня 2004 року.
Ухвалою цього ж суду від 22 грудня 2008
року позов ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про
стягнення заборгованості за договором
купівлі-продажу частини домоволодіння
та за зустрічним позовом ОСОБА_8 до
ОСОБА_7 про визнання дійсним договору
купівлі-продажу частини будинку,
визнання права власності залишено без
розгляду.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 померла.
Відповідно до спадкової справи № 241/2010,
відкритої після смерті ОСОБА_7,
спадкоємцем за заповітом від 01 жовтня
2009 року був ОСОБА_10, який від спадщини
відмовився.

16 червня 2010 року син померлої - ОСОБА_3
звернувся до Другої Херсонської
державної нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини та 18
листопада 2010 року йому було видано
свідоцтво про право на спадщину на
грошові вклади з належними до них
процентами та нарахуваннями і
компенсаційними виплатами, що
знаходилися на зберіганні Ощадного
банку України у м. Херсоні.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Херсона від 11 липня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Херсонської області
від 23 жовтня 2013 року, визнано удаваним
договір дарування Ѕ частини житлового
будинку АДРЕСА_1, укладений 29 січня 2007
року між ОСОБА_9 та ОСОБА_5 і ОСОБА_6
Визнано, що 29 січня 2007 року між ОСОБА_9
та ОСОБА_5 і ОСОБА_6 укладено договір
купівлі-продажу в Ѕ частки жилого
приміщення за вказаною адресою на
земельній ділянці площею 1 159,7 кв. м.
Визнано за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в рівних
частинах право власності на 1/2 частку
спірного житлового будинку.

Зміну підстави набуття права власності
зареєстровано в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно 29 липня
2013 року за номером 1242228.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові,
суд першої інстанції виходив з
недоведеності позивачем у
передбаченому законом порядку вибуття
спірного жилого приміщення від ОСОБА_7
поза її волею.

Скасовуючи рішення районного суду, та
ухвалюючи нове рішення про часткове
задоволення позовних вимог,
апеляційний суд вважав, що ОСОБА_3
подано належні та допустимі докази на
підтвердження порушення його права
власності на Ѕ частку житлового
будинку як спадкоємця після смерті
ОСОБА_7, оскільки остання за життя не
відчужувала свою частину
домоволодіння на користь ОСОБА_8
Відмовляючи в позові в частині
зобов'язання нотаріуса видати
свідоцтво про право на спадщину, суд
посилався на те, що така вимога є
неналежним способом захисту
порушеного права.

Такі висновки суду апеляційної
інстанції відповідають вимогам закону
та ґрунтуються на фактичних обставинах
справи.

Згідно із ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо
майно за відплатним договором придбане
в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно
було загублене власником або особою,
якій він передав майно у володіння;
було викрадене у власника або особи,
якій він передав майно у володіння;
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Добросовісність набуття в розумінні
ст. 388 ЦК України полягає в тому, що
майно придбавається не безпосередньо у
власника, а в особи, яка не мала права
його відчужувати.

Наслідком угоди, укладеної з таким
порушенням, є не двостороння
реституція, а повернення майна від
набувача, при цьому випадки такого
витребування законодавством
обмежуються, зокрема п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК
України, якою передбачено, що
витребування майна можливе в разі його
вибуття з володіння власника не з його
волі іншим шляхом.

Задовольняючи частково позов,
апеляційний суд зробив правильний
висновок, що ОСОБА_8 не мав права
власності на спірний житловий будинок,
останній вибув із власності ОСОБА_11
поза її волею, це є підставою для
витребування спірного майна у
добросовісного набувача.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції в межах
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судом
першої інстанції або апеляційної
інстанції норм матеріального чи
процесуального права і не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставинами, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги стосуються
переоцінки доказів, викладених в
оскаржуваному рішенні, що не належить
до компетенції суду касаційної
інстанції, та не дають підстав для
висновку, що судом апеляційної
інстанції при розгляді справи були
допущені порушення норм матеріального
чи процесуального права, тому колегія
суддів вважає за необхідне касаційну
скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_6
відхилити.

Рішення апеляційного суду Херсонської
області від 03 лютого 2014 року залишити
без змін.

Головуючий А.С. Олійник

Судді:
В.І. Амелін

С.О. Карпенко

І.К. Парінова

В.О. Савченко