Справа №: 398/1360/14-цРІШЕННЯ
"14" липня 2014 р. Олександрійський
міськрайонний суд Кіровоградської
області в складі: головуючого
судді Тимченко Л.М.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Олександрія
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням,-
ОСОБА_2 (надалі Позивач) 24 лютого 2014
року звернулася до суду із позовом до
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (надалі Відповідачі)
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням, а саме житловою квартирою
АДРЕСА_1, мотивуючи свої вимоги тим, що
відповідачі у справі - її донька та
онук, вони зареєстровані у цій
квартирі, однак фактично не проживають
за вказаною адресою з 2002 року. Місце їх
проживання є житло доньки по АДРЕСА_2.
Вказана квартира є не приватизованою, в
ній зареєстровано всього чотири особи.
Вона позбавлена можливості отримувати
субсидію, а тому змушена звертатись до
суду та просить суд визнати
відповідачів такими, що втратили право
користування житловим приміщенням.
В судове засідання позивач
з'явилась, в судовому засіданні на
позовних вимогах наполягає, просить
суд задовольнити позов. Представник
позивача також на позовних вимогах
наполягає, посилаючись на викладені
Інтереси позивача в суді по
довіреності представляв ОСОБА_5
Відповідачі в судове засідання
з'явилися, проти позовних вимог
заперечують, при цьому визнають, що в
квартирі проживає онук позивача.
Просять суд врахувати та прийняти до
уваги що згідно відмітки в паспорті
відповідач ОСОБА_3 знята з реєстрації
Інтереси ОСОБА_4 в суді представляла
Заслухавши пояснення сторін,
показання свідків та дослідивши
докази у сукупності з іншими
матеріалами справи, з'ясувавши
обставини, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог та
заперечень, оцінивши досліджені в
судовому засіданні докази, суд вважає,
що позовні вимоги не підлягають
За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
свої вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди
розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.
За змістом ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести перед
судом ті обставини, на які вона
посилається , як на підставу своїх
вимог чи заперечень. Доказування не
може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлені ці обставини.

Правовідносини сторін врегульовані
ст.ст. 4 -15, 16, 22, 316-319, 321, 322, 379, 381, 383, 386, 391,
405, 810, 815 ЦК України та ст.ст.64, 71, 72
Житлового кодексу України.

Cтаттею 15 ЦК України передбачено
право кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа також має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного судочинства. Отже,
об'єктом захисту є порушене, невизнане
або оспорюване право чи цивільний
інтерес, саме вони є підставою для
звернення особи за захистом свого
права із застосуванням відповідного
способу захисту. Такі способи захисту
передбачені відповідно статтею 16 ЦК
України.

Відповідно до вимог ст.ст. 810, 825 ЦК
України за договором найму житла
наймодавець надає наймачу своє житло
для проживання у ньому на певний строк
та за окрему плату. Наймач житла має
право відмовитись від договору найма,
попередивши наймодавця та звільнити
помешкання.

Правовідносини сторін також
врегульовані ст.ст. 64, 71, 72 Житлового
кодексу України, за змістом яких
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку. При тимчасовій
відсутності наймача або членів його
сім'ї за ними зберігається жиле
приміщення протягом шести місяців, а у
випадках, визначених цими статтями і
понад шість місяців. Якщо наймач або
члени його сім'ї були відсутні з
поважних причин понад шість місяців,
цей строк за заявою відсутнього може
бути продовженим наймодавцем, а в разі
спору - судом.

Судом встановлено, що позивач
зареєстрована та проживає в не
приватизованій квартирі АДРЕСА_1
відповідно до договору найму житла в
будинках державного та комунального
житлового фонду. Однак вказаний
договір уже після звернення до суду 01
жовтня 2013 року було укладено між
наймачем - відповідачем у справі та КП
«Житлогосп».

Суд також приймає до уваги, що
згідно довідки КП «Житлогосп» № 1173 від
23 жовтня 2013 року відповідачі
зареєстровані у вказаній квартирі.
Згідно акту - розпорядження від 20
жовтня 2013 року на момент перевірки
відповідачі в квартирі були відсутні,
особистих речей не мали, в квартирі не
проживають з 2002 року. Акт-розпорядження
затверджено директором КП «Житлогосп».

Суд приймає до уваги показання
свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які
підтвердили, що ОСОБА_4 постійно
проживає в цій квартирі. Цю обставину
також визнала і позивач у справі.

Суд дійшов висновку, що і позивач і
відповідач ОСОБА_4 проживають в
квартирі АДРЕСА_1, яка не приватизована,
що підтверджується довідкою КП
«Житлогосп» від 23 жовтня 2013 року.

Суд критично оцінює
акт-розпорядження від 20 жовтня 2013 року
за яким відповідачі у справі
зареєстровані саме за вказаною
адресою, однак вони не проживають за
вказаною адресою в м. Олександрія з 2002
року, їх особисті речі в квартирі
відсутні та спростовує це показаннями
свідків та поясненнями позивача, яка
визнає, що онук постійно проживає в цій
квартирі.

Суд приймає до уваги, що між
сторонами виникли неприязненні
стосунки.

Суд також приймає до уваги та визнає
доведеним той факт, що відповідач
ОСОБА_3 знята з реєстрації за адресою:
квартири АДРЕСА_1, тому в цій частині
позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Суд вважає також доведеним, що
відповідач по справі ОСОБА_4 не втратив
право користуватись житлом та не
втратив право зайняття ним житлового
приміщення - квартирою АДРЕСА_1, що
належить до державного і комунального
житлового фонду Комунального
підприємства «Житлогосп», оскільки
фактично там постійно проживає разом
із бабусею - позивачем у справі.

Судові витрати суд покладає на
позивача.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст. 4 -15, 16, 22, 316-319, 321, 322, 379, 381, 383, 386, 391,
405, 810, 815 ЦК України та ст.ст. 71, 72
Житлового кодексу України, ст.ст. 3, 4-11,
15,57-60, 61, 84-88, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І
Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням - квартирою
АДРЕСА_1, яка належить до державного і
комунального житлового фонду
комунального підприємства «Житлогосп»
- відмовити.

Судові витрати покласти на
позивача.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Кіровоградської
області через Олександрійський
міськрайонний суд протягом 10-денного
строку з дня проголошення рішення.

Суддя Олександрійського

міськрайонного суду
Л.Тимченко