АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва у складі:
головуючого судді: Мазурик О.Ф.,
суддів: Прокопчук Н.О.,
при секретарі: Калініній Я.М.,
розглянувши апеляційну скаргу Кобижчі
Олександра Івановича, який діє в
інтересах Товариства з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Вектор Плюс»,
на рішення Оболонського районного суду
м. Києва від 21 травня 2014 року
у цивільній справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«Омега Банк», третя особа: Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
про визнання договору недійсним, -
В травні 2012 року Публічне акціонерне
товариство «Сведбанк» (далі -
ПАТ «Сведбанк», Банк) звернулося до
Оболонського районного суду м. Києва з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.
Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що
19.12.2007 між ВАТ «Сведбанк», яке змінило
свою назву на ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2
було укладено кредитний договір.
Посилаючись на те, що Банк виконав свої
зобов'язання, а ОСОБА_2 належним чином
не виконує взяті на себе зобов'язання
за договором кредиту, просив стягнути з
ОСОБА_2 суму заборгованості у розмірі 1
148 852 грн. 10 коп.
В квітні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із зустрічним позовом до
ПАТ «Омега Банк», третя особа: ТОВ «ФК
«Вектор Плюс» та просила визнати
недійсним кредитний договір №
2608/1207/88-041 від 19.12.2007, укладений між ВАТ
«Сведбанк» та ОСОБА_2, визнати
недійсним договір іпотеки №з-7107 від
19.12.2007, укладений між ВАТ
«Сведбанк» та ОСОБА_2, застосувати
принцип реституції та привести
правовідносини сторін до попереднього
стану, виключити з державного реєстру
іпотек запис про реєстрацію договору
іпотеки та виключити із єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна запис про реєстрацію
заборони відчуження предмету іпотеки.
Ухвалою Оболонського районного суду м.
Києві від 02.04.2013 зустрічну позовну
заяву ОСОБА_2 прийнято до спільного
розгляду із первісним позовом та
замінено позивача ПАТ «Сведбанк» на
правонаступника ТОВ «ФК «Вектор Плюс».
Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 21 травня 2014 року в
задоволенні позовів відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, КобижчаО.І., який діє в інтересах
ТОВ «ФК «Вектор Плюс», звернувся до
суду з апеляційною скаргою в якій
зазначив, що рішення суду є незаконним
та необґрунтованим, ухвалене з грубим
порушенням норм матеріального та
процесуального права без повного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи.

В обґрунтування апеляційних вимог
вказав, що висновки суду щодо не
надання позивачем належних та
допустимих доказів, які підтверджують
наявність та законність у ТОВ «ФК
«Вектор Плюс» права вимоги за
кредитним договором, укладеним між
ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2, є
необґрунтованими та спростовуються
наявними в матеріалах справи
письмовими доказами, які судом не взято
до уваги.

Посилаючись на те, що рішення не
відповідає вимогам щодо його
законності та обґрунтованості,
ухвалене з порушенням ст. 212-214 ЦПК
України, просив скасувати рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 21 травня 2014 року в частині відмови в
задоволені позову ТОВ «ФК «Вектор
Плюс» до ОСОБА_2 та ухвалити в цій
частині нове, яким вимоги ТОВ «ФК
«Вектор Плюс» задовольнити. В частині
відмови в задоволенні зустрічного
позову просив залишити рішення без
змін.

Представник ТОВ «ФК «Вектор Плюс» -
Нестерець О.В. в судовому засіданні
апеляційну скаргу підтримав, з підстав
наведених в ній та просив задовольнити.

ОСОБА_2, яка відповідно до ст. 74 ЦПК
України належним чином повідомлялась
про час та місце розгляду справи, в
судове засідання не з'явилася, причини
неявки суду не повідомила.

Публічне акціонерне товариство «Омега
Банк» належним чином повідомлене про
час та місце розгляду справи, в судове
засідання свого представника не
направило, причини неявки суду не
повідомило.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України
колегія суддів вважає за можливе
розглянути справу за відсутності
ОСОБА_2 та представника ПАТ «Омега
Банк».

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення
представника ТОВ «ФК «Вектор
Плюс», перевіривши доводи апеляційної
скарги, законність та обґрунтованість
рішення суду в межах апеляційного
оскарження, дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
19 грудня 2007 року між ВАТ
«Сведбанк», яке змінило свою назву на
ПАТ «Сведбанк», а в подальшому на ПАТ
«Омега Банк» та ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір №
2608/1207/88-041, за умовами якого, ОСОБА_2
отримала кредит в розмірі 150 000 доларів
США на строк з 19 грудня 2007 року по 18
грудня 2015 року, зі сплатою 12,5 % річних з
19.12.2007 року по 30.11.2009 року; 7 % річних з
01.12.2009 року по 09.11.2010 року; 10 % річних з
10.11.2010 року по 09.11.2011 року; 17,91 % по 18.12.2015
року.

Відповідно до п. 3.1.1. Кредитного
договору відповідач здійснює
погашення заборгованості за кредитом,
шляхом внесення коштів у термін 15 числа
кожного місяця та в день закінчення
кредитного договору.

Кредитним договором передбачено
відповідальність за порушення його
умов. Відповідно до п.8.1 Кредитного
договору за порушення строків
погашення заборгованості за кредитом
та/або строків сплати процентів за
користування кредитом відповідач
сплачує пеню за кожний день
прострочення у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми
простроченої заборгованості.
Кількість днів у році приймається 360.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що Банк
свої зобов'язання за договором кредиту
виконав належним чином та надав кредит.

Разом з цим, ОСОБА_2 своїх зобов'язань за
договором кредиту належним чином не
виконувала.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк»
та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» укладено
договір факторингу № 15, відповідно до
умов якого ПАТ «Сведбанк» відступило
ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відповідно до
договору факторингу № 15 свої права та
вимоги за зобов'язаннями ОСОБА_2 по
кредитному договору № 2608/1207/88-041 від 19
грудня 2007 року.

Відмовляючи в задоволенні первісного
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що суду не надано належних та
допустимих доказів в розумінні ст. 57-59
ЦПК України, які б свідчили про те, що на
виконання умов договору факторингу та
ч. 1 ст. 1077 ЦК України клієнт передав у
власність фактору, а фактор прийняв
права вимоги за кредитним договором та
в їх оплату надав грошові кошти в
розпорядження клієнта за плату та на
умовах, визначених цим договором, у
зв'язку з чим дійшов висновку, що доводи
позивача не знайшли свого
підтвердження.

Проте, погодитись із такими висновками
суду не можна, оскільки суд дійшов їх із
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Згідно з ч. 2 ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити.

Зазначеним вимогам закону рішення суду
першої інстанції не відповідає.

Як зазначено в мотивувальній частині
рішення, судом неодноразово
витребовувалися у позивача за
клопотанням відповідача докази, а саме
платіжне доручення на підтвердження
того, що ТОВ «ФК «Вектор Плюс»
здійснило розрахунок із ПАТ «Сведбанк»
по договору факторингу. Проте,
позивачем, замість платіжного
доручення надано довідку за підписом
директора ТОВ «ФК «Вектор Плюс», в якій
зазначено, що 28.11.2012 між ТОВ «ФК «Вектор
Плюс» та АТ «Сведбанк» укладено
договір факторингу № 15, пунктом 3.5.
якого передбачено, що днем отримання
Банком ціни продажу заборгованості від
ТОВ «ФК «Вектор Плюс» вважається день
зарахування грошових коштів в сумі
ціни продажу заборгованості в розмірі
встановленому договором, на рахунок
Банку. В листі теж зазначено, що 28.11.2012
ТОВ «ФК «Вектор Плюс» здійснило
розрахунок з ПАТ «Сведбанк» у повному
обсязі та в порядку, встановленому
умовами договору.

Також суд виходив з того, що дане
повідомлення не є належним доказом,
оскільки воно підготовлено позивачем,
який зацікавлений у розгляді справи, а
належним доказом є саме платіжне
доручення про перерахування Банку
коштів на виконання умов договору
факторингу.

Вищевикладене свідчить про неповне
з'ясування судом першої інстанції
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, в
судовому засіданні 11.11.2013 представник
позивача - Нестерець О.В. заявив
клопотання про долучення до матеріалів
справи письмових доказів, на
підтвердження у ТОВ «ФК «Вектор Плюс»
права вимоги за кредитними
зобов'язаннями ОСОБА_2, а саме: копія
витягу з договору факторингу № 15 від
28.11.2012, витяг з Додатку № 1 до Договору
про відступлення прав за іпотечним
договором від 28.11.2012, витяг реєстру
заборгованостей боржників № 1-Б від
28.11.2012, копію договору про відступлення
прав за іпотечними договорами, копію
Договору-повідомлення про
відступлення права грошової вимоги,
копію акту № 21 прийому-передачі
документації за договором факторингу,
копія свідоцтва про реєстрацію
фінансової установи ТОВ «ФК «Вектор
Плюс», копія статуту ТОВ «ФК «Вектор
Плюс» від 30.11.2012, копія виписки з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців від
26.09.2013, повідомлення ТОВ «ФК «Вектор
Плюс» про здійснення розрахунку за
договором факторингу.

Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Однак, судом першої інстанції не в
повному обсязі досліджено надані
стороною позивача письмові докази на
підтвердження заявлених вимог, що
свідчить про порушення судом першої
інстанції, покладених на нього
обов'язків щодо сприяння всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи, що
призвело до ухвалення рішенння з
порушенням норм Цивільного
процесуального кодексу.

Враховуючи, що судом першої інстанції
не виконано, покладених на нього
обов'язків, передбачених процесуальним
законодавством, колегією суддів
досліджено, надані представником
позивача в суді першої інстанції
вищезазначені письмові докази.

Пунктом 2.1. Договору факторингу
передбачено, що Банк відповідно до умов
даного договору відступає фактору свої
права вимоги заборгованості по
кредитних договорах, укладених з
боржника, зазначених в реєстрі
заборгованості боржників, право на
вимогу якої належить Банку на підставі
документації, а фактор шляхом надання
фінансової послуги Банку набуває права
вимоги такої заборгованості від
боржників та передає Банку за плату
грошові кошти в розпорядження у
розмірі, що становить ціну продажу та в
порядку, передбаченому даним
договором. При цьому, сторони погодили,
що права вимоги заборгованості по
кредитних договорах, та права вимог по
договорам забезпечення, укладених з
боржником відступаються банком
фактору за цим договором на основі «як
є» без надання будь-яких пов'язаних
запевнень та гарантій, окрім тих, що
вказані у цьому договорі.

Загальна сума прав вимоги, що
відступаються за цим договором, та ціна
продажу визначаються в день передачі
по акту прийому-передачі реєстру
заборгованості боржників, який є днем
укладення даного договору. Акт
прийому-передачі реєстру
заборгованості боржників складається
та підписується сторонами в день
укладення даного договору (п. 3.1.
Договору факторингу).

Отже, зі змісту вказаного договору
вбачається, що до ТОВ «ФК «Вектор Плюс»
перейшло право вимоги до ОСОБА_2 за
кредитним договором від 19.12.2007.

Також колегією суддів досліджено Акт №
21 прийому-передачі документації за
договором факторингу № 15 від 28.11.2012,
відповідно до умов якого клієнт
передав (відступив), а фактор прийняв
документи, якими підтверджується
дійсність та наявність прав грошових
вимог до боржників, в тому числі до
ОСОБА_2. за кредитним договором
№ 2608/1207/88-041 від 19.12.2007.

Згідно пункту 4.1. договору факторингу
сторони погодились, що документація
визначена в п.1.1. цього Договору,
підлягає передачі від Банку до фактора
виключно після сплати фактором Банку
ціни продажу заборгованості,
визначеної п.3.2. цього Договору, в
порядку, передбаченому п. 4.2. та п. 4.3.
цього Договору.

Згідно положень статті 204 ЦК України
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Матеріали справи не містять доказів на
підтвердження визнання вказаного
договору факторингу недійсним у
встановленому законом порядку, а
відтак договір є чинним.

Частиною 1 статті 1077 ЦК України
передбачено, що за договором
факторингу (фінансування під
відступлення права грошової вимоги)
одна сторона (фактор) передає або
зобов'язується передати грошові кошти
в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника).

Предметом договору факторингу може
бути право грошової вимоги, строк
платежу за якою настав (наявна вимога),
а також право вимоги, яке виникне в
майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078
ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1078 ЦК України
майбутня вимога вважається переданою
фактору з дня виникнення права вимоги
до боржника. Якщо передання права
грошової вимоги обумовлене певною
подією, воно вважається переданим з
моменту настання цієї події.

Вирішуючи спір, суд вищезазначених
обставин та норм закону не врахував, у
порушення вимог ст.ст. 212-214 ЦПК України
не з'ясував належним чином фактичних
обставин справи щодо заявлених вимог,
які правовідносини сторін випливають з
установлених обставин та яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин, у зв'язку з чим дійшов
помилкового висновку про відмову в
задоволенні первісного позову.

Згідно з п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Враховуючи те, що суд першої інстанції
не взяв до уваги наведені обставини та
норми закону, що регулюють встановлені
правовідносини, судове рішення
ухвалене з порушенням норм
процесуального права за неповного
з'ясування обставин справи, а тому
підлягає скасуванню в частині щодо
відмови в задоволенні первісного
позову з ухваленням нового рішення про
задоволення первісного позову в
повному обсязі.

Задовольняючи первісний позов, колегія
суддів виходить з наступного.

Звертаючись до суду з позовом ПАТ
«Сведбанк» просив стягнути з ОСОБА_2
суму заборгованості у розмірі 1 148 852
грн. 10 коп.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
ОСОБА_2 свої зобов'язання за договором
кредиту належним чином не виконувала, у
зв'язку з чим у неї виникла
заборгованість, яка станом на 12.04.2012
року становила 132 594 долари США 73 центи,
що еквівалентно по курсу НБУ на дату
виконання розрахунку 1 058 768 грн. 92 коп.
та 90 083 грн. 18 коп., а саме :

заборгованість по кредиту в сумі 118 077
доларів США 25 центів, що в еквіваленті
по курсу НБУ на дату виконання
розрахунку становить 942 846 грн. 84 коп.;

заборгованість по процентам у сумі 14 517
доларів США 48 центів, що в еквіваленті
по курсу НБУ на дату виконання
розрахунку становить 115 922 грн. 08 коп. ;

пеня за несвоєчасне погашення кредиту
та за несвоєчасну сплату процентів в
сумі 90 083 грн. 18 коп., що разом
становить 1 148 852 грн. 10 коп. (том 1, а.с. 5-8).

Як вбачається з Витягу з реєстру
заборгованостей боржників № 1-Б від
28.11.2012 загальна сума заборгованості
ОСОБА_2 за кредитним договором №
2608/1207/88-041 від 19.12.2007 складає 175 903 долари
США 37 центів (том 1, а.с. 116).

ТОВ «ФК «Вектор Плюс» як
правонаступник ПАТ «Сведбанк» не
змінював розмір позовних вимог та з
відповідною заявою до суду не
звертався.

Беручи до уваги викладене, а також
положення ч. 1 ст. 11 ЦПК України, якою
передбачено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі., колегія суддів
приходить до висновку про задоволення
позову та стягнення з ОСОБА_2 на користь
ТОВ «ФК «Вектор Плюс» суми
заборгованості у розмірі 1 148 852 грн. 10
коп.

Рішення суду в частині щодо відмови в
задоволенні зустрічного позову не
оскаржувалося, а тому у відповідності
до вимог статті 303 ЦПК України судом
апеляційної інстанції не перевірялося.

Судові витрати підлягають розподілу в
порядку статті 88 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 218, 303, 307, 309, 313-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК
України, колегія суддів,-

В И Р
І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Кобижчі Олександра
Івановича, який діє в інтересах
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Вектор Плюс», - задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 21 травня 2014 року в частині
відмови у задоволенні первісного
позову - скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення наступного
змісту:

«Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості -
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» заборгованість
за кредитним договором у розмірі 1 148 852
(один мільйон сто сорок вісім тисяч
вісімсот п'ятдесят дві) грн. 10 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» судовий збір у
сумі 3 219 (три тисячі двісті
дев'ятнадцять) грн. 00 коп.».

В іншій частині рішення суду залишити
без змін

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 2605/8742/12

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9561/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Яценко Н.О.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Мазурик О.Ф.