АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4328/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Шестакова З.С. Доповідач - Волошин
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 року
м. Дніпропетровськ

16 липня 2014 року
м. Дніпропетровсьr

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Волошина
М.П.,

суддів -
Куценко Т.Р., Демченко Е.Л.,

при секретарі - Крикун А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 13 березня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
розподіл майна подружжя та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про визнання майна особистою приватною
власністю чоловіка, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_2 про поділ спільного майна
подружжя.

Свої вимоги обгрунтувала тим, що з 07
липня 1993 року вона перебувала у шлюбі з
ОСОБА_2 Шлюб розірвано 07 березня 2007
року. Згідно останніх уточнених вимог
позивач просила суд провести між
позивачем та відповідачем розподіл
спільного майна подружжя, що є
об'єктами права спільної сумісної
власності, визнати за нею право
власності на нежитлове приміщення
магазину за адресою: АДРЕСА_1, площею 111,5
кв.м., яке складається з приміщення
площею 28,1 кв.м., приміщення площею 33,2
кв.м., приміщення площею 13,1 кв.м.,
вбиральні площею 1,4 кв.м., коридору
площею 3,5 кв.м., кладова площею 1,5 кв.м.,
приміщення площею 26,8 кв.м., коридору
площею 3,9 кв.м. та визнати за ОСОБА_2
право власності на автомобіль „Хюндай
Н200” номерний знак НОМЕР_1.

ОСОБА_2 звернувся з зустрічним позовом,
в якому просив визнати за ним право
особистої приватної власності на
вбудоване нежитлове приміщення
магазину (літера «А-5») за адресою:
АДРЕСА_1, площею 111,5 кв.м., яке
складається з приміщення площею 28,1
кв.м., приміщення площею 33,2 кв.м.,
приміщення площею 13,1 кв.м., вбиральні
площею 1,4 кв.м., коридору площею 3,5 кв.м.,
кладова площею 1,5 кв.м., приміщення
площею 26,8 кв.м., коридору площею 3,9 кв.м.
та відмовити в задоволенні первісного
позову.

Рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 13 березня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл
майна подружжя задоволено.

Виділено ОСОБА_3 та визнано за нею право
власності на нежитлове вбудоване
приміщення (літера „А-5") в будинку
АДРЕСА_1, загальною площею 111,5 кв.м., яке
складається з приміщення площею 28,1
кв.м.; приміщення площею 33,2 кв.м.;
приміщення площею 13,1 кв.м.; вбиральні
площею 1,4 кв.м.; коридору площею 3,5 кв.м.;
кладової площею 1,5 кв.м.; приміщення
площею 26,8 кв.м.; коридору площею 3,9 кв.м.

Залишено ОСОБА_2 та визнано за ним право
власності на автомобіль „Хюндай Н200”
номерний знак НОМЕР_1.

Відмовлено ОСОБА_2 в зустрічному позові
до ОСОБА_3 про визнання майна особистою
приватною власністю чоловіка.

Додатковим рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 06 червня 2014 року вирішено
питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2
звернувся з апеляційною скаргою, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просив скасувати
оскаржуване рішення та постановити
нове рішення, яким в задоволенні
первісного позову відмовити,
зустрічний позов задовольнити.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що з 07 липня 1993 року
по 07 березня 2007 року сторони перебували
у шлюбі.

Рішенням Нікопольського
міськрайонного суду від 07 березня 2007
року шлюб між сторонами розірвано та
встановлено, що шлюбні відносини
сторони припинили взимку 2005 року.

На підставі договору купівлі-продажу
від 17 жовтня 2005 року ОСОБА_2
придбав 3/142 частини гуртожитку АДРЕСА_1,
площею 109,0 кв.м.

Відповідно до рішення Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 26 лютого 2009 року, яке
набрало законної сили 10 березня 2009
року, узаконено самовільно проведене
переобладнання нежитлового
вбудованого приміщення А-5, що
знаходиться за адресою:АДРЕСА_1, яке
складається з приміщення площею 28,1
кв.м.; приміщення площею 33,2 кв.м.;
приміщення площею 13,1 кв.м.; вбиральні
площею 1,4 кв.м.; коридору площею 3,5 кв.м.;
кладової площею 1,5 кв.м.; приміщення
площею 26,8 кв.м.; коридору площею 3,9 кв.м.,
а всього площею 111, 5 кв.м., визнано за
ОСОБА_2 право власності на вказане
нежитлове приміщення після
переобладнання.

Вказаним рішенням встановлено, що
ОСОБА_2 у зв'язку з виробничою
необхідністю з метою поліпшення умов
виробництва та комерційної діяльності
у 2008 році провів переобладнання
нежитлового приміщення під магазин,
вказане приміщення використовується
ним у підприємницькій діяльності.

Виділивши ОСОБА_3 та визнавши за нею
право власності на нежитлове вбудоване
приміщення (літера „А-5") в будинку
АДРЕСА_1 суд першої інстанції не
врахував, що майно фізичної
особи-підприємця не може бути об'єктом
спільної сумісної власності подружжя
згідно із ст. ст. 57, 61 СК України, право
власності за ОСОБА_2 на спірне
приміщення зареєстровано 01 липня 2009
року, в той час як сторони розірвали
шлюб 07 березня 2007 року, фактично
припинили шлюбні відносини взимку 2005
року, що встановлено рішенням суду про
розірвання їх шлюбу.

Крім того, судом першої інстанції не
враховано роз'яснень, викладених у
п.29 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя", відповідно
до яких майно приватного підприємства
чи фізичної особи - підприємця не є
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя. Інший із подружжя має право
тільки на частку одержаних доходів від
цієї діяльності.

Таким чином, рішення суду в цій частині
підлягає скасуванню з відмовою в
задоволенні вимоги ОСОБА_3 про визнання
за нею права власності на вказане
нежитлове приміщення, в той час як
вимоги зустрічної позовної заяви про
визнання за ОСОБА_2 права особистої
приватної власності на вбудоване
нежитлове приміщення магазину (літера
«А-5») за адресою: АДРЕСА_1, площею 111,5
кв.м., яке складається з приміщення
площею 28,1 кв.м., приміщення площею 33,2
кв.м., приміщення площею 13,1 кв.м.,
вбиральні площею 1,4 кв.м., коридору
площею 3,5 кв.м., кладова площею 1,5 кв.м.,
приміщення площею 26,8 кв.м., коридору
площею 3,9 кв.м. є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

У березні 2007 року ОСОБА_2 придбав
автомобіль „Хюндай Н200” номерний знак
НОМЕР_1, який був зареєстрований на його
ім'я. Зважаючи на те, що рішенням суду
про розірвання шлюбу встановлено, що
фактично шлюбні відносини припинено
між сторонами взимку 2005 року,
автомобіль „Хюндай Н200” номерний знак
НОМЕР_1, придбано після фактичного
припинення шлюбних відносин між
сторонами, тому він не може бути
визнаним їхньою спільною власністю та
не є спільною сумісною власністю
подружжя, відтак відсутні будь-які
підстави для його поділу.

Таким чином, апеляційна скарга
підлягає задоволенню, рішення суду
скасуванню, як ухвалене з порушенням
норм матеріального права, з відмовою в
задоволенні первісних позовних вимог
та задоволенням вимог за зустрічним
позовом.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316, 319 ЦПК України,
колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення Нікопольського міськрайонного
суду Дніпропетровської області від 13
березня 2014 року, додаткове рішення
Нікопольського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 06 червня
2014 року - скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя -
відмовити повністю.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання майна особистою приватною
власністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право особистої
приватної власності на вбудоване
нежитлове приміщення магазину (літера
«А-5») за адресою: АДРЕСА_1, площею 111,5
кв.м., яке складається з приміщення
площею 28,1 кв.м., приміщення площею 33,2
кв.м., приміщення площею 13,1 кв.м.,
вбиральні площею 1,4 кв.м., коридору
площею 3,5 кв.м., кладова площею 1,5 кв.м.,
приміщення площею 26,8 кв.м., коридору
площею 3,9 кв.м.

Рішення апеляційного суду чинне з
моменту проголошення та може бути
оскаржено до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів.

Судді: