Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого
Гвоздика П.О.,

суддів: Дербенцевої Т.П.,
Журавель В.І.,

Завгородньої І.М.
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
припинення права власності на частку у
спільному майні (будинку), визнання
права власності

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Калінінського районного суду
м. Донецька від 16 січня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду Донецької
області від 26 лютого 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із позовом до ОСОБА_4 про
припинення права власності на частку у
спільному майні (будинку), визнання
права власності.

Зазначала, що вона є власником 7/8 часток
домоволодіння по
АДРЕСА_1, а ОСОБА_4 належить 1/8 частка
указаного будинку на підставі рішення
Калінінського районного суду м.
Донецька від 25 лютого 2013 року.
Посилаючись на те, що відповідач не
проживає у спірному будинку, має інше
постійне місце проживання, її частка у
спільному майні є незначною та не може
бути виділена в натурі, нею внесено на
депозитний рахунок територіального
управління Державної судової
адміністрації України у Донецькій
області вартість частки відповідача,
ОСОБА_3 просила припинити право
власності ОСОБА_4 на 1/8 частку
домоволодіння по
АДРЕСА_1 та визнати за нею право
власності на указану частку будинку.

Рішенням Калінінського районного суду
м. Донецька від 16 січня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Донецької області
від 26 лютого 2014 року, позов задоволено.
Припинено право власності ОСОБА_4 на
1/8 частку домоволодіння по
АДРЕСА_1, визнано право власності на
указану частку за ОСОБА_3 Стягнуто із
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 вартість 1/8
частки домоволодіння по
АДРЕСА_1 у розмірі 27 978 грн.
Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалу апеляційного суду та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та вивчивши
обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

У справі встановлено, що рішенням
Калінінського районного суду
м. Донецька від 25 лютого 2013 року
визнано за ОСОБА_3 право власності на 7/8
часток домоволодіння по АДРЕСА_1 у
порядку спадкування за законом після
смерті чоловіка ОСОБА_3, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, та у порядку
спадкування за законом після смерті
сина ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1
року. Указаним рішенням суду за ОСОБА_4
визнано право власності на 1/8 частку
домоволодіння по АДРЕСА_1 у порядку
спадкування за законом після смерті
батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1
року.

Відповідно до ст. 365 ЦК України право
особи на частку у спільному майні може
бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо: 1) частка є незначною і не може
бути виділена в натурі; 2) річ є
неподільною; 3) спільне володіння і
користування майном є неможливим; 4)
таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення
права особи на частку у спільному майні
за умови попереднього внесення
позивачем вартості цієї частки на
депозитний рахунок суду.

На підставі ст. 365 ЦК України може бути
припинено право власності
співвласника на частку у спільному
майні за умови, що така шкода не буде
істотною. Саме ця обставина є
визначальною при вирішенні позову про
припинення права на частку у спільному
майні за вимогою інших співвласників.
Висновок про істотність шкоди, яка може
бути завдана співвласнику, вирішується
у кожному конкретному випадку з
урахуванням обставин справи та
особливостей об'єкта, який є спільним
майном.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що частка
відповідача у праві власності на
будинок складає 5, 79 кв. м, що є
незначною. ОСОБА_4 не цікавилася
належною їй власністю, не вчиняла
будь-яких дій з фактичного
використання об'єкта права власності,
витрат на утримання будинку не
здійснювала, тому враховуючи неприязні
стосунки між сторонами та стан здоров'я
позивача, спільне володіння і
користування майном є неможливим, що є
підставою для припинення частки
відповідача у спільному майні. Крім
того, кімнати, яка відповідала б
розміру частки відповідача (5, 79 кв. м),
технічним паспортом будинку не
передбачено, до того ж така площа є
меншою мінімально допустимого розміру
жилої площі на одну особу (ст. 47 ЖК
Української РСР).

Погоджуючись із висновками суду першої
інстанції, апеляційний суд зазначав,
що припинення права відповідача на
частку у праві власності на квартиру не
завдасть істотної шкоди її інтересам. У
судовому засіданні встановлено, що
відповідач проживає та зареєстрована у
будинку по АДРЕСА_2.

Таких висновків апеляційний суд дійшов
на підставі копії сторінки паспорта
ОСОБА_4, де місцем її реєстрації
зазначено указану адресу (а. с. 76).

Разом з тим, судом не було з'ясовано, чи
належить ОСОБА_4 право власності чи
інше речове право на будинок по АДРЕСА_2
як на житло (ст. 379 ЦК України).

За імперативними приписами ч. 3 ст. 47
Конституції України ніхто не може бути
примусово позбавлений житла інакше як
на підставі закону за рішенням суду.

Крім того, не можна погодитися із
висновком апеляційного суду щодо
вартості частки відповідача у праві
власності на будинок.

Згідно даних технічного паспорту на
садибний (індивідуальний) житловий
будинок по АДРЕСА_1, він складається із
житлового будинку літ. А-1, прибудови
літ. а, погребу а-1, ганку а-2, ганку а-3,
літньої кухні Б, сараю В, гаража Г,
вбиральні Е, сараю Ж, сараю З, сараю И,
сараю К, сараю Л, сараю М, сараю Н,
бесідки О, огороджень № 1, 2, тротуару І
(а. с. 13).

У висновку будівельно-технічної
експертизи № 3568/24, 4804/24 від
26 вересня 2013 року зазначено про те, що
при розрахунках вартості
домоволодіння по АДРЕСА_1 експерт
виходив із площі 61, 3 кв. м, що охоплює
площу жилого будинку літ. А-1 та
прибудови літ. а (а. с. 46).
Площа господарських будівель та
споруд, що є складовими домоволодіння в
цілому та частки відповідача зокрема,
експертом не враховувалася при
розрахунках.

Крім того, як вбачається із матеріалів
справи, зокрема рішення Калінінського
районного суду м. Донецька від 25 лютого
2013 року та технічного паспорту на
садибний (індивідуальний) житловий
будинок по АДРЕСА_1, указана
нерухомість розташована на земельній
ділянці, яка була надана ОСОБА_3 (помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 року) на підставі договору
про надання земельної ділянки у
безстрокове користування, що
відповідно до Указу Президії
Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948
року «Про право громадян на купівлю і
будівництво індивідуальних житлових
будинків» і постанови Ради Міністрів
СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок
застосування Указу Президії Верховної
Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про
право громадян на купівлю і
будівництво індивідуальних житлових
будинків» є правовстановлюючим
документом на земельну ділянку.

Згідно положень ст. 381 ЦК України,
земельна ділянка з розташованими на
ній житловим будинком,
господарсько-побутовими будівлями,
наземними і підземними комунікаціями,
багаторічними насадженнями є садибою.
У разі відчуження житлового будинку
вважається, що відчужується вся садиба,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Питання щодо врахування вартості
земельної ділянки при визначенні
розміру компенсації на користь
відповідача суд не вирішував.

Крім того, розмір грошової компенсації
у порядку ст. 365 ЦК України визначається
відповідно до дійсної вартості
нерухомого майна на час розгляду
справи.

Визначаючи вартість домоволодіння по
АДРЕСА_1, експерт зменшив її розмір на 20
%, які за його доводами є
середньостатистичною знижкою на
торгах.

Разом з тим, стягнення на підставі ст. 365
ЦК України за своєю правовою природою є
примусовим, оскільки слугує захистом
майнових інтересів особи, частка якої у
спільному майні припиняється за
встановлених диспозицією наведеної
норми обставин, та присуджується без
згоди цієї особи, тобто не є
результатом договірної домовленості
сторін.

За таких обставин, застосована
експертом 20 % знижка не узгоджується із
правилами щодо оцінки нерухомого майна
відповідно до ст. 365 ЦК України.

Спростовуючи доводи апеляційної
скарги та відмовляючи у задоволенні
клопотання ОСОБА_4 про проведення
повторної будівельно-технічної
експертизи, апеляційний суд наведені
обставини залишив поза увагою,
обов'язку щодо сприяння всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи (ст.
10 ЦПК України) не виконав та дійшов
передчасного висновку про те, що
проведеним припиненням частки
відповідача у спільному майні не
порушуються її права.

За таких обставин, постановлена
апеляційним судом ухвала підлягає
скасуванню із передачею справи до суду
апеляційної інстанції відповідно до
ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. 336, 338 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду Донецької
області від 26 лютого 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О. Гвоздик

Судді:
Т.П. Дербенцева

В.І. Журавель

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко