УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючогоМакарчука М.А.

суддів: Леванчука А.О.,

Нагорняка В.А.,

Писаної Т.О.,

Юровської Г.В.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом Луганського
обласного комунального
спеціалізованого теплозабезпечуючого
підприємства
«Луганськтеплокомуненерго» до ОСОБА_4
про стягнення заборгованості за
наданні послуги з центрального
опалення та гарячого водопостачання,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення апеляційного суду Луганської
області від 27 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року
Луганське обласне комунальне
спеціалізоване теплозабезпечуюче
підприємство
«Луганськтеплокомуненерго» (далі -
ЛОКСТП «Луганськтеплокомуненерго»)
звернулося до суду з позовною заявою до
відповідача про стягнення
заборгованості за наданні послуги з
центрального опалення та гарячого
водопостачанню, посилаючись на те, що
до квітня 2007 року надавало ОСОБА_4. як
абоненту згідно з обліковим рахунком №
НОМЕР_1 послуги з теплопостачання в
квартиру АДРЕСА_1. Позивач належним
чином виконував свої зобов'язання у
повному обсязі, а відповідач свої
зобов'язання належним чином не виконує,
в результаті чого утворилась
заборгованість, яка станом на 01 липня
2013 року з складає 1 606 грн 97 коп.

На підставі
вищенаведеного та у зв'язку з тим, що
відповідачем не погашена
заборгованість, позивач просив суд
стягнути суму основного боргу, у
розмірі 1 606 грн 97 коп., інфляційні
нарахування за період з серпня 2009 року
по квітень 2013 року у сумі 343 грн 89 коп. та
3 % річних за період з серпня 2009 року по
квітень 2013 року у сумі 180 грн 94 коп.
Окрім цього, позивач також просить
стягнути з відповідачки на його
користь судові витрати.

Рішенням
Брянківського міського суду
Луганської області від 04 листопада 2013
року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного
суду Луганської області від 27 січня 2014
року рішення суду першої інстанції
скасовано, ухвалено нове рішення яким
позов ЛОКСТП
«Луганськтеплокомуненерго»задоволено
. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ЛОКСТП
«Луганськтеплокомуненерго» 2 131 грн 80
коп. заборгованості. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення апеляційного суду,
ухвалити у справі нове рішення, яким
позов задовольнити частково, стягнувши
з неї 541 грн 30 коп., обґрунтовуючи свою
вимогу порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України
передбачено, що рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обгрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам
закону судові рішення не відповідають.

Суд першої інстанції,
ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, керуючись
положеннями ст. ст. 257, 264 ЦПК України,
виходив із того, що позивач звернувся
до суду з вимогами до відповідача про
стягнення заборгованості зі сплати за
комунальні послуги поза межами строку
позовної давності.

Апеляційний суд, скасувавши рішення
суду першої інстанції та ухваливши
нове рішення, яким позов задоволено,
виходив із того, що позивачка у вересні
2009 року сплатила кошти у розмірі 100 грн,
що свідчить про визнання нею
заборгованості, а також посилався на
те, що строк позовної давності
позивачем було перервано зверненням до
суду із заявою про видачу судового
наказу.

Проте повністю з таким
висновком суду не можна погодитись з
наступних підстав.

Судами встановлено,
ОСОБА_4 до квітня 2007 року була
споживачем комунальних послуг із
теплопостачання в квартирі АДРЕСА_1.

25 лютого 2013 року за
заявою ЛОКСТП
«Луганськтеплокомуненерго» видано
судовий наказ про стягнення із ОСОБА_4
заборгованості за послуги
теплопостачання у сумі 2 041 грн 15 коп.

Ухвалою судді
Брянківського міського суду
Луганської області від 25 лютого 2013 року
зазначений вище судовий наказ було
скасовано.

З матеріалів справи
вбачається, що 30 вересня 2009 року ОСОБА_4
сплатила кошти у розмірі 100 грн за
опалення за період з 01 вересня 2009 року
по 30 вересня 2009 року ( а. с. 35).

З позовної заяви
ЛОКСТП «Луганськтеплокомуненерго»
вбачається, що позивач просить
стягнути з відповідача заборгованість,
яка утворилась станом на 01 липня 2013
року, однак за який період нараховано
вказану заборгованість позивач не
зазначає.

З оборотної відомості
вбачається, що розрахунок
заборгованості зроблено за період з
січня 2003 року по квітень 2013 року, при
цьому судами встановлено, що послуги із
опалення та гарячого водопостачання
позивач надавав відповідачеві до
квітня 2007 року.

ОСОБА_4, не
погоджуючись із розміром
заборгованості, звернулася до суду
першої інстанції із заявою про
застосування строків позовної
давності (а. с. 22).

Частиною 2 ст. 264 ЦК
України встановлено, що позовна
давність переривається у разі
пред'явлення особою позову до одного із
кількох боржників, а також якщо
предметом позову є лише частина вимоги,
право на яку має позивач.

Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново. Час, що минув до переривання
перебігу позовної давності, до нового
строку не зараховується (ч. 3 ст. 264 ЦК
України).

Таким чином, виходячи з
положень ч. 2 ст. 264 ЦК України необхідно
дійти висновку, що подання заяви про
видачу судового наказу та його видача
судом перериває позовну давність.

Разом з тим,
задовольняючи позов, апеляційний суд у
порушення ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не
перевірив правильності та періоду
нарахування заборгованості.

Так з ухвали судді
Брянківського міського суду
Луганської області від 25 лютого 2013 року
про скасування судового наказу не
зрозуміло, за який період було
нараховано заборгованість у розмірі 2
041 грн 15 коп. та з чого вона складається.

З поданого до суду
позову також не вбачається, за який
період нараховано спірну
заборгованість. Виходячи з оборотної
відомості заборгованість нараховано з
січня 2003 року, на що суди уваги не
звернули. При цьому за правилами ЦК
УРСР ( який був чинним на час початку
утворення заборгованості) суди з
власної ініціативи застосовують
правила про позовну давність.

Отже, не виконавши
вимоги процесуального закону щодо
перевірки доказів та належності
позовних вимог, суди не визначилися із
розміром заборгованості, що підлягає
стягненню з відповідачки, детально не
уточнили, чи були внесені у 2009 році 100
грн частковою сплатою боргу чи оплатою
чергового щомісячного платежу та за
який саме період.

За таких обставин
рішення апеляційного суду підлягає
скасуванню з підстав, передбачених ч. 2
ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336,
338 ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу
ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного
суду Луганської області від 27 січня 2014
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий М.А. Макарчук

Судді:

А.О. Леванчук

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана

Г.В. Юровська

5

№ 6-18295св14Головуючий у першій
інстанції: Мігунова Л.С.
Доповідач: Юровська Г.В.