Справа № 464/9971/13-ц
пр.№ 2/464/131/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.06.2014року

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого Мички Б.Р.

при секретарі Дулюк Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Львівського комунального підприємства
«Львівавтодор», ОСОБА_2, Державного
госпрозрахункового підприємства МВС
України «Спеціалізоване
монтажно-експлуатаційне управління
ГУМВС України у Львівській області»
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, заподіяної внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом в
якому з уточненням позовних вимог
просить: стягнути солідарно з ЛКП
«Львівавтодор» та ДП МВС України
«Спеціалізоване
монтажно-експлуатаційне управління
ГУМВС України у Львівській області» на
його користь 1633,45грн. матеріальної
шкоди та 500грн. моральної шкоди;
стягнути зі ОСОБА_2 на його користь
1000грн. матеріальної шкоди (франшизу) та
500грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що 03 липня 2012 року
на перехресті вулиць Стрийська - Івана
Франка - Шота Руставелі у м. Львові мала
місце дорожньо-транспортна пригода за
участю автомобіля марки «Шевроле»,
д.н.з. НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_5, та
автомобіля марки «Опель», д.н.з. НОМЕР_2,
під керуванням ОСОБА_2, внаслідок
зіткнення автомобілі отримали
технічні ушкодження. Постановою
Франківського районного суду м. Львова
справу про адміністративне
правопорушення відносно ОСОБА_5 за ст.124
КУпАП закрито за відсутністю події і
складу адміністративного
правопорушення. Разом з тим суд прийшов
до висновку, що дорожньо-транспортна
пригода сталася внаслідок
невідповідності дій водія автомобіля
марки «Опель», д.н.з. НОМЕР_2, ОСОБА_2
пункту 8.4 «ґ» Правил дорожнього руху
України, також виникненню
дорожньо-транспортної пригоди сприяв
збій в роботі світлофорного об'єкту на
перехресті вулиць Стрийська - Івана
Франка - Шота Руставелі у м.Львові.
Таким чином вважає, що в спричиненні
шкоди належному йому автомобілю марки
«Шевроле», д.н.з. НОМЕР_3, наявна вина
водія ОСОБА_2 та установи, що
відповідальна за експлуатацію
світлофорного об'єкту - ЛКП
«Львівавтодор» та ДП МВС України
«Спеціалізоване
монтажно-експлуатаційне управління
ГУМВС України у Львівській області». На
момент дорожньо-транспортної пригоди
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_2 була застрахована ПАТ «Страхова
компанія «Вусо» за полісом №АА/6344097, з
лімітом відповідальності за шкоду
заподіяну майну в сумі 50000грн. та
франшизою - 1000грн. Згідно проведеного
розрахунку вартість матеріального
збитку заподіяного йому внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди
становить 3920,27грн. ПАТ «Страхова
компанія «Вусо» частково відшкодовано
йому матеріальну шкоду, заподіяну
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди в сумі 633,45грн., а тому просить
суд решту заподіяної матеріальної
шкоди стягнути з відповідачів. Окрім
матеріальної шкоди, внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди він
зазнав також моральної шкоди у зв'язку
з пошкодженням його майна, що
спричинило ряд незручностей пов'язаних
з неможливістю експлуатації
автомобіля та його ремонтом.

Представник позивача в судовому
засідання позовні вимоги підтримав,
надав суду пояснення аналогічні
викладеним в позовній заяві, просить
позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в
судовому засіданні позовні вимоги щодо
стягнення з його довірителя шкоди
заподіяної внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди
заперечив, покликаючись на те, що вина
ОСОБА_2 у спричиненні
дорожньо-транспортної пригоди
належними та допустимими доказами не
встановлена. До участі справі про
притягнення до адміністративної
відповідальності за ст.124 КУпАП ОСОБА_5
він не залучався, а відтак постанова
Франківського районного суду м.Львова
від 25 грудня 2012 року, якою справу про
адміністративне правопорушення
відносно ОСОБА_5 за ст.124 КУпАП закрито
за відсутністю події і складу
адміністративного правопорушення та в
мотивувальній частині якої зазначено,
що дорожньо-транспортна пригода мала
місце внаслідок невідповідності дій
його довірителя пункту 8.4 «ґ» Правил
дорожнього руху України не може бути
належним доказом його вини.

Відповідач ЛКП «Львівавтодор» явку
уповноваженого представника в судове
засідання не забезпечив, хоча належним
чином був повідомлений про час та місце
розгляду справи, надіслав суду
письмові заперечення на позов, в яких
зазначив, що на момент
дорожньо-транспортної пригоди - 03 липня
2012 року, світлофорний об'єкт перебував
на балансі ДП МВС України
«Спеціалізоване
монтажно-експлуатаційне управління
ГУМВС України у Львівській області», а
на баланс ЛКП «Львівавтодор» прийняло
об'єкт тільки 30 листопада 2012 року. А
тому просить в задоволенні позову в
частині стягнення шкоди заподіяної
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди з ЛКП «Львівавтодор»
відмовити.

Відповідач ДП МВС України
«Спеціалізоване
монтажно-експлуатаційне управління
ГУМВС України у Львівській області»
явку уповноваженого представника в
судове засідання не забезпечив, хоча
належним чином був повідомлений про
час та місце розгляду справи, а тому суд
вважає можливим розглянути справу у
його відсутності, на підставі наявних в
матеріалах справи достатніх доказів.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи
та з'ясувавши дійсні обставини справи,
суд приходить до висновку, що в
задоволенні позову слід відмовити з
наступних підстав.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмету спору на власний розсуд.

Загальні підстави відповідальності за
завдану майнову та моральну шкоду
передбачені ст.ст. 1166, 1167ЦК України.

Майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст.1166
ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті (ч.1 ст.1167 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК України шкода,
завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: 1) шкода, завдана
одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою; 2) за
наявності вини лише особи, якій
завдано шкоди, вона їй не
відшкодовується; 3) за наявності вини
всіх осіб, діяльністю яких було завдано
шкоди, розмір відшкодування
визначається у відповідній частці
залежно від обставин, що мають істотне
значення.

А відтак, підставою для настання
цивільно-правової відповідальності за
заподіяння шкоди є правопорушення, що
включає в себе певні елементи: шкода;
протиправність поведінки особи, яка
заподіяла шкоду; причинний зв'язок між
ними; вина. Відсутність хоча б однієї із
цих умов є підставою для відмови у
задоволенні позову про відшкодування
шкоди.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди»,
шкода заподіяна особі і майну
громадянина або заподіяна майну
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її заподіяла, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи.

Судом встановлено, що 03 липня 2012 року на
перехресті вулиць Стрийська - Івана
Франка - Шота Руставелі у м. Львові, мала
місце дорожньо-транспортна пригода за
участю автомобіля марки «Шевроле»,
д.н.з. НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_5,
власником якого являється позивач
ОСОБА_1, та автомобіля марки «Опель»,
д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2,
внаслідок якої транспортні засоби
отримали технічні ушкодження (а.с.7, 8-10).

Постановою Франківського районного
суду м. Львова від 25 грудня 2012 року, яка
вступила в законну силу, справу про
адміністративне правопорушення
відносно ОСОБА_5 за ст.124 КУпАП закрито
за відсутністю події і складу
адміністративного правопорушення. Як
вбачається з мотивувальної частини
зазначеної постанови суду від 25 грудня
2012 року: «суд вважає, що
дорожньо-транспортна пригода сталася
внаслідок невідповідності дій водія
автомобіля марки «Опель», д.н.з. НОМЕР_2,
ОСОБА_2 пункту 8.4 «ґ» Правил дорожнього
руху України, також виникненню
дорожньо-транспортної пригоди сприяв
збій в роботі світлофорного об'єкту
перехресті вулиць Стрийська - Івана
Франка - Шота Руставелі у м. Львові»
(а.с.7, 8-10).

Згідно висновку спеціаліста
«Експерт-Сервіс» №13/3/200/575233 від 07
березня 2013 року вартість
відновлювального ремонту автомобіля
марки «Cherolet Tacuma», д.н.з. НОМЕР_3, з
врахуванням коефіцієнта фізичного
зносу на момент дослідження, становить
3920,27грн., з яких 653,38грн. - ПДВ 20% (а.с.43-45).

На момент дорожньо-транспортної
пригоди цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_2 була
застрахована ПрАТ «СК «ВУСО» за
полісом обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників транспортних засобів
№АА/6344097 від 08.08.2011р., з лімітом
відповідальності за шкоду, завдану
майну в сумі 50000грн. та франшизою 1000грн.

За зверненням ОСОБА_5, ПрАТ «СК «ВУСО»
за полісом обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників транспортних засобів
№АА/6344097, визнала дорожньо-транспортну
пригоду, яка мала місце 03 липня 2012 року,
страховим випадком та провела виплату
страхового відшкодування в сумі
633,45грн., що стверджується відповідним
страховим актом №2168 від 23 травня 2013
року (а.с.51).

Як вбачається з розрахунку суми
страхового відшкодування проведеного
ПрАТ «СК «ВУСО», такий здійснено на
підставі ст.36.3 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» яка зазначає, що у разі якщо
відповідальними за заподіяння
неподільної шкоди взаємопов'язаними,
сукупними діями є декілька осіб, розмір
страхового відшкодування
(регламентної виплати) за кожну з таких
осіб визначається шляхом поділу
розміру заподіяної шкоди на
кількість таких осіб, а тому визначено
суму страхового відшкодування в
розмірі 50% суми завданих збитків та за
вирахуванням франшизи (а.с.49).

Щодо особи, відповідальної за роботу
світлофорного об'єкту на перехресті
вул. Стрийська - Ів. Франка - Шота
Руставелі, то з акту від 30.11.2012 року про
приймання на баланс ЛКП «Львівавтодор»
світлофорних об'єктів вбачається, що
станом на час ДТП зазначений
світлофорний об'єкт перебував на
балансі «Спеціалізованого
монтажно-експлуатаційного управління
ГУ МВС України у Львівській області»
(а.с.26, 27).

Однак, як встановлено судом та
сторонами не заперечується, за фактом
дорожньо-транспортної пригоди, що мала
місце 03 липня 2012 року, протокол про
адміністративне правопорушення був
складений лише відносно ОСОБА_5, але
провадження у справі закрито судом за
відсутності в його діях складу
адміністративного правопорушення з
посиланням на те, що він повністю
дотримувався вимог правил дорожнього
руху України. При цьому, в
мотивувальній частині постанови суду
від 25 грудня 2012 року зазначено: «суд
вважає, що дорожньо-транспортна
пригода сталася внаслідок
невідповідності дій водія автомобіля
марки «Опель», д.н.з. НОМЕР_2, ОСОБА_2
пункту 8.4 «ґ» Правил дорожнього руху
України, також виникненню
дорожньо-транспортної пригоди сприяв
збій в роботі світлофорного об'єкту
перехресті вулиць Стрийська - Івана
Франка - Шота Руставелі у м.Львові».

Так, у відповідності з вимогами ч.ч.3, 4
ст.61 ЦПК України обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини; вирок у кримінальній справі,
що набрав законної сили, або постанова
суду у справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи про адміністративне
правопорушення №1326/6347/2012 відносно
ОСОБА_5 за ст.124 КУпАП, яка перебувала в
провадженні Франківського районного
суду м.Львова, до участі в справі ОСОБА_7
чи Державне госпрозрахункове
підприємство МВС України
«Спеціалізоване
монтажно-експлуатаційне управління
ГУМВС України у Львівській області» не
залучалися та безпосередньої участі в
такій не брали, відповідач ОСОБА_7 з
постановою суду був ознайомлений лише
після пред'явлення позову у цій справі.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що постанова Франківського
районного суду м.Львова від 25 грудня 2012
року, як доказ у справі, стосується лише
встановлення питань, чи мали місце
винні дії ОСОБА_5 та чи вчинені вони
конкретно ОСОБА_5, а вина ОСОБА_7 чи
Державного госпрозрахункового
підприємства МВС України
«Спеціалізоване
монтажно-експлуатаційне управління
ГУМВС України у Львівській області» у
настанні дорожньо-транспортної
пригоди, яка мала місце, нею не може
бути встановлена. В даному випадку суд
не може розцінювати посилання у
мотивувальній частині постанови, як
доказ вини особи у справі про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, заподіяної внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди.

Аналогічна позиція викладена і в п.7
Постанови Пленуму Верховного суду
України «Про судове рішення в
цивільній справі» від 18.12.2009 року за №14,
зокрема відповідно до частини
четвертої статті 61 ЦПК при розгляді
справи про цивільно-правові наслідки
дій особи, стосовно якої ухвалено
постанову суду у справі про
адміністративне правопорушення, ця
постанова обов'язкова для суду лише з
питань, чи мали місце дії та чи вчинені
вони цією особою. Інші прийняті в
рамках кримінальної справи чи справи
про адміністративне правопорушення
постанови оцінюються судом згідно з
положеннями статті 212 ЦПК. Оскільки
обставини встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ лише в тому
разі, коли в них беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини, чи їх правонаступники, то
в інших випадках - ці обставини
встановлюються на загальних підставах.
За змістом частини третьої статті 61
ЦПК особи, які не брали участі в
цивільній, господарській або
адміністративній справі, в якій судом
ухвалено відповідне судове рішення,
мають право при розгляді іншої
цивільної справи за їх участю
оспорювати обставини, встановлені цими
судовими рішеннями. У даному випадку
суд ухвалює рішення на основі
досліджених в судовому засіданні
доказів.

На сьогодні, особа винна в настанні
наслідків дорожньо-транспортної
пригоди, де-юре не встановлена,
оскільки відносно ОСОБА_5 провадження у
справі закрито у зв'язку з відсутністю
в його діях складу адміністративного
правопорушення, передбаченого ст.124
КУпАП, а щодо ОСОБА_7 протокол щодо
порушення ним Правил дорожнього руху
України не складався, постанова суду
про визнання його винним у вчиненні
адміністративного правопорушення
передбаченого ст.124 КУпАП не
виносилась, відсутні також належні та
допустимі докази вини в настанні
дорожньо-транспортної пригоди
Державного госпрозрахункового
підприємства МВС України
«Спеціалізоване
монтажно-експлуатаційне управління
ГУМВС України у Львівській області», на
балансі якого перебував світлофорний
об'єкт, жодних експертиз при для
встановлення причин
дорожньо-транспортної пригоди в межах
розгляду справи про адміністративне
правопорушення не проводилось та при
розгляді даної справи клопотань про
призначення такої сторонами не
заявлялось.

Розглядаючи дану цивільну справу,
визначаючись щодо заявлених позивачем
вимог суд виходив з того, що відповідно
до ст.ст. 10, 59, 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень,
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. Обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтвердитись іншими засобами
доказування.

Таким чином, оцінюючи докази у їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні,
позивачем не представлено, а судом не
здобуто жодних переконливих доказів у
підтвердження причинного зв'язку між
діями відповідачів та спричиненою
шкодою, вини відповідачів у заподіянні
позивачу матеріальної та моральної
шкоди, а тому у задоволенні позову слід
відмовити.

На підставі ст.ст. 1166, 1167, 1188 ЦК України,
та керуючись п.2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди», п.7
Постанови Пленуму Верховного суду
України «Про судове рішення в
цивільній справі» від 18.12.2009 року за №14,
ст.ст.3, 10, 11, 57, 58, 59, 60, 61, 88, 169, 209, 212-215, 218
ЦПК України суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Львівського комунального підприємства
«Львівавтодор», ОСОБА_2, Державного
госпрозрахункового підприємства МВС
України «Спеціалізоване
монтажно-експлуатаційне управління
ГУМВС України у Львівській області»
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, заподіяної внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення, а особою, у
відсутності якої таке було
постановлено, - протягом того ж строку з
дня отримання його копії.

Головуючий

Оригінал. Виготовлено в одному
екземплярі.