Справа № 357/5512/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2014 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді - Дмитренко А. М.
,

при секретарі - Боженко Т. В.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Білій Церкві залі
суду № 1 справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» в особі філії
«Центральне регіональне управління»
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1, 3-ї
особи: приватний нотаріус
Білоцерківського міського
нотаріального округу у Київській
області ОСОБА_2, ОСОБА_3, про звернення
стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним
позовом до ОСОБА_3 мотивуючи тим, що
18.09.2007 року між позивачем та
відповідачем укладено кредитний
договір, на підставі якого відповідач
отримав кредит в сумі 200 000 дол. США з
оплатою по процентній ставці 9,6 % річних
на строк до 16.09.2022 року, 13.05.2008 року та
21.08.2008 року між сторонами укладено
додаткові угоди до договору, згідно
яких змінено відсоткову ставку до 11,5 %
річних та графік погашення
заборгованості, в забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором між банком та ОСОБА_4
укладено договір поруки та між банком і
відповідачем укладено іпотечний
договір, предметом якого є житловий
будинок по АДРЕСА_1 з господарськими та
побутовими будівлями і спорудами,
земельна ділянка площею 0,1000 га, що
розташована по АДРЕСА_1, цільове
призначення-для обслуговування
житлового будинку та господарських
споруд, умови кредитного договору
позичальником не виконуються. А тому
позивач просив суд звернути стягнення
на предмет іпотеки шляхом проведення
прилюдних торгів за початковою ціною 1
532 000 грн. в рахунок погашення
заборгованості позичальника за
кредитним договором в розмірі 10 770 585
грн.84 коп., а саме: 1 139 641,56 грн. - сума
строкової заборгованості за кредитом,
598 429,73 грн. - сума простроченої
заборгованості за кредитом, 1 040 157,92
грн.- відсотки по кредиту, 97 207 грн.
-щомісячна комісія за користування
кредитом, 7 895 149,63 грн. -пеня за
несвоєчасне погашення кредиту,
відсотків, комісії; стягнути з
відповідача судові витрати по справі.

За ухвалою суду від 04.07.2014 року / а.с. 220-221
т.1/ за клопотанням представника
позивача проведено заміну відповідача
по справі ОСОБА_3 на ОСОБА_1, а ОСОБА_3
залучено до участі у справі в якості 3-ї
особи без самостійних вимог на предмет
спору.

За ухвалою суду від 04.07.2014 року /а.с.222-223
т.1/ також повернуто ОСОБА_3 подану ним
зустрічну позовну заяву до Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» в особі філії
«Центральне регіональне управління»
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит», 3-я особа:
приватний нотаріус Білоцерківського
міського нотаріального округу у
Київській області ОСОБА_2, про визнання
припинення правовідносин майнової
поруки за іпотечним договором, про
визнання відсутнім права на звернення
стягнення на предмет іпотеки та зняття
заборони відчуження предмету іпотеки.

В судовому засіданні представник
позивача за довіреністю підтримала
позовні вимоги.

Представник відповідача ОСОБА_1 позов
не визнав, пояснив, що ОСОБА_1 25.01.2011 року
на підставі договору купівлі-продажу
придбав у ОСОБА_3 житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами
по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею
0,1000 га біля будинку, про продаж цього
майна він дізнався з місцевих газет,
при укладенні договору у відповідача
не виникло жодних сумнівів щодо
повноважень ОСОБА_3 на продаж даного
будинку, згідно відомостей,
витребуваних нотаріусом, який
посвідчував та реєстрував угоди,
будь-яких обтяжень, арештів чи заборон
щодо відчуження вказаного будинку та
земельної ділянки не існувало, на даний
час відповідач проживає з сім'єю у
спірному будинку, зробив дорогий
ремонт, що свідчить про
добросовісність його набуття. Крім
того, до відповідача не можуть перейти
права та обов'язки іпотекодавця ОСОБА_3
за іпотечним договором від 18.09.2007 року
на підставі ст..23 Закону України «Про
іпотеку», оскільки в момент переходу
права власності цей іпотечний договір
був визнаний недійсним за рішенням
Білоцерківського міськрайонного суду,
а тому житловий будинок і земельна
ділянка не були на той час предметом
іпотеки.

3-я особа- приватний нотаріус
Білоцерківського міського
нотаріального округу у Київській
області ОСОБА_2 до суду не з'явилася, на
адресу суду надіслано листа щодо
розгляду справи без участі приватного
нотаріуса /а.с.208 т.1/.

ОСОБА_3 як 3-я особа в судове засідання
не з'явився, про час розгляду справи
повідомлявся належним чином, про що
свідчить рекомендоване повідомлення
про вручення йому поштового
відправлення, а також розписка про
вручення йому повістки про виклик до
суду.

Заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, оглянувши
матеріали даної справи, матеріали
справи № 2-1652/2010 / в 3-х томах/, суд дійшов
висновку, що в задоволенні позову
необхідно відмовити з наступних
підстав.

Так, судом встановлено, що 18.09.2007 року
між ВАТ Банк «Фінанси та Кредит» та
ОСОБА_3 було укладено кредитний
договір № 18-07-Ип/40, згідно якого
позичальнику було надано кредит у
розмірі 200 000 дол.США з оплатою по
процентній ставці 9,6 % річних з кінцевим
терміном повернення коштів до 16.09.2022
року, а позичальник зобов'язувався
щомісяця в термін з 26 по останнє число
включно кожного місяця здійснювати
погашення позичкової заборгованості
за виданими кредитними ресурсами у
розмірі 3091,11 дол. США згідно Графіка
зниження розміру заборгованості
/додаток № 1 до цього договору/, що
стверджується копією кредитного
договору з копією додатку № 1 до нього
/а.с.11-18 т.1/.

Відповідно до п.4.7 договору позичальник
сплачує банку щомісяця в термін з 26 по
останнє число включно кожного місяця
комісійну винагороду за надання
кредитних ресурсів у розмірі 1919 грн. У
зазначений термін сплачується
комісійна винагорода за поточний
календарний місяць.

Згідно з п.6.1 кредитного договору за
прострочення повернення кредитних
ресурсів та/або сплати процентів,
позичальник сплачує банку пеню з
розрахунку 1 % від простроченої суми за
кожний день прострочення. Зазначена
пеня сплачується у випадку порушення
позичальником строків платежів,
передбачених цим договором.

З матеріалів даної справи також
вбачається, що 13.05.2008 року між ВАТ Банк
«Фінанси та Кредит» і позичальником
ОСОБА_3 укладено додаткову угоду № 1 до
кредитного договору, відповідно до
якої змінено процентну ставку за
користування кредитними ресурсами до
11,5 % річних, що слідує з копії цієї угоди
/а.с.19-21 т.1/.

21.08.2008 року між банком та позичальником
укладено додаткову угоду № 2 до
кредитного договору, відповідно до
якої змінено графік погашення
позичкової заборгованості та сплати
процентів - з 1 числа по 10 число включно
кожного місяця, що вбачається з копії
цієї додаткової угоди /а.с.22 т.1/.

В забезпечення виконання зобов'язань
позичальника за кредитним договором
між банком та ОСОБА_4 18.09.2007 року
укладено договір поруки № 18-07-П/40, за
яким поручитель зобов'язується перед
кредитором відповідати в повному
обсязі за своєчасне та повне виконання
боржником зобов'язань за кредитним
договором від 18.09.2007 року, у випадку
невиконання боржником зобов'язань за
кредитним договором, боржник та
поручитель відповідають як солідарні
боржники.

Наведене стверджується копією
договору поруки /а.с. 23-25 т.1/.

В судовому засіданні також
встановлено, що 18.09.2007 року між ВАТ Банк
«Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 було
укладено іпотечний договір з метою
забезпечення повернення кредитних
ресурсів, виданих за кредитним
договором від 18.09.2007 року на суму 200 000
дол. США строком до 16.09.2022 року, а також
сплати процентів та інших платежів,
передбачених кредитним договором.

Іпотекодавець передав в іпотеку
наступне нерухоме майно, а саме:
житловий будинок, що знаходиться по
АДРЕСА_1, загальною площею 278,2 кв.м,
житловою площею 110,2 кв.м, з
господарськими та побутовими
будівлями і спорудами; земельну
ділянку площею 0,1000 га, що розташована
за вказаною адресою, кадастровий номер
:04:024:0003, цільове призначення якої -
для обслуговування житлового будинку
та господарських споруд, що вбачається
з копії договору іпотеки, посвідченого
приватним нотаріусом Білоцерківського
міського нотаріального округу
Київської області ОСОБА_2,
зареєстровано в реєстрі № 657 /а.с.107-111
т.1/.

Як передбачено вказаним договором,
узгоджена сторонами вартість предмету
іпотеки становить 1 347 040 грн., в тому
числі вартість земельної ділянки
складає 175 000 грн.

Предмет іпотеки належить іпотекодавцю
на підставі свідоцтва про право
власності на нерухоме майно, видане
Білоцерківським управлінням
житлово-комунального господарства
22.08.2007 року, зареєстрованого в
Білоцерківському МБТІ та в реєстрі
права власності на нерухоме майно
згідно витягу № 15683111 від 22.08.2007 року;
державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯД № 957927,
виданий Білоцерківською міською радою
03.07.2007 року та зареєстрований в Книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 11, що
стверджується копіями вказаних
правовстановлюючих документів та
копією технічного паспорта МБТІ на
житловий будинок по АДРЕСА_1 /а.с.36-47 т.1/.

Як встановлено в судовому засіданні, за
рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 16.09.2010 року по справі № 2-1652/2010 за
позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства Банк «Фінанси
та Кредит» в особі Філії «Центрального
регіонального управління» Публічного
акціонерного товариства Банк «Фінанси
та Кредит», 3-ї особи: приватний
нотаріус Білоцерківського міського
нотаріального округу ОСОБА_2, ОСОБА_4
про визнання кредитного договору,
договору іпотеки та договору поруки
недійсними, за зустрічним позовом
Публічного акціонерного товариства
Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії
«Центрального регіонального
управління» Публічного акціонерного
товариства Банк «Фінанси та Кредит» до
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості, основний позов було
задоволено частково, визнано недійсним
кредитний договір від 18.09.2007 року №
18-07-Ип/40, укладений між банком та ОСОБА_3;
визнано недійсним договір іпотеки від
18.09.2007 року, укладений між банком та
ОСОБА_3; розірвано договір поруки №
18-07-П/40 від 18.09.2007 року, укладений між
банком і ОСОБА_4; зобов'язано
приватного нотаріуса ОСОБА_2 виключити
з реєстру іпотек та заборон запис про
іпотеку та заборону відчуження
нерухомого майна, яке було передано в
іпотеку за договором іпотеки від 18.09.2007
року, а саме: житловий будинок по
АДРЕСА_1 та земельну ділянку загальною
площею 0,1000 га, що розташована за
вказаною адресою. Зустрічний позов
задоволено частково, стягнуто
солідарно з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на користь
банку заборгованість за кредитним
договором в сумі 1 612 748 грн.29 коп., що
слідує з копії цього рішення /а.с.48-58 т.1/.

Ухвалою апеляційного суду Київської
області від 29.12.2010 року апеляційну
скаргу Філії «Центрального
регіонального управління» Публічного
акціонерного товариства Банк «Фінанси
та Кредит» визнано неподаною та
повернуто апелянту.

Отже, згідно приписів ст.223 ЦПК України
вказане вище рішення суду першої
інстанції набрало законної сили.

За ст.124 Конституції України судові
рішення ухвалюються судами іменем
України і є обов'язковими до виконання
на всій території України.

Згідно ст.14 ЦПК України судові рішення,
що набрали законної сили, обов'язкові
для всіх органів державної влади і
органів місцевого самоврядування,
підприємств, установ, організацій,
посадових чи службових осіб та
громадян і підлягають виконанню на
всій території України, а у випадках,
встановлених міжнародними договорами,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, - і за її
межами.

А тому на виконання рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 16.09.2010 року, яке
набрало законної сили, приватним
нотаріусом ОСОБА_2 25 січня 2011 року
вилучено запис з Єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна та з Державного реєстру іпотек
про іпотеку та заборону відчуження
нерухомого майна, яке було передано в
іпотеку за договором іпотеки від 18.09.2007
року, а саме: житловий будинок по
АДРЕСА_1 та земельну ділянку загальною
площею 0,1000 га, що розташована за
вказаною адресою, що вбачається з копій
витягів про реєстрацію вилучення
запису /а.с.69-71 т.1/.

Судом встановлено, що 25 січня 2011 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено
договір купівлі-продажу житлового
будинку з господарськими будівлями та
спорудами по АДРЕСА_1 загальною площею
278,2 кв.м, житловою площею 110,2 кв.м, та
договір купівлі-продажу земельної
ділянки площею 0,1000 га, яка розташована
по АДРЕСА_1, цільове призначення -для
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд, кадастровий
номер земельної ділянки :04:024:0003,
договори посвідчені приватним
нотаріусом Білоцерківського міського
нотаріального округу Київської
області ОСОБА_5, зареєстровані в
реєстрі за № 230 та № 232, що
стверджується фотокопіями цих
договорів, наданих нотаріусом на запит
суду /а.с.239-240 т.1/.

Як слідує зі змісту договорів,
відсутність заборони /арешту/
відчуження об'єктів нерухомого майна
було підтверджено витягом з Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна від 25.01.2011 року.

Згідно копії витягу про державну
реєстрацію прав Білоцерківського МБТІ
/а.с.3 т.2/, за ОСОБА_1 зареєстровано 28.01.2011
року право власності на житловий
будинок по АДРЕСА_1 на підставі
вказаного вище договору
купівлі-продажу.

Це також підтверджується відомостями з
реєстру прав власності на нерухоме
майно, наданими реєстраційною службою
Білоцерківського міськрайонного
управління юстиції Київської області
/а.с.13 т.2/, де зокрема, внесено відомості
про реєстрацію права власності на
зазначений вище житловий будинок, щодо
земельної ділянки - відомості відсутні.

Отже, ОСОБА_1 набув права власності на
вказане вище нерухоме майно у
передбаченому законом порядку,
законність набуття ним права власності
не оспорюється і представником
позивача.

Згідно матеріалів справи, 20.07.2011 року
ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ було задоволено
касаційну скаргу ПАТ Банк «Фінанси та
Кредит» на ухвалу апеляційного суду
Київської області від 29.12.2010 року та
скасовано цю ухвалу, справу передано до
суду апеляційної інстанції для
вирішення питання про прийняття
апеляційної скарги, що слідує з копії
ухвали /а.с.60-62 т.1/.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 06.12.2011 року при розгляді
апеляційної скарги ПАТ Банк «Фінанси
та Кредит» на рішення Білоцерківського
міськрайонного суду від 16.09.2010 року по
справі № 2-1652/2010, на яке вказано вище,
апеляційну скаргу було задоволено,
рішення суду першої інстанції
скасовано та постановлено нове
рішення, згідно якого в позові ОСОБА_3
відмовлено в повному обсязі, зустрічні
позовні вимоги задоволено, стягнуто
солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь
банку 2 228 840 грн. 92 коп. заборгованості
за кредитним договором та судовий збір
в розмірі по 910 грн. з кожного, що
стверджується копією цього рішення
/а.с.63-68 т.1/.

Оригінали всіх вищенаведених судових
рішень оглядалися судом в матеріалах
цивільної справи № 2-1652/2010 /в 3-х томах/.

На виконання рішення апеляційного суду
стягувачу було видано 03.02.2012 року
виконавчі листи, які пред'явлено на
виконання до міського відділу ДВС
Білоцерківського міськрайонного
управління юстиції, по даний час
боржниками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 рішення
суду не виконується, що вбачається з
довідок міського відділу ДВС від 11.07.2014
року /а.с.15-18 т.2/.

Позивач ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в
особі філії «Центральне регіональне
управління» Публічного акціонерного
товариства «Банк «Фінанси та Кредит»
звертається до суду з позовом про
звернення стягнення на предмет іпотеки
посилаючись на те, що позичальником
порушено умови кредитного договору
щодо своєчасної сплати коштів на
погашення кредиту, відсотків та інших
платежів, передбачених умовами
договору, а тому банк як
іпотекодержатель набув прав вимоги за
вказаними кредитним та іпотечним
договором.

При цьому, звертаючись з такими
вимогами до відповідача ОСОБА_1,
представник позивача посилається на
те, що інституту іпотеки притаманний
принцип слідування, який закріплений в
ст.23 Закону України «Про іпотеку», при
переході права власності на предмет
іпотеки до іншої особи, право іпотеки
зберігає свою силу. Новий власник
нерухомого майна приймає на себе всі
права та обов'язки у тому ж обсязі і на
тих умовах, що існували до набуття ним
права власності на предмет іпотеки,
навіть якщо він є добросовісним
набувачем і не знав про наявність
іпотечного обтяження. Тому до нового
власника ОСОБА_1 переходять всі права і
обов'язки іпотекодавця за іпотечним
договором у тому обсязі і на тих умовах,
що існували до набуття ним права
власності на предмет іпотеки.

При вирішенні спору суд виходить з
наступного.

Так, судом встановлено, що позичальник
ОСОБА_3 дійсно порушив умови кредитного
договору, який було укладено між ним та
ВАТ Банк «Фінанси та кредит» 18.09.2007
року, що стверджується розрахунком
заборгованості за кредитним договором
/а.с.26-35 т.1/, а тому станом на 06.03.2014 року
загальна сума заборгованості
позичальника складає 10 770 585 грн.84 коп.,
а саме: 1 139 641,56 грн. -сума строкової
заборгованості за кредитом, 598 429,73 грн.-
сума простроченої заборгованості за
кредитом, 1 040 157,92 грн.- відсотки по
кредиту, 97207 грн.- щомісячна комісія за
користування кредитом, 7 895 149,63 грн.
-пеня за несвоєчасне погашення кредиту,
відсотків, комісії.

За ст.589 ЦК України у разі невиконання
зобов'язання, забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави.

Згідно з ч.2 ст.590 ЦК України,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет застави
в разі, коли зобов'язання не буде
виконано у встановлений строк /термін/,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

В ст.1 Закону України «Про іпотеку»
передбачено, що іпотека - вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні
іпотекодавця, згідно з яким
іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення

своїх вимог за рахунок предмета
іпотеки переважно перед іншими
кредиторами цього боржника у порядку,
встановленому цим Законом.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про
іпотеку» за рахунок предмета іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

За ч.1 ст.33 наведеного Закону, у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

Умовами іпотечного договору
передбачено право іпотекодержателя
звернути стягнення на предмет іпотеки
у разі неналежного виконання
позичальником будь-яких умов
кредитного договору.

Таким чином, згідно норм ЦК та умов
кредитного і іпотечного договорів
позивач ПАТ Банк «Фінанси та Кредит»
мав право достроково в рахунок
погашення заборгованості позичальника
за кредитним договором звернути
стягнення на предмет іпотеки.

Як вказано вище в рішенні, кредитор
обрав способом захисту порушеного
права - стягнення солідарно
заборгованості з позичальника та
поручителя, звернувшись до суду саме з
таким зустрічним позовом, який було
задоволено.

Пленум Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у п. 9 Постанови № 5
від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» роз'яснив, у
яких випадках право вибору способу
судового захисту, передбаченого
законом або договором, належить
виключно позивачеві, зокрема це:
дострокове стягнення кредиту,
стягнення заборгованості, у тому числі
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави, одночасне заявлення
відповідних вимог у разі, якщо
позичальник є відмінною від особи
іпотекодавця (майновий поручитель),
одночасне заявлення вимог про
стягнення заборгованості з
позичальника з вимогами про стягнення
заборгованості шляхом звернення
стягнення на предмет застави/іпотеки,
належні іпотекодавцю, який не є
позичальником, розірвання кредитного
договору, набуття права власності на
предмет іпотеки тощо.

Встановлено, що в даному випадку
позичальник ОСОБА_3 є одночасно і
іпотекодавцем.

Із змісту п. 42 зазначеної Постанови
вбачається, що суд не може одночасно
звернути стягнення на предмет іпотеки
та стягнути суму заборгованості за
кредитним договором. У такому випадку
суд має зазначити в резолютивній
частині рішення лише про звернення
стягнення на предмет іпотеки із
зазначенням суми заборгованості за
кредитним договором. Винятком є
ситуація, коли особа позичальника є
відмінною від особи іпотекодавця з
урахуванням положення статті 11 Закону
України «Про іпотеку» (або статті 589 ЦК
щодо заставодавця).

Отже, вимоги про звернення стягнення
заборгованості за кредитним договором
та вимоги про звернення стягнення на
предмет іпотеки, що забезпечує
виконання того ж самого кредитного
договору, заявлені до одного і того ж
позичальника- ОСОБА_3, який є одночасно
іпотекодавцем, є тотожними (мають
однаковий предмет та підстави).

Відповідно до ст.23 Закону України «Про
іпотеку» у разі переходу права
власності (права господарського
відання) на предмет іпотеки від
іпотекодавця до іншої особи, у тому
числі в порядку спадкування чи
правонаступництва, іпотека є дійсною
для набувача відповідного нерухомого
майна, навіть у тому випадку, якщо до
його відома не доведена інформація про
обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності
на предмет іпотеки, набуває статус
іпотекодавця і має всі його права і
несе всі його обов'язки за іпотечним
договором у тому обсязі і на тих умовах,
що існували до набуття ним права
власності на предмет іпотеки.

А за ст.4 цього Закону, у разі
порушення боржником основного
зобов'язання відповідно до іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити забезпечені нею вимоги за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими особами, права чи вимоги
яких на передане в іпотеку нерухоме
майно зареєстровані після державної
реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет
окремого права чи вимоги на передане
в іпотеку нерухоме майно виникає
відповідно до закону, таке право чи
вимога має пріоритет над вимогою
іпотекодержателя лише у разі його/її
виникнення та реєстрації до моменту
державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на
задоволення забезпечених іпотекою
вимог за рахунок предмета іпотеки
відносно зареєстрованих у
встановленому законом порядку прав
чи вимог інших осіб на передане в
іпотеку нерухоме майно виникає з
моменту державної реєстрації іпотеки.
Зареєстровані права та вимоги на
нерухоме майно підлягають
задоволенню згідно з їх пріоритетом
- у черговості їх державної
реєстрації.

А тому аналіз вищенаведених правових
норм дійсно свідчить про те, що до
особи, яка придбала іпотечне майно,
переходять всі права та обов'язки
іпотекодавця, законодавець не
встановлює залежність збереження
права іпотеки від добросовісності чи
недобросовісності нового власника
іпотечного майна, а сама по собі
наявність (відсутність) запису про
заборону на відчуження у Єдиному
реєстрі заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна на статус іпотечного
майна не впливає.

У разі недотримання цієї умови
іпотечний договір є дійсним, але вимога
іпотекодержателя не набуває
пріоритету відносно зареєстрованих
прав чи вимог інших осіб на передане в
іпотеку нерухоме майно.

Але суд вважає, що наведені положення
застосовуються щодо предмету іпотеки
на час дії іпотечного договору та не
можуть бути застосовані до даних
спірних правовідносин.

Як було встановлено в судовому
засіданні і вказано вище, на момент
набуття ОСОБА_1 права власності на
житловий будинок по АДРЕСА_1 та
земельну ділянку біля будинку, договір
іпотеки від 18.09.2007 року, на підставі
якого передано в іпотеку позивачу дане
нерухоме майно, був визнаний за
рішенням суду від 16.09.2010 року недійсним,
це рішення на той час набрало законної
сили і не було скасоване судами
апеляційної або касаційної інстанції.

В ст.17 Закону України «Про іпотеку»
передбачено, що іпотека припиняється,
зокрема, у разі визнання іпотечного
договору недійсним.

Виходячи з принципу правової
визначеності, складовою якого є
обов'язковість судових рішень, які
набрали законної сили, суд вважає, що
іпотека у спірних правовідносинах на
час переходу права власності на
нерухоме майно до ОСОБА_1 припинилася,
нерухоме майно втратило статус
іпотечного майна, а скасування після
цього рішення суду не тягне за собою
автоматичного поновлення іпотеки,
право власності на нерухоме майно
ОСОБА_1 ніким не оспорюється, а норми, що
регулюють поворот виконання рішення,
(ст. 380 ЦПК України) не підлягають
застосуванню до даних правовідносин.

А тому до нового власника нерухомого
майна ОСОБА_1, як вважає суд, не перейшли
права та обов'язки іпотекодавця за
іпотечним договором, який було
укладено між банком та ОСОБА_3 18.09.2007
року.

Як вбачається з матеріалів справи, за
заявою ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» про
поворот виконання рішення суду ухвалою
Білоцерківського міськрайонного суду
від 29.08.2012 року здійснено поворот
виконання рішення суду від 16.09.2010 року в
частині зобов'язання приватного
нотаріуса ОСОБА_2 вчинити нотаріальні
дії, а саме: включити записи до Єдиного
реєстру заборони відчуження об'єктів
нерухомого майна та до Державного
реєстру іпотек щодо обтяження майна,
яке є предметом іпотеки за іпотечним
договором від 18.09.2007 року, що
стверджується копіями заяви та ухвали
суду /а.с.74-87 т.1/.

Але ці обставини не впливають на
висновки суду по даній справі.

Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

З врахуванням вищенаведеного суд
вважає позов необґрунтованим, а тому
відмовляє в його задоволенні.

Керуючись ст.124 Конституції України,
ст.ст. 589, 590 ЦК України, Законом України
«Про іпотеку», ст.ст.10, 14, 60,79,88, 209, 212-215,
223 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Київської області
через Білоцерківський міськрайонний
суд протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя А. М. Дмитренко