Справа №592/3878/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Хитров Б. В.Номер
провадження 22-ц/788/1460/14 Суддя-доповідач -
Семеній Лідія. Іванівна. Категорія - 26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

Головуючого - Семеній Л. І.,

суддів - Шевченка В. А. , Білецького О. М.

з участю секретаря судового засідання -
Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства «Сумське машинобудівне
науково-виробниче об'єднання ім.
М.В.Фрунзе»

на рішення Ковпаківського районного
суду м. Суми від 25 червня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«Сумське машинобудівне
науково-виробниче об'єднання ім.
М.В.Фрунзе», третя особа - відділення
Виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Суми,

про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 25 червня 2014 року позов
ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного
товариства «Сумське машинобудівне
науково-виробниче об'єднання ім.
М.В.Фрунзе» (далі - ПАТ «СМНВО
ім.М.В.Фрунзе») на користь ОСОБА_3 в
рахунок відшкодування моральної шкоди
7500 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ «СМНВО ім.
Фрунзе», посилаючись на незаконність
та необґрунтованість рішення,
ухваленого з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
неповноту з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове про відмову у задоволенні позову.

Зазначає, що суд стягнув з підприємства
моральну шкоду за відсутності вини
відповідача в захворюваннях позивача,
права якого на безпечні та нешкідливі
умови праці не порушені. Позивач не
довів належними та допустимими
доказами спричинення йому моральної
шкоди, стягнута сума моральної шкоди є
необґрунтованою та недоведеною.

Сторони належним чином повідомлені про
час та місце розгляду справи, але в
судове засідання не з'явилися.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність й
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно
встановлено та з матеріалів справи
вбачається, що ОСОБА_3 з 19.05.2003 року по
21.06.2013 року працював в ПАТ «СМНВО
ім.М.В.Фрунзе» на посаді
електрозварювальника та звільнений у
зв'язку з невідповідністю виконуваної
роботи стану здоров'я (а.с.8).

В результаті роботи в неналежних
умовах він отримав професійне
захворювання згідно з встановленим
основним діагнозом, а саме: ХОЗЛ
токсико-пилової етіології другої
стадії в фазі нестійкої ремісії.
Емфізема легень другого ст. Легенева
недостатність другого ст. Захворювання
професійне (вперше встановлене 17.04.2013
року). Хронічна двостороння
сенсоневральна приглухуватість зі
значним ступенем зниження слуху (4 ст.)
за класифікацією ОСОБА_4 і ОСОБА_5
Захворювання професійне від тривалої
дії шуму на виробництві (вперше
встановлене 17.04.2013 року) (а.с.10).

Згідно акту №25 розслідування причин
виникнення хронічного професійного
захворювання від 22.05.2013 року професійне
захворювання виникло у зв'язку з
недосконалістю технологій,
неефективністю використання засобів
індивідуального захисту, тривалої
роботи в шкідливих умовах праці,
причина професійного захворювання -
проведення робіт в умовах підвищеного
рівня виробничого шуму та
загазованості (а.с.11).

За довідкою спеціалізованої МСЕК від
24.07.2013 року позивачу вперше було
встановлено 50 % втрати професійної
працездатності та ІІІ групу
інвалідності при первинному огляді
15.07.2013 року (а.с.12-13).

Внаслідок професійного захворювання
позивачу заподіяно моральну шкоду, яка
полягає в моральних стражданнях,
порушенні нормальних життєвих
зв'язків. Він постійно хворіє, крім
того, має значні обмеження в
життєдіяльності, звичках, бажаннях. Все
це вимагає додаткових зусиль по
організації його життя і веде до нових
переживань.

З огляду на викладене суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку про те, що в зв'язку із
отриманням за час роботи на
підприємстві професійних захворювань,
позивач втратив професійну
працездатність на 50%, став інвалідом
третьої групи, в результаті чого
переносить моральні страждання, тому
обґрунтовано поклав обов'язок по
відшкодуванню моральної шкоди на
роботодавця, що відповідає вимогам
ст.ст.153, 237-1 КЗпП України.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначено судом з
урахуванням всіх обставин та вимог
закону, з дотриманням вимог розумності
та справедливості.

Доводи апеляційної скарги про те, що в
п.19 акта розслідування професійного
захворювання №25 від 22.05.2013 року не
зазначені винні особи, які не виконали
відповідні вимоги законодавства про
охорону праці і про забезпечення
санітарного та епідеміологічного
благополуччя населення, тобто що
відповідач прав позивача на безпечні
та нешкідливі умови праці не порушував,
а сам позивач вказаний акт у цій
частині не оскаржував, є
безпідставними, оскільки відповідач не
оспорює факт роботи позивача на
підприємстві в період отримання
професійного захворювання, а відтак і
не спростовується факт наявності вини
роботодавця в неналежному
забезпеченні безпечних та нешкідливих
умов праці і підстави для позбавлення
позивача права на отримання
відшкодування також відсутні.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Ст.237-1 КЗпП України передбачається
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом
працівникові моральної шкоди.
Відшкодування такої шкоди провадиться
тоді, коли порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується
працівникові безпосередньо
роботодавцем за таких умов: наявності
факту порушення роботодавцем законних
прав працівника; у разі виникнення у
працівника моральних страждань, або
втрати нормальних життєвих зв'язків,
або виникнення необхідності для
працівника додаткових зусиль для
організації свого життя; за наявності
причинного зв'язку між попередніми
умовами.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
у п.13 постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про судову практику у справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" (зі змінами,
внесеними постановою Пленуму
Верховного Суду України від 25 травня 2001
року), відповідно до ст.237-1 КЗпП України
за наявності порушення прав працівника
у сфері трудових відносин, зокрема,
виконання робіт у небезпечних для
життя і здоров'я умовах, яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ст.9 Закону України "Про
охорону праці" відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я, здійснюється
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

Проте, Фонд соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України
згідно з п.22 ст.71 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2007 рік" не
відповідає за завдану моральну шкоду,
оскільки зупинено дію абз.4 ст.1, п.п."е"
п.1 ч.1 ст.21, ч.3 ст.28, ч.3 ст.34 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань, які потягли
втрату працездатності" у частині
відшкодування моральної шкоди
застрахованим особам та членам їхніх
сімей.

Крім того, із Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності"
виключена ч.3 ст.34 відповідно до
положень Закону України від 23 лютого 2007
року №717-V "Про внесення змін до Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності".

Рішенням Конституційного Суду України
від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 визнано
такими, що відповідають Конституції
України (є конституційними), положення
пункту 1, абзацу третього пункту 5,
пункту 9, абзаців другого, третього
пункту 10, пункту 11 розділу I Закону
України "Про внесення змін до Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" від
23 лютого 2007 року, яким внесено зміни до
статей 1, 21, 28, 34, 35 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" від 23 вересня 1999 року.

Крім того, у рішенні зазначено, що саме
право застрахованих громадян, що
потерпіли на виробництві від нещасного
випадку або професійного захворювання,
на відшкодування моральної шкоди не
порушено, оскільки статтею 1167 ЦК
України та статтею 237-1 КЗпП України їм
надано право відшкодовувати моральну
шкоду за рахунок власника або
уповноваженого ним органу
(роботодавця).

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду також не спростовують.

Колегією суддів не виявлено
неправильного застосування норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права, які могли б бути
підставою для зміни чи скасування
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Сумське
машинобудівне науково-виробниче
об'єднання ім. М.В. Фрунзе» відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 25 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -