Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука
О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Дербенцевої Т.П.,

Колодійчука В.М.,
Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя
особа - товариство з обмеженою
відповідальністю «Альконте», про
стягнення заборгованості за кредитним
договором

за касаційними скаргами ОСОБА_5 в особі
представника, ОСОБА_4 в особі
представника на рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 8 серпня 2013
року та рішення апеляційного суду м.
Києва від 29 жовтня 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року публічне акціонерне
товариство «Райффайзен Банк Аваль»
(далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»)
звернулося до суду із позовом до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за Генеральною
кредитною угодою від 23 жовтня 2008 року №
010/08/4123 у розмірі 11 681 475, 82
грн, із яких 8 455 292, 20 грн заборгованість
за кредитним договором № 010/08/4124 від 23
жовтня 2008 року та 3 226 183, 62 грн борг за
кредитним договором № 010/08/4148 від 25
листопада 2008 року.

Позов мотивовано тим, що 23 жовтня 2008
року між відкритим акціонерним
товариством «Райффайзен Банк Аваль»,
правонаступником якого є ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль», та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Альконте» (далі - ТОВ
«Альконте») було укладено Генеральну
кредитну угоду № 010/08/4123, у рамках якої
було укладено кредитні договори №
010/08/4124 від 23 жовтня 2008 року та № 010/08/4148
від 25 листопада 2008 року. За умовами
укладених договорів позичальник
отримав кредитні кошти у розмірі 5 340 000
грн та 350 000 доларів США на строк до 22
квітня 2012 року.

Виконання зобов'язань за кредитами
забезпечено порукою ОСОБА_4, ОСОБА_5 за
договорами № 11/1-2583 від 23 жовтня 2008 року,
№ 11/1-2582 від 23 жовтня 2008 року, №
12/42/287 від 30 липня 2010 року,
№ 12/42/288 від 30 липня 2010 року. Посилаючись
на те, що внаслідок порушення
позичальником строку та порядку
погашення кредитів утворилася
заборгованість, позивач просив
стягнути її із поручителів.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 8 серпня 2013 року позов
задоволено частково. Стягнуто
солідарно із ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
заборгованість за кредитним договором
№ 010/08/4124 від 23 жовтня 2008 року у розмірі 7
883 611, 73 грн та 232 339, 71 грн пені та 3 226 183, 62
грн, заборгованість за кредитним
договором № 010/08/4148 від 25 листопада 2008
року у розмірі 3 004 362, 64 грн та 91 152, 07
грн пені. В іншій частині позову
відмовлено. Вирішено питання про
судові витрати.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
29 жовтня 2013 року змінено рішення суду
першої інстанції у частині солідарного
стягнення заборгованості із ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та стягнуто кредитну
заборгованість із кожного із
поручителів окремо. В іншій частині
рішення суду залишено без змін.

У касаційних скаргах ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в
особі представника просять скасувати
рішення суду першої інстанції, рішення
апеляційного суду та ухвалити нове
рішення про відмову у позові,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши
матеріали справи, перевіривши доводи
касаційних скарг, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційні скарги
підлягають відхиленню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

За вимогами ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

У справі встановлено, що 23 жовтня 2008
року між відкритим акціонерним
товариством «Райффайзен Банк Аваль»,
правонаступником якого є ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль», та ТОВ
«Альконте» було укладено Генеральну
кредитну угоду № 010/08/4123, за умовами
якої кредитор зобов'язався надавати
позичальнику кредитні кошти у порядку
і на умовах, визначених у додаткових
договорах, що укладатимуться у рамках
даної угоди і після їх підписання
складатимуть невід'ємну частину угоди.
Зазначено, що загальна сума наданих
кредитором коштів в будь-який момент
під час дії цієї угоди не може
перевищувати суми, еквівалентної 3 700 000
доларів США за офіційним курсом НБУ на
дату надання кредитних коштів. Термін
дії угоди визначено до 22 жовтня 2011 року,
який додатковим договором від 30 липня
2010 року продовжено 22 квітня
2012 року (Т 1, а. с. 17-24).

23 жовтня 2008 року між банком та ОСОБА_4 і
ОСОБА_5 було укладено окремі договори
поруки № 11/1-2583 та № 11/1-2582 на
забезпечення виконання ТОВ «Альконте»
зобов'язань, які виникають з умов
Генеральної кредитної угоди № 010/08/4123 (Т
1, а. с. 25, 27).

У рамках Генеральної кредитної угоди №
010/08/4123 між банком та ТОВ
«Альконте» було укладено кредитні
договори № 010/08/4124 від 23 жовтня 2008 року
(далі - кредитний договір № 1) та №
010/08/4148 від 25 листопада 2008 року
(далі - кредитний договір № 2), до яких
було внесено зміни додатковими угодами
від 25 вересня 2009 року, 30 грудня 2009 року,
30 липня 2010 року (Т 1, а. с. 29, 45, 47, 49, 71, 86, 88).
За умовами укладених договорів
позичальник отримав кредитні кошти у
розмірі 5 340 000 грн та 350 000 доларів США на
строк до 22 квітня 2012 року.

Виконання зобов'язань за кожним
кредитним договором забезпечено
порукою ОСОБА_4, ОСОБА_5 за окремими
договорами № 12/42/285, № 12/42/286 (договори
забезпечення за кредитним договором №
1), № 12/42/287 та № 12/42/288 (договори
забезпечення за кредитним договором №
2), укладеними 30 липня 2010 року (Т 1, а. с. 53,
62, 91, 100).

Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України
за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

За ч. ч. 1, 3 ст. 251 ЦК України строком є
певний період у часі, зі спливом якого
пов'язана дія чи подія, яка має юридичне
значення. Строк може бути визначено
актами цивільного законодавства,
правочином або рішенням суду.

На підставі ч. 1 ст. 252, ч. 1 ст. 253 ЦК
України строк визначається роками,
місяцями, тижнями, днями, годинами.
Перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Строк дії договорів поруки № 11/1-2583 та №
11/1-2582 від 23 жовтня 2008 року, якими
забезпечено виконання умов
Генеральної кредитної угоди, визначено
п. 4 цих правочинів, який містить
положення про те, що договір вступає в
силу з моменту його підписання
сторонами та втрачає свою дію з моменту
закінчення забезпеченого ним
зобов'язання. Також порука
припиняється, якщо кредитор протягом
трьох років з дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя (ч. 4 ст.
559 ЦК України).

Кредитні договори № 1 та № 2 є додатками
до Генеральної кредитної угоди, тому
забезпечення їх виконання входить до
предмета договорів поруки №
11/1-2583 та № 11/1-2582 від 23 жовтня 2008 року,
які визначають загальні умови
поручительства відповідачів за ТОВ
«Альконте» перед ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль».

Таким чином, строк припинення поруки є
встановленим та пов'язується зі
спливом трьох років, починаючи від
останнього дня, передбаченого для
виконання зобов'язань за договором
кредиту.

Встановивши те, що строк виконання
кредитних зобов'язань закінчився
22 квітня 2012 року, суди дійшли
правильного висновку про те, що порука
ОСОБА_4 й ОСОБА_5 продовжує
діяти протягом трьох років, починаючи
із 23 квітня 2012 року.

Крім того, умови договорів поруки від 30
липня 2010 року (п. 7.9.) визначають строк
позовної давності за усіма вимогами,
які пов'язані із укладенням та
виконанням договорів забезпечення,
тривалістю у п'ять років, що не
заборонено ст. 259 ЦК України.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Правильно встановивши кінцевий строк
погашення боржником кредиту та обсяг
його відповідальності, суди
обґрунтовано дійшли висновку про те, що
у квітні 2013 року кредитор звернувся із
вимогою до поручителів у межах
встановленого договорами поруки
строку та в межах позовної давності, що
узгоджується із правилами ст. ст. 261, 559
ЦК України.

Апеляційний суд, виконавши усі вимоги
цивільного судочинства, усунув
допущені судом першої інстанції
порушення щодо солідарного стягнення
кредитної заборгованості із
відповідачів, оскільки відповідно до
ч. 3 ст. 554 ЦК України кожен із них несе
солідарну відповідальність із
боржником, а між відповідачами як
поручителями за окремими договорами
солідарна відповідальність не виникла.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а:

Касаційні скарги представника ОСОБА_5
та представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 8 серпня 2013 року у частині,
яка не скасована рішенням суду
апеляційної інстанції, та рішення
апеляційного суду м. Києва від 29 жовтня
2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В.С. Висоцька

Т.П. Дербенцева

В.М. Колодійчук

І.М. Фаловська