22-ц/775/1163/2014(м)
Головуючий у 1-й інстанції Шатілова Л.Г.
Суддя-доповідач Сорока Г.П.
е м У к р а ї н и
05 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області в
головуючого - Сорока Г.П.,
суддів - Баркової
Л.Л., Гаврилової Г.Л. ,
при секретарі - Одінцові
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до
Маріупольської міської ради Донецької
області, третя особа Комунальне
комерційне підприємство «Керуюча
компанія «Західна», про встановлення
факту проживання однією сім'єю,
визнання членом сім'ї наймача, зміну
договору найму житлового приміщення,
та за зустрічним позовом Виконавчого
комітету Маріупольської міської ради
Донецької області до ОСОБА_2, третя
особа Комунальне комерційне
підприємство «Керуюча компанія
«Західна», про виселення з житлового
приміщення без надання іншого жилого
приміщення за апеляційною скаргою
Виконавчого комітету Маріупольської
міської ради Донецької області на
рішення Жовтневого районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
17 червня 2014 року,-

В С Т А
Н О В И Л А :

23 жовтня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з даним позовом та просив
встановити факт проживання його та
ОСОБА_3 однією сім'єю з 2005 року, визнати
його членом сім'ї ОСОБА_3, наймача
жилого приміщення в квартирі АДРЕСА_1,
внести зміни до договору найму жилого
приміщення, укладеного з ЖКП
«Домовик-3» (на теперішній час ККП «КК
«Західна»), визнавши його наймачем
жилого приміщення за раніше укладеним
договором найму жилого приміщення
замість попереднього наймача ОСОБА_3,
який вибув у зв'язку зі смертю.

В обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що померлий
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 був наймачем
квартири АДРЕСА_1. Перебуваючи у
дружніх стосунках з ОСОБА_3, він на його
запрошення навесні 2005 року приїхав до
ОСОБА_3 на постійне місце проживання у
вказану квартиру, а 23.06.2005 року за його
згодою був зареєстрований у даній
квартирі, де проживає по теперішній
час. З 2005 року вони з ОСОБА_3 почали
проживати однією сім'єю, вели спільне
господарство, мали спільний бюджет,
спільно сплачували комунальні послуги,
купували продукти харчування, робили
ремонт квартири, для спільного
користування купували предмети
побутової техніки (телевізор,
холодильник, пральну машину тощо).
Після того як ОСОБА_3 захворів, він на
спільні кошти купував йому ліки та
медикаменти, а після його смерті брав
участь в організації поховання та
поминок. Продовжуючи проживати у
спірній квартирі після смерті
основного наймача, звернувся до
житлового органу з заявою про внесення
змін до договору найму житлового
приміщення та просив визнати його
наймачем за раніше укладеним договором
найму житлового приміщення замість
вибулого у зв'язку зі смертю
попереднього наймача ОСОБА_3, однак
йому було відмовлено, тому змушений
звернутися до суду за захистом свого
права.

13 січня 2014 року Виконавчий комітет
Маріупольської міської ради звернувся
до суду із зустрічним позовом та просив
виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без
надання іншого жилого приміщення.

В обґрунтування заявлених вимог
посилався на те, що основним наймачем
квартири був ОСОБА_3, померлий
ІНФОРМАЦІЯ_3, після смерті якого
спірною квартирою користується ОСОБА_2,
однак, останній до Виконавчого
комітету Маріупольської міської ради
з заявою про надання йому житлового
приміщення не звертався, рішення про
виділення йому даної квартири не
приймалося ордер на квартиру йому не
видавався та договір найму житлового
приміщення з ним не укладався. ОСОБА_2
був вселений до спірної квартири та
зареєстрований в ній за згодою
основного наймача квартири ОСОБА_3, але
відповідний договір піднайму квартири
не укладався. Вважає, що ОСОБА_2 було
самовільно зайнято квартиру, чим
порушуються права Виконавчого
комітету Маріупольської міської ради
як власника квартири. Тому, просив
виселити ОСОБА_2 з квартири на підставі
ч.3 ст.116 ЖК України.

Рішенням Жовтневого районного суду
м.Маріуполя Донецької області від 17
червня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 до
Маріупольської міської ради, третя
особа: Комунально-комерційне
підприємство «Керуюча компанія
«Західна», про встановлення факту
проживання однією сім'єю, визнання
членом сім'ї наймача, зміну договору
найму житлового приміщення задоволено
частково.

Встановлено факт спільного постійного
проживання однією сім'єю ОСОБА_2 з
ОСОБА_3, померлим ІНФОРМАЦІЯ_3, з 23
червня 2005 року. У задоволенні решти
вимог ОСОБА_2 відмовлено.

У задоволені зустрічного позову
Виконавчого комітету Маріупольської
міської ради до ОСОБА_2, третя особа:
Комунально-комерційне підприємство
«Керуюча компанія «Західна», про
виселення з житлового приміщення без
надання іншого жилого приміщення
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, Виконавчий комітет
Маріупольської міської ради в
апеляційній скарзі просить рішення
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позову
ОСОБА_2 у повному обсязі та
задовольнити зустрічну позовну заяву
Виконавчого комітету Маріупольської
міської ради про виселення без надання
іншого житлового приміщення. При цьому
посилається на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Комунальне комерційне підприємство
«Керуюча компанія «Західна» в судове
засідання свого представника не
направило, про час та місце судового
засідання був повідомлений належним
чином, що підтверджується факсимільним
повідомленням, подало до суду письмову
заяву про розгляд справи у відсутності
його представника. Тому, виходячи з
положень ст.303 ЦПК України, колегія
суддів дійшла до висновку про
можливість розгляду справи у
відсутності представника третьої
особи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника Виконавчого комітету
Маріупольської міської ради ОСОБА_4,
яка доводи апеляційної скарги
підтримала, просила апеляційну скаргу
задовольнити, рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позову
ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі, а
зустрічний позов задовольнити та
виселити позивач зі спірної квартири
без надання іншого жилого приміщення,
заперечення ОСОБА_2 та його
представника ОСОБА_5, які просили
апеляційну скаргу відхилити, рішення
суду залишити без зміни, перевіривши
матеріали справи в межах апеляційного
оскарження та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Згідно вимог ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: 1) неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; 2) недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими; 3)
невідповідність висновків суду
обставинам справи; 4) порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права, а також розгляд і вирішення
справи неповноважним судом; участь в
ухваленні рішення судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
що викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
рішення не тим суддею, який розглянув
справу.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України визначено, що під
час ухвалення рішення суд, зокрема,
вирішує такі питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувались
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Таким вимогам рішення суду першої
інстанції не відповідає.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_2 та
встановлюючи факт його проживання
однією сім'єю з ОСОБА_3, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_3, з 23.06.2005 року, суд першої
інстанції, керуючись положеннями ч.4
ст.3, ч.5 ст.7 СК України, виходив з
доведеності того, що позивач з померлим
з цього часу проживали однією сім'єю та
вели спільне господарство.

Разом з тим, відмовляючи в позові
ОСОБА_2 про визнання його членом сім'ї
ОСОБА_3 та внесення змін у договір найму
жилого приміщення і визнання позивача
наймачем квартири АДРЕСА_1, суд виходив
з того, що позивач не надав належних та
допустимих доказів про те, що він
вселився в квартиру і був
зареєстрований в ній як член сім'ї
основного наймача ОСОБА_3 і набув право
користування жилим приміщенням.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного
позову Виконавчого комітету
Маріупольської міської ради про
виселення ОСОБА_2 з жилого приміщення
без надання іншого житла, суд першої
інстанції виходив з того, що ОСОБА_2
вселився в квартиру та був
зареєстрований в ній за згодою
основного наймача ОСОБА_3, з яким
проживав однією сім'єю з 23.06.2005 року,
тому дійшов до висновку про
відсутність підстав для виселення
позивача зі спірної квартири.

З такими висновками суду колегія
суддів погодитись не може, оскільки
вони не відповідають обставинам справи
та вимогам закону, є суперечливими, а
тому рішення суду не може бути визнане
законним і підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.61 ЖК УРСР
користування жилим приміщенням у
будинках державного і громадського
житлового фонду здійснюється
відповідно до договору найму житлового
приміщення. Договір найму укладається
в письмовій формі на підставі ордера на
жиле приміщення між наймодавцем -
житлово-експлуатаційною організацією
(а в разі її відсутності - відповідним
підприємством, установою,
організацією) і наймачем, на ім'я якого
видано ордер.

Згідно зі ст.65 ЖК України наймач вправі
в установленому законом порядку за
письмовою згодою всіх членів сім'ї, які
проживають разом з ним, вселити в
займане ним жиле приміщення дружину,
дітей батьків, а також інших осіб.
Особи, що вселилися в жиле приміщення
як члени сім'ї наймача, набувають
рівного з іншими членами сім'ї права
користування жилим приміщенням, якщо
при вселенні між цими особами, наймачем
та членами його сім'ї, які проживають з
ним, не було іншої угоди про порядок
користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст. 64 ЖК України члени
сім'ї наймача, які проживають разом з
ним, користуються нарівні з наймачем
усіма правами і несуть усі обов'язки, що
випливають з договору найму жилого
приміщення. Повнолітні члени сім'ї
несуть солідарну з наймачем майнову
відповідальність за зобов'язаннями, що
випливають із зазначеного договору. До
членів сім'ї наймача належать дружина
наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї
наймача може бути визнано й інших осіб,
якщо вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство.

Згідно з ч.4 ст.3 СК України сім'я
створюється на підставі шлюбу,
кровного споріднення, усиновлення, а
також на інших підставах, не
заборонених законом і таких, що не
суперечать моральним засадам
суспільства.

Відповідно до ст.256 ЦПК України в
судовому порядку можуть бути
встановлені факти родинних відносин,
проживання однією сім'єю жінки та
чоловіка без шлюбу, а також інші факти,
від яких залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
фізичних осіб, якщо законом не
визначено інший порядок їх
встановлення.

Як вбачається зі справи, згідно
актового запису №49 від 10.01.2012 року,
зробленого Жовтневим відділом РАЦС,
ОСОБА_3, який проживав у АДРЕСА_1, помер
ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.12-13).

Зазначена однокімнатна квартира
АДРЕСА_1, житловою площею 11,8кв.м.,
загальною площею 21,72кв.м., відповідно до
особистого рахунку НОМЕР_1 була
виділена у користування ОСОБА_3 на
підставі ордеру №001165 від 26.11.1999 року та
належить до державного житлового
фонду. ОСОБА_3 вселився та був
зареєстрований у даній квартирі з
30.05.2000 року, 17.01.2012 року знятий з
реєстраційного обліку у зв'язку зі
смертю. З 23.06.2005 року в даній квартирі
зареєстрований ОСОБА_2 по договору
найму (а.с.10).

Згідно форми №А та Б ОСОБА_2 був
зареєстрований у АДРЕСА_1 за згодою
основного наймача ОСОБА_3 23.06.2005 року на
строк до 04.12.2005 року по договору, 28.10.2008
року зареєстрований тимчасово без
зазначення строку (а.с.86-87), тобто,
позивач вселився у спірну квартиру як
тимчасовий мешканець, а тому не набув
право на житло.

Будь-яких доказів, які б давали
підстави вважати, що позивач вселився в
спірну квартиру як член сім'ї ОСОБА_3 на
постійне проживання та проживав у
квартирі у якості члена сім'ї основного
наймача не надано ні суду першої
інстанції, ні апеляційному суду.

Сам позивач в судовому засіданні
пояснив, що він не перебував у родинних
відносинах з померлим ОСОБА_3, що з
останнім познайомився в місцях
позбавлення волі, підтримували дружні
стосунки і, оскільки у нього не було
житла ОСОБА_3 запропонував йому
проживати в його квартирі.

Наданий суду першої інстанції Акт
дільниці №8/9 ЖКП «Домовик-3» від 21.05.2012
року, згідно якого комісією
встановлено, що ОСОБА_2 проживав у
АДРЕСА_1 з 2005 року (а.с.11), як і сама по
собі тривалість його проживання в
квартирі з ОСОБА_3 не може бути доказом
на підтвердження доводів позивача про
вселення в квартиру на постійне місце
проживання у якості члена сім'ї
основного наймача та проживання з
останнім однією сім'єю.

Показання свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_6 та ОСОБА_10 про те, що
ОСОБА_2 з ОСОБА_3 проживали в одній
квартирі як друзі, спільно купували
продукти, посуд, побутові товари,
сплачували комунальні послуги,
проводили в квартирі ремонт, що позивач
надавав допомогу ОСОБА_3 під час його
хвороби, ніс витрати на поховання не
можуть бути доказами на підтвердження
доводів позивача про проживання його з
померлим однією сім'єю, оскільки в
розумінні ч.4 ст.3 СК України, на
положення якої посилається позивач в
обґрунтування своїх вимог, сімейні
відносини грунтуються на шлюбі та
кровному, родинному спорідненні, а у
даній справі позивач з ОСОБА_3 не
перебували у сімейних, родинних
зв'язках, а перебував з померлим лише у
дружніх відносинах.

Відповідно до роз'яснень
Конституційного Суду України,
наведенні у рішенні №5-рп/99 від 03.06.1999
року (справа про офіційне тлумачення
«члена сім'ї») зважаючи на загальний
зміст Сімейного кодексу можна дійти
висновку, що ознаками сім'ї, членства в
сім'ї є кровна спорідненість, родинні
зв'язки, шлюбні відносини і на ці
поняття звертає Конституційний суд
увагу в абзаці 5 п.6 мотивувальної
частини свого рішення, на який
посилалась представник позивача в
судовому засідання, роз'яснюючи другу
групу членів сім'ї як родичів по
висхідній та низхідній лінії, до яких
відносяться і неповнорідні брати,
вітчим, мачуха, опікуни, піклувальники,
пасинки, падчерки та інші.

Однак, позивач до таких осіб стосовно
ОСОБА_3 не відноситься, що він не
заперечував в судовому засіданні.

З огляду на наведене позовні вимоги
ОСОБА_2 про встановлення факту
проживання однією сім'єю, визнання
членом сім'ї наймача, зміну договору
найму житлового приміщення є
необґрунтованими та задоволенню не
підлягають, оскільки він вселився в
квартиру як тимчасовий мешканець, в
родинних відносинах з ОСОБА_3 не
перебував, однією сім'єю з ним не
проживав.

Висуваючи вимоги про виселення ОСОБА_2
зі спірної квартири, Виконавчий
комітет Маріупольської міської ради в
позовній заяві посилався на те, що він
після смерті основного наймача ОСОБА_3
самоуправно зайняв квартиру, тому
підлягає виселенню на підставі ч.3 ст.116
ЖК України. Між тим, на підтвердження
своїх доводів ніяких доказів суду не
надав.

Як вбачається зі справи і це не
спростовано виконкомом Маріупольської
міської ради, ОСОБА_2 вселився в
квартиру та був у ній зареєстрований
тимчасово за згодою основного наймача
ОСОБА_3 і продовжує в ній проживати
після смерті основного наймача, що
підтверджується формами А та Б, копією
особистого рахунку НОМЕР_1 та актом ЖКП
«Домовик-3» щодо його реєстрації та
проживання (а.с.10,11,86,87), а тому не може
бути визнаний таким, що самоуправно
зайняв жиле приміщення.

За таких обставин, переглядаючи справу
в межах заявлених в суді першої
інстанції позовних вимог, передбачених
ч.3 ст.116 ЖК України підстав для
виселення ОСОБА_2 із житлового
приміщення квартири АДРЕСА_1 у справі
не вбачається. Тому зустрічний позов є
необґрунтованим і задоволенню не
підлягає.

З урахуванням наведеного колегія
суддів вважає, що рішення суду як таке,
що ухвалене не у відповідності з
обставинами справи та вимогами
матеріального права у порушення норм
процесуального права підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні позову
ОСОБА_2 та зустрічного позову. У зв'язку
з цим апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.307,309,313,314 ЦПК України,
колегія суддів,-

В И Р І Ш
И Л А :

Апеляційну скаргу Виконавчого
комітету Маріупольської міської ради
Донецької області задовольнити
частково.

Рішення Жовтневого районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
17 червня 2014 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до
Маріупольської міської ради Донецької
області, третя особа Комунальне
комерційне підприємство «Керуюча
компанія «Західна», про встановлення
факту проживання однією сім'єю,
визнання членом сім'ї наймача та про
зміну договору найму житлового
приміщення відмовити.

В задоволенні позову Виконавчого
комітету Маріупольської міської ради
Донецької області до ОСОБА_2, третя
особа Комунальне комерційне
підприємство «Керуюча компанія
«Західна», про виселення з житлового
приміщення без надання іншого жилого
приміщення відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий :
Сорока Г.П.

Судді :
Баркова Л.Л.

Гаврилова Г.Л.