АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 607/8031/14-цГоловуючий у 1-й
інстанції Холява О.І. Провадження №
22-ц/789/799/14 Доповідач - Храпак
У Х В А Л А

15 липня 2014 р. колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Сташків Б. І., Парандюк Т. С.,

при секретарі - Коваль О.І.

з участю сторін - апелянта ОСОБА_1 та
його представника ОСОБА_2 і
представника Другого відділу ДВС ТМУЮ -
Литвина Р.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на ухвалу Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 22 травня 2014 року у справі за
поданням заступника начальника
Другого відділу державної виконавчої
служби Тернопільського міського
управління юстиції Хаблюк В.В. про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України ОСОБА_1, -

ВСТАНОВИЛА:

в травні 2014 року заступник начальника
Другого відділу державної виконавчої
служби Тернопільського міського
управління юстиції Хаблюк В.В.
звернувся в суд із поданням про
тимчасове обмеження у праві виїзду
ОСОБА_1 за межі України до виконання ним
зобов'язань Тернопільського обласного
комунального підприємства "Фірма
"Тернопільавіаавтотранс", керівником
якого він являється.

В обґрунтування подання зазначив, що на
виконанні у Другому відділу ДВС ТМУЮ
знаходиться зведене виконавче
провадження № 39 від 16.04.2010 року про
стягнення із ТОКП «Фірма
«Тернопільаавіавтотранс» на користь
юридичних та фізичних осіб грошових
коштів на загальну суму понад 2648109,29
грн., зокрема в залишку перебувають 36
вимог УПФУ в Тернопільському районі на
загальну суму 2078425,70 грн., 7 виконавчих
документів на суму 136418,24 грн. щодо
стягнення боргу по заробітній платі.
Враховуючи те, що керівник
підприємства недостатньо приділяє
уваги виконанню виконавчих листів,
тому звернулися з поданням про
тимчасове обмеження у праві виїзду
ОСОБА_1 за межі України.

Ухвалою Тернопільського
міськрайонного суду від 22 травня 2014
року подання задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за
межі України громадянина України -
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за
адресою: АДРЕСА_1

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить ухвалу суду скасувати та
постановити нову, якою відмовити в
задоволенні подання відділу ДВС
Тернопільського міського управління
юстиції, посилаючись на те, що висновки
суду не відповідають обставинам
справи, а також порушено норми
матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його
представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу
підтримали, зіславшись на доводи,
викладені в ній.

Представник відділу ДВС
Тернопільського міського управління
юстиції апеляційної скарги не визнав,
вважаючи ухвалу суду законною та
обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін,
ознайомившись з матеріалами справи,
доводами апеляційної скарги в її межах,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає до задоволення,
виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 312 ЦПК
України розглянувши апеляційну скаргу
на ухвалу суду першої інстанції,
апеляційний суд змінює або скасовує
ухвалу суду першої інстанції і
постановляє ухвалу з цього питання,
якщо воно було вирішено судом першої
інстанції з порушенням норм
процесуального права або при
правильному вирішенні було помилково
сформульовано суть процесуальної дії
чи підстави її застосування.

Задовольняючи подання відділу ДВС
Тернопільського міського управління
юстиції, суд першої інстанції виходив з
того, що ОСОБА_1 як керівник юридичної
особи - боржника за виконавчим
провадженням ТОКП "Фірма
"Тернопільавіаавтотранс" ухиляється
від виконання наказів суду, а тому
заборона виїзду його за кордон буде
правомірною юридичною санкцією.

З таким висновком суду, колегія суддів
не може погодитись, оскільки він не
відповідає дійсним обставинам справи,
а також порушено норми процесуального
права.

Відповідно до ст. 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Закон України "Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України" від 21 січня 1994 року регулює
порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, визначає
випадки тимчасового обмеження права
громадян на виїзд з України і
встановлює порядок розв'язання спорів
у цій сфері.

Пунктом 5 ч.1 ст. 6 вказаного Закону
передбачено як підставу для
тимчасового обмеження у праві виїзду
за кордон - ухилення громадянина
України від виконання ним зобов'язань,
покладених на нього судовим рішенням,
рішенням іншого органу (посадової
особи), - до виконання зобов'язань.

Згідно з п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України
"Про виконавче провадження" державний
виконавець під час здійснення
виконавчого провадження має право у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатись до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи,
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Зі змісту наведених норм вбачається, що
тимчасове обмеження у праві виїзду
боржника за межі України можливе лише
за умов ухилення боржника від
виконання зобов'язань покладених на
нього за рішенням суду або Законом
України "Про виконавче провадження".

Згідно вимог ч. 2 ст. 10 ЦПК України
наявність умислу та обставин, які є
предметом посилання державного
виконавця у поданні про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України як на підставу його вимог,
підлягають доведенню.

Обов'язок доказування факту ухилення
боржника від виконання зобов'язань,
відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України,
покладається в даному випаду на орган
державної виконавчої служби, який
звертається до суду із відповідним
поданням.

Відповідно ст. 377-1 ЦПК України,
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

З матеріалів справи вбачається, що на
виконанні у Другому відділу ДВС ТМУЮ
знаходиться зведене виконавче
провадження №39 від 16.04.2010 року про
стягнення із ТОКП «Фірма
«Тернопільавіаатотранс» на користь
юридичних та фізичних осіб грошових
коштів на загальну суму понад 2648109,29
грн., зокрема в залишку перебувають 36
вимог УПФУ в Тернопільському районі на
загальну суму 2078425,70 грн., 7 виконавчих
документів на суму 136418,24 грн. щодо
стягнення боргу по заробітній платі.

Згідно відповіді Головного управління
статистики у Тернопільській області
від 10.06.2011 року керівником підприємства
є ОСОБА_1, а власником даного
підприємства - Тернопільська обласна
рада.

Однак, матеріали справи не містять
доказів того, що керівник
підприємства-боржника вчиняє дії, які
унеможливлюють чи ускладнюють
виконання судових рішень, так як і не
надано доказів того, що він утримується
від вчинення дій, які унеможливлюють чи
ускладнюють виконання, або що він за
час виконання виїжджав за межі України,
і це перешкоджало проведенню
примусових виконавчих дій. Не вказано
на ці факти і у поданні. Також, відсутні
будь-які дані про ухилення керівника
боржника від виконання зобов'язань
покладених рішенням суду, а сам факт
відсутності майна у боржника чи
грошових коштів не свідчить про
намагання його керівника ухилитись від
виконання рішення, що перебуває на
виконанні, тим більше шляхом виїзду за
межі України. Не має даних про те, що під
час виконання рішення суду, майно
підприємства умисно було відчужене чи
наявні грошові кошти умисно зняті з
банківських рахунків.

Як пояснив у судовому засіданні
начальник Другого відділу ДВС ТМУЮ
Литвин Р.М., що ОСОБА_1 як керівник
підприємства завжди з"являється на
виклики до державного виконавця, надає
пояснення, коли поступають кошти на
рахунок підприємства - повідомляє
виконавчу службу про це.

Окрім іншого, фактично звернення
державного виконавця до суду з
поданням про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України повинно
бути як крайній захід, який
застосовується до боржника коли
державним виконавцем виконані вже всі
можливі дії щодо примусового виконання
судового рішення, оскільки це веде до
обмеження вказаного конституційного
права громадянина.

Таким чином, враховуючи вищенаведене,
колегія суддів вважає, що оскаржувана
ухвала суду першої інстанції є такою,
що постановлена з порушенням норм
процесуального права, а тому
відповідно до ст. 312 ЦПК України
підлягає скасуванню і постановленню
нової про відмову в задоволенні
подання заступника начальника Другого
відділу ДВС Тернопільського міського
управління юстиції.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

Ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Ухвалу Тернопільського
міськрайонного суду від 22 травня 2014
року скасувати і постановити ухвалу,
якою в задоволенні подання Другого
відділу державної виконавчої служби
Тернопільського міського управління
юстиції про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України ОСОБА_1 -
відмовити.

Ухвала остаточна, оскарженню не
підлягає.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Н.М. Храпак