РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №668/8600/14-ц

Пров. №2/668/2127/14

06.08.2014 року Суворовський районний суд
м. Херсона у складі:

головуючого

Булах Є.М.

при секретарі

Яворській Г.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності на частку у
спільному майні подружжя та про
визнання права власності в порядку
спадкування за законом,-

встановив:

Позивач звернулася до суду із
вказаним позовом до ОСОБА_2, мотивуючи
тим, що, перебуваючи у зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_3, 03.02.1995 року ними на
підставі біржового контракту про міну
були придбані 81/100 частин
домоволодіння, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, який пройшов державну
реєстрацію. Відповідно до
законодавства, яке діяло на час
укладення вказаного біржового
контракту, останній мав бути
посвідчений нотаріально, однак
нотаріальної реєстрації проведено не
було. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 помер,
після його смерті відкрилася спадщина
на належне йому за життя майно-частину
у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1.
Вчасно звернувшись до нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_3, позивач
отримала постанову про відмову у
вчиненні нотаріальної дії, мотивовану
тим, що зазначений вище біржовий
контракт не відповідає вимогам
законодавства, що діяло на той час.
Вважає, що має право на половину у
домоволодінні як дружина померлого та
на іншу частину, як єдина спадкоємиця
після смерті ОСОБА_3, оскільки син
ОСОБА_3-ОСОБА_2 з заявою про прийняття
спадщини до нотаріальної контори не
звертався. Просить суд визнати за нею
право власності на 81/200 частин
домоволодіння АДРЕСА_1, як набуте під
час шлюбу, та визнати за нею право
власності на 81/200 частину
домоволодіння, розташоване за адресою:
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
законом після смерті чоловіка ОСОБА_4

Позивач та відповідач у судове
засідання не з'явились, про день, час та
місце слухання справи повідомлені у
встановленому законом порядку, заяв,
клопотань на адресу суду не надсилали.

Адвокат позивача ОСОБА_5 у судовому
засіданні позовні вимоги підтримала в
повному обсязі, просила їх
задовольнити.

Представник за довіреністю
відповідача ОСОБА_6 позовні вимоги
визнала в повному обсязі, не
заперечувала проти їх задоволення.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши пояснення осіб, які брали
участь у судовому засіданні, суд
встановив, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1
зареєстрували шлюб 27.11.1959 року,
відповідно до свідоцтва про шлюб,
виданого повторно 23.07.1968 року Міським
РАЦС м.Херсона, актовий запис № 1795.

Від вказаного шлюбу народжений син -
ОСОБА_2.

Відповідно до торгового біржового
контракту від 03.02.1995 року, ОСОБА_3 та
ОСОБА_1 набули у власність 81/100
домоволодіння, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до свідоцтва про смерть
серії НОМЕР_1 виданого ІНФОРМАЦІЯ_2
року Відділом державної реєстрації
актів цивільного стану реєстраційної
служби Суворовського районного
управління юстиції у м.Херсоні, актовий
запис № 259, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2
року у м. Херсоні.

Зазначені вище обставини в судовому
засіданні сторонами не заперечувались,
підтверджуються матеріалами справи, у
зв'язку із чим вважаються судом
встановленими та такими, що не
потребують додаткового доказування.

Разом цим, за вимогами про визнання
права власності в порядку спадкування
за законом, сторони на підтвердження
своїх позицій та в порядку реалізації
наданих законом процесуальних прав,
клопотань про витребування матеріалів
спадкової справи на вирішення суду не
заявляли.

Дослідивши докази у їх сукупності,
суд приходить до наступного.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ст.
22,28 КпШС України, позивач просить суд
визнати за нею право власності на 81/200
частину домоволодіння, розташованого
за адресою: АДРЕСА_1, яке виникло в неї
внаслідок набуття у власність у період
шлюбу з ОСОБА_3 вказаного
домоволодіння.

Відповідно до ст.392 ЦК України,
власник майна може пред'явити позов
про визнання його права власності, якщо
це право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

З матеріалів справи вбачається, що
за біржовим контрактом про міну від
03.02.1995 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1,
перебуваючи у шлюбі між собою, спільно
набули у власність 81/100 домоволодіння,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 128 ЦК УСРС, який
діяв на момент укладення договору,
право власності (право оперативного
управління) у набувача майна за
договором виникає з моменту передачі
речі, якщо інше не передбачено законом
або договором.

Відповідно до ч.2 ст.15 Закону
України «Про товарну біржу» угоди,
зареєстровані на біржі, не підлягають
нотаріальному посвідченню.

В той же час, на виконання вимог ч.2
ст.227 ЦК УСРС, зазначений біржовий
контракт був зареєстрований ХДБІ за №
5966.

З аналізу зазначених норм та з
огляду на те, що чинне на момент
укладення біржового контракту від
03.02.1995 року законодавство не
пов'язувало момент набуття права
власності за договором з його
нотаріальним посвідченням або
державною реєстрацію, суд вважає, що
право власності на половину
домоволодіння як сторони договору, так
й дружини ОСОБА_3, у позивача виникло в
момент отримання у фактичне володіння
вказаного домоволодіння.

Відсутність активних дій позивача
щодо нотаріального посвідчення
контракту не свідчить про порушення її
прав власності на частину у
домоволодінні. З часу укладення
контракту та до моменту розгляду
вказаної справи права позивача щодо
володіння, користування, розпорядження
спірним майном не зменшилися, не
обмежуються та не є такими, що кимось
нівелюються або оспорюється.

У зв'язку із зазначеним суд вважає
необґрунтованими вимоги позивача до
ОСОБА_2 про визнання права власності на
81/200 частину домоволодіння за адресою:
АДРЕСА_1, як набуте під час шлюбу,
оскільки останнім права позивача не
заперечуються, власного інтересу до
цієї частини майна відповідач не
заявляє, а тому позовні вимоги в цій
частині позову задоволенню не
підлягають..

Право власності спадкоємця на
спадкове майно підлягає захисту в
судовому порядку шляхом його визнання
у разі, якщо таке право оспорюється або
не визнається іншою особою, а також у
разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності(ст.392 ЦК
України).

Відповідно до ст. 1261 ЦК України,
у першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та
батьки.

Судом було встановлено, що після
смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на
належну йому частину у 81/100
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1.
Єдиним спадкоємцем першої черги, який
звернувся до нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини, є
позивач. Син померлого-відповідач у
справі ОСОБА_2 з заявою про прийняття
спадщини не звертався.

Однак, постановою нотаріуса №11/02-31
від 18.01.2014 року ОСОБА_1 відмовлено у
вчиненні нотаріальної дії з видачі
свідоцтва про право на спадщину після
смерті чоловіка ОСОБА_3 на 81/200 частини
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, з
мотивуванням про те, що
правовстановлюючий документ, поданий
спадкоємцем на підтвердження права
власності на спірне домоволодіння не
відповідає вимогам законодавства, яке
діяло на час виникнення права
власності.

Як роз'яснив Вищий
Спеціалізований Суд України з розгляду
цивільних та кримінальних справ у
листі ВССУ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про спадкування» при вирішенні
спорів щодо спадкування права
власності на нерухоме майно судам слід
звертати увагу на зміну редакції ч. 4 ст.
331 і ч. 4 ст.334 ЦК України та інших норм
цивільного законодавства і
застосовувати редакцію закону, яка
діяла на час виникнення права у самого
спадкодавця та на час відкриття
спадщини.

За змістом ст. 392 ЦК належним
відповідачем є особа - учасник
цивільних правовідносин, яка не визнає
або оспорює право власності і
спадкоємця на спадкове майно, зокрема,
житловий будинок, земельну ділянку.

У спорах про визнання права
власності на спадкове майно в якості
належного відповідача не може
розглядатись нотаріус або орган
державної реєстрації прав. Якщо
зазначені особи та органи відмовляють
у вчиненні покладених на них
нотаріальних дій чи здійсненні
державної реєстрації, така відмова
може бути оскаржена в судовому порядку,
за умови відсутності спору про право на
спадщину.

Будь-яких доказів, щодо оскарження
відмови нотаріуса у вчиненні
нотаріальної дії з видачі свідоцтва
про право на спадкування за законом
стороною позивача у судовому засіданні
не надано.

Належність правовстановлюючих
документів встановлюється відповідно
до законодавства , яке було чинним на
час набуття права власності на
житловий будинок. Якщо право власності
на жилий будинок підтверджується
належним правовстановлюючим
документом на час виникнення права
власності на будівлі, органи місцевого
самоврядування зобов'язані видати
довідку про належність житлового
будинку на праві приватної власності
спадкодавцеві, а нотаріус на підставі
таких документів повинен видати
свідоцтво про право на спадщину.

При дотриманні названих умов, у
разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину, особа може
звернутися до суду шляхом оскарження
дій нотаріуса за правилами позовного
провадження.

Крім того, статтею 1218 ЦК
встановлено, що до складу спадщини
входять усі права та обов'язки, що
належали спадкодавцеві на момент
відкриття спадщини і не припинилися
внаслідок його смерті.

Умовою переходу в порядку
спадкування права власності на об'єкт
нерухомості, в тому числі житловий
будинок, є набуття спадкодавцем
зазначеного права у встановленому
законодавством України порядку.

Досліджуючи матеріали справи,
судом встановлено що за договором
біржового контракту ОСОБА_8 передала у
власність ОСОБА_1, ОСОБА_3 81/100 частину
домоволодіння АДРЕСА_1.

Відповідно до наданого позивачем
технічного паспорту на домоволодіння
по АДРЕСА_1 виготовленого станом на
02.02.2010 року, тобто за життя спадкодавця
ОСОБА_3, на земельній ділянці
розташованій за вказаною адресою
обліковуються самовільні будівництва,
а саме: житловий будинок під літ. «А» та
житловий будинок під літ. «И», крім того
обліковуються самовільні будівництва
1-1,1-2,1-3.

Документів, які б свідчили про те,
що спадкоємець за життя набув право
власності на недобудовані та
побудовані самовільно споруди у
встановленому законом порядку суду не
надано, а з урахуванням вимог
спадкового законодавства спадкоємець
не набуває право власності на
самовільне або недобудоване майно у
порядку спадкування, оскільки до
спадкоємця переходять лише визначенні
майнові права, які належать
спадкодавцеві на час відкриття
спадщини.

Вивчаючи зазначені обставини
справи суд вважає, що відповідно до
законодавства, яке діяло на час
укладення біржового контракту 03.02.1995
року, вимог щодо обов'язковості
нотаріального посвідчення даної
категорії договорів законодавством не
ставилось. Біржовий контракт був
зареєстрований державою. Проте, ані
нотаріальне посвідчення, ані державна
реєстрація не визначають моменту
виникнення права власності, оскільки
останній, на час виникнення права
власності, був пов'язаний саме з
передачею майна стороні договору.

У зв'язку із цим, суд вважає, що з
урахуванням відсутності спору про
право на спадщину, позивач передчасно
звернувся до суду із позовом в частині
визнання права власності на майно у
порядку спадкування за законом, не
дотримавшись порядку з оскарження
відмови нотаріуса у видачі свідоцтва
на право власності у порядку
спадкування, оскільки визнання права
власності на спадкове майно в судовому
порядку є винятковим способом захисту,
що застосовується у випадках якщо
існують перешкоди для оформлення
спадкових прав у нотаріальному
порядку.

Враховуючи зазначене, з огляду на
відсутність спору між позивачем та
відповідачем з приводу спадкового
майна, за відсутності обставин, за яких
права власності або права як
спадкоємця позивача порушені,
невизнані або оспорені відповідачем,
що дає підстави для звернення до суду в
порядку ст.392 ЦК України, за умов, коли
позивач не реалізувала у встановленому
порядку дій з отримання документів, що
посвідчують право власності, та не
надала доказів на підтвердження
наявності обставин, які унеможливлюють
отримання вказаних документів, суд
вважає вимоги про визнання права
власності на 81/200 частини
домоволодіння, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування
за законом після смерті її чоловіка,
такими, що заявлені передчасно за
відсутності спору, у зв'язку із чим
позовні вимоги в цій частині позову
задоволенню не підлягають.

З урахуванням викладеного, позов
не підлягає задоволенню у повному
обсязі.

Керуючись ст.ст. 128,227 ЦК УСРСР, 392, 1261
ЦК України, ст.ст.10,11,60,209,212,213,215,218 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання права власності на
частку у спільному майні подружжя та
про визнання права власності в порядку
спадкування за законом - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Херсонської області через
Суворовський районний суд м. Херсона.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення. Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

СуддяБулах Є. М.