УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,

суддів: Амеліна В.І.,
Карпенко С.О.,

Наумчука М.І.,
Ступак О.В.,

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення
факту проживання однією сім'єю
чоловіка і жінки без шлюбу та поділ
спільно набутого майна, за касаційною
скаргою ОСОБА_3, на рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 5 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом. Зазначав, що на
початку 2004 року разом із ОСОБА_4
переїхав проживати до м.
Дніпропетровська, де придбали
квартиру. 12 жовтня 2004 року для
отримання коштів на придбання квартири
було укладено кредитний договір між
ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачем.
Позивач виступив поручителем за даним
кредитним договором. В цей же день було
укладено договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_4 Наданий
банком кредит вони достроково
погасили. У 2011 році взаємовідносини між
сторонами зіпсувалися і вони
розлучилися, спільного господарства не
ведуть, спільного бюджету не мають,
однак залишаються проживати разом у
спірній квартирі. Позивач просив
встановити факт проживання його
однією сім'єю без шлюбу з ОСОБА_4 з січня
2004 року; розділити сумісно набуте
майно; визнати за ним право власності
на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1,
припинивши право власності ОСОБА_4 на
вказану частину квартири та залишити
за нею право власності на Ѕ її частину.

Рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 16 грудня
2013 року вимоги ОСОБА_3 задоволено
частково. Встановлено факт проживання
однією сім'єю ОСОБА_3 та ОСОБА_4
починаючи з 1 січня 2004 року. Поділено
спільне сумісне майно - квартиру
АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4
право власності на Ѕ частину квартири
за кожним, припинено їх право спільної
сумісної власності на вказану
квартиру. Вирішено питання про
відшкодування судових витрат. У
задоволенні позову в іншій частині
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 5
березня 2014 року, рішення суду першої
інстанції в частині поділу спільно
набутого майна та визнання права
власності за ОСОБА_3 на Ѕ частину
квартири АДРЕСА_1 скасовано, ухвалено в
цій частині нове рішення, яким
відмовлено у задоволенні позовних
вимог. В іншій частині рішення суду
залишено без змін.

ОСОБА_3 звернувся до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ із касаційною скаргою, в якій
просить оскаржуване рішення
апеляційної інстанції в частині
відмови у задоволенні позову
скасувати, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, залишити в силі рішення суду
першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 був
зареєстрований у АДРЕСА_5 з 7 листопада
2001 року та був знятий з реєстрації за
цією адресою 26 вересня 2003 року.
Власником вказаної квартири була
ОСОБА_4

12 вересня 2003 року ОСОБА_4 зі згоди свого
колишнього чоловіка ОСОБА_6, шлюб з яким
було розірвано 24 жовтня 2001 року,
продала зазначену квартиру за 19859 грн
та разом із своєю дочкою ОСОБА_7
переїхали на постійне місце проживання
до м. Дніпропетровська. Шлюб у якому
перебував ОСОБА_3 було розірвано 26
січня 2000 року.

За договором купівлі-продажу квартири
від 12 жовтня 2004 року, посвідченого
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_8, продавці
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14 продали, а ОСОБА_4
придбала за 43200 грн квартиру АДРЕСА_1.

12 жовтня 2004 року між АКІБ «УкрСиббанк»
та ОСОБА_4 було укладено кредитний
договір, за умовами якого банк надав
відповідачу кредит (грошові кошти) в
розмірі 8000 доларів США. Поручителем за
цим кредитним договором був ОСОБА_3

З 24 грудня 2004 року в спірній квартирі
зареєстрована ОСОБА_4, а з 14 січня 2005
року у ній зареєстрований ОСОБА_3

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції у частині поділу спільно
набутого майна і визнання права
власності за ОСОБА_3 на Ѕ частину
квартири АДРЕСА_1 та ухвалюючи в цій
частині нове рішення, суд апеляційної
інстанції погодився із висновком суду
першої інстанції про те, що з січня 2004
року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали однією
сім'єю без реєстрації шлюбу, однак
відмовив у задоволенні позову про
поділ набутого в цей період майна з тих
підстав, що позивачем не доведено, що
квартира придбана внаслідок їх з
ОСОБА_4 спільної праці, як сім'ї. Крім
того, зазначив, що сам факт перебування
у фактичних шлюбних відносинах без
установлення ведення спільного
господарства, побуту та бюджету не є
підставою для визнання права
власності.

Однак повністю з такими висновками
апеляційного суду погодитися
неможливо.

Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 74 СК України, якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою або в будь-якому іншому шлюбі,
майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними. На майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності жінки та
чоловіка, які не перебувають у шлюбі
між собою або в будь-якому іншому шлюбі,
поширюються положення глави 8 цього
Кодексу.

Враховуючи наведене, вирішуючи питання
про встановлення факту проживання
однією сім'єю без реєстрації шлюбу, суд
має з'ясувати такі факти: спільне
проживання осіб, наявність спільного
побуту; взаємних прав та обов'язків.

Можливість визнання проживання
чоловіка та жінки однією сім'єю
залежить від їх встановлення та
доведеності.

Погодившись із рішенням суду в частині
встановлення факту проживання однією
сім'єю, апеляційний суд безпідставно
вказав на те, що позивачем не доведено,
що квартира придбана внаслідок їх
спільної праці та помилково зазначив,
що сам факт перебування у фактичних
шлюбних відносинах без установлення
ведення спільного господарства, побуту
та бюджету не є підставою для визнання
права власності.

З огляду на викладене такі висновки є
суперечливими та взаємовиключними.

Вирішуючи питання про поділ майна,
апеляційний суд не звернув уваги, що
при встановленні обставин, вказаних у
ст. 74 СК України, презюмується, що
набуте в цей період майно є спільною
сумісною власністю.

Допущені апеляційним судом порушення
норм процесуального права (ст. ст. 10, 60,
179 ЦПК України) унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, тому рішення
апеляційного суду не може вважатись
законним і обґрунтованим та в силу ст.
338 ЦПК України підлягає скасуванню, а
справа направленню в цій частині на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 5
березня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до цього
суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Мартинюк
Судді: В.І. Амелін С.О. Карпенко
М.І. Наумчук О.В.
Ступак