Справа № 444/3332/13
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/3772/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

при секретарі: Бадівській О.О.

за участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Жовківського районного суду
Львівської області від 01 квітня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про поділ спільного майна подружжя та
за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про визнання права спільної сумісної
власності подружжя та розподіл майна
набутого під час шлюбу,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом
про поділ спільного майна подружжя в
якому з урахуванням уточнень позовних
вимог просить в порядку поділу
спільної сумісної власності подружжя
визнати за нею право власності на 5/100
частин нежитлових приміщень загальною
площею 28,8 кв.м., що знаходяться в
АДРЕСА_2, а також право власності на 29/100
ідеальних частин нежитлової будівлі
ритуального цеху загальною площею 244,7
кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1. За
ОСОБА_2 визнати право власності на 71/100
ідеальну частину нежитлової будівлі
ритуального цеху загальною площею 244, 7
кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1.
Просить стягнути із ОСОБА_2 1/2
кредитних зобов'язань в сумі 141 836, 47 грн.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 14
серпня 1974 року між нею та відповідачем
був зареєстрований шлюб. За період
перебування у зареєстрованому шлюбі
подружжям було придбано ритуальний цех
по АДРЕСА_1 та 5/100 частин нежитлових
приміщень загальною площею 28,8 кв. м., що
знаходиться в АДРЕСА_2. Станом на момент
пред'явлення позову ринкова вартість
придбаного ними майна в сукупності
становить 312 000, 00 грн. Окрім того
вказує, що нею було отримано кредит в
сумі 180 000, 00 грн., за який було викуплено
спірний магазин. Вважає, що кредит нею
отримано в інтересах сім'ї, тому
обов'язок по його оплаті також має
нести відповідач.

Окрім того ОСОБА_2 подав зустрічний
позов в якому просить визнати за ОСОБА_2
право спільної сумісної власності на
будинковолодіння АДРЕСА_3, визнати, що
вартість спільно нажитого майна, що
знаходиться у будинку, становить 71 700, 00
грн., зобов'язати ОСОБА_3 компенсувати
ОСОБА_2 35850, 00 грн., що становить половину
вартості усього майна в будинку,
визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2
будинку АДРЕСА_3, визнати, що ОСОБА_3 є
зобов'язаною одноосібно сплатити
взятий нею кредит в сумі 180 000, 00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
будинок АДРЕСА_3 ним повністю
облаштований та заново
відремонтований в період з 1974 по 2011 рік,
тому вважає, що набув законне право
спільної сумісної власності на
будинковолодіння відповідача.
Зазначає, що приміщення ритуального
цеху, а також магазин в м. Жовкві
придбані ним як підприємцем, тому не є
спільною сумісною власністю подружжя.
Вказує, що про отриманий ОСОБА_3 кредит
нічого не знав та причетності до цього
кредиту немає. За період перебування у
шлюбі було придбано меблі, побутову
техніку та інші речі домашнього вжитку,
які він оцінює в сумі 71700, 00 грн., вважає,
що має право на компенсацію їх
вартості.

Рішенням Жовківського районного
суду Львівської області від 01 квітня 2014
року позов ОСОБА_3 задоволено повністю.
В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 відмовлено.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_2
подавши апеляційну скаргу, у якій
зазначає, що рішення в частині відмови
в задоволенні зустрічного позову не
відповідає фактичним обставинам
справи. Вказує, що районний суд
незаконно позбавив його права
власності на 29/100 ідеальних частин
будівлі ритуального цеху, визначивши
право на цю частку за ОСОБА_3 Окрім того
вважає, що районний суд неправомірно
відмовив йому у задоволенні клопотання
про призначення оціночної експертизи
стосовно майна, яке знаходиться на
АДРЕСА_1 та на АДРЕСА_2Також звертає
увагу суду, що він не погоджується із
стягненням 1/2 кредитних зобов'язань в
сумі 59 967. 12 грн., оскільки ОСОБА_3
отримала кредит для задоволення своїх
особистих потреб, при цьому зазначає,
що договір поруки № 203-2885/1 від 27.01.2010р.
він не укладав та не давав своєї
письмової згоди на отримання такого
кредиту.

Просить рішення Жовківського
районного суду Львівської області від
01 квітня 2014 року змінити, задовольнивши
вимоги викладені у зустрічній позовній
заяві ОСОБА_5 повністю та відмовити
ОСОБА_3 в задоволенні позову повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, представника ОСОБА_4,
перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. На
підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини, визнані сторонами, не
підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України
передбачено, що під час розгляду справи
в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції відповідає
зазначеним вимогам.

Районним судом встановлено що шлюб між
позивачем та відповідачем
зареєстровано 14.08.1974 р. Нестерівським
райвідділом ЗАГС Львівської області,
про що в книзі реєстрації актів про
укладення шлюбу зроблено запис за № 67,
що підтверджується свідоцтвом про
укладення шлюбу (т.1, а.с.10).

Згідно рішення Жовківського районного
суду Львівської області від 04.11.2013 р.
шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.

Також районним судом встановлено, що за
період перебування у зареєстрованому
шлюбі було придбано ритуальний цех по
АДРЕСА_1 шляхом його викупу у МП
"Ремесло" та загальна площа приміщення
становить 244,7 м.кв. Рішенням
Жовківської міської ради народних
депутатів № 1 від 24.01.1995 р. право
власності на вказане приміщення
оформлено за ОСОБА_2 18.02.1995 р. право
власності на ритуальний цех було
зареєстровано в Червоноградському БТІ,
що підтверджується реєстраційним
посвідченням .

Окрім того, за час шлюбу було придбано
5/100 частин нежитлових приміщень
загальною площею 28,8 кв. м., що
знаходиться в АДРЕСА_2., згідно договору
купівлі-продажу нежитлових приміщень,
посвідченого державним нотаріусом
Жовківської державної нотаріальної
контори від 24.02.2012 року,
зареєстрованого в реєстрі за № 490 (т.1,
а.с. 9). Як вбачається зі змісту
вказаного договору, покупцем приміщень
виступає ОСОБА_2 як фізична особа -
підприємець, вартість об'єкта
становить 139 442, 00 грн., в тому числі, ПДВ
та право власності на вказане
нежитлове приміщення зареєстроване за
ОСОБА_2, що підтверджується витягом про
державну реєстрацію прав, виданим КП
ЛОР «Червоноградське міжміське бюро
технічної інвентаризації» 22.03.2012 р.

Відповідно до звіту про незалежну
оцінку вартості нерухомого майна,
виконаного ПП "Експерт-А" 22.08.2013 р.,
ринкова вартість нежитлових
вбудованих приміщень загальною площею
244, 7 м. кв., які знаходяться в будівлі
ритуального цеху, що розташований за
адресою: АДРЕСА_1 становить 220 000, 00 грн.
без ПДВ (а.с. 69-125). Ринкова вартість
вказаного нежитлового приміщення
становить 92 000, 00 грн. без ПДВ, що
підтверджується наявним в матеріалах
справи звітом про незалежну оцінку
вартості нерухомого майна, виконаного
ПП "Експерт-А" 22.08.2013 р. (а.с.20-68).

Судом встановлено, що 22 січня 2010 року за
час перебування у зареєстрованому
шлюбі між ОСОБА_3 та Камянко-Бузькою
філією - відділенням ВАТ "Ощадбанк"
укладено договір відновлюваної
кредитної лінії № 2203-2885, за умовами
якого банк зобов'язувався надавати
позичальнику кредит в сумі 180 000, 00 грн.
окремими траншами за відновлюваною
кредитною лінією у період з 27.01.2010 р. по
27.01.2012 р. з остаточним терміном
повернення 27.01.2012 р. В забезпечення
виконання кредитних зобов'язань по
цьому договору в іпотеку було передано
житловий будинок в АДРЕСА_3, що
підтверджується договором від 27.01.2010 р.

Згідно довідки ТВБВ №1 10013/0226 філії
Львівське обласне управління від 22.08.2013
р., вих. № 508, станом на 28.08.2013 р. кредитна
заборгованість ОСОБА_3 147 971,45 грн., з
моменту видачі кредиту позичальницею
було сплачено суму в розмірі 103 672,93 грн.
на погашення відсотків та суму в
розмірі 32 028, 55 грн. на погашення
основного боргу кредиту (т.1 а.с.18).
Станом на час розгляду справи сума
сплачених ОСОБА_3 кредитних зобов'язань
зросла у зв'язку із систематичною їх
сплатою згідно графіку, що
підтверджується квитанціями (т.2., а.с.
32-34).

Також судом встановлено, що житловий
будинок АДРЕСА_3 належав матері ОСОБА_3 -
ОСОБА_7 та був подарований ОСОБА_3
згідно договору дарування від 24.10.1987 р.,
посвідченого державним нотаріусом
Нестерівської державної нотаріальної
контори ОСОБА_8, який зареєстрований
Червоноградським МБТІ 07.12.1987 р.

За положеннями ч.3 ст. 368 ЦК
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, є їхньою спільною сумісною
власністю, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно ст. 22 КпШС України, чинного на
час виникнення спірних правовідносин,
майно, нажите подружжям за час шлюбу, є
його спільною сумісною власністю.
Кожен з подружжя має рівні права
володіння, користування і
розпорядження цим майном. Подружжя
користується рівними правами на майно
і в тому разі, якщо один з них був
зайнятий веденням домашнього
господарства, доглядом за дітьми або з
інших поважних причин не мав
самостійного заробітку.

Відповідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Частиною першою статті 69 цього ж
Кодексу передбачено, що дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо
одним із подружжя укладено договір в
інтересах сім"ї, то гроші, інше майно, в
тому числі, гонорар, виграш, які були
одержані за цим договором, є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 4 ст. 65 СК України передбачено,
що договір укладений одним із подружжя
в інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

У відповідності до ст. 71 СК України,
майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, ділиться
між ними в натурі.

Як роз'яснив Пленум Верховного
Суду України в п.п. 23, 24 постанови від 21
грудня 2007 року № 11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання. Спільною сумісною власністю
подружжя, що підлягає поділу (статті 60,
69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до ч.2, 3 ст.
325 ЦК можуть бути будь-які види майна,
за винятком тих, які згідно із законом
не можуть їм належати (виключені з
цивільного обороту), незалежно від
того, на ім'я кого з подружжя вони були
придбані чи внесені грошовими коштами,
якщо інше не встановлено шлюбним
договором чи законом. Спільною
сумісною власністю подружжя, зокрема,
можуть бути: квартири, жилі й садові
будинки; земельні ділянки та
насадження на них, продуктивна і робоча
худоба, засоби виробництва,
транспортні засоби; грошові кошти,
акції та інші цінні папери,
паєнакопичення в житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному кооперативі;
грошові суми та майно, належні подружжю
за іншими зобов'язальними
правовідносинами, тощо.

До складу майна, що підлягає поділу,
включається загальне майно подружжя,
наявне у нього на час розгляду справи,
та те, що знаходиться у третіх осіб. При
поділі майна враховуються також борги
подружжя та правовідносини за
зобов'язаннями, що виникли в інтересах
сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Конституційний суд України у
своєму рішенні № 17-рп від 19 вересня 2012
року дійшов наступних висновків:
«Основою майнових відносин подружжя є
положення про те, що майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу);
вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя (стаття 60
Кодексу). Здійснення подружжям права
спільної сумісної власності
регламентовано статтею 63 Кодексу,
згідно з якою дружина та чоловік мають
рівні права на володіння, користування
і розпоряджання майном, що належить їм
на праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними. Розпоряджання спільним
сумісним майном подружжя може
відбутися шляхом його поділу,
виділення частки. Поділ майна, що є у
спільній сумісній власності подружжя,
є підставою набуття особистої
власності кожним з подружжя.

Колегія суддів вважає, що районний суд
визнаючи право спільної сумісної
власності подружжя на майно, вірно
встановив факт набуття майна під час
шлюбу та той факт, що джерелом його
набуття є спільні сумісні кошти
подружжя.

Вищенаведена правова позиція
викладена також у Постанові Верховного
Суду України від 02 жовтня 2013 року по
справі № 6-79цс13, яка в силу вимог ст. 360-7
ЦПК України є обов'язковою для судів.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку про те, що її позов є
підставним.

Колегія суддів не погоджується із
доводами ОСОБА_2 в апеляційній скарзі,
щодо неправомірності стягнення з нього
1/2 частини кредитних зобов'язань в сумі
59 967. 12 грн., оскільки такі
спростовуються ч. 4 ст. 65 СК України та
районний суд дійшов до обґрунтованого
висновку про те, що кредитний договір
створив обов'язки щодо повернення
кредиту і для ОСОБА_2

Дана правова позиція викладена також у
Постанові Верховного Суду України від
19.06.2013р. у справі № 6-55цс13.

Інші доводи апелянта щодо
неправомірності відмови у задоволенні
клопотання про призначення експертизи
щодо вартості майна колегія суддів
вважає необґрунтованими та такими що
спростовуються матеріалами справи.

Порушень норм процесуального права
при проведенні оцінки поданих доказів
не встановлено.

Вищенаведене свідчить про те, що суд
першої інстанції всупереч доводам
апелянта з достатньою повнотою та
всебічністю дослідив надані сторонами
докази, вірно встановив фактичні
обставини справи, спірні
правовідносини та правильно
застосував матеріальне та
процесуальне право при вирішенні
даного спору, тому колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
Жовківського районного суду
Львівської області від 01 квітня 2014
року.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313,
314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовківського районного
суду Львівської області від 01 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий
Л.Б. Струс

Судді
М.М. Шандра

Н.Л. Шумська