Справа № 2/298/11
Головуючий І інстанції - Шиянова
Провадження: 22-ц/790/4837/14
Головуючий ІІ інстанції - Бездітко В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого судді - Бездітка В.М.,

суддів колегії - Овсяннікової А.І.,
Коровіна С.Г.,

при секретарі - Сашко Я.С.,

розглянувши матеріали цивільної
справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Жовтневого районного суду м.
Харкова від 27 травня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа -
П»ята Харківська державна нотаріальна
контора про визнання заповіту
недійсним,-

ВСТАНОВИЛА :

У січні 2008 року позивач звернувся до
суду з вищевказаним позовом,
посилаючись на те, що 28.03.2007 року ОСОБА_5
склала заповіт на ім'я своєї дочки -
ОСОБА_3, посвідчений державним
нотаріусом П'ятої Харківської
державної нотаріальної контори
Харківського міського нотаріального
округа, ОСОБА_6 за реєстраційним №1-632,
яким належне їй все майно, де б воно не
знаходилось та з чого б не складалося
та все, що буде належить їй на день
смерті на праві приватної власності,
заповідала ОСОБА_3 Вважає, що цей
заповіт був вчинений покійною матір'ю
під впливом помилки та не відповідав її
волевиявленню, вона тяжко хворіла ,
перенесла інсульт, була паралізована,
тому в силу свого самопочуття та стану
здоров'я не могла усвідомлювати свої
дії, також він впевнений, що мати
бажала, щоб належний їй на праві
власності житловий будинок її діти
(сторони по справі) успадкували в
рівних частинах, про що вона раніше
неодноразово йому говорила.

Просив визнати недійсним заповіт,
посвідчений 28.03.2007 року державним
нотаріусом П'ятої Харківської
державної нотаріальної контори, згідно
якого мати сторін, ОСОБА_5, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Харкові, заповідала
все своє майно доньці - відповідачці
ОСОБА_3

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Харкова від 27 травня 2014 року позов
ОСОБА_4 задоволено. Визнано недійсним
заповіт від імені ОСОБА_5, яка проживала
за адресою : АДРЕСА_1 та померла
ІНФОРМАЦІЯ_2, складений на користь
дочки, ОСОБА_3, посвідчений П'ятою
Харківською державною нотаріальною
конторою 28 березня 2007 року за реєстром
№1-632.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3
подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
неповне з»ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи. В обґрунтування
скарги зазначила, що проведена
експертиза не врахувала пояснення
свідків - лікарів, які лікували хвору, і
давали пояснення, що вона була
адекватна, не виявляла ознак
психічного захворювання. Жоден
невропатолог, який оглядав хвору, не
направив її звернутися за оглядом та
допомогою до психіатра.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення суду першої інстанції
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з висновків
проведених експертиз та прийшов до
висновку про доведеність позовних
вимог.

Колегія суддів погоджується із
вказаними висновками, так як вони є
обґрунтованими, відповідають
обставинам справи і вимогам закону.

По справі встановлено, що 28.03.2007 року
ОСОБА_5 склала заповіт на ім'я своєї
дочки - ОСОБА_3, посвідчений державним
нотаріусом П'ятої Харківської
державної нотаріальної контори
Харківського міського нотаріального
округа, ОСОБА_6 за реєстраційним №1-632,
яким належне їй все майно, де б воно не
знаходилось та з чого б не складалося
та все, що буде належить їй на день
смерті на праві приватної власності,
заповідала ОСОБА_3 Вказаний заповіт був
посвідчений нотаріусом відповідно до
вимог ст. 248 ЦК України /т.1 а.с.43/.

Відповідно до свідоцтва про смерть
серії НОМЕР_1, виданого відділом РАЦС по
м. Харкову 04 вересня 2007 року, ОСОБА_5
померла ІНФОРМАЦІЯ_2 /т.1 a.c.5/.

He оскаржуючи форму заповіту, позивач
вважає, що він повинен бути визнаний
недійсним, оскільки в час його
підписання волевиявлення заповідача
не було вільним та не відповідало його
волі, так як в силу свого самопочуття та
стану здоров'я мати не могла
усвідомлювати свої дії та вільно
керувати ними.

За клопотанням представника позивача
було проведено посмертну
судово-психіатричну експертизу про
стан померлої ОСОБА_5 на момент
вчинення правочину.

Відповідно Акту №654 посмертної
судово-психіатричної експертизи від 19
липня 2010 року ОСОБА_5 на момент
складення заповіту, який мав місце 28
березня 2007 року, страждала стійким
психічним розладом у формі судинної
деменції, за своїм психічним станом не
була здатна усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними /т. 1 а.с.
1532-154/.

Не погодившись зі вказаним висновком,
відповідачем та його представником
було заявлено клопотання про
призначення додаткової посмертної
судово-психіатричної експертизи, яка
була призначена ухвалою Жовтневого
районного суду м. Харкова від 27 травня
2011 року.

Відповідно Акту № 722 додаткової
посмертної судово-психіатричної
експертизи від 04 серпня 2011 року ОСОБА_5
на момент складення заповіту, який мав
місце 28 березня 2007 року, страждала
стійким психічним розладом у формі
судинної деменції, за своїм психічним
станом не була здатна усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними у
період підписання заповіту 28 березня
2007 року /т.1 а. с. 195-197/.

Судом у судовому засіданні за
клопотання відповідача та його
представника був допитаний експерт
ОСОБА_8, який підтвердив висновки,
вказані у актах №654 та 722.

Судом за клопотанням відповідача та
його представника 23 жовтня 2013 року була
призначена повторна посмертна
судово-психіатрична експертиза.

Відповідно висновкам Акту комісійної
судово-психіатричної експертизи №70
від 30.01.2014 року Київського міського
центру судово-психіатричної
експертизи ОСОБА_5 страждала стійким
хронічним психічним розладом:
органічне ураження головного мозку
судинного ґенезу (гостре порушення)
мозкового кровообігу 13-14.02-2007) з
транзиторними епізодами сплутаної
свідомості, явищами сенсо-моторної
афазії та електуально- мнеститичним
зниженням (CKX-10:F01.0).

ОСОБА_5 у період хвороби з 12.02.2007 року по
момент її смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 та на час
вчинення спірного заповіту 28 березня
2007 року з урахуванням проходження
курсу лікування, застосування
медикаментозного лікування відповідно
до діагнозу «Інсульт» не усвідомлювала
значення своїх дій та не могла керувати
ними /т.2 а.с. 33-36/.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 3 ст.203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом , такий правочин
може бути визнаний недійсним .

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за
позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Доводи апеляційної скарги про те, що
проведена експертиза не врахувала
пояснення свідків - лікарів, які
лікували хвору, і давали пояснення, що
вона була адекватна, не виявляла ознак
психічного захворювання є
безпідставними.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до Акту комісійної
судово-психіатричної експертизи №70
від 30.01.2014 року Київського міського
центру судово-психіатричної
експертизи, до висновку про не
усвідомлення ОСОБА_5 значення своїх дій
та не можливість керувати ними, комісія
дійшла у результаті дослідження усіх
наданих сторонами доказів (як позивача,
так відповідачів) , а саме з матеріалів
справи, медичної документації,
показань свідків, у тому числі і
лікарів, якими оглядалася ОСОБА_5 за час
її хвороби, нотаріуса, яка посвідчувала
заповіт та співставлючи їх з медичною
документацією, а також
клініко-експертними уявленнями про
перебіг Органічного ураження
головного мозку судинного генезу
внаслідок гострого порушення
мозкового кровообігу, тобто виключно
на підставі медичних висновків
(критеріїв).

Відповідно до ст. 145 ЦПК України,
призначення експертизи є обов'язковим
у разі заявлення клопотання про
призначення експертизи обома
сторонами. Призначення експертизи є
обов'язковим також за клопотанням хоча
б однієї із сторін, якщо у справі
необхідно встановити: психічний стан
особи.

Враховуючи, що за клопотанням ОСОБА_3
експертиза проводилася неодноразово,
підстав для відмови у позові не має.

Таким чином, висновки суду
відповідають вимогам закону,
підтверджуються матеріалами справи,
рішення суду ухвалено з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319,
324, 325 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Харкова від 27 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення. Ухвала може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий суддя -

Судді колегії -