У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

Луспеника Д.Д., Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про визнання недійсними
договорів купівлі-продажу за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Кіцманського районного суду
Чернівецької області від 5 травня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Чернівецької області від 4 червня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 25 листопада 2010 року між ним та
ОСОБА_5 укладено договір
купівлі-продажу, згідно з яким він
продав відповідачу належний йому
житловий будинок АДРЕСА_1. Позивач
зазначав, що договір було укладено ним
під впливом помилки, оскільки він не
бажав продавати будинок, через свій
похилий вік та поганий стан здоров'я не
бачив який документ підписував, а
нотаріус тільки повідомила, що згідно з
договором за ним довічно зберігається
житлова кімната, в якій він проживатиме
та матиме право користуватись
господарськими будівлями. Також
позивач вказував, що при укладанні
спірного договору його волевиявлення
не відповідало його внутрішній волі,
він вважав, що укладає договір
довічного утримання, а не договір
купівлі-продажу. Крім того, йому
взагалі не було відомо про те, що 25
листопада 2010 року між ним та ОСОБА_5
укладено також договори
купівлі-продажу земельних ділянок, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Ураховуючи викладене, позивач просив
суд визнати недійсними договір
купівлі-продажу житлового будинку від
25 листопада 2010 року та договори
купівлі-продажу земельних ділянок від
25 листопада 2010 року.

Рішенням Кіцманського районного суду
Чернівецької області від 5 травня
2014 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Чернівецької
області від 4 червня 2014 року, у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
судові рішення скасувати, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
й процесуального права, та ухвалити
нове рішення про задоволення його
позову.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалені з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди
на підставі належним чином оцінених
доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК
України), дійшли до правильного
висновку про те, що позивач не довів
підстав позову, що є його процесуальним
обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК
України).

Зокрема, суди достовірно встановили,
що, укладаючи в листопаді 2010 року
договори купівлі-продажу і
пред'являючи позов лише в лютому 2014
року, у позивача не було помилки чи
неправильного сприйняття обставин
правочину, оскільки перед укладенням
договору займався збором документів
для укладення саме цього договору, а
підставою позову, як зазначає позивач і
в позовній заяві, і в касаційній скарзі
стало погіршення відносин з
відповідачем.

Крім того, позивач не оспорював того
факту, що за продаж нерухомості отримав
грошові кошти (п. 8 договору), а також
знав і погодився на те, що в договорі
визначено сервітут на довічне
користування житловою кімнатою у
житловому будинку й довічне
користування підсобними приміщеннями
(п. 6 договору).

Фактично доводи касаційної скарги
фактично стосуються переоцінки
доказів, встановлення достовірності
інших доказів, ніж визнали суди, що
знаходиться поза межами повноважень
суду касаційної інстанції (ст. 335 ЦПК
України).

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити судові
рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Кіцманського районного суду
Чернівецької області від 5 травня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Чернівецької області від 4 червня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник Б.І. Гулько С.Ф.
Хопта