Справа №2/463/471/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року
Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді
Гирич С. В.

при секретарі судових засідань
Попович Х.І.

з участю прокурора
Демків Ю.О.

позивача
ОСОБА_2

представника позивача
ОСОБА_3

представника відповідача
Винниківської міської ради
Мартиневича Ю.О.

відповідача
ОСОБА_6

та представника відповідача ОСОБА_6
ОСОБА_7

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Винниківської міської ради,
ОСОБА_6, третьої особи: управління
Держкомзему у м. Львові про визнання
протиправним рішення та визнання
нечинним державного акту про право
приватної власності на земельну
ділянку, суд -

в с т а н о в и в:

позивач звернулася до суду із позовом
до відповідачів, третьої особи про
визнання протиправним рішення 25 сесії
Винниківської міської ради від 12
жовтня 2004 року №636 про передачу у
приватну власність ОСОБА_6 земельної
ділянки по АДРЕСА_1, визнання нечинним
державного акту про право приватної
власності за ОСОБА_6 на земельну
ділянку по АДРЕСА_1, площею 0,0540 га від
07.02.2005 року.

Свої вимоги мотивує тим, що вона
являється власником будинку АДРЕСА_2, а
відповідач ОСОБА_6 належить на праві
власності будинок АДРЕСА_1. Дані
будинки розташовані на земельних
ділянках, що межують між собою.
Зазначила, що починаючи з 1946 року в усіх
планах земельних ділянок було
встановлено, що межа земельних ділянок
між їхніми будинками проходила по
будинку АДРЕСА_1 на відстані 1,60 м від її
будинку АДРЕСА_2.

На думку позивача законність такого
розмежування підтверджується
неодноразовими рішеннями суду, зокрема
рішенням апеляційного суду Львівської
області від 21.06.2004 року, яким скасовано
рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 06.04.2004 року про
задоволення позову ОСОБА_6 про
вилучення в ОСОБА_2 частини земельної
ділянки розмірами 0,8х12м площею 9,6м.кв.,
яка прилягає до стіни будинку АДРЕСА_1
та передачу її у постійне користування
ОСОБА_6, приєднавши до її земельної
ділянки по АДРЕСА_1, та постановлено
нове рішення, яким відмовлено у
задоволенні позову ОСОБА_6 в цій
частині. Однак зазначила, що не
зважаючи на існування цього рішення, а
також повороту виконання рішення суду
на підставі рішення Личаківського
районного суду м. Львова 04.11.2004 року,
відповідачами незаконно було
узгоджено межі земельних ділянок
АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 із встановленням
межі на відстані 0,8 м між будинками. А
тому просить позов задоволити.

В судовому засіданні позивач, її
представник дали пояснення аналогічні
вище наведеним, вважають, що
оскаржуваними рішенням та державним
актом порушуються права позивача на
користування закріпленою за її
будинком частиною земельної ділянки,
створюються перешкоди для
користування та обслуговування її
будинком. Межі земельних ділянок було
перенесено без згоди позивача та її
відома, чим незаконно її позбавлено
права користування частиною належної
їй земельної ділянки, а тому просять
визнати їх нечинними.

Представник відповідача Винниківської
міської ради Мартиневич Ю.О. в судовому
засіданні 27.02.2014 року відносно позову
заперечив, суду пояснив, що дійсно в 2004
році у Винниківську міську раду
звернулася відповідач ОСОБА_6 із заявою
про приватизацію земельної ділянки по
АДРЕСА_1. Оскільки позивач відмовлялася
погоджувати межу земельної ділянки, в
межах своїх повноважень Винниківська
міська рада, на підставі ст. 158 ЗК
України, встановила безпідставність
відмови ОСОБА_2 у погодженні меж
земельної ділянки і встановила межу
між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 на
відстані 0,8 м між будинками, після чого
земельну ділянку по АДРЕСА_1 було
передано у приватну власність ОСОБА_6
Вважає, що таким встановленням меж між
будинками сторін не порушуються жодним
чином права позивача, оскільки такий
розподіл земельних ділянок убачався
правильним виходячи із принципу
добросусідства. При цьому зазначив, що
до 2004 року жодній із сторін земельні
ділянки у користування за їх будинками
не закріплювалася, перебували у
фактичному користуванні сторін, а тому
просить у позові відмовити.

Відповідач ОСОБА_6, її представник в
судовому засіданні позовні вимоги
заперечили. Відповідач ОСОБА_6
пояснила, що з 1978 р. вона проживає в
АДРЕСА_1 та є його власником. Починаючи
з 1990-их років між ними з позивачем стали
виникати спори з приводу порядку
землекористування, зокрема з приводу
розташування межі між їхніми
земельними ділянками в місці
розташування їхніх будинків. Їхні
спори неодноразово вирішувалися в
суді, а тому з метою уникнення
подальших непорозумінь в 2004 році вона
звернулася у Винниківську міську раду
з метою закріплення за нею земельної
ділянки за будинком та передачу у
власність. При цьому комісією міської
ради було погоджено та встановлено
межі земельних ділянок, позивач була
присутня при роботі комісії, однак
відмовилася погоджувати межі, а тому
Винниківська рада погодила їх сама.
Вважає рішення та державний акт про
право власності на землю законними,
такими що не порушують права позивача.
Доповнила, що позивачу земельна
ділянка у користування за її будинком
не закріплювалася, крім цього вона
здійснила самочинну добудову до
належного їй будинку та не узаконила
її, побудувала самочинно гараж без
наявності необхідних дозволів, а тому
просить у позові відмовити.

Представник третьої особи управління
Держкомзему у м. Львові в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи був повідомлений у
встановленому законом порядку, причин
неявки суду не повідомив, а тому суд
вважає за можливе розглянути справу у
його відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, їх
представників, заслухавши висновок
прокурора, оглянувши земельні ділянки
позивачів у виїзному судовому
засіданні, оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, дослідивши та перевіривши
усі обставини справи, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, суд позов відхиляє з
таких підстав.

Як вбачається із витягу з реєстру прав
власності на нерухоме майно (а.с.13),
ОСОБА_2 являється власником будинку
АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про
право власності від 04.11.1987 року (а.с.16),
виданого Винниківською міською радою
на підставі рішення від 17.03.1987 року №66.

Власником будинку АДРЕСА_1 являється
ОСОБА_6 на підставі договору дарування
від 26.10.1978 року, що підтверджується
реєстраційним посвідченням від 30.10.1978
року (а.с.120).

Як вбачається із представленого
рішення 25-ої сесії Винниківської
міської ради від 12.10.2004 року №636 (а.с.170),
розглянувши заяву ОСОБА_6, міська рада
вирішила передати ОСОБА_6 у приватну
власність земельну ділянку площею 0,0540
га для обслуговування житлового
будинку та господарських споруд на
АДРЕСА_1.

На підставі зазначеного рішення, 07.02.2005
року відповідачу ОСОБА_6 видано
державний акт на право власності на
земельну ділянку по АДРЕСА_1 загальною
площею 0,540 га для обслуговування
житлового будинку та господарських
споруд.

Позивач вважає зазначені рішення
Винниківської міської ради та
державний акт про право власності на
земельну ділянку протиправними та
такими, що порушують її права
землекористування, оскільки на
підставі них до відповідача відійшла
частина земельної ділянки шириною 0,8 м
по межі між їх будинками, що перебувала
у її користуванні.

У відповідності до вимог ч.1 ст.3 ЦПК
України визначено, що кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до положень ч.2 ст. 152 ЗК
України визначено, що власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України
визначено, що кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Дійсно як вбачається із наявних в
матеріалах справи планів (а.с.15,18),
станом на 1946 рік, межа між
будинковолодіннями АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1
проходила по зовнішній глухій стіні
будинку АДРЕСА_1. Відстань між
зовнішніми стінами будинків ОСОБА_6 та
ОСОБА_2 становила 1,60 м.

Однак, як встановлено в судовому
засіданні до 2004 року, жодній із сторін
земельна ділянка для користування за
будинками не закріплялася, їхні межі не
погоджувалися, сторони здійснювали
фактичне користування земельним
ділянками по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1. При
цьому, що у відповідності до оглянутих
в судовому засіданні інвентарних
справ на обидва будинковолодіння, за
кожним із ним у різні періоди
перебували у фактичному користуванні
земельні ділянки різного розміру.

Відповідно до ч.3 ст. 158 ЗК України
органи місцевого самоврядування
вирішують земельні спори у межах
населених пунктів щодо меж земельних
ділянок, що перебувають у власності і
користуванні громадян, та додержання
громадянами правил добросусідства, а
також спори щодо розмежування меж
районів у містах.

Як встановлено судом, в процесі
розгляду у 2004 році заяви ОСОБА_6 про
передачу їй у власність земельної
ділянки по АДРЕСА_1, Винниківською
міською радою створювалася комісія,
якою в свою чергу складався акт
встановлення та узгодження меж
земельної ділянки від 10.09.2004 року
(а.с.176). Відповідно до цього акту, межу
між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 було
визначено по фактичному користуванню
сторін на відстані 0,8 м від кожного із
будинків.

При цьому судом враховується факт, що
ОСОБА_2, як власник суміжного
будинковолодіння своєї згоди на
погодження межі земельних ділянок не
давала, однак як вбачається з додатку
до акту встановлення і узгодження меж
(а.с.177) після проведення обстеження і
встановлення межі між земельними
ділянками по АДРЕСА_1 комісія дійшла
висновку про безпідставність не
підписання ОСОБА_2 акту узгодження і
встановлення меж та прийняла рішення
узгодити межу між ділянками АДРЕСА_2 та
АДРЕСА_1 згідно опису в акті і
позначення в абрисі.

Доводи позивача та представника по
фіктивність цього акту через наявність
двох різниз за змістом актів не
приймається судом, оскільки дійсно
встановлено, що працівниками міської
ради дійсно складалося два примірника
акту узгодження меж, які різняться за
змістом, однак вони обидва долучено до
рішення органу місцевого
самоврядування про передачу земельної
ділянки у власність ОСОБА_6,межі
ділянок у обох актах описано однотипно,
при цьому вони обидва не підписані
позивачем, яка відмовилася його
підписати.

Крім цього, в судовому засіданні
представник відповідача Винниківської
міської ради пояснив, що таке
узгодження меж відповідатиме умовам
добросусідства, при якому кожному із
власників будинковолодіння
забезпечується в рівних умовах доступ
до будинку з метою його обслуговування.

Таке узгодження меж на час
приватизації земельної ділянки ОСОБА_6
повністю відповідало положенням ч.2 ст.
107 ЗК України, редакція якої діяла на
той час.

Як вбачається із протоколу огляду
земельних ділянок АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1
(а.с.191-192) складеного судом у виїзному
судовому засіданні за участю сторін та
представника відділу земельних
ресурсів Винниківської міської ради,
станом на 27.05.2014 року між зазначеними
земельними ділянками встановлені
межеві знаки, зокрема земельна ділянка
розділена металевою сіткою із
стовпчиками. Межа між будинками
проходить на відстані 0,8 м від будинку
АДРЕСА_2 та на відстані 0,8 м від будинку
АДРЕСА_1. Біля кожного будинку до
межевого знаку зроблена бетонована
відмостка. Довжина межі між будинками
становить 13,15 м, після чого зміщується в
сторону земельної ділянки АДРЕСА_1 та в
подальшому розділяється двома
парканами. З огляду земельних ділянок
на місці судом встановлено, що вказані
земельні ділянки на даний час
розмежовані межевими знаками на
відстані на відстані 0,8 м від будинку
АДРЕСА_2 та на відстані 0,8 м від будинку
АДРЕСА_1 і кожною стороною влаштовано
бетонну відмостку, що дає технічну
можливість для обслуговування будинку.
При цьому жодних межевих знаків вздовж
будинків, які б вказували на
розмежування земельних ділянок по
стіні житлового будинку АДРЕСА_1 не
виявлено.

Таким чином, оскільки до 2004 році,
сторони у справі користувалися
земельними ділянками по АДРЕСА_2 та
АДРЕСА_1 фактично без юридичного
закріплення права на користування
земельними ділянками та без визначення
меж земельних ділянок і під час
передачі у власність земельної ділянки
ОСОБА_6 виник спір з приводу
розмежування ділянок АДРЕСА_2 та
АДРЕСА_1 орган місцевого
самоврядування Винниківська міська
рада визначила межа між будинками
відповідно до принципам
добросусідства, в рівній можливості
забезпечивши власникам обох будинків
доступ для обслуговування своїх
будинків, а відтак суд вважає, що права
позивача оскаржуваними рішенням та
державним актом про право власності на
земельну ділянку не порушене.

При цьому суд вважає безпідставним
посилання позивача на рішення
апеляційного суду Львівської області
від 21.06.2004 року (а.с.100-102), яким скасовано
рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 06.04.2004 року про
задоволення позову ОСОБА_6 про
вилучення в ОСОБА_2 частини земельної
ділянки розмірами 0,8х12м площею 9,6м.кв.,
яка прилягає до стіни будинку АДРЕСА_1
та передачу її у постійне користування
ОСОБА_6, приєднавши до її земельної
ділянки по АДРЕСА_1, та постановлено
нове рішення, яким відмовлено у
задоволенні позову ОСОБА_6 в цій
частині, оскільки вказаним рішенням
визнано незаконним рішення суду першої
інстанції з ти х підстав, що суд
визначаючи межі земельних ділянок
АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 вийшов за межі своєї
компетенції, оскільки відповідно до
положень земельного законодавства
вказані повноваження належать органам
місцевого самоврядування.

У відповідності до вимог ст.12 ЗК
України визначено, що до повноважень
сільських, селищних, міських рад у
галузі земельних відносин на території
сіл, селищ, міст належить:

а) розпорядження землями
територіальних громад;

б) передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу;

Відповідно до вимог ч.2,ч.3 ст. 116 ЗК
України передбачено, що набуття права
на землю громадянами та юридичними
особами здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування. Безоплатна
передача земельних ділянок у власність
громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які
перебувають у користуванні громадян;

Таким чином, суд вважає, що вимоги
позивача є безпідставними, оскільки
оспорюваним рішенням органу місцевого
самоврядування та виданим державним
актом на право приватної власності
відповідача ОСОБА_6 права
землекористувача позивача ОСОБА_2 не
порушені, орган місцевого
самоврядування у відповідності до
вимог ЗК Укаїни прийняв рішення про
передачу земельної ділянки у власність
ОСОБА_6 у межах наданих повноважень, а
на його підставі у встановлено законом
порядку ОСОБА_6 отримала державний акт
на право приватної власності на
земельну ділянку по АДРЕСА_1.

У зв'язку із наведеним суд вважає
позовні вимоги такими, що не підлягають
до задоволення.

Одночасно, відмовляючи у задоволенні
позову, суд не враховує посилання
позивача та її представника на те, що
згідно листа міського голови м. Винники
С.Уварова від 20.01.2005 року (а.с.25)
Винниківська міська рада повідомляла
по те, що державний акт про право
власності на земельну ділянку ОСОБА_6
не видавався, оскільки як встановлено в
судовому засіданні, такий видано лише
07.02.2005 року, він є в наявності і оригінал
його оглянуто в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст.3,10,60, 88, 209, 212-215 ЦПК
України, ст.ст. 12, 107, 116,118, 152,158 ЗК
України, суд -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_2 до
Винниківської міської ради, ОСОБА_6,
третьої особи: управління Держкомзему
у м. Львові про визнання протиправним
рішення 25 сесії Винниківської міської
ради від 12 жовтня 2004 року №636 про
передачу у приватну власність ОСОБА_6
земельної ділянки по АДРЕСА_1, визнання
нечинним державного акту про право
приватної власності за ОСОБА_6 на
земельну ділянку по АДРЕСА_1, площею 0,0540
га від 07.02.2005 року - відмовити за
безпідставністю вимог.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга в строки і порядок
передбачені ст. 294 ЦПК України до
апеляційного суду Львівської області
через місцевий суд.

Суддя:
Гирич С. В.