22-ц/775/1047/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції
Суддя-доповідач
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 серпня 2014 року

м. Маріуполь

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Донецької області в складі:

головуючого
Кочегарової Л.М.,

суддів:
Ігнатоля Т.Г., Попової С.А.,

при секретарі
Забавіній М.О.,

розглянувши у судовому засіданні в
місті Маріуполі справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа -
акціонерне товариство «Банк «Фінанси
та Кредит», про визнання майна
спільною сумісною власністю, його
поділ, визнання права власності,
припинення права на частку у спільному
майні, визнання факту проживання
однією сім'єю без реєстрації шлюбу, за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Іллічівського районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 28
травня 2014 року,

в
с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_2
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3,
третя особа - акціонерне товариство
«Банк «Фінанси та Кредит», про визнання
майна спільною сумісною власністю,
його поділ, визнання права власності,
припинення права на частку у спільному
майні, визнання факту проживання
однією сім'єю без реєстрації шлюбу.
Неодноразово уточнюючі позовні вимоги,
позивачка просила визнати за нею
право власності на 1/2 частку житлового
будинку та 12 частку земельної ділянки,
що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, а
також холодильник «LG», телевізор «LG»,
пічку «Ханса». Відповідачу просила
виділити у власність 12 частку
житлового будинку та 12 частку
земельної ділянки, розташованих за
вказаною адресою, автомобіль «Лада
Пріора», телевізор «Самсунг», ноутбук
«Леново», музичний центр. Крім того,
просила встановити факт проживання з
відповідачем однією сім'єю без
реєстрації шлюбу у період з 22 березня
2012 року по 1 травня 2013 року, стягнути з
відповідача на її користь компенсацію
вартості 12 частини автомобіля «Лада
Пріора» у розмірі 14 893 грн. 97 коп.

Рішенням Іллічівського
районного суду м. Маріуполя від 28
травня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2
задоволені частково. Визнано
незакінчений будівництвом житловий
будинок, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Визнано за ОСОБА_2
право власності на 1/2 частку земельної
ділянки, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_3 право
власності на автомобіль марки «Лада
Пріора», державний номер НОМЕР_1, 2011
року випуску, з припиненням права
власності ОСОБА_2 на цей автомобіль.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 10
123 грн. 32 коп. Проведено поділ сумісного
майна подружжя з виділенням ОСОБА_2 на
праві власності телевізора «Самсунг»
вартістю 5 400 грн., ОСОБА_3 виділено на
праві власності холодильник «LG»
вартістю 3 400 гр.; пічку «Ханса»
вартістю 22000 грн. залишено у
загальному користуванні сторін.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1000
грн. В задоволенні іншої частини
позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
просить рішення суду скасувати, в
частині нерухомого майна, оскільки
дане питання непідсудне суду,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема, посилається на те, що суд не
мав права визнавати спільною сумісною
власністю сторін незакінчене
будівництво - будинок, розташований в
АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України
апеляційний суд розглянув справу у
відсутності представника
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит», яка належним чином
повідомлена про час і місце розгляду
справи та просила вирішити спір у її
відсутності.

У відповідності з вимогами ст.
303 ЦПК України, під час розгляду справи
в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення ОСОБА_3 та його представника
ОСОБА_4, які просили задовольнити
апеляційну скаргу, заперечення ОСОБА_2
та її представника ОСОБА_5, дослідивши
матеріали справи та обговоривши доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
за таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_2, в частині визнання будинку,
готовністю 98%, спільною сумісною
власністю подружжя, суд першої
інстанції виходив з того, що спірний
будинок зведено в період шлюбу сторін
і ОСОБА_3 не надав доказів, що він
дійсно отримував від матері - ОСОБА_6,
гроші на будівництво будинку.

З висновками суду не можна не
погодитися, оскільки вони відповідають
нормам матеріального і процесуального
права та обставинам справи.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За змістом статті 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

За правилами ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних
у справі доказів. Жоден доказ не має
для суду наперед встановленого
значення. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів в їх
сукупності.

Згідно до ч. 1 ст. 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Згідно з абз. 1 п. 23 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» від 21 грудня
2007 року № 11, вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання.

Судом встановлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з 21
лютого 2003 року по 21 березня 2012 року,
обидва працювали. В період шлюбу ними
була придбана земельна ділянка, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1
вартістю 2110 грн. 50 коп., автомобіль
«Лада Пріора» вартістю 80892 грн.,
холодильник «LG» вартістю 3400 грн.,
телевізор «Самсунг» вартістю 5400 грн.,
пічка «Ханса» вартістю 2000 грн. та
розпочато будівництво житлового
будинку за адресою: АДРЕСА_1, який є
незавершеним будівництвом, вартістю 329
801 грн.

21 березня 2012 року шлюб між
сторонами було розірвано у Жовтневому
відділі РАЦ Маріупольського МУЮ у
Донецькій області. Після розірвання
шлюбу сторони продовжують проживати
у спірному будинку, але сімейні
стосунки не підтримують.

Згідно інформаційної довідки
з Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, щодо об'єкта
нерухомого майна, відомості щодо права
власності на нерухоме майно за адресою
: АДРЕСА_1 - відсутні.

З позовної заяви ОСОБА_2
вбачається, що вона просила визнати
спільним сумісним майном
недобудований будинок, який
розташований за адресою АДРЕСА_1 (а. с.
128-129).

Згідно висновку
будівельно-технічної експертизи від 29
листопада 2013 року, вказаний будинок,
вартістю 329 801 грн., має процент
готовності 98% (відсутність чистової
обробки мансарди літ.Ам а.с.79-87).

Таким чином, колегія вважає, що суд
першої інстанції, відповідно до вимог
ст.212 ЦПК України, оцінив представлені
сторонами матеріали за своїм
внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів,
оцінив належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності та дійшов
обгрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та
визнання незакінченого будівництвом
житлового будинку готовністю 98%,
станом на 29 листопада 2013 року, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1,
об'єктом спільної сумісної власності
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі ст. 60 СК
України.

Рішення суду першої інстанції
відповідає правовій позиції
Верховного Суду України у справі №
6-56цс12 (постанова від 20 червня 2012 року),
яка, в силу положень ст. 360-7 ЦПК
України, є обов'язковою для
застосування, та позиції Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, викладеній в ухвалах від 22
травня 2013 року та 12 лютого 2014 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилається на те, що рішення суду
підлягає скасуванню, оскільки
домоволодіння не було здано в
експлуатацію, державна реєстрація
будинку не проведена, а тому,
незавершений будівництвом будинок
АДРЕСА_1, не може бути об'єктом права
власності, оскільки його момент
виникнення не настав.

Ці доводи апеляційної скарги
є неспроможними, оскільки при
оскарженні рішення ОСОБА_3 не звернув
уваги, що позивачка не просила суд
визнати за нею право власності на
новозбудоване житло на підставі ст. 331
ЦК України, а лише просила визнати
його об'єктом спільної сумісної
власності подружжя на підставі ст. 60 СК
України. Крім того, ОСОБА_2 було
відмовлено у позові про визнання права
власності на домоволодіння і вона
погодилася з висновками суду та не
оскаржувала рішення.

В судовому засіданні
апеляційного суду ОСОБА_3 пояснював, що
на теперішній час він не працює,
постійного заробітку не має і тому,
через фінансові проблеми, не може
вирішити питання про завершення
будівництва та прийняття будинку в
експлуатацію.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку,
що за наслідками розгляду справи суд
першої інстанції ухвалив законне й
обґрунтоване рішення, яке відповідає
вимогам ст. ст. 213-214, 314, 316 ЦПК України,
підстави для його скасування відсутні,
а наведені в скарзі доводи не
впливають на правильність цього
рішення.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасовано правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Керуючись п.1 ч.1. ст.307, ст.308 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л
а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Іллічівського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 28 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
Л.М. Кочегарова

Судді:
Т.Г. Ігнатоля

С.А.Попова