Справа №487/7573/13-ц 28.07.2014 28.07.2014 28.07.2014
Провадження №22-ц/784/2043/14
Суддя першої інстанції - Щербина С.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду -
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючої - Кутової Т.З.,

суддів - Буренкової К.О., Крамаренко
Т.В.,

із секретарем судового засідання -
Орельською Н.М.,

за участю: представника позивачки -
ОСОБА_2, відповідачки - ОСОБА_3 її
представника - ОСОБА_4, представника
третьої особи - Олейникова О.Г.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційними скаргами

ОСОБА_6 та ОСОБА_3

на рішення Заводського районного суду
м. Миколаєва від 27 травня 2014 року по
справі

за позовом

ОСОБА_6

до

ОСОБА_3

за участю третьої особи - Товариства з
обмеженою відповідальністю

«Флагман- Н»

про

відшкодування матеріальної та
моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

В серпні 2013 року ОСОБА_6 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди.

Позивачка зазначала, що вона разом із
своїм цивільним чоловіком ОСОБА_7 в
січні 2013 року вирішили придбати
житловий будинок АДРЕСА_1, який
належить відповідачки. Між ними було
досягнуто домовленість про укладання
договору обміну, відповідно до якого
вона купує будинок в обмін на її
квартиру з наступною доплатою різниці
вартості будинку. У зв'язку з чим 21
березня 2013 року між нею та
відповідачкою було укладено договір
про намір, відповідно до якого вона
передала відповідачці 5000 доларів США в
якості завдатку та домовились про
укладання основного договору до 30
березня 2013 року. Вказаний договір було
посвідчено ТОВ«Флагман-Н». Однак,
укладення договору було відкладено на
невизначений строк, оскільки у
відповідачки не були оформлені
належним чином правовстановлюючі
документи на земельну ділянку.

У зв'язку з необхідністю проведення
ремонтних робіт в будинку та усунення
недоліків в системі опалення та
водопостачання, між відповідачкою та
ОСОБА_7, відповідно до договору комісії
від 30 квітня 2013 року було укладено
Договір оренди вказаного житлового
будинку з правом проведення там
ремонтних робіт. В процесі проведення
ремонтних робіт було виявлено
недоліки у будинку, які приховувала
ОСОБА_3 та на проведення яких нею було
витрачено 28556 грн. У зв'язку з цим вона
запропонувала відповідачці за
взаємною згодою розірвати усі
попередні договори та повернути їй
сплачену суму завдатку, а також
компенсувати витрати на ремонт, але
відповідачка відмовилась.

Посилаючись на викладене позивачка
просила суд стягнути з відповідачки
завдаток в подвійному розмірі 10000
доларів США, що еквівалентно 11 3000 грн.
кошти витрачені на ремонтні роботи в
житловому будинку у розмірі 28 556 грн. та
5000 грн. в рахунок компенсації моральної
шкоди, заподіяної неправомірними
діями відповідачки.

Ухвалою суду від 27 травня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_6 в частині
стягнення з відповідачки 28556 грн.
витрат на ремонтно-будівельні роботи
проведені у житловому будинку АДРЕСА_1
залишено без розгляду.

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 27 травня 2014 року позов
ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 58 750 грн.
авансу та 2500 грн. моральної шкоди.
Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі позивачка
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права судом першої
інстанції, просила рішення суду
скасувати та ухвалити нове, яким її
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі.

Відповідачка в своїй апеляційній
скарзі посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права
судом першої інстанції, просила
рішення суду скасувати та ухвалити
нове, яким в задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача,
вислухавши пояснення осіб, які
приймали участь у справі, дослідивши
докази по справі в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_6
задоволенню не підлягає, а апеляційна
скарга ОСОБА_3 підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і
таке встановлено судом, ОСОБА_3 є
власницею житлового будинку АДРЕСА_1
(а.с.72,73).

21 січня 2013 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_6
було укладено договір про намір №3
купівлі-продажу житлового будинку
АДРЕСА_2 за 440 000 грн., що еквівалентно 55
000 доларів США., нотаріальне
посвідчення договору купівлі-продажу
буде здійснено до 30 березня 2013 року
(а.с.14-15).

У п.п 2.1, 4.2. вказаного договору сторони
підтвердили, що ОСОБА_6 передала ОСОБА_3
гарантійну суму, яка складає 40 000 грн.,
що еквівалентно 5000 дол. США, який
остання зобов'язалась повернути в
подвійному розмірі у випадку не
укладання договору купівлі-продажу.

Між тим, договір купівлі-продажу в
строк до 30 березня 2013 року укладено не
було.

1 травня 2013 року між ОСОБА_3
(орендодавець) та ОСОБА_7 (орендар), якій
діяв за дорученням ОСОБА_6 на підставі
договору комісії від 30 квітня 2013 року,
було укладено договір №2 оренди за
умовами якого договору орендодавець
передає, а орендар приймає в тимчасове
безоплатне користування житловий
будинок АДРЕСА_1 строком до 1 вересня 2013
року з наданням права орендарю
здійснювати капітальний ремонт,
перепланування та переобладнання
житлового приміщення за власний
рахунок (а.с.16).

Згідно п. 3.2. вказаного договору орендар
вносить передоплату в розмірі 5000
доларів США за договором про намір №3
від 21 січня 2013 року.

Під час проведення ремонту позивачкою
були виявлені недоліки у житловому
будинку, що підтверджується висновками
звіту ТОВ НДЦ «Будівельні конструкції»
від 10.07.2013 року та судової
будівельно-технічної експертизи від
28.10.2013 року.

В подальшому сторонами не було
укладено договору купівлі-продажу
житлового будинку АДРЕСА_1, що
визнається сторонами та
підтверджується зверненням до суду
ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_7 про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди, внаслідок пошкодження майна.

У зв'язку з чим позивачкою було
запропоновано відповідачці за
взаємною згодою розірвати усі
попередні договори, повернути їй
сплачену суму завдатку та компенсувати
витрати на ремонт, але відповідачка
відмовилась.

Згідно із ч.ч.1,3, ст. 635 ЦК України
попереднім є договір, сторони якого
зобов'язуються протягом певного строку
(певний термін) укласти договір в
майбутньому (основний договір) на
умовах, встановлених попереднім
договором. Зобов'язання, встановлене
попереднім договором, припиняється,
якщо основний договір не укладений
протягом строку (у термін),
встановленого попереднім договором,
або якщо жодна із сторін не направить
другій стороні пропозицію про його
укладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

За положеннями ст. 570 ЦК України
завдатком є грошова сума або рухоме
майно, що видається кредиторові
боржником у рахунок належних з нього за
договором платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання. Якщо не буде встановлено, що
сума, сплачена в рахунок належних з
боржника платежів, є завдатком, вона
вважається авансом.

Таким чином, внесення задатку як
способу виконання зобов'язання може
мати місце лише в разі наявності
зобов'язання, яке повинно було виникати
на підставі договору купівлі-продажу
будинку.

Оскільки договір купівлі-продажу
будинку, який би за своєю формою та
змістом відповідав вимогам закону, між
сторонами укладено не було, а сторони
лише домовилися письмово, тобто уклали
договір про наміри в майбутньому
укласти такий договір, тому передана
ОСОБА_6 грошова сума в розмірі 40000 грн.
ОСОБА_3 є авансом, який підлягає
поверненню.

З урахуванням встановленого та
вказаних вище норм суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
стягнення з відповідачки суми авансу.

Разом з цим, визначаючи суму авансу, яка
підлягає стягненню в розмірі 5000
доларів США, що еквівалентно 58 750 грн.
суд не звернув уваги на те, що за
попереднім договором позивачкою була
передана грошова сума у розмірі 40000
грн., яка як зазначили сторони
еквівалентно 5000 доларів США та
помилково стягнув з відповідачки 58 750
грн.

У зв'язку з чим рішення суду на
підставі п. 1 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підлягає зміні шляхом стягнення з
відповідачки на користь позивачки суму
авансу у розмірі 40 000 грн.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення
моральної шкоди, суд помилково дійшов
висновку про наявність підстав для
застосування ст. 1167 ЦК України.

Як зазначено вище спірні
правовідносини врегулюванні главами 49
та 52 ЦК України, наслідки невиконання
умов договору передбачені ст. 611 ЦК
України. Однак, умовами укладеного між
сторонами договору не передбачено
відшкодування моральної шкоди у разі
його невиконання, а тому відсутні
підстави для стягнення моральної шкоди
з відповідачки на користь позивачки.

На зазначене суд першої інстанції
належної уваги не звернув та дійшов
помилково висновку про стягнення з
відповідачки на користь позивачки в
рахунок відшкодування 2500 грн.

За таких обставин, рішення суду в
частині стягнення з відповідачки на
користь позивачки 2500 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди
підлягає скасуванню з ухваленням в цій
частині нового рішення, яким у
задоволенні вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про
стягнення моральної шкоди слід
відмовити.

На підставі ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивачки
підлягають стягненню судові витрати у
розмірі 2 069,53 грн. з яких судовий збір у
розмірі 400 грн. та витрати на правову
допомогу - 1669,53 грн., розраховані
відповідно до Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах».

Між тим, судом першої інстанції з
відповідачки на користь позивачки
стягнуто судові витрати у розмірі 5816
грн., які складаються з судового збору
у розмірі 816 грн. та 5000 грн. витрат на
правову допомогу. У зв'язку з чим
рішення суду в частині судових витрат
підлягає зміні.

Посилання ОСОБА_6 в апеляційній скарзі
на ст. ст. 229, 230 ЦК України відповідно до
яких відповідачка є недобросовісним
продавцем та ввела в оману позивачку
щодо якостей будинку не мають
правового значення, оскільки договір
купівлі-продажу відповідно до вимог
закону сторонами не укладався.

Доводи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про
те, що 40000 грн. це сума завдатку, яка є
забезпеченням збереження майна та
сплати комунальних послуг відповідно
до умов договору оренди, укладеним між
сторонами не заслуговують на увагу,
оскільки в подальшому договорів про
збереження майна укладено не було.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

в и р і ш и
л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м.
Миколаєва від 27 травня 2014 року в
частині стягнення авансу та судового
збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 40
000 грн. авансу та судові витрати у
розмірі 2 069,53 грн. з яких судовий збір у
розмірі 400 грн. та витрати на правову
допомогу у розмірі 1669,53 грн.

Рішення в частині задоволення вимог
про стягнення моральної шкоди
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення.

У задоволенні вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_3
про стягнення моральної шкоди
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів з цього часу може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуюча:

Судді: