Номер провадження: 22-ц/785/4182/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.

суддів - Парапана В.Ф.,
Панасенкова В.О.

при секретарі - Орловій С.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк ПриватБанк» на рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 20 лютого 2014 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк ПриватБанк» в особі Філії
«Південне головне регіональне
управління «Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк
ПриватБанк» про визнання договору
поруки припиненим та стягнення
безпідставно списаних банком з рахунка
клієнта грошових коштів,

встановила:

22 листопада 2013 року ОСОБА_2
звернулась до суду з позовом до ПАТ «КБ
ПриватБанк», в якому просила визнати
договір поруки від 16 травня 2007 року,
укладений між ЗАТ «КБ ПриватБанк» в
особі Південного ГРУ ЗАТ «КБ
ПриватБанк» та позивачем, припиненим з
ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з відповідача
на користь позивача безпідставно
списані банком з рахунка клієнта
грошові кошти в розмірі 2 202,40 грн. за
період з 16.11.2012 року по 01.11.2013 року.

Позов обґрунтований такими
обставинами. 16 травня 2007 року між ЗАТ
«КБ ПриватБанк» в особі Південного ГРУ
ЗАТ «КБ ПриватБанк» (правонаступник -
ПАТ «КБ ПриватБанк» в особі Південного
ГРУ ПАТ «КБ ПриватБанк») та ОСОБА_3
укладено кредитний договір № ODB0GA00000169,
відповідно до п. 7.1. якого відповідачем
надано ОСОБА_3 готівкові кошти на
споживчі цілі в розмірі 75000 грн. та 8350
грн. для оплати договору страхування та
договору іпотеки. В забезпечення
виконання позичальником зобов'язання
за кредитним договором 16 травня 2007 року
між відповідачем та позивачем, яка на
момент укладення кредитного договору
була дружиною ОСОБА_3, було укладено
договір поруки. На думку позивача,
вказаний договір поруки на теперішній
час є припиненим. Так, 05 вересня 2011 року
шлюб між позивачем та ОСОБА_3 було
розірвано, а ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.
Позивач наголошує, що вона в
категоричній формі відмовляється
поручатися за нового боржника за
виконання ним зобов'язання за
кредитним договором, крім того, в
договорі поруки відсутні відомості про
відповідальність позивача в разі
заміни боржника. Незважаючи на вказані
обставини, відповідач продовжує
списувати з особистого карткового
рахунку позивача без її відома грошові
кошти в різних розмірах, як плату за
погашення заборгованості за кредитним
договором від 16 травня 2007 року, чим
позивачу завдається майнова шкода.
Загалом починаючи з 16 листопада 2012 року
по 05 листопада 2013 року включно з
банківського (зарплатного) рахунку
позивача було безпідставно списано 2
202,40 грн.

Позивач та її представник в
судовому засіданні позов підтримали та
просили його задовольнити в повному
обсязі.

Представник відповідача в
судовому засіданні проти позову
заперечувала, подала письмові
заперечення, зазначивши, що у зв'язку з
невиконанням ОСОБА_3 своїх зобов'язань
по кредитному договору у відповідача
вже станом на дату смерті ОСОБА_3
виникло право вимоги погашення боргу
як від позичальника, так і до
поручителя ОСОБА_2 Крім того, 24.10.2011 року
відповідач звернувся до Біляївського
районного суду Одеської області з
позовом про стягнення боргу з ОСОБА_3,
чим почав реалізувати своє право
стягувача ще за життя позичальника. При
цьому представник відповідача
наголошує на тому, що ПриватБанк
зафіксував суму боргу, яка виникла ще
за життя позичальника і її не збільшує.
Крім того, на думку представника
відповідача, якщо ОСОБА_2 після
визначення спадкоємцем сина
позичальника - ОСОБА_4 понад рік
продовжувала погашати борг за
кредитом, перераховувавши суми із
власного карткового рахунку шляхом
обумовленого п. 8 договору поруки
договірного списання, не заперечувала
проти таких списань, не зверталась до
відповідача про припинення
договірного списання, то вона прийняла
пропозицію про заміну боржника у
зобов'язанні у розумінні ч. 2 ст. 642 ЦК
України (акцепт, або «прийняття
пропозиції укласти договір»). В
обґрунтування своїх заперечень
представник відповідача також
зазначила, що позивач жодним чином не
повідомила ПриватБанк про те, що вона
не поручається за нового боржника - не
надала жодного повідомлення про таке
рішення, а мовчазно продовжувала
погашати кредит. У зв'язку з цим
ПриватБанк не мав підстав вважати, що
позивач не погоджується забезпечувати
виконання зобов'язання новим
боржником.

Рішенням суду позов задоволений в
повному обсязі. Було визнано
припиненим з ІНФОРМАЦІЯ_1 договір
поруки від 16 травня 2007 року, укладений
між Закритим акціонерним товариством
«Комерційний банк «ПриватБанк» в особі
Південного головного регіонального
управління ЗАТ «КБ ПриватБанк» та
ОСОБА_2.

Було стягнуто ПАТ «Комерційний банк
ПриватБанк» на користь ОСОБА_2
безпідставно списані з рахунка клієнта
грошові кошти в розмірі 2 202 (дві тисячі
двісті дві) грн. 40 коп., а також судовий
збір в розмірі 229 грн. 40 коп.

Не погодившись з вказаним
рішенням, представник Банку подав
апеляційну скаргу в якій просить
скасувати це рішення суду, та
постановити нове, яким в задоволенні
позову відмовити, посилаючись при
цьому на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає у зв'язку з тим,
що районний суд повно і всебічно
дослідив і оцінив обставини по справі,
надані сторонами докази згідно ст.ст. 10,
60, 212 ЦПК України, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин, та вірно послався на
діюче законодавство.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних підстав.

Судом першої інстанції правильно
були встановлені наступні обставини.

16 травня 2007 року між ЗАТ «КБ
ПриватБанк» в особі Південного ГРУ ЗАТ
«КБ ПриватБанк», правонаступником
якого є ПАТ «КБ ПриватБанк» в особі
Південного ГРУ ПАТ «КБ ПриватБанк», та
ОСОБА_3 було укладено кредитний договір
№ ODB0GA00000169.

Відповідно до п. 7.1. кредитного
договору ЗАК «КБ ПриватБанк» надав
ОСОБА_3 готівкові кошти на споживчі
цілі в розмірі 75 000 грн. та 8 350 грн. для
оплати договору страхування та
договору іпотеки.

На час укладення кредитного
договору ОСОБА_3 перебував у
зареєстрованому шлюбі з позивачем -
ОСОБА_2

16 травня 2007 року між ЗАТ «КБ
ПриватБанк» в особі Південного ГРУ ЗАТ
«КБ ПриватБанк» та ОСОБА_2, для
забезпечення виконання ОСОБА_3
зобов'язання по кредитному договору,
було укладено договір поруки.

Відповідно до п. 2 договору поруки
поручитель відповідає перед
кредитором за виконання зобов'язань по
кредитному договору в тому ж розмірі,
що і боржник, включаючи оплату кредиту,
відсотків за користування кредитом,
комісій, винагород, штрафів, пені та
інших платежів, стягнення збитків.

05 вересня 2011 року заочним
рішенням Біляївського районного суду
Одеської області шлюб між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 розірвано.

Відповідно до свідоцтва про
смерть від 11 листопада 2012 року Серії
НОМЕР_1 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, про що
Виконавчим комітетом
Великодальницької сільської ради
Біляївського району Одеської області
складено відповідний актовий запис №
119.

З урахуванням положення статті 1282
ЦК України спадкоємці боржника за
умови прийняття спадщини є боржниками
перед кредитором у межах вартості
майна, одержаного у спадщину. При цьому
спадкоємці несуть зобов'язання
погасити нараховані відсотки і
неустойку тільки в тому випадку, якщо
вони вчинені позичальникові за життя.
Інші нараховані зобов'язання фактично
не пов'язані з особою позичальника і не
можуть присуджуватися до сплати
спадкоємцями.

Як вбачається із повідомлення
приватного нотаріуса ОСОБА_5 за № 209/01-16
від 06.09.2013 року за заявою спадкоємця
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 було заведено спадкову
справу щодо майна померлого ОСОБА_3

Суд першої інстанції правильно
погодився з доводами позивача щодо
невідповідності чинному законодавству
дій відповідача по неприпиненню
договору поруки та списанню з
особистого карткового рахунку
позивача грошових коштів в рахунок
погашення заборгованості по
кредитному договору, зважаючи на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 523 ЦК України
порука або застава, встановлена іншою
особою, припиняється після заміни
боржника, якщо поручитель або
заставодавець не погодився
забезпечувати виконання зобов'язання
новим боржником, а згідно зі ст. 607 ЦК
України зобов'язання припиняється
неможливістю його виконання у зв'язку з
обставиною, за яку жодна із сторін не
відповідає.

Як роз'яснено Пленумом Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в Постанові № 5 від 30 березня 2012
року «Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
поручитель приймає на себе
зобов'язання відповідати за виконання
кредитного договору за боржника
(статті 553-554 ЦК), а також за будь-якого
боржника в разі переводу боргу чи
смерті боржника, якщо таке зазначено в
договорі поруки.

При дослідженні договору поруки
від 16 травня 2007 року судом правильно
було встановлено, що жоден пункт
вказаного договору не містить
зазначених умов, а пунктом 13 договору
поруки передбачено, що зміни та
доповнення в договір вносяться тільки
за згодою сторін, в письмовому вигляді,
шляхом укладення відповідної
додаткової угоди.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 559
ЦК України порука припиняється у разі
переведення боргу на іншу особу, якщо
поручитель не поручився за нового
боржника.

Суд обґрунтовано не погодився з
твердженнями представника відповідача
про те, що дії позивача по
добровільному погашенню кредиту
свідчать про згоду забезпечувати
виконання зобов'язання новим боржником
- спадкоємцем померлого ОСОБА_3

На підставі витягу з карткового
рахунку ОСОБА_2 судом правильно було
встановлено, що погашення боргу за
кредитом з боку позивача не
проводилось в добровільному порядку,
шляхом активних дій позивача, а
здійснювалось шляхом автоматичного
списання ПриватБанком в період з 10.11.2012
по 05.11.2013 року грошових коштів з
карткового рахунку ОСОБА_2, що
передбачено п. 8 договору поруки.

Що стосується доводів
представника відповідача про
прийняття позивачем пропозиції про
заміну боржника у зобов'язанні у
розумінні ч. 2 ст. 642 ЦК України, то
відповідно до чинного законодавства,
яке регулює спірні правовідносини, на
поручителів може бути покладено
відповідальність за порушення
боржником обов'язку щодо виконання
зобов'язання за кредитним договором у
випадку смерті позичальника лише за
наявності у позичальника
правонаступника, який прийняв
спадщину, та згоди поручителя
відповідати за будь-якого нового
боржника, зафіксоване в тому числі у
договорі поруки.

Представник відповідача не довів
в судовому засіданні той факт, що
ОСОБА_2 дала згоду відповідати за
нового боржника, не надавши на
підтвердження цього факту жодного
доказу.

Твердження представника
відповідача про те, що станом на дату
смерті ОСОБА_3 у Банка вже виникло право
вимоги погашення боргу як ОСОБА_3, так і
поручителем ОСОБА_2 спростовується
матеріалами справи. Так, представником
відповідача надано копію позовної
заяви до Біляївського районного суду
Одеської області з вимогами до ОСОБА_3
про звернення стягнення, з якої
вбачається, що відповідач обрав
способом захисту своїх прав та
інтересів шляхом звернення стягнення
на предмет застави, а не шляхом
стягнення заборгованості з
позичальника або поручителя.

Крім того, відповідно до п.5
Договору поруки у випадку невиконання
боржником будь-якого зобов'язання,
передбаченого п.1 договору, кредитор
направляє на адресу поручителя
письмову вимогу з зазначенням
невиконаних зобов'язань. Із матеріалів
справи не вбачається, що вказана
письмова вимога була направлена Банком
позивачу.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що у зв'язку з тим, що порука ОСОБА_2
перед ПриватБанком за виконання ОСОБА_3
зобов'язання по кредитному договору
повинна була бути припинена з дня
смерті ОСОБА_3, тобто на момент
відкриття спадщини після померлого
ОСОБА_3, тому відповідно, списання з
карткового рахунку ОСОБА_2 грошових
коштів відповідачем було проведено без
достатніх правових підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витирати.

Колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції, виконавши всі вимоги
цивільно-процесуального законодавства
і всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
діючими нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, та дійшов до
правильного та обґрунтованого
висновку, що позовні вимоги позивача є
законними, а відтак такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянт не довів обставини, на які
посилався як на підставу своєї
апеляційної скарги.

Твердження апелянта в
апеляційній скарзі про те, що рішення
суду першої інстанції не відповідає
вимогам закону, є неспроможними.

Наведені в апеляційній скарзі
доводи не спростовують висновків суду
і не містять підстав для висновків про
порушення або неправильне
застосування судом норм права, які
привели до неправильного вирішення
справи.

Тому, на думку колегії суддів,
справа розглянута по суті правильно,
законних підстав для скасування чи
зміни рішення суду першої інстанції
немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308,
313, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Одеської
області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк ПриватБанк» - відхилити, рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 20 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції може бути оскаржена в
касаційному порядку до касаційного
суду протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою.

Головуючий
Р.Д. Громік

Судді
В.Ф. Парапан

В.О. Панасенков