Справа № 1303/1171/12
Головуючий у 1 інстанції: Шендрікова
Провадження № 22-ц/783/53/14
Доповідач в 2-й інстанції: Приколота
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів
Тропак О.В., Федоришина А.В. з
участю секретаря Іванової О.О.

з участю
ОСОБА_2.,ОСОБА_3,ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на
рішення Буського районного суду
Львівської області від 28 січня 2013 року
по справі за позовом ОСОБА_6 і ОСОБА_3 до
ОСОБА_5 про реальний поділ
будинковолодіння і земельної ділянки,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 і ОСОБА_3 звернулись з
позовом до ОСОБА_5 про реальний поділ
будинковолодіння та земельної ділянки
у АДРЕСА_1. В обґрунтування своїх вимог
посилаються на те, що сторони є
співвласниками вказаного
будинковолодіння, яке успадкували
після смерті батьків. В добровільному
порядку вони не прийшли до згоди про
користування спірним
будинковолодінням, відповідач чинить
їм перешкоди у здійсненні права
власності. На даний час в будинку ніхто
не проживає. Відповідач вважає, що все
спадкове майно повинно належати їй.
Просять позов задовольнити та реально
поділити будинковолодіння та земельну
ділянку по варіанту № 3 експертизи,
виконаної ТзОВ «Гал-Світ» від 28 жовтня
2011 року (висновок № 044/11).

Рішенням Буського районного суду
Львівської області від 28 січня 2013 року
позов ОСОБА_6 і ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про
реальний поділ будинковолодіння та
земельної ділянки задоволено. Ухвалено
розподілити земельну ділянку з повною
ізоляцією ? будинковолодіння від ?
будинковолодіння, яке знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1: ОСОБА_5, власнику ?
ідеальної частини, надати у власність
земельну ділянку з забудовою,
загальною площею 280,5 кв.м з
геометричними розмірами по периметру
за ходом годинникової стрілки в м від
т.А: 34,45; 3,74; 5,00; по житловому будинку 3,70;
8,25; 0,90; 42,20; 5,30 площею 280,5 кв.м; ОСОБА_6 та
ОСОБА_3, які є власниками ? ідеальних
частин будинковолодіння, надати у
власність земельну ділянку з
забудовами площею 841,6 кв.м з
геометричними розмірами по периметру
за ходом годинникової стрілки від т А:
10,35; 37.65; 9,50; 30,55; 16,80; 10,40; 0.40; 24,20; 3,70; по
житловому будинку 5,00; 3,74; 34,45; площею 841,6
кв.м. Власнику ? частки ОСОБА_5
необхідно влаштувати захід на свою
земельну ділянку і обладнати свою
криницю. Стягнуто з ОСОБА_5 в користь
ОСОБА_6 і ОСОБА_3 понесені судові
витрати - судовий збір в сумі 1 323,45 грн.

Рішення оскаржила ОСОБА_5 У
апеляційній скарзі апелянт просить
оскаржуване рішення скасувати та
ухвалити нове рішення про поділ
спірного будинковолодівння відповідно
до варіанту № 1 експертного висновку №
044/11 від 28 жовтня 2011 року. Посилається на
незаконність та необґрунтованість
оскаржуваного рішення суду, вказує, що
таке ухвалено з порушенням норм
матеріального і процесуального права.
Зазначає, що між співвласниками
будинковолодіння склався порядок
користування, який відповідає варіанту
№ 1 експертного висновку. Суд на ці
обставини уваги не звернув, їх не
перевірив та не дав належної оцінки.
Оскаржуваним рішенням проведено поділ
будинковолодіння таким чином, що вона
(апелянт) позбавляється всіх
господарських будівель, її зобов'язано
влаштувати нову криницю. Суд
безпідставно не взяв до уваги інші
варіанти експертизи, які найбільше
відповідають інтересам співвласників,
їх часткам у спірному
будинковолодінні, та невірно провів
поділ земельної ділянки.

Представник ОСОБА_6-ОСОБА_4 і
ОСОБА_3, посилаючись на законність та
обґрунтованість оскаржуваного
рішення, просять відхилити апеляційну
скаргу та залишити рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції; колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід задовольнити частково,
оскільки суд першої інстанції зробив
свої висновки без належних підстав,
справу вирішено без достатньої
перевірки обґрунтованості позовних
вимог та наданих на їх обґрунтування
доказів; висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи,
встановленим на підставі повної і
всебічної перевірки доказів, їх
дослідження і правильної оцінки; тому
з висновками суду погодитися не можна.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень
(ст.ст. 10, 60 ЦПК України) .

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Рішення вважається
обґрунтованим, якщо воно ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим
вимогам не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Встановлено, що після смерті ОСОБА_7,1914
року народження, 28 серпня 1993 року
ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7,1942 року
народження, і ОСОБА_5 успадкували по ?
кожний житловий будинок та
господарські будівлі у АДРЕСА_1, що
стверджується свідоцтвом про право на
спадщину за заповітом від 15 березня 1994
року. Спадкоємці зареєстрували своє
право власності на спадкове майно.

ОСОБА_7,1942 року народження, помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Після цього належну
померлому ? частину спірного будинку
успадкували за законом ОСОБА_8 і ОСОБА_9,
що стверджується свідоцтвами про право
на спадщину за законом від 8 червня 2007
року. Своє право власності на спадкове
майно спадкоємці зареєстрували.
ОСОБА_9 та ОСОБА_8 подарували належні їм
частки у спірному будинковолодіння
ОСОБА_6, що стверджується договором
дарування від 25 квітня 2012 року, право
власності обдарованої зареєстровано
(а.с.79,151).

28 лютого 2007 року ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_9
і ОСОБА_8 зверталися з аналогічним
позовом до ОСОБА_5 По справі проведено
судову будівельно-технічну експертизу
(висновок № 272/273/274 від 26 червня 2009 року -
а.с.39-50), якою запропоновано 2 варіанти
поділу спірного будинковолодіння і
земельної ділянки між співвласниками;
та додаткову судову
будівельно-технічну експертизу
(висновок № 044/11 від 28 жовтня 2011 року),
якою запропоновано три варіанти
розподілу між співвласниками спірного
будинковолодіння та земельної ділянки
(а.с.10-37).

21 грудня 2011 року ухвалою Буського
районного суду Львівської області
позов залишено без розгляду на
підставі поданої позивачами заяви про
залишення позову без розгляду (справа
№ 2-6/10).

З даним позовом позивачі звернулися 1
серпня 2012 року. 12 листопада 2012 року
відкрито провадження у справі, 28 січня
2013 року ухвалено оскаржуване рішення.

Спірне будинковолодіння належить
сторонам на праві спільної часткової
власності. ОСОБА_6 є власником ?
спірного будинковолодіння, ОСОБА_3 і
ОСОБА_5 належить по ? цього
будинковолодіння.

Сторонами не надано документів, що
посвідчують право на земельну ділянку,
призначену для обслуговування
спірного будинковолодіння, відносно
поділу якої суд ухвалив оскаржуване
рішення.

Виходячи з аналізу положень ст.ст. 183, 358,
364, 379, 380, 382 ЦК України, виділ часток
(поділ) жилого будинку, що перебуває у
спільній частковій власності, є
можливим, якщо кожній зі сторін може
бути виділено відокрем лену частину
будинку із самостійним виходом, або у
разі, коли є тех нічна можливість
переобладнання будинку в ізольовані
квартири, які за розміром відповідають
розміру часток співвласників у праві
власності. Відтак - визначальним для
виділу частки або поділу будинку в
натурі, який пере буває у спільній
частковій власності, є роз мір часток
співвласників та технічна можливість
виділу частки або поділу будинку
відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової
власності мають рівні права стосовно
спільного майна пропорційно своїй
частці в ньому, суд, здійснюючи поділ
майна в натурі (виділ частки), повинен
передати співвласнику частину жилого
будинку та нежилих будівель, яка
відповідає розміру й вартості його
частки, якщо це мож ливо без завдання
неспівмірної шкоди господарському
призначенню будівлі. Під неспівмірною
шкодою господарському призначенню
слід розуміти суттєве погір шення
технічного стану жилого будинку,
перетворення в результаті переоблад
нання жилих приміщень на нежитлові,
надання в рахунок частки приміщень, які
не можуть бути використані як житлові
через невеликий розмір площі або через
неможливість їх використання.

Для вирішення зазначених питань та
з'ясування обставин справи необхідні
спеціальні знання (технічні та у галузі
будівництва).

При вирішення цього спору суд першої
інстанції посилався на висновок
експертизи, яка проведена в межах іншої
справи (справа № 2-6/10). При розгляді цієї
справи судом першої інстанції сторони
не порушували питання про призначення
будівельної технічної експертизи,
клопотання не заявляли.

Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інші обставини, що мають
значення для справи. Факти, що входять
в предмет доказування, визначені у ч.1
ст. 179 ЦПК України. За ч.2 ст. 59
зазначеного Кодексу обставини справи,
які за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування. Питання
допустимості і належності доказів у
цивільному судочинстві
регламентується ст.ст. 58,59 ЦПК України.
Допустимість доказу - це відповідність
його процесуальній формі (засобів
доказування) вимогам закону.

Суд не може обґрунтовувати своє
рішення висновком експертизи,
отриманим іншим судом (або цим же судом)
при розгляді іншої справи. Підстави і
порядок призначення експертизи
встановлені ст. 143 ЦПК України, згідно
якої експертиза призначається судом
для з'ясування обставин, що мають
значення саме для тієї справи, яку суд
розглядає. Врахування висновку
експертизи, призначеної іншим судом і
при розгляді іншої справи, судом, що
розглядає дану справу, вважається
отриманням доказів з порушенням
порядку, встановленого законом (ч.1 ст. 59
ЦПК України). Тому суд не вправі
обґрунтовувати своє рішення таким
висновком експертизи.

За приписами ст. 10 ЦПК України суд
апеляційної інстанції вживав заходів
для сприяння всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснив
особам, які беруть участь у справі, їх
права, обов'язки, попередив про
наслідки вчинення або не вчинення
процесуальних дій, зокрема, право на
призначення експертиз. За клопотанням
ОСОБА_5 апеляційним судом призначено
судову будівельно-технічну експертизу
для з'ясування вартості спірного
будинковолодіння та можливих
варіантів поділу такого між
співвласниками, для чого необхідні
спеціальні знання (а.с.153). Ухвала про
призначення вказаної експертизи
повернута експертною установою без
виконання у зв'язку з невиконанням
сторонами клопотання експертів про
надання технічного паспорта спірного
будинковолодіння (а.с.164-165,201-202).

Відтак - сторонами у справі не надано
належних та допустимих доказів на
підтвердження позовних вимог, які б
давали підстави для задоволення позову
про поділ спірного майна.

Виходячи з аналізу наявних у справі
доказів щодо їх достовірності,
допустимості кожного окремо, а також
достатності і взаємного зв'язку
доказів у їх сукупності; колегія суддів
приходить до висновку, що оскаржуване
рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК
України щодо законності й
обґрунтованості. Тому оскаржуване
рішення підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в позові.

Керуючись ст.303, п. 2 ч.1 ст.307, ст. ст. 309,
313, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5
задовольнити частково.

Рішення Буського районного суду
Львівської області від 28 січня 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позову
ОСОБА_6 і ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про реальний
розподіл будинковолодіння АДРЕСА_1

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення і з цього часу може бути
оскарженим у касаційному порядку
протягом двадцяти днів безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: