АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22ц/791/ 2113/14
Головуючий в суді 1
інстанції: Гаврилов Д.В.
Доповідач Слюсаренко О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Херсонської області
у складі :

головуючого: Радченка С.В.

суддів: Вербицької
Л.І

Слюсаренко
О.В.

при секретарі: Грицак А.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Суворовського районного суду м.
Херсона від 27 травня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ
майна подружжя,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із позовом до ОСОБА_3 про поділ
майна подружжя.

Посилається на те, що у шлюбі з
відповідачем за договором
куплі-продажу придбали квартиру
АДРЕСА_1.

Просила в порядку поділу майна визнати
за нею право власності на ? частину
зазначеної квартири.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Херсона від 27 травня 2014 року позов
задоволено, поділено майно подружжя,
визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право
власності на ? частину за кожним
квартири АДРЕСА_1 Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просив рішення
скасувати та ухвалити нове про
відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідача, осіб, які
з'явилися в судове засідання
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції ,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню..

Судом встановлено і підтверджується
матеріалами справи, що ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 перебувають у зареєстрованому
шлюбі з 30 вересня 1994 року.

18 жовтня 1994 року у період шлюбу
сторін, за договором куплі-продажу
укладеному між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, яка
діяла також від імені неповнолітніх
дітей , була придбана квартира АДРЕСА_1.

Відповідно до положень ст. 22 КпШС, яка
діяла на час придбання спірної
квартири, майно, нажите подружжям за
час шлюбу, є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні
права володіння, користування і
розпорядження цим майном. Подружжя
користується рівними правами на майно
і в тому разі, якщо один з них був
зайнятий веденням домашнього
господарства, доглядом за дітьми або з
інших поважних причин не мав
самостійного заробітку.

Майно, яке належало кожному з подружжя
до одруження, а також одержане ним під
час шлюбу в дар або в порядку
успадкування, є власністю кожного з
них.(ст. 24 КпШС)

Згідно із ч. 1 ст.29 КпШС, якщо між
подружжям не досягнуто згоди про
спосіб поділу спільного майна, то за
позовом подружжя або одного з них суд
може постановити рішення: про поділ
майна в натурі; про розподіл речей між
подружжям з урахуванням їх вартості та
частки кожного з подружжя в спільному
майні; про присудження майна в натурі
одному з подружжя з покладенням на
нього обов'язку компенсувати другому з
подружжя його частку грішми.

Аналогічні положення закріплені в ст.
ст. 60, 70 СК України, ст. 368 ЦК України.

Отже, указаними нормами права
передбачено презумпцію віднесення
придбаного під час шлюбу майна до
спільної сумісної власності подружжя.
У такому разі позивач звільняється від
доведення цієї обставини, яка має
значення для правильного вирішення
справи, а відповідач, якщо заперечує
проти цього, відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК
України має довести протилежне
(спростувати матеріально-правову
презумпцію).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4
суд правильно виходив із того, що
спірна квартира придбана у період
шлюбу сторін за договором
купівлі-продажу, а не на підставі
договору дарування чи у порядку
спадкування, чи за особисті кошти
відповідача , а тому є спільною
сумісною власністю подружжя.

Заперечуючи проти позову відповідач ,
який діяв через свого представника
адвоката ОСОБА_6, посилався на те, що
квартира не підлягає поділу між
подружжям, оскільки є особистою
приватною власністю відповідача.

Проте всупереч вимогам ст. 10, 11, 60 ЦПК
України належними та допустимими
доказами відповідач не довів
обставини, на які він посилався як на
підставу своїх заперечень.

Суд першої інстанції повно з'ясував
обставини справи, дав належну оцінку
доказам у справі, правильно застосував
норми матеріального та процесуального
закону і дійшов вірного висновку про
поділ спірної квартири між подружжям у
рівних частинах.

Доводи апеляційної скарги про те, що
спірна квартира не є сумісною
власністю подружжя, не підтверджені
належними доказами і не спростовують
вмотивованих висновків суду першої
інстанції.

Ухвалою суду першої інстанції від 27
травня 2014 року , яка у апеляційному
порядку сторонами не оскаржується,
відмовлено у задоволенні клопотання
представника відповідача про
зупинення провадження у справі до
вирішення справи за позовом ОСОБА_7 до
ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_9 про визнання
договору куплі-продажу квартири
АДРЕСА_1 частково недійсним, через
недоведеність наявності підстав для
її зупинення.

Посилання апелянта на обов'язок суду
зупинити провадження у справі на
стадії апеляційного провадження
судова колегія вважає
необґрунтованими .

З огляду на викладене колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду першої інстанції , а відтак і для
задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Херсона від 27 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів

Головуючий:

Судді: