Справа № 232/2209/12 Провадження №
22-ц/772/2028/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Король О. П.Категорія:
27Доповідач: Луценко В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" липня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області в складі:

головуючого: Луценка В.В.,

суддів: Берегового О.Ю., Денишенко Т.О.,

при секретарі: Торбасюк О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Вінницької області
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
за участю третьої особи без
самостійних вимог, щодо предмета спору,
на стороні відповідачів - служби у
справах дітей Вінницької міської ради,
про стягнення боргу шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки, за
апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на рішення
Вінницького міського суду Вінницької
області від 20 листопада 2013 року,

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2012 року ОСОБА_2 звернулася в
суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про стягнення боргу
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки зазначивши в позові, що 09.08.2005
року між нею та ОСОБА_3 було укладено
договір позики. Відповідно до договору
позики ОСОБА_3 позичив у неї гроші в
сумі 64135 грн., що на день його укладення
становило 12700 доларів США. Зазначену
суму грошей вона передала позичальнику
до підписання договору. Повернути
гроші ОСОБА_3 мав 09.02.2007 року в
національній валюті, що на день
розрахунку було еквівалентно 12700
доларів США.

Оскільки у ОСОБА_3 виникли труднощі з
поверненням коштів, то 21.02.2007 року між
тими ж сторонами було укладено
додатковий договір №1 до договору
позики, згідно якого було продовжено
строки повернення грошей до 27.08.2008 року.

Крім того, для забезпечення вимоги, що
випливає з договору позики, між ОСОБА_2
та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 було укладено договір іпотеки
нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 взяті на себе зобов'язання за
договором позики належним чином не
виконує, гроші почав повертати лише
через два з половиною роки після
закінчення строку повернення, який
вказано в додатковому договорі №1, а
саме 27 серпня 2008 року. За період з січня
по листопад 2011 року ОСОБА_3 повернув
позивачу, лише 3000 доларів США, а в
червні 2012 року ОСОБА_3 повернув
позивачу ще 100 доларів США.

Відповідно сума основного боргу ОСОБА_3
перед ОСОБА_2 за договором позики
становить 76704,00 гривні, що за офіційним
курсом Національного банку України
складає 9600 доларів США із розрахунку 1
долар США=7,99 грн.

Позивач ОСОБА_2 просила в рахунок
погашення заборгованості за договором
позики від 09.08.2005 року та додаткового
договору №1 від 27.11.2007 року в розмірі
116234,40 грн. з урахуванням індексу
інфляції та 3% річних на підставі
договору іпотеки від 09.08.2005 року
звернути стягнення на предмет іпотеки,
а саме: квартиру АДРЕСА_1 та належить
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
на підставі свідоцтва про право
власності на житло, виданого
виконкомом Вінницької міської ради
09.06.2000 року, згідно з рішенням від 09.06.2000
року №807, зареєстрованого в КП «ВООБТІ»
28.07.2005 року в реєстраційній книзі під
№657, реєстр №1412/69931, шляхом проведення
прилюдних торгів у межах процедури
виконавчого провадження. Початкову
ціну продажу предмета іпотеки для
подальшої реалізації визначити на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності та/або незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій, але не
нижче за 90% вартості предмета іпотеки,
визначеної шляхом його оцінки.

Під час розгляду справи в суді
позивачем було подано заяву про
зменшення позовних вимог та позивач
просила стягнути з відповідачів
заборгованість з урахуванням 3% річних
та індексу інфляції станом на 13
листопада 2013 року відповідно до
розрахунку, яка становить 87059,58 грн., а
також витрати на проведення
почеркознавчої експертизи в сумі 1852,52
грн. та відшкодувати їй збитки в
розмірі 17789,00 грн. Позовні вимоги про
стягнення збитків мотивовані тим, що у
зв'язку з неповерненням ОСОБА_3 коштів
позивач вимушена була брати побутові
кредити в банках на побутові потреби в
розмірі 17789,00 грн.

Представник позивача звернувся до суду
з клопотанням про поновлення строку
позовної давності за цим позовом. Заява
мотивована тим, що в 2011 році позивач
завагітніла і часто хворіла,
перебуваючи на лікарняних з 06.07.2011 року
по 21.07.2011 року, з 22.07.2011 року по 05.08.2011
року, з 08.08.2011року по 13.08.2011 року, з 24.10.2011
року по 02.11.2011 року, з 07.11.2011 року по
12.11.2011 року до пологова та після
пологова відпустка-лікарняний з 14.11.2011
року по 18.03.2012 року, додаткова відпустка
у зв'язку з ускладненням в
пологах-лікарняний з 19.03.2012 року по
02.04.2012 року. 7 лютого 2012 року народилась
дитина, яка потребувала постійного
догляду зі сторони позивача. У позивача
ОСОБА_2 на утриманні є ще одна
неповнолітня дитина ІНФОРМАЦІЯ_1, яка
теж потребує постійного догляду.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 20.11.2013 року
позов задоволено частково. У рахунок
погашення заборгованості за договором
позики від 09.08.2005 року та додаткового
договору №1 від 27.02.2007 року у розмірі
87059грн. 58коп. з урахуванням індексу
інфляції та 3% річних звернуто
стягнення на предмет іпотеки-квартиру
АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на підставі
свідоцтва про право власності на житло,
виданого виконавчим комітетом
Вінницької міської ради 09.06.2000 року,
згідно з рішенням від 09.06.2000 року №807,
зареєстрованого у КП «Вінницьке ООБТІ»
28.07.2005 року в реєстровій книзі під №657,
реєстр №1412/69931, шляхом проведення
прилюдних торгів у межах процедури
виконавчого провадження. Початкову
ціну продажу предмета іпотеки для
подальшої реалізації визначити на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності та/або незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій, але не
нижче за 90% вартості предмета іпотеки,
визначеної шляхом його оцінки. У
задоволенні решти позову відмовлено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь
ОСОБА_2 у відшкодування витрат зі
сплати судового збору 870 грн.60 коп., за
правову допомогу у розмірі 3000 грн., за
проведення експертизи у розмірі 1836 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_6,
ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 просять
рішення суду скасувати, ухвалити нове
рішення у справі, яким відмовити ОСОБА_2
у задоволенні позову посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення вимог
процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення і
заперечення сторін, які з'явились у
судове засідання, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, судова колегія не знаходить
підстав для її задоволення.

Матеріалами справи встановлено, що 09.08.
2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено
договір позики в простій письмовій
формі, згідно умов якого ОСОБА_2
позичила ОСОБА_3 гроші в сумі 64135 грн., що
на день укладення договору становило
12700 доларів США.

Відповідно до п.2 договору зазначену
суму коштів позикодавець ОСОБА_2
передала позичальнику до підписання
договору.

Згідно п.п.3, 4 договору позики зазначену
суму позики ОСОБА_3 зобов'язаний був
повернути 09.02.2007 року в національній
валюті в розмірі, що на день розрахунку
еквівалентний 12700 доларів США.

27.02.2007 року між тими ж сторонами було
укладено додатковий договір №1 до
договору позики, згідно якого
продовжено строк повернення грошей до
27.08.2008 року.

В забезпечення своєчасного виконання
зобов'язань за договором позики між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
та ОСОБА_7 09.08.2005 року укладено договір
іпотеки.

Відповідно до п.1.2 цього договору
предметом іпотеки є нерухоме майно:
квартира АДРЕСА_1,житловою площею 37,5мІ.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 взятих
на себе за договором позики
зобов'язань, останній повернув ОСОБА_2
кошти за договором позики в розмірі, що
еквівалентні 5510 доларів США, станом на
27.03.2013 року з урахуванням 3% річних та
індексу інфляції заборгованість
ОСОБА_3 за договором позики становить
87059,58грн.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальнику) грошові
кошти або інші речі, визначені родовими
ознаками, а позичальник зобов'язується
повернути позикодавцеві таку ж суму
грошових коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Право ОСОБА_2 на стягнення боргу за
договором позики шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки
закріплено в п.3.1.2 укладеного між
сторонами договору іпотеки.

Згідно ч.1, 2 ст.590 ЦК України звернення
стягнення на предмет застави
здійснюється за рішенням суду, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Заставодержатель набуває
право звернення стягнення на предмет
застави в разі, коли зобов'язання не
буде виконано у встановлений строк
(термін), якщо інше не встановлено
договором або законом.

02.10.2012 року позивачем ОСОБА_2 через
приватного нотаріуса Вінницького
міського нотаріального округу ОСОБА_10
передано заяву ОСОБА_3 з вимогою
повернути суму позики з врахуванням
відсотків та індексу інфляції та
звернення стягнення боргу на предмет
іпотеки.

На час розгляду справи в суді вимоги
позивача про сплату заборгованості за
договором позики не виконані.

Пояснення відповідачів про повернення
ОСОБА_2 всієї суми коштів за договором
позики спростовується наявним в
матеріалах справи висновком
судово-технічної та почеркознавчої
експертизи від 24.10.2013 року за №1598/1599/13-21
Вінницького відділення Київського НДІ
судових експертиз в якому зазначено, що
підписи в графах розписок про
отримання ОСОБА_2 грошей за період з
17.02.2008 року по 13.08.2011 року за договором
позики від ОСОБА_3, виконані не ОСОБА_2,
ОСОБА_11, а іншою особою з наслідуванням
якогось підпису ОСОБА_11 (т.1, а.с.141-256).

Відповідно до п.37 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» невиконання
вимог частини першої статті 35 Закону
України «Про іпотеку» про надіслання
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмової
вимоги про усунення порушення
зобов'язання не є перешкодою для
реалізації права іпотекодержателя
звернутись у будь-який час за захистом
своїх порушених прав до суду (на
відміну від інших способів звернення
стягнення (частина третя статті 33 цього
Закону), оскільки іпотекодавець у
судовому засіданні має можливість
заперечувати проти вимог
іпотекодержателя, що відповідає
положенням статті 124 Конституції
України.

Згідно п.23 цієї ж постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ при вирішенні спорів за участю
майнових поручителів суди мають
виходити з того, що відповідно до
статті 11 Закону України «Про заставу»,
статей 1, 11 Закону України «Про іпотеку»
майновий поручитель є заставодавцем
або іпотекодавцем. Відповідно до
статті 546 ЦК застава (іпотека) та порука
є різними видами забезпечення, тому
норми, що регулюють поруку (статті 553 - 559
ЦК), не застосовуються до правовідносин
кредитора з майновим поручителем,
оскільки він відповідає перед
заставо/іпотекодержателем за
виконання боржником основного
зобов'язання винятково в межах
вартості предмета застави/іпотеки.

Тому заперечення відповідачів щодо
припинення поруки відповідно до ч.4
ст.559 ЦК України не відповідає дійсним
обставинам справи.

Щодо порушення майнових прав
малолітніх дітей іпотекодавця ОСОБА_5 -
ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2, і ОСОБА_13,
ІНФОРМАЦІЯ_3, внаслідок звернення
стягнення на предмет іпотеки-квартиру
АДРЕСА_1 судом встановлено.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем
проживання фізичної особи, яка не
досягла десяти років, є місце
проживання її батьків (усиновлювачів)
або одного з них, з ким вона проживає,
опікуна або місцезнаходження
навчального закладу чи закладу охорони
здоров'я, в якому вона проживає. Згідно
довідки адресного бюро при УМВС
України у Вінницькій області від 13.12.2012
року відповідач ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4,
станом на 09.05.2005 року (на час укладення
договору іпотеки квартири) проживала
за адресою: АДРЕСА_2, а знята з
реєстрації за даною адресою 19.09.2007 року
(т.1, а.с.22).

Таким чином під час укладення 09.08.2005
року в нотаріальній конторі договору
іпотеки між сторонами відповідачі у
справі, в тому числі і відповідач
ОСОБА_5 не повідомляли нотаріуса про те,
що у квартирі АДРЕСА_1 разом з мамою
проживає малолітня ОСОБА_12,
ІНФОРМАЦІЯ_2, та не заперечували проти
укладення договору іпотеки квартири.

При цьому суд критично оцінює
представлену відповідачами довідку
ЖЕК №3 м. Вінниці від 03.12.2012 року про те,
що ОСОБА_5 була зареєстрована за
адресою: АДРЕСА_1, оскільки таку довідку
відповідачі надали суду після
пред'явлення до них ОСОБА_2 позову про
стягнення боргу шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки,
заперечуючи проти позову.

Проживання в даний час у спірній
квартирі малолітнього ОСОБА_13,
ІНФОРМАЦІЯ_3, сторонами не оспорюється,
оскільки дитина народилась після
укладення договору іпотеки і дана
обставина не має правового значення
для правильного вирішення спору.

Не знайшли свого підтвердження в
судовому засіданні пояснення
відповідачів про пропуск ОСОБА_2 строку
позовної давності звернення до суду з
позовом про стягнення боргу за
договором позики.

Як вбачається з матеріалів справи
27.02.2007 року сторони у справі уклали між
собою додатковий договір №1 до
договору іпотеки, згідно якого сторони
продовжили строки повернення позики до
27.08.2008 року.

На час розгляду справи в суді
відповідач ОСОБА_3 взяті на себе
зобов'язання за договором позики та
додатковим договором №1 не виконав та
допустив заборгованість у сумі 87059 грн.
58 коп.

Відповідно до ст.ст.256, 257 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутись до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.264 ЦК України перебіг
позовної давності переривається
вчиненням особою дії, що свідчить про
визнання нею свого боргу або іншого
обов'язку.

Після переривання перебіг позовної
давності починається заново. Час, що
минув до переривання перебігу позовної
давності, до нового строку не
зараховується.

Матеріалами справи встановлено, що
27.06.2012 року відповідач ОСОБА_3 на
виконання вимог договору позики від
09.08.2005 року та додаткового договору №1
від 27.02.2007 року повернув позивачу
ОСОБА_2 100 доларів США (т.1, а.с.12).

Таким чином має місце переривання
строку позивної давності.

Інших доводів правового характеру, які
б спростовували висновки суду
апеляційна скарга відповідачів не
містить.

Рішення суду відповідає обставинам та
матеріалам справи, ґрунтується на
вимогах закону, а тому підстав для його
скасування або зміни судова колегія не
знаходить.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.303, 307, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відхилити, а
рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 20 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ на протязі 20 днів.

Головуючий суддя: _______
Луценко В.В.

Судді: _______
Береговий О.Ю.

_______
Денишенко Т.О.