Справа № 522/9742/14-ц
Провадження № 2/522/6424/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2014 року Приморський
районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.,

при секретарі Шеян І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та
стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_2 та просить розірвати між ними
шлюб, зареєстрований 13 березня 2013 року
у Відділі державної реєстрації актів
цивільного стану у Приморському районі
реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції, актовий
запис № 305; залишити малолітню ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, проживати разом з матір'ю;
стягнути з відповідача на її користь
аліменти на утримання малолітньої
доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1
250, 00 грн. щомісячно, починаючи з дня
подання заяви до суду до досягнення
дитиною повноліття, тобто до
ІНФОРМАЦІЯ_2 року; стягнути з
відповідача на користь позивачки, як
дружині, яка знаходиться у декретній
відпустці по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку, тобто
до ІНФОРМАЦІЯ_3 року у розмірі 800, 00 грн.
щомісячно.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 13
березня 2013 року сторони знаходяться в
зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають
малолітню доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З часу народження дитини сторони не
підтримують подружніх стосунків. За
час сумісного проживання з'ясувалось,
що у ОСОБА_1 з відповідачем різні
інтереси та погляди на шлюб та сім'ю,
вони не бажають бути разом та в
подальшому вести спільне господарство.

Також позивачка вказує, що після
припинення подружніх стосунків
відповідач не цікавиться життям дитини
та не надає жодної матеріальної
допомоги на її утримання. Угоди про
добровільне надання матеріальної
допомоги на дитину між сторонами
досягнуто не було. Крім того, ОСОБА_1 не
працює, знаходиться у відпустці по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку. Тому позивачка
знаходиться у важкому матеріальному
становищі, у зв'язку з чим змушена
звернутись також з вимогою про
стягнення аліментів з відповідача на
утримання дитини до досягнення нею
повноліття, а також на її утримання, як
дружини, яка знаходиться у декретній
відпустці по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку.

ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні
вимоги підтримала у повному обсязі та
просила суд їх задовольнити.

ОСОБА_2 у судовому засіданні визнав
позовні вимоги ОСОБА_1 частково, не
заперечував проти розірвання між
сторонами шлюбу, однак заперечував
проти розміру аліментів, які позивачка
просить стягнути на її утримання та на
утримання їхньої малолітньої доньки,
адже згідно довідки про доходи, його
середньомісячна заробітна плата
складає 1 250, 00 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у
разі визнання відповідачем позову суд
за наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши думку сторін, суд вважає, що
позов підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Згідно зі ст.ст. 110, 112 СК України позов
про розірвання шлюбу може бути
пред'явлений одним із подружжя. Тоді
суд з'ясовує фактичні взаємини
подружжя, дійсні причини позову про
розірвання шлюбу, бере до уваги
наявність малолітньої дитини,
дитини-інваліда та інші обставини
життя подружжя і постановляє рішення
про розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного з них, інтересам
їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що 13 березня 2013 року
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану у Приморському районі
реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції був
зареєстрований шлюб, актовий запис №
305, що підтверджується свідоцтвом про
шлюб серії НОМЕР_1.

Від шлюбу сторони мають малолітню
доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка
проживає разом з позивачкою.

Проте, з часу народження дитини сторони
не підтримують подружніх стосунків та
проживають окремо. За час сумісного
проживання з'ясувалось, що у сторін
різні інтереси та погляди на шлюб та
сім'ю, вони не бажають бути разом та в
подальшому вести спільне господарство.
Тому суд вважає, що збереження шлюбу
між ними є неможливим.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року № 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» оскільки
розгляд справи провадиться в межах
заявлених вимог і на підставі поданих
доказів, суди згідно зі ст. 119 ЦПК
повинні вимагати від осіб, що подали
заяву, повного викладення обставин,
якими обґрунтовуються дані вимоги, й
посилання на засоби їх доказування.

Відповідно до ст. 51 Конституції України
шлюб ґрунтується на вільній згоді
жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має
рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

За ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на
вільній згоді жінки та чоловіка.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб
припиняється внаслідок його
розірвання за позовом одного з
подружжя на підставі рішення суду,
відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Згідно ст. 113 СК України особа, яка
змінила своє прізвище у зв'язку з
реєстрацією шлюбу, має право після
розірвання шлюбу надалі іменуватися
цим прізвищем або відновити своє
дошлюбне прізвище.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що подальше спільне життя
подружжя суперечить інтересам сторін
та унеможливлює їх примирення, тому
його слід розірвати.

Також судом встановлено, що після
припинення подружніх стосунків
відповідач не цікавиться життям дитини
та не надає жодної матеріальної
допомоги на її утримання. Угоди про
добровільне надання матеріальної
допомоги на дитину між сторонами
досягнуто не було.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1
не працює, знаходиться у декретній
відпустці по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку.
Позивачка витрачає на утримання дитини
близько 3 000, 00 грн. в місяць, що
підтверджується наданими до суду
копіями квитанцій.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 3
Конвенції про права дитини,
ратифікованої Постановою Верховної
Ради Української РСР від 27 лютого 1991 р. N
789-XII, частин 7, 8 ст. 7 СК України
регулювання сімейних відносин має
здійснюватися з максимально можливим
урахуванням інтересів дитини.

В силу ст. 51 Конституції України, батьки
зобов'язані утримувати дітей до їх
повноліття. Згідно до ст. 8 Закону
України «Про охорону дитинства» кожна
дитина має право на рівень життя,
достатній для її фізичного,
інтелектуального, морального,
культурного, духовного і соціального
розвитку. Батьки або особи, які їх
замінюють, несуть відповідальність за
створення умов, необхідних для
всебічного розвитку дитини, відповідно
до законів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України
гарантовано, що мати та батько мають
рівні права та обов'язки щодо дитини,
незалежно від того, чи перебували вони
у шлюбі між собою.

Відповідно до ст. 180 СК України та
роз'яснень, що надані у п.17 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №3 від
15.05.2006 року «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»,
батьки зобов'язані утримувати дитину
до досягнення нею повноліття.

В відповідності з ч. 3 ст. 181 СК України
по рішенню суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі.

У відповідності з ч. 1 ст. 182 СК України
при визначенні розміру аліментів суд
враховує: стан здоров'я та матеріальне
становище дитини; стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
інші обставини, що мають істотне
значення.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний
розмір аліментів на одну дитину не може
бути меншим, ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених статтею 184 цього
Кодексу.

Згідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти
на дитину присуджуються за рішенням
суду від дня пред'явлення позову.

У судовому засіданні також
встановлено, що відповідач працює в ПП
«Хьюман ресорсис аутсорсинг кампані»
на посаді вантажника з 01 жовтня 2012 року
з окладом 1 250, 00 грн. в місяць, що
підтверджується відповідною довідкою
про доходи №437/14 від 26 червня 2014 року,
наданою відповідачем до суду.

Тому, з урахуванням матеріального
становища відповідача, суд вважає за
можливе стягувати з нього на користь
позивачки аліменти на утримання
малолітньої доньки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частини
заробітку (доходу) відповідача, але не
менше 30 % від прожиткового мінімуму на
дитину відповідного віку, щомісячно,
починаючи з 02 червня 2014 року до
досягнення дитиною повноліття, тобто
до ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 80 СК України
розмір аліментів, визначений судом,
може бути згодом змінений за рішенням
суду за позовною заявою платника або
одержувача аліментів у разі зміни
їхнього матеріального і (або) сімейного
стану.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 84 СК
України дружина, з якою проживає
дитина, має право на утримання від
чоловіка - батька дитини до досягнення
дитиною трьох років.

Тобто, право на аліменти у дружини
матері може виникнути лише у разі
достатнього матеріального
забезпечення чоловіка.

Таким чином, виходячи з того, що
середньомісячна заробітна плата
відповідача складає 1 250, 00 грн., а судом
присуджено стягнення з відповідача
аліментів на утримання дитини, суд
вважає за можливе відмовити в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо
стягнення з відповідача на її
утримання аліментів до досягнення
дитиною трьох років в розмірі 800, 00 грн.
щомісяця через відсутність
достатнього матеріального
забезпечення відповідача.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
прожитковий мінімум» прожитковий
мінімум - вартісна величина
достатнього для забезпечення
нормального функціонування організму
людини, збереження його здоров'я набору
продуктів харчування (далі - набір
продуктів харчування), а також
мінімального набору непродовольчих
товарів (далі - набір непродовольчих
товарів) та мінімального набору послуг
(далі - набір послуг), необхідних для
задоволення основних соціальних і
культурних потреб особистості.

Законом України «Про державний бюджет
України на 2014 рік» визначено суму
прожиткового мінімуму для дітей віком
від 6 до 18 років - 1 286, 00 грн.

Тому суд, на підставі вищевикладеного,
вважає за можливе задовольнити
частково позов ОСОБА_1, розірвавши між
сторонами шлюб та стягнути з ОСОБА_2 на
користь позивачки аліменти на
утримання малолітньої доньки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частини
заробітку (доходу) відповідача, але не
менше 30 % від прожиткового мінімуму на
дитину відповідного віку, щомісячно,
починаючи з 02 червня 2014 року до
досягнення дитиною повноліття, тобто
до ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Керуючись ч. 1 ст. 3 Конвенції про права
дитини, ратифікованої Постановою
Верховної Ради Української РСР від 27
лютого 1991 р. № 789-XII, п. 4 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 21
грудня 2007 року № 11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», п.17 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №3 від 15.05.2006
року «Про застосування судами окремих
норм Сімейного кодексу України при
розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»,
ст. 51 Конституції України, ст. 8 Закону
України «Про охорону дитинства», ст.ст.
24, 80, 105, 110, 112, 115, 141, 157, 160, 181, 182, 191 СК
України, ст.ст. 3, 4, 5, 10, 11, 57, 60, 88, 174, 208-209,
212-215, 218, 224-225 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу та стягнення
аліментів, - задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
зареєстрований 13 березня 2013 року у
Відділі державної реєстрації актів
цивільного стану у Приморському районі
реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції, актовий
запис № 305.

Малолітню ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
залишити на утриманні матері - ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
аліменти на утримання малолітньої
доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3
частини заробітку (доходу) відповідача,
але не менше 30 % від прожиткового
мінімуму на дитину відповідного віку,
щомісячно, починаючи з 02 червня 2014 року
до досягнення дитиною повноліття,
тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

В задоволенні решти позовних вимог, -
відмовити.

Суму державного мита, яке стягується
при отриманні свідоцтва про розірвання
шлюбу в органах реєстрації актів
цивільного стану стягнути порівну з
обох сторін.

Рішення суду про розірвання шлюбу
після набрання ним законної сили
надіслати до Відділу державної
реєстрації актів цивільного стану у
Приморському районі реєстраційної
служби Одеського міського управління
юстиції для проставлення відмітки в
актовому записі про шлюб.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Одеської області через
Приморський районний суд м. Одеси
шляхом подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення.

Суддя:
Ю.Б. Свячена