Провадження № 2/537/119/2014
Справа № 537/6276/13-ц
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.07.2014 року Крюківський районний суд
міста Кременчука Полтавської області в
складі головуючого судді Степури А.А.,
при секретарі Грицьковій Я.С.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Кременчуці цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа: приватний нотаріус
Кременчуцького міського нотаріального
округу ОСОБА_3 про визнання спадкового
договору недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом про визнання недійсним
спадкового договору, укладеного 04
жовтня 2012 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_2,
посвідченого приватним нотаріусом
Кременчуцького міського нотаріального
округу ОСОБА_3, зареєстрованим в
реєстрі за № 3814. В своїй заяві
посилалися на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
її батько - ОСОБА_4. Після його смерті
відкрилася спадщина, зокрема на
житловий будинок з господарським
будівлями АДРЕСА_1. При підготовці до
поховання вона знайшла спадковий
договір, згідно умов якого, набувач
ОСОБА_2 зобов'язувалась виконувати
передбачені договором розпорядження
відчужувача ОСОБА_4, зокрема сплачувати
комунальні послуги, забезпечувати його
лікувальними засобами, доглядом та
харчуванням, і разі смерті відчужувача
набувала право власності на належну
йому ? частину житлового будинку з
господарським будівлями АДРЕСА_1.
Вважала, що вказаний спадковий договір
був укладений ОСОБА_4 в період
прогресуючих неврологічних хвороб -
атеросклерозу другого ступеня та
судинної деменції, внаслідок чого він
не розумів значення своїх дій та не
керував ними, а отже волевиявлення
відчужувача не було вільним та не
відповідало її внутрішній волі, що є
підставою для визнання такого
спадкового договору недійсним в силу
ст.ст. 203, 215, 216 ЦК України.

В судовому засіданні позивачка та
її представник ОСОБА_5 позовні вимоги
підтримали посилаючись на обставини
викладені в позовній заяві, просили суд
задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 проти позову
заперечувала. При цьому посилалась на
те, що умови спадкового договору вона
виконала належним чином, і що за життя
не спостерігала у ОСОБА_4 психологічних
хвороб. Зазначала, що перед укладенням
спадкового договору ОСОБА_4 отримував
відповідні документи в різних
інстанціях, тобто діяв свідомо та
розумів значення своїх дій.

Відповідачка та її представники в
судовому засіданні ОСОБА_6 та ОСОБА_7
позов не визнали, просили суд відмовити
у його задоволенні.

Третя особа Приватний нотаріус
Кременчуцького міського нотаріального
округу ОСОБА_3 позов не визнав,
зазначав, що під час укладання
спадкового договору ОСОБА_4 діяв
свідомо, розумів значення своїх дій та
бажав настання відповідних правових
наслідків. Подав до суду заяву про
розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши пояснення сторін,
третьої особи, показання свідків
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, дослідивши
матеріали справи, повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються заявлені вимоги у їх
сукупності та взаємозв'язку, оцінивши
усі наявні докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи по суті,
суд дійшов висновку, що позовна заява
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

У судовому засіданні встановлено,
що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4. Після його
смерті відкрилася спадщина, зокрема на
житловий будинок з господарським
будівлями АДРЕСА_1.

04 жовтня 2012 р. між ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 було укладено спадковий
договір, посвідчений приватним
нотаріусом Кременчуцького міського
нотаріального округу ОСОБА_3,
зареєстрованим в реєстрі за № 3814.
Згідно умов даного договору, набувач
ОСОБА_2 зобов'язувалась виконувати
передбачені договором розпорядження
відчужувача ОСОБА_4, зокрема сплачувати
комунальні послуги, забезпечувати його
лікувальними засобами, доглядом та
харчуванням, і разі смерті відчужувача
набувала право власності на належну
йому ? частину житлового будинку з
господарським будівлями АДРЕСА_1.

Згідно надісланих на адресу суду
листів, ОСОБА_4 на обліку в
Кременчуцькому обласному
наркологічному диспансері та
Кременчуцькому психо-неврологічному
диспансері не перебував.

Як вбачається з амбулаторної
картки ОСОБА_4, з 2011 року він періодично
оглядався лікарями невропатологом та
психіатром.

28.02.2014 р. ухвалою Крюківського
районного суду м. Кременчука за
клопотанням позивачки призначено
судову посмертну амбулаторну
психіатричну експертизу.

Відповідно до акта
судово-психіатричного експерта № 212
від 16.04.2014 р., підекспертний починаючи
принаймні з 2009 року страждав
атеросклеротичною хворобою серця,
коронарних артерій, головного мозку, що
спочатку проявлялося порушеннями
інтелектуально-мнестичної діяльності,
емоційно-вольовими розладами. Стан
прогресивно погіршувався, починаючи з
2011 року підекспертний почав виявляти
прояви спочатку легко вираженої, а в
подальшому помірно вираженої
деменції/набутого недоумства/, прояви
якої і виявлялися у досліджуваного на
момент юридично значимих дій, а саме
04.10.2012 року.

Правовідносини, щодо яких виник спір,
регулюються нормами матеріального
права, а саме главою 90 ЦК України
"Спадковий договір", ст.ст. 1302-1308 ЦК
України.

Верховний Суд України в п.1 Постанови
Пленуму від 6 листопада 2009 року № 9 "Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними" роз'яснив, що при розгляді
справ про визнання правочинів
недійсними суди, залежно від предмету і
підстав позову, повинні застосовувати
норми матеріального права, якими
регулюються відповідні відносини та на
підставі цих норм вирішувати справи.

Згідно ст. 202 ЦК України, правочином є
дія особи, спрямована на набуття, зміну
або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст. 1302 ЦК України за
спадковим договором одна сторона
(набувач) зобов'язується виконувати
розпорядження другої сторони
(відчужувача) і в разі смерті набуває
право власності на майно відчужувача.

Частинами 3, 5 ст. 203 ЦК України
передбачено, що волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 6 листопада 2009 року №
9 "Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" роз'яснено, що
відповідно до частини першої статті 215
ЦК підставою недійсності правочину є
недодержання стороною (сторонами)
вимог, які встановлені статтею 203 ЦК,
саме на момент вчинення правочину.

Згідно ст.ст. 215, 216 ЦК України, підставою
недійсності правочину є недодержання
в момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин). Недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю.

Вислухавши пояснення сторін, їх
представників, свідків, дослідивши та
проаналізувавши матеріали справи,
зважаючи на те, що під час укладення 04
жовтня 2012 р. ОСОБА_4 спадкового договору
з ОСОБА_2, відчужувач не міг
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними, суд приходить до
висновку про необхідність визнання
даного спадкового договору недійсним.

При цьому, суд не може брати до уваги
заперечення представника відповідача
та необхідності визнання
необґрунтованим висновку посмертної
психіатричної експертизи, оскільки він
суперечить іншим матеріалам справи і
викликає сумніви в його правильності,
оскільки є неповним, так як не
проаналізовані показання свідків зі
сторони відповідача, а висновки
експертів ґрунтуються на записах
зроблених в амбулаторній картці ОСОБА_4
не практикуючим лікарем наркологом,
поза межами лікувального закладу, і на
думку представника відповідача записи
лікаря є підробленими.

При цьому суд виходить з наступного.

Даний акт судово-психіатричної
експертизи відповідає вимогам Порядку
проведення судово-психіатричної
експертизи, затвердженого Наказом
Міністерства охорони здоров'я України
№ 397 від 08.10.2001 року, та Інструкції щодо
заповнення форми первинної облікової
документації № 100/о «Акт
судово-психіатричного експерта»,
затвердженого Наказом Міністерства
охорони здоров'я України № 435 від 29.05.2013
року.

З огляду на дослідницьку частину акту
судово-психіатричної експертизи,
експертами взяті до уваги та
досліджені показання всіх свідків
відповідача ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_13, та
приватного нотаріуса ОСОБА_3, а також
самого відповідача ОСОБА_2, і їх
показання відображені в акті
експертизи. Тому, говорити про
неповноту проведених досліджень
експертами, та намір взяти до уваги
тільки показання свідків позивача,
підстав не вбачається.

Щодо підробки медичних записів до
амбулаторної картки хворого ОСОБА_4, то
у судовому засіданні допитано свідка
ОСОБА_15, який є працюючим лікарем
психіатром Кременчуцького обласного
психоневрологічного диспансеру зі
стажем роботи більш ніж 20 років, Свідок
підтвердив, що записи огляду хворого
ОСОБА_4, які вклеєні до амбулаторної
картки останнього і пред'явлені йому у
судовому засіданні зроблені ним
особисто, відповідають часу огляду, які
зазначені у записах та результатам
огляду зробленому ним, під час огляду
хворого. Офіційно ОСОБА_4
Кременчуцькому обласному
психоневрологічному диспансері не
лікувався, оскільки для цього
необхідні наявні підстави, передбачені
Законом України «Про психіатричну
допомогу», тобто ризики спричинення
шкоди собі та оточуючим, або особиста
згода самого хворого. Таких підстав не
було і рідні хворого бажали, щоб
лікування ОСОБА_4 проводилось
максимально анонімно, без розголошення
факту його захворювання, тому і огляд
та лікування ОСОБА_4 проводились ним та
призначались у приватному порядку, за
місцем проживання хворого, а не у
лікувальному закладі..

Таким чином, підстав для визнання
підробленими записів прийому хворого
лікарем ОСОБА_15 в медичній
амбулаторній картці ОСОБА_4, у суду не
має.

А інших, належних доказів підробки
медичної амбулаторно картки ОСОБА_4 у
відповідності до ст.58 ЦПК України,
відповідачем, на якого покладено
обов'язки надати такі докази, згідно
ст.ст.11, 60 ЦПК України, до суду не надано.

На підстав викладеного, суд приходить
до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання спадкового договору
недійсним підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України,
судові витрати складаються з судового
збору та витрат, пов'язаних з розглядом
справи, а саме з проведенням судових
експертиз та вчинення інших дій,
необхідних для розгляду справи. Суд
вважає, що підлягають задоволенню
вимоги позивача щодо відшкодування
понесених ним судових витрат у зв'язку
зі зверненням із позовом до суду, за
правилами ст. 88 ЦПК України, і необхідно
стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 понесені нею витрати по
оплаті судового збору в сумі 229 грн. 40
коп. (квитанція №1 від 22.2013 року),
витрати, пов'язані з розглядом справи, а
саме забезпечення доказів - у сумі 114
грн. 70 коп.(квитанція №3 від22.11.2013 року,
витрат на проведення судової
посмертної амбулаторної психіатричної
експертизи в сумі 1505 грн. 80 коп.
(квитанція №100277.11.1 від 09.04.2014 року).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215, 226
ЦПК України, ст.ст. 216,225,328, 392, 1257 ЦК
України, Постановою Пленуму Верховного
Суду України «Про судову експертизу в
кримінальних і цивільних справах» № 8
від 30.05.1997 року суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
спадкового договору недійсним -
задовольнити.

Визнати недійсним спадковий договір,
укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2,
посвідчений 04 жовтня 2014 року приватним
нотаріусом Кременчуцького міського
нотаріального округу ОСОБА_3,
зареєстрованим в реєстрі за №3814.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1,
сплачені останньою судовий збір у сумі
229 грн. 40 коп., витрати, пов'язані з
розглядом справи, а саме забезпечення
доказів - у сумі 114 грн. 70 коп. та з
проведенням судової експертизи - у сумі
1505 грн. 80 коп., а всього у сумі 1849 (тисячу
вісімсот сорок дев'ять) грн. 90 коп.

Заходи забезпечення позову за
клопотанням ОСОБА_1 відповідно до
ухвали Крюківського районного суду м.
Кременчука від 27.11.2013 року, про заборону
вчинення дій, пов'язаних з державною
реєстрацією права власності на
житловий будинок з господарськими
будівлями АДРЕСА_1 - скасувати.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання цього
рішення.

Повний текст рішення виготовлено 04.08.2014
року.

Суддя
Степура А.А.