Справа № 466/71/11
Головуючий у 1 інстанції: Кавацюк В.І.
Провадження № 22-ц/783/2019/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шумська Н.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючий суддя:
Шумська Н.Л.

судді:
Струс Л.Б., Кабаль І.І.

секретар: Бадівська О.О.

особи, які беруть участь у справі:
ОСОБА_2, пр.-ки ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові апеляційні
скарги ПАТ по газопостачанню та
газифікації «Львівгаз» та державного
територіально-галузевого об»єднання
«Львівська залізниця» на рішення
Шевченківського районного суду
м.Львова від 30 грудня 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_2 до ПАТ по газопостачанню та
газифікації «Львівгаз» та державного
територіально-галузевого об»єднання
«Львівська залізниця» про
відшкодування майнової та моральної
шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Шевченківського районного
суду м.Львова від 30 грудня 2013 року позов
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2 до ПАТ по
газопостачанню та газифікації
«Львівгаз» та державного
територіально-галузевого об»єднання
«Львівська залізниця» про
відшкодування майнової та моральної
шкоди задоволено частково; стягнуто
солідарно з ПАТ по газопостачанню та
газифікації «Львівгаз» та державного
територіально-галузевого об»єднання
«Львівська залізниця» в користь
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2 77 911, 91
грн. у відшкодування майнової шкоди, 24
000, 00 грн. у відшкодування моральної
шкоди, заподіяної внаслідок вибуху
газу та 4648, 00 грн. судових витрат.

Рішення суду оскаржили ПАТ по
газопостачанню та газифікації
«Львівгаз» та державне
територіально-галузеве об»єднання
«Львівська залізниця».

ПАТ по газопостачанню та газифікації
«Львівгаз» в апеляційній скарзі
покликається на неправильне
встановлення обставин справи судом
першої інстанції, а саме не надано
належної оцінки Акту №1 від 01.12.2005 року,
де зазначено що можливою причиною
спалаху газоповітряної суміші стало
недотримання вимог нормативних актів
при будівництві та монтажі газопроводу
та обладнання з боку Львівської
залізниці, порушень при пуску газу
працівниками ПАТ «Львівгаз» та
недбалості власників квартири. Також
судом першої інстанції в процесі
розгляду справи не встановлено
фактичних причин вибуху
газоповітряної суміші, а лише
встановлено оціночні твердження про
вину відповідачів. Також,
Шевченківським районним судом м.Львова
фактично залишено поза увагою висновок
незалежної судової
будівельно-технічної експертизи №3753
від 26.07.2011 року та взято за основу
розрахунок матеріальної шкоди,
здійснений на підставі висновків
спеціалістів, що виготовлялися за
заявами позивачів і можуть викликати
сумніви щодо достовірності. Крім того,
при визначенні суми моральної шкоди
судом не повно встановлено обставини, а
саме не подано належної оцінки факту
відсутності причинно-наслідкового
зв»язку між вибухом природно газу, який
мав місце 22.11.2005 року в АДРЕСА_1 та
хворобою позивача у 2007 році, що дає
можливість стверджувати, що хвороба п.
ОСОБА_6. сталась не з вини підприємства.
Крім того, суд в оскаржуваному рішенні
покликається на ст. 625 ЦК України, однак
дана норма застосовується лише при
порушенні договірних зобов»язань, а
відтак розрахунок позовних вимог з
урахуванням індексу інфляції є
необгрунтованим та безпідставним.
Таким чином, суд першої інстанції не
правильно застосував норми
матеріального права. Просить рішення
Шевченківського районного суду
м.Львова від 30 грудня 2013 року скасувати
та ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Державне територіально-галузеве
об»єднання «Львівська залізниця» в
апеляційній скарзі покликається на
необґрунтованість та незаконність
рішення суду першої інстанції,
висновки суду в ньому є такими, що не
відповідають дійсним обставинам
справи, які суд вважав встановленим,
суд не повно з»ясував усі обставини, що
мають значення для справи, розглянув
справу з порушенням норм
процесуального права, неправильним
застосував та порушив ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187,
1190, 625 ЦК України. Покладаючи на
відповідачів солідарний обов»язок
відшкодувати шкоду, суд не встановив
чим передбачена така відповідальність
відповідачів перед позивачами. Просить
рішення Шевченківського районного
суду м.Львова від 30 грудня 2013 року
скасувати та ухвалити нове, яким у
задоволенні позову до ТГО «Львівська
залізниця» відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які
беруть участь у справі, з»ясувавши
обставини справи, перевіривши доводи
скарги та зібрані докази, колегія
суддів знаходить підстави для
скасування рішення суду першої
інстанції у зв»язку з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Задовольняючи позов про стягнення
майнової шкоди, завданої вибухом газу у
квартирі позивачів, солідарно стягуючи
на користь позивачів 77 911,91грн., та 24 000
грн. моральної шкоди, суд першої
інстанції не врахував роз»яснень
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 01.03.2013року №4
«Про деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки», роз»яснення
Постанови Пленуму Верховного суду
України від N 4 від 31.03.95 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди, допустив
порушення норм матеріального та
процесуального права, що є безумовними
підставами для скасування рішення.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд
виходив з положень ст..22, 1166, 1167, 1190 ЦК
України. Хоча судом встановлено, що
діяльність по газопостачанню є
джерелом підвищеної небезпеки, суд не
застосував ст.1187 ЦК, та неповно
встановив обставини справи, спільність
дій відповідачів, неправильно
визначено розмір майнового
відшкодування та порядок
відшкодування моральної шкоди.

Як роз»яснино у п.4. Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 01.03.2013року №4 «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки», розглядаючи
позови про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки, суди повинні мати на увазі,
що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода,
завдана особі чи майну фізичної або
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її завдала. Обов'язок відшкодувати
завдану шкоду виникає у її завдавача за
умови, що дії останнього були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, - незалежно від наявності
вини.

Положення статті 625 ЦК не
застосовуються до відносин з
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки, оскільки
відшкодування шкоди є
відповідальністю, а не грошовим
зобов'язанням, яке виникає з договірних
зобов'язань. Винятком є
відповідальність страховика (стаття 992
ЦК).

Відтак, колегія суддів вважає
безпідставною вимогу про стягнення
майнової коди у розмірі, визначеному з
врахуванням інфляції.

Актом від 16.09.2005року «про приймання
закінченого будівництвом об»єкту
системи газопостачання» ПАТ
«Львівгаз» в особі уповноваженого
представника ОСОБА_8 прийняло від
генпідрядника будівництва БМП-908
закінчену будівництвом систему
газопостачання житлового будинку по
АДРЕСА_1 рішенням приймальної комісії
(а.с.34) будівельно-монтажні роботи
виконані в повному обсязі у
відповідності з проектом, вимогами
БНіП і правил безпеки газопостачання
України.

22.11.2005року майстер дільниці ПАТ
«Львівгаз» ОСОБА_8 отримав наряд-допуск
№104 на виконання газонебезпечних робіт
в газовому господарстві (а.с.37). Дата і
час початку робіт 22.11.2005року, тобто у
день коли стявся вибув газу у квартирі
позивачів.

Таким чином, відсутні підстави для
висновку про заподіяння шкоди вибухом
газу спільними діями відповідачів-
ПАТ«Львівгаз» та Львівської
залізниці.

Єдина встановлена причина витоку газу
в акті від 02.12.2005року- відсутність
газового крана на газовій трубі, що
проходила до газовї плити, не пов»язана
з неналежним виконання Залізницею
будівельно-монтажних робіт. Також
відсутні докази та підстави вважати, що
демонтаж газового крана відбувся
працівниками Залізниці.

Натомість, як ствердили позивачі та
встановлено судом, демонтаж крана
здійснено працівниками ПАТ «Львівгаз»,
зокрема дільничим ОСОБА_8, який надалі
був притягнений до дисциплінарної
відповідальності за такі неправомірні
дії та відсторонений з посади.

Крім того, з інвентаризаційних
відомостей про проведення технічного
обслуговування дільниці Личаківського
СЕВГО м.Львова на АДРЕСА_1 в с.муроване
вбачається, що дані про обстеження
квартири позивачів та проведення з
ними інструктажу відсутні.

Колегія суддів погоджується з мотивами
рішення щодо порушення посадовими
особами ПАТ «Львівгаз» Правил надання
населенню послуг з газопостачання,
затверджених Постановою КМУ №2296,
«Положення безпеки системи
газопостачання України», затверджених
наказом Державного комітету України по
нагляду за охороною праці №254 від
01.10.1997року та вважає доведеними
обставини заподіяння шкоди позивачам
внаслідок вибуху газу у їх квартирі з
причин демонтажу працівниками ПАТ
«Львівгаз» газового крана на газовій
трубі у квартирі позивачів та
порушення нормативно-правових актів
при виконанні пуску газу в житловому
будинку.

Згідно роз»ясень Постанови (ПВССУ від
01.03.2013року №4), відповідно до частини
першої статті 1187 ЦК джерелом
підвищеної небезпеки належить
визнавати будь-яку діяльність,
здійснення якої створює підвищену
небезпеку завдання шкоди через
неможливість контролю за нею людини, а
також діяльність, пов'язану з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб.

Цивільно-правова відповідальність за
шкоду, завдану діяльністю, що є
джерелом підвищеної небезпеки, настає
у разі її цілеспрямованості (наприклад,
використання транспортних засобів за
їх цільовим призначенням), а також при
мимовільному проявленні шкідливих
властивостей об'єктів, що
використовуються в цій діяльності
(наприклад, у випадку завдання шкоди
внаслідок мимовільного руху
автомобіля). В інших випадках шкода
відшкодовується на загальних
підставах, передбачених статтею 1166 ЦК,
особою, яка її завдала (наприклад, коли
пасажир, відчиняючи двері автомобіля,
що не рухався, спричинив тілесні
ушкодження особі, яка проходила поруч).

Особою, яка зобов'язана відшкодувати
шкоду, завдану джерелом підвищеної
небезпеки, є фізична або юридична
особа, що на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди, позички
тощо) володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку (п.6
Постанови ПВСС 01.03.2013року №4).

При завданні шкоди джерелом підвищеної
небезпеки на особу, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, не може бути покладено
обов'язок з її відшкодування, якщо вона
виникла внаслідок непереборної сили
або умислу потерпілого (частина п'ята
статті 1187ЦК). Під непереборною силою
слід розуміти, зокрема, надзвичайні або
невідворотні за даних умов події (пункт
1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті,
які мають зовнішній характер. Під
умислом потерпілого слід розуміти,
зокрема, таку його протиправну
поведінку, коли потерпілий не лише
передбачає, але і бажає або свідомо
допускає настання шкідливого
результату (п.7 ППВСС 01.03.2013року №4).

Таким чином, відповідальність за
заподіяну шкоду позивачам несе ПАТ
«Львівгаз», що здійснює діяльність, яка
є джерелом підвищеної небезпеки.

Як роз»яснено згадуваною Постановою
ПВССУ 01.03.2013року №4, особи, які спільно
завдали шкоди, тобто завдали
неподільної шкоди взаємопов'язаними,
сукупними діями, або діями з єдністю
наміру, несуть солідарну
відповідальність перед потерпілими
(статті 543, 1190 ЦК). У такому самому
порядку відповідають особи, які
здійснюють діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки іншим особам.

Однак, висновки суду першої інстанції
щодо спільності дій обох відповідачів
не відповідають матеріалам справи, не
ґрунтуються на дійсних обставинах
справи, що є самостійною підставою для
скасування рішення, відповідно до
п.3ч.1ст.309 ЦПК.

Вирішуючи спір про відшкодування
моральної шкоди, суд першої інстанції
не врахував, що відшкодування
моральної шкоди є індивідуальним
правом особи, не залежним від прав
інших осіб, які процесуально
виступають на спільній правовій
позиції та з єдиними підставами для
відшкодування.

Згідно ст.1167 ЦК України, моральна шкода,
завдана фізичній особі неправомірними
діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала.

Під моральною шкодою, згідно роз»ясень
Постанови ПВСУ №4 від 31.03.95 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди слід
розуміти втрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема: у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні права власності (в тому
числі інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням
під слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків.

Підстави для відшкодування моральної
шкоди належить перевіряти конкретно
щодо кожного із позивачів, тому суд
першої інстанції при стягненні
моральної шкоди в розмірі 24 000 грн. на
користь усіх позивачів допустив
порушення норм процесуального та
матеріального права, що підставами для
скасування рішення суду.

Розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди апеляційний суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань, яких зазнали кожен
із позивачів у наслідок вибуху газу,
характеру немайнових втрат, їх
тривалості, пошкодження їх майна та
неможливості користування житлом до
усунення пошкоджень, що свідчить про
вимушеність змін у життєвих стосутках,
час та зусилля, необхідні для
відновлення попереднього стану. Тому
визначає розмір відшкодування
моральної шкоди по 5 000 грн. на кожного
із позивачів. При цьому апеляційний
суд виходить із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Доводи позовних вимог до Львівської
залізниці, враховані судом першої
інстанції щодо добровільного
виконання ними частини
відновлювальних робіт після вибуху
газу у квартирі позивачів не можна
вважати підставою для покладення
відповідальності за спричинену шкоду
ПАТ «Львівгаз», джерелом підвищеної
небезпеки. Встановлене добровільне
виконання Львівською залізницею
обов»язку відшкодувати шкоди замість
заподіювача шкоди у спірних
правовідносинах правового значення не
має, пояснюється необхідністю передачі
зданого в експлуатацію будинку до
комунальної власності, тому висновки
суду першої інстанції у цій частині не
ґрунтуються на законі.

Апеляційний суд, встановивши порушення
судом першої інстанції норм
процесуального та матеріального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, скасовує рішення
суду першої інстанції та задовольняє
апеляційну скаргу Львівської
залізниці повністю та частково- ПАТ
«Львівгаз».

За таких обставин, ухвалюючи нове
рішення апеляційний суд, повно та
всебічно з»ясувавши обставини справи,
перевіривши доводи апеляційних скарг,
ухвалює нове рішення про часткове
задоволення позову, стягнення з ПАТ
«Львівгаз» на користь позивачів
майнової шкоди у розмірі, визначеному
експертним шляхом (висновок №3753
судової будівельно-технічної
експертизи від 26.07.2011року), без
врахування інфляційних втрат, у
розмірі 44 170грн., моральної - по 5000грн.,
та судових витрат пропорційно до
задоволених вимог у розмірі 2602,88грн. У
позові до Львівської залізниці слід
відмовити за безпідставністю позовних
вимог.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, ч.1 ст.309, ч2
ст.314, 316, 317, 319ЦПК України, колегія
суддів,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ПАТ по
газопостачанню та газифікації
«Львівгаз» та апеляційну скаргу
Державного територіально-галузевого
об»єднання «Львівська залізниця»
задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м.Львова від 30.12.2013 року скасувати
та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2
задовольнити частково.

Стягнути з ПАТ по газопостачанню та
газифікації «Львівгаз» на користь
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2 44 170 грн.
майнової шкоди, завданої вибухом газу в
квартирі АДРЕСА_1

Стягнути з ПАТ по газопостачанню та
газифікації «Львівгаз» на користь
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2 по 5 000
грн., всього 20 000 грн., моральної шкоди,
завданої вибухом газу в квартирі
АДРЕСА_1

У позові ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2
до Державного
територіально-галузевого об»єднання
«Львівська залізниця» відмовити
повністю.

Стягнути з ПАТ по газопостачанню та
газифікації «Львівгаз» на користь
ОСОБА_5 2602 грн.88коп. судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення й
може бути оскаржено протягом 20-ти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя
Н.Л.Шумська

Судді
Л.Б.Струс

І.І.Кабаль