Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1912/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Степанов С. В.
Доповідач Суржик М. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

22.07.2014 рокуКолегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Кіровоградської
області в складі :

головуючого : судді Суржика М.М.,

суддів : Бєлінської І.М., Савченко С.О.,

при секретарі Гончар О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_2 та
Селянського фермерського об'єднання
"Володимирівське" на рішення
Долинського районного суду
Кіровоградської області від 24 жовтня
2013 року по справі за позовом ОСОБА_2 до
Селянського фермерського об'єднання
"Володимирівське", треті особи Відділ
Держземагенства у Долинському районі
Кіровоградської області, реєстраційна
служба Головного управління юстиції
про визнання недійсним договору оренди
земельної ділянки та заборону
користуватись земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до селянського
фермерського об'єднання "
Володимирівське" (далі СФО), треті особи
відділ Держземагенства у Долинському
районі Кіровоградської області (далі
Держземагенство), реєстраційна служба
Головного управління юстиції про
визнання недійсним договору оренди
земельної ділянки та заборону
користуватись земельною ділянкою.

Зазначила, що вона 29 грудня 2003 року
уклала договір оренди належної їй
земельної ділянки з СФО терміном на 5
років. Після укладання вищевказаного
договору керівник СФО ОСОБА_3 не
повернув орендодавцю примірник
договору. В 2009 році ОСОБА_3 загинув, а
новий керівник пояснив, що ОСОБА_3 не
передав йому її примірник договору.
Після закінчення дії договору весною
2009 року, позивач звернувся до керівника
СФО і повідомив про те , що має намір
самостійно користуватись своєю
земельною ділянкою. Однак керівник СФО
йому пояснив, що оскільки той вчасно
не звернувся до орендаря з відповідною
заявою про припинення дії договору
оренди землі, то договір оренди
земельної ділянки автоматично
продовжено на той же термін і на тих же
умовах, тобто до 29 грудня 2013 року, на що
позивач погодився.

В 2012 року позивач звернувся до
керівника СФО із заявою про те, що по
закінченню строку дії договору він не
бажає продовжувати договірні
правовідносини і щоби СФО восени 2013
року ділянку не засівали. Від
керівника СФО позивач довідався, що дія
договору була продовжена не на 5 років,
а на 15 років, а тому СФО має намір
використовувати земельну ділянку до 29
грудня 2018 року.

Позивач зазначив, що договір оренди
укладений з недодержанням в момент
вчинення угоди вимог, які встановлені
законодавством, тобто, в договорі
оренди відсутні істотні умови, а саме :
відсутні місце розташування земельної
ділянки, відповідальність за несплату
орендної плати, умови використання та
цільове призначення ділянки, умови
збереження об'єкту оренди, умови і
строки передачі ділянки орендарю,
існуючі обмеження щодо використання
ділянки, визначення сторонни, що несе
ризик випадкового пошкодження,
знищення об'єкту, також відсутні план
схеми та акти прийому передачі ділянки.

Рішенням суду позов задоволено
частково. Визнано недійсним окрему
частину договору щодо строків дії
договору, визнано строк дії договору з
29 грудня 2003 року по 31 грудня 2013 року,
заборонено СФО користуватись
земельною ділянкою ОСОБА_2 після 29
грудня 2013 року.

Не погоджуючись з рішенням
суду в скарзі апелянти зазначають, що
при постановленні рішення судом
порушені норми матеріального та
процесуального права. ОСОБА_2 просила
рішення суду скасувати, позов
задовольнити повністю, а СФО просить
рішення скасувати в частині
задоволених вимог та в позові
відмовити повністю.

Рішенням Апеляційного суду
Кіровоградської області від 04 грудня
2013 року рішення суду 1-ої інстанції
скасовано, у задоволені позовних вимог
відмовлено повністю.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 21 травня 2014 року
рішення апеляційної інстанції
скасовано з тих підстав, що апеляційним
судом не у повному обсязі дотримано
вимог ст.ст.213,214,316 ЦПК України, суд не
звернув увагу на положення ч.1 ст.792,
ст.ст. 203,217 ЦК України.

Заслухавши доповідача,
дослідивши доводи апеляційних скарг в
межах, передбачених ст.303 ЦПК України та
матеріали справи колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_2
та СФО підлягають задоволенню
частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.202, ч.ч.1,3 ст.203 ЦК
України, правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків, зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам, волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Згідно зі ст. 215 ЦК України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 217 ЦК України,
недійсність окремої частини правочину
не має наслідком недійсності інших
його частин і правочину в цілому, якщо
можна припустити, що правочин був би
вчинений і без включення до нього
недійсної частини.

За положенням ч.1 ст. 792 ЦК України, за
договором найму (оренди) земельної
ділянки наймодавець зобов'язується
передати наймачеві земельну ділянку на
встановлений договором строк у
володіння та користування за плату, що
узгоджується з положеннями ст.ст.13,14 ЗУ
"Про оренду землі".

Колегією суддів на підставі
досліджених доказів встановлено, що з
договору оренди земельного паю від 29
грудня 2003 року вбачається, що зміст п.1.2
договору оренди, укладеного між
ОСОБА_2 та СФО, надруковано в наступній
редакції: "Сторони погоджуються на
оренду земельної ділянки протягом 5
(п'ять) років, починаючи з _(прочерк) року
і закінчуючи _ (прочерк) року, ручкою
текст *5 (п'ять) років" перекреслено,
зверху дописано "п'ятнадцять" та
заповнено пробіли з 29 грудня 2003 по 31
грудня 2018.

Виправлення не обумовлені підписами
сторін договору, що дає підстави
колегії суддів вважати, що позивач про
зміни строку договору ознайомлений не
був і на такі умови договору не
погоджувався, на чому і наполягає його
представник в апеляційному суді.

Оскільки строк договору є однією із
істотних умов договору оренди, яка
передбачена і додержана сторонами не
була, то колегія суддів дійшла
висновку, що такий договір є недійсним.

Згідно з ч.1 ст.391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Позовна вимога щодо заборони СФО
використовувати земельну ділянку
колегія суддів вважає передчасною,
оскільки, лише у випадку чинення
перешкод у користуванні земельної
ділянки позивачка має право звернутись
до суду із позовом про усунення таких
перешкод. Визнання договору недійсним
і є тією обставиною, яка позбавляє СФО
на законних підставах користуватись
земельною ділянкою позивачки.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.309 ЦПК
України, підставами для скасування
рішення першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є
порушення або неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла переконання, що рішення суду
підлягає скасуванню, а позов
задоволенню.

При зверненні до суду з позовом позивач
сплатив 114,71грн. судових витрат та
57.35грн. при подачі апеляційної скарги.

Відповідно до ст.88 ЦПК України
зазначені витрати покладаються на
відповідача.

Керуючись ст.ст.303,307, 309,313,314,316 ЦПК
України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2, Селянського
фермерського об'єднання
"Володимирівське" задовольнити
частково.

Рішення Долинського районного суду
Кіровоградської області від 24 жовтня
2013 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до СФО
«Володимирівське» , треті особи
Відділу Держземагенства у Долинському
районі Кіровоградської області,
Реєстраційна служба Головного
управління юстиції задовольнити
частково.

Визнати недійсним договір оренди
земельної ділянки, укладений 29 грудня
2003 року між селянським фермерським
об'єднанням «Володимирівське» та
ОСОБА_2 до 31 грудня 2018 року,
зареєстрований 29 грудня 2003 року за № 479
ДП «КРЦЗДК».

В позові ОСОБА_2 до СФО
«Володимирівське» про заборону
користуватись земельною ділянкою
відмовити.

Стягнути з селянського фермерського
об'єднання «Володимирівське»
(ідентифікаційний код 13757207) на користь
ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 172 (сто
сімдесят дві) грн..06коп. судового збору.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді