Єдиний унікальний номер 2-239/97
Номер провадження 22-ц/775/5697/2014
Апеляційний суд Донецької області в
Головуючого судді Санікової О.С.
суддів Канурної О.Д., Груіцької Л.О.
при секретарі Баранчикові Є.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Будьоннівського районного фінансового
відділу м. Донецька про встановлення
факту прийняття спадщини та визнання
права власності в порядку спадкування
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Будьоннівського районного
суду м. Донецька від 27 лютого 1997 року,-

в с т а н
о в и в :

До суду з зазначеним позовом ОСОБА_1
звернувся у лютому 1997 року, посилаючись
на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер його
батько ОСОБА_4, який постійно проживав
за адресою: АДРЕСА_1. Після його смерті
залишилось спадкове майно, а саме:
житловий будинок АДРЕСА_2 в м. Донецьку,
яке було придбано його батьком за
договором купівлі-продажу від 24 травня
1995 року, посвідченим приватним
нотаріусом Донецького міського
нотаріального округу і зареєстровано в
бюро технічної інвентаризації 30 травня
1995 року за реєстровим номером 59984.

Одразу після покупки будинку він
вселився туди для постійного
проживання і проживає там з травня
місяця по наступний час без прописки.

Після смерті батька він фактично
прийняв спадщину, оскільки проживає у
спадковому будинку, порається за
будинком та земельною ділянкою; у
жовтні 1995 року здійснив поточний
ремонт.

В наступний час він не може оформити
свої спадкові права в нотаріальній
конторі, оскільки протягом 6 місяців не
звернувся з відповідною заявою.

Його мати померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року
ще до придбання батьком будинку; інших
спадкоємців, передбачених законом,
крім нього, немає.

Просив встановити факт прийняття
ним спадщини після смерті батька і
визнати за ним право власності на
житловий будинок АДРЕСА_2 в м. Донецьку
в порядку спадкування.

Рішенням Будьоннівського районного
суду м. Донецька від 27 лютого 1997 року
встановлений факт прийняття ОСОБА_1
спадщини після смерті батька ОСОБА_4,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року; визнано за
ОСОБА_1 право власності на
домоволодіння АДРЕСА_2 в м. Донецьку.
При цьому суд першої інстанції
розглянув вимоги ОСОБА_1 не в позовному
провадженні, як були заявлені позовні
вимоги, а в порядку ст. 273 ЦПК України,
яка на час ухвалення рішення
регулювала порядок розгляду справ про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення.

В апеляційній скарзі рішення суду
просить скасувати ОСОБА_3, посилаючись
на невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
норм матеріального та процесуального
права і, зокрема на те, що судом зовсім
не були досліджені докази відносно
кількості спадкоємців; судом не було
витребувано в державній нотаріальній
конторі за місцем відкриття спадщини
підтвердження про наявність або
відсутність спадкової справи, тим
більше, що спадкова справа була, тому що
6 червня 1995 року його батько склав
заповіт, яким заповів все своє майно, в
тому числі і будинок за адресою: м.
Донецьк, АДРЕСА_2, синам ОСОБА_3 та
ОСОБА_1, тобто йому та його брату -
позивачу по справі і тому не зрозуміло
за яких підстав, спираючись на які
докази суд встановив факт прийняття
позивачем спадщини і визнав за ним
право власності на домоволодіння.

У судовому засіданні апеляційного
суду ОСОБА_3 підтримав доводи
апеляційної скарги, просив її
задовольнити. З доданих до апеляційної
скарги документів вбачається, що
ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, що
підтверджено копією свідоцтва про
смерть, виданого відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
Пролетарського районного управління
юстиції у м. Донецьку. Згідно
повідомлення Дев'ятої донецької
державної нотаріальної контори у
справах нотаріальної контори немає
спадкової справи до майна померлого
ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_1.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
апелянта, перевіривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_1 суд
першої інстанції виходив з того, що він
є єдиним спадкоємцем після смерті
свого батька і зібраними по справі
доказами встановлено, що він фактично
прийняв спадщину.

Проте з такими висновками погодитися
не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення
суду першої інстанції не відповідає.

Як роз'яснено у постанові Пленуму
Верховного Суду України №7 від 30 травня
2008 року «Про судову практику у справах
про спадкування» відносини
спадкування регулюються правилами ЦК,
якщо спадщина відкрилась не раніше 1
січня 2004 року. У разі відкриття
спадщини до зазначеної дати
застосовується чинне на той час
законодавство, зокрема, відповідні
правила Цивільного кодексу
Української РСР, у тому числі щодо
прийняття спадщини, кола спадкоємців
за законом. Справи про спадкування
розглядаються судами за правилами
позовного провадження, якщо особа
звертається до суду з вимогою про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення, які можуть вплинути на
спадкові права й обов'язки інших осіб
та (або) за наявності інших спадкоємців
і спору між ними.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною
заявою, зазначивши в якості
відповідача Будьоннівський районний
фінансовий відділ м. Донецька. При
цьому в позовній заяві ОСОБА_1 зазначив,
що інших спадкоємців після смерті
батька, крім нього, немає.

Проте, як вбачається з апеляції і
доданих до неї документів 6 червня 1995
року ОСОБА_4 був складений заповіт,
посвідчений державним нотаріусом
Дев'ятої донецької державної
нотаріальної контори, відповідно до
якого він заповів жилий будинок з
надвірними побудовами, що знаходиться
в місті Донецьку по АДРЕСА_2 своїм дітям
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в рівних частинах
кожному.

Проте суд першої інстанції зазначені
обставини не перевірив, не залучив до
участі у справі в якості відповідача
ОСОБА_3, в результаті чого ухвалив
рішення в порушення ч.3 ст. 213 ЦПК
України.

За таких обставин рішення суду
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1, 309
ч.1, 314 ч.2, 316 ЦПК України, апеляційний
суд,-

В И Р
І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Будьоннівського
районного суду м. Донецька від 27 лютого
1997 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до Будьоннівського районного
фінансового відділу м. Донецька про
встановлення факту прийняття спадщини
та визнання права власності в порядку
спадкування відмовити.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів після
набрання законної сили рішенням
апеляційного суду.

Судді: