22-ц/775/814/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції Кашицька
У Х В А Л А

Іменем України

16 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого Песоцької Л.І.

суддів Мальцевої Є.Є., Ігнатоля
Т.Г.

при секретарі Брежнєві Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
багатопрофільне підприємство
«Азовмашпром» (далі ТОВ БП
«Азовмашпром») про стягнення
заробітної плати, компенсації за
невикористану відпустку, вихідної
допомоги, середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні та
відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом і, посилаючись на те, що
він працював у відповідача з 11
листопада 2011 року по 24 лютого 2014 року
охоронником у відділі охорони, з грудня
2012 року по лютий 2014 року відповідач не
виплачував йому заробітну плату, що
стало причиною його звільнення з
роботи з 24 лютого 2014 року на підставі
ст. 38 КЗпП України, просив стягнути з
відповідача на його користь
заборгованість по заробітній платі в
сумі 22738,86 грн., індексацію заробітної
плати в сумі 197,48 грн., компенсацію за
невикористану відпустку в сумі 2567,58
грн., вихідну допомогу в розмірі 4665,53
грн., середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні в
сумі 6636 грн. та у відшкодування
моральної шкоди 1000 грн.

Заочним рішенням Іллічівського
районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 24 квітня 2014 року
стягнуто з ТОВ БП «Азовмашпром» на
користь ОСОБА_1 заборгованість із
заробітної плати і компенсацію за
невикористану відпустку в сумі 22732,86
грн., середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні в
сумі 3497,52 грн., відшкодування моральної
шкоди в розмірі 200 грн. та судовий збір
на користь держави в розмірі 262,30 грн. У
задоволенні вимог про стягнення сум
індексації заробітної плати та
вихідної допомоги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
та ухвалити рішення, яким задовольнити
ці вимоги, посилається на неповне
з'ясування судом обставин справи,
порушення норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права. Зокрема,
посилається на те, що судом не
враховано, що підставою його
звільнення за власним бажанням була
невиплата відповідачем заробітної
плати і що відповідачем не
виплачувались суми індексації
заробітної плати.

В частині стягнення заборгованості по
заробітній платі, компенсації за
невикористану відпустку, середнього
заробітку за затримку розрахунку і
відшкодування моральної шкоди судове
рішення не оскаржується, тому в силу ст.
303 ЦПК України не переглядається.

У судове засідання позивач, його
представник ОСОБА_2 та представник
відповідача не з'явились, про розгляд
справи повідомлені. Надійшли заяви про
розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких підстав.

У відповідності з вимогами ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 11
листопада 2011 року працював охоронником
у відділі охорони ТОВ БП «Азовмашпром».
24 лютого 2014 року він був звільнений з
роботи за власним бажанням за ст. 38 КЗпП
України (а.с. 9).

При звільненні йому не була виплачена
заборгованість по заробітній платі з
грудня 2012 року і компенсація за
невикористану відпустку в загальній
сумі 22732,86 грн. (а.с. 10).

Згідно з довідкою ТОВ БП «Азовмашпром»
№ 42 від 12 березня 2014 року
середньочасова заробітна плата
позивача за два місяці до звільнення
становила 9,88 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову про
стягнення вихідної допомоги у розмірі
тримісячного середнього заробітку та
сум індексації заробітної плати, суд
виходив із відсутності законних
підстав для задоволення цих вимог. З
таким висновком не можна не погодитись.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про
індексацію грошових доходів
населення» індексація грошових
доходів населення проводиться в разі,
коли величина індексу споживчих цін
перевищила поріг індексації, який
установлюється в розмірі 101 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для
індексації грошових доходів населення
провадиться наростаючим підсумком,
починаючи з місяця введення в дію цього
Закону.

Для проведення подальшої індексації
грошових доходів населення обчислення
індексу споживчих цін починається за
місяцем, у якому індекс споживчих цін
перевищив поріг індексації, зазначений
у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення
у зв'язку з індексацією здійснюється з
першого числа місяця, що настає за
місяцем, у якому опубліковано індекс
споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення
підвищено з урахуванням прогнозного
рівня інфляції випереджаючим шляхом,
при визначенні обсягу підвищення
грошових доходів у зв'язку із
індексацією враховується рівень
такого підвищення у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України.

Згідно з п. 1-1 Порядку проведення
індексації грошових доходів населення,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17 липня 2003 року N
1078, індексація грошових доходів
населення проводиться у разі, коли
величина індексу споживчих цін
перевищила поріг індексації, який
встановлюється в розмірі 101 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для
проведення індексації грошових
доходів населення провадиться
наростаючим підсумком починаючи з
березня 2003 р. - місяця опублікування
Закону України від 06 лютого 2003 р. N 491-IV
"Про внесення змін до Закону України
"Про індексацію грошових доходів
населення".

Для проведення подальшої індексації
грошових доходів населення обчислення
індексу споживчих цін починається за
місяцем, у якому індекс споживчих цін
перевищив поріг індексації, зазначений
в абзаці другому цього пункту.

Відповідно до п.5 Порядку проведення
індексації грошових доходів населення,
у разі підвищення розмірів мінімальної
заробітної плати, пенсії, виплат, що
здійснюються відповідно до
законодавства про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування,
стипендій, а також у разі зростання
грошових доходів населення без
перегляду їх мінімальних розмірів
місяць, в якому відбулося підвищення,
вважається базовим при обчисленні
індексу споживчих цін для індексації
грошових доходів населення. У базовому
місяці значення індексу споживчих цін
приймається за 1 або 100 відсотків.
Індексація грошових доходів, отриманих
громадянами за цей місяць, не
провадиться. З наступного місяця
здійснюється обчислення наростаючим
підсумком індексу споживчих цін для
проведення подальшої індексації.

У разі коли підвищення розмірів
мінімальних соціальних гарантій,
зазначених в абзаці першому цього
пункту, не супроводжується зростанням
грошових доходів громадян,
передбачених пунктом 2 цього Порядку,
грошові доходи індексуються на
загальних підставах відповідно до
пунктів 1- 1 і 4 цього Порядку.

У разі коли грошовий дохід з
урахуванням суми підвищення менше суми
грошового доходу з урахуванням
індексації до його підвищення, у
базовому місяці сума загального доходу
визначається з таким розрахунком, щоб
сума грошового доходу з урахуванням
індексації не перевищувала загального
доходу до його підвищення. Приклад
проведення індексації у разі
підвищення грошових доходів наведено в
додатку 4 до цього Порядку.

У разі підвищення грошових доходів
населення випереджаючим шляхом з
урахуванням прогнозного рівня
інфляції базовим місяцем вважається
місяць, у якому мало місце таке
підвищення.

ОСОБА_1 заявлено вимоги про стягнення
суми індексації заробітної плати за
період з грудня 2012 року по лютий 2014
року.

Проте оскільки у грудні 2012 року, у січні
та грудні 2013 року мало місце підвищення
мінімальної заробітної плати і ці
місяці вважаються базовими, значення
індексу споживчих цін в яких
приймається за 1 або 100 відсотків, і
величина індексу споживчих цін за
спірний період, яка визначена
наростаючим підсумком, не перевищила
поріг індексації в розмірі 101 відсотка,
колегія суддів вважає, що відсутні
підстави не погодитись з рішенням суду
про відмову у задоволені позовних
вимог про стягнення сум індексації
заробітної плати за грудень 2012 року -
лютий 2014 року.

Наведений позивачем розрахунок сум
індексації заробітної плати не
відповідає положенням Порядку
проведення індексації грошових
доходів населення, оскільки в ньому не
враховані базові місяці і не враховано,
індексація заробітної плати
проводиться у разі, коли величина
індексу споживчих цін перевищила поріг
індексації, який встановлюється в
розмірі 101 відсотка.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 38 КЗпП України
працівник має право розірвати трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, попередивши про це власника або
уповноважений ним орган письмово за
два тижні. У разі, коли заява працівника
про звільнення з роботи за власним
бажанням зумовлена неможливістю
продовжувати роботу (переїзд на нове
місце проживання; переведення чоловіка
або дружини на роботу в іншу
місцевість; вступ до навчального
закладу; неможливість проживання у
даній місцевості, підтверджена
медичним висновком; вагітність; догляд
за дитиною до досягнення нею
чотирнадцятирічного віку або
дитиною-інвалідом; догляд за хворим
членом сім'ї відповідно до медичного
висновку або інвалідом I групи; вихід на
пенсію; прийняття на роботу за
конкурсом, а також з інших поважних
причин), власник або уповноважений ним
орган повинен розірвати трудовий
договір у строк, про який просить
працівник.

Працівник має право у визначений ним
строк розірвати трудовий договір за
власним бажанням, якщо власник або
уповноважений ним орган не виконує
законодавство про працю, умови
колективного чи трудового договору.

Згідно зі ст. 44 КЗпП України при
припиненні трудового договору з
підстав, зазначених у пункті 6 статті 36
та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу,
працівникові виплачується вихідна
допомога у розмірі не менше середнього
місячного заробітку; у разі призову або
вступу на військову службу,
направлення на альтернативну
(невійськову) службу (пункт 3 статті 36) -
у розмірі двох мінімальних заробітних
плат; внаслідок порушення власником
або уповноваженим ним органом
законодавства про працю, колективного
чи трудового договору (статті 38 і 39) - у
розмірі, передбаченому колективним
договором, але не менше тримісячного
середнього заробітку.

У п. 11 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 24 грудня 1999 року N 13
«Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці»
роз'яснено, що при припиненні трудового
договору вихідна допомога
виплачується у випадках і розмірі,
передбачених як ст. 44 КЗпП, так і іншими
нормами закону. Наприклад, при
звільненні державного службовця у
зв'язку з досягненням граничного віку
перебування на державній службі
вихідна допомога виплачується йому не
за ст. 44 КЗпП, а згідно зі ст. 37 Закону
"Про державну службу". Працівникові,
який звільняється за станом здоров'я,
вихідна допомога на підставі ст. 44 КЗпП
виплачується в тому разі, коли трудовий
договір із ним розривається з
ініціативи роботодавця за п. 2 ст. 40
КЗпП. Якщо ж трудовий договір
розривається на вимогу працівника
внаслідок порушення роботодавцем
законодавства про охорону праці,
вихідна допомога стягується на його
користь у розмірі тримісячного
середнього заробітку, коли колективним
договором не передбачено більшого її
розміру.

Згідно з даними наказу № 05 від 24 лютого
2014 року ТОВ БП «Азовмашпром» ОСОБА_1
звільнений з роботи за власним
бажанням за ст. 38 КЗпП України без
зазначення причини звільнення (а.с. 49).

Про це свідчить і запис в його трудовій
книжці (а.с. 9).

Таким чином, оскільки позивач
звільнений з роботи за власним
бажанням без зазначення як причини
звільнення невиконання уповноваженим
власником органом законодавства про
працю, суд обґрунтовано дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення позову про стягнення з
відповідача на його користь вихідної
допомоги.

Доводи апеляційної скарги про те, що
причиною звільнення позивача було
порушення відповідачем трудового
законодавства, не можуть бути прийняті
до уваги, оскільки звільнення з роботи
не проведено із зазначеної підстави.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що рішення суду відповідає
вимогам ст. ст. 10, 60, 213-214 ЦПК України та
положенням ст. ст. 38, 44, 95 КЗпП України і
підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів,

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Іллічівського
районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 24 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
чинності безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Судді