АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3999/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Якименко Л.Г. Доповідач - Лаченкова
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2014 року
м. Дніпропетровськ

19 травня 2014 року колегія суддів
судової палати по цивільним справам
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого судді
- Лаченкової О.В.

суддів
- Варенко О.П., Городничої В.С.,

при секретарі
- Цибук Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Амур-Нижньодніпровського районну м.
Дніпропетровська від 12 лютого 2009 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до
Амур-Нижньодніпровської районної у м.
Дніпропетровську ради, третя особа
Четверта дніпропетровська державна
нотаріальна контора, про встановлення
факту родинних відносин, прийняття
спадщини, визнання права власності в
порядку спадкування та визнання права
власності на об'єкти -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулася до суду із
позовною заявою до відповідача про
встановлення факту родинних відносин,
прийняття спадщини, визнання права
власності в порядку спадкування та
визнання права власності на об'єкти
самовільного будівництва.

Рішенням
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 12 лютого
2009 року позовні вимоги ОСОБА_3 були
задоволені в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить суд скасувати рішення
Амур-Нижньодніпровського районну м.
Дніпропетровська від 12 лютого 2009 року в
частині визнання за ОСОБА_3 права
власності на приміщення 1-4 житловою
площею 11,3 кв.м., у житловому будинку літ.
А-1, що розташований в будинку АДРЕСА_1 у
місті Дніпропетровську, в іншій
частині рішення залишити без змін.

Вислухавши учасників процесу, що
з'явилися, вивчивши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу слід задовольнити,
рішення суду першої інстанції
скасувати частково .

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом

Судом встановлено, щоІНФОРМАЦІЯ_1
року помер ОСОБА_4, актовий запис № 1474
від 18.08.2000 року. Після його смерті
відкрилася спадщина у вигляді 43/200
частин домоволодіння АДРЕСА_1 в м.
Дніпропетровську, яку фактично
прийняла спадкоємиця за заповітом
ОСОБА_3, шляхом вступу в управління та
володіння спадковим майном та подавши
протягом шестимісячного строку
відповідну заяву до нотаріальної
контори. Але свідоцтво про право на
спадщину позивачка не отримувала,
оскільки вважала, що видача свідоцтва
термінами не обмежена.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_5,
актовий запис №561 від ІНФОРМАЦІЯ_2 року.
Після її смерті відкрилася спадщина у
вигляді 43/200 частин домоволодіння
АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську. Єдиною
спадкоємицею після ОСОБА_5 є її онука
ОСОБА_3, яка фактично прийняла спадщину,
оскільки на день смерті бабки постійно
мешкала у спірному домоволодінні та
фактично вступила в управління та
володіння спадковим майном. Із заявою
до нотаріальної контори про прийняття
спадщини позивачка не зверталася,
оскільки не збереглося свідоцтво про
народження її батька ОСОБА_4, що
підтверджувало б родинні відносини
ОСОБА_3 з її бабусею ОСОБА_5 Отримати
повторне свідоцтво про народження
неможливо, оскільки не відомо місце
народження ОСОБА_4

Суд першої інстанції обґрунтовано
задовольнив позовні вимоги і
встановив факт родинних відносин між
позивачкою і її бабусею ОСОБА_5, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, а також
встановив факт прийняття позивачкою
спадщини після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
та визнати за нею право власності в
порядку спадкування після смерті
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на 43/100 частин
домоволодіння АДРЕСА_1 в місті
Дніпропетровську, а також визнати
право власності на самовільну будівлю:
гараж літ. Б, що розташовані по АДРЕСА_1
в місті Дніпропетровську, без
додаткових актів введення в
експлуатацію.

Щодо рішення в частині визнання
за ОСОБА_3 права власності на
приміщення 1-4 житловою площею 11,3 кв.м. у
житловому будинку літ. А-1, що
розташований в будинку АДРЕСА_1 у місті
Дніпропетровську в цій частині воно
незаконне та необґрунтоване у зв'язку з
тим, що судом було неповно та не
правильно встановлено обставини, які
мають істотне значення для справи,
внаслідок неправильного дослідження
та оцінки доказів з наступних підстав.

23 вересня 2004 року між ОСОБА_2 та
ОСОБА_7 було укладено договір купівлі -
продажу квартири № 1, що знаходиться у
житловому будинку АДРЕСА_1 у м.
Дніпропетровську. Ця квартира в
житловому будинку А-1 складається з 1 -
веранди, 2 - кухні, 3 - коридору, 4,5,6,7 -
житлових, 8 - санвузла, 9 - тамбуру.
Житлова площа - 44,9 кв.м., загальна площа -
75,5 кв.м. (пункти 1,2 Договору).

Вказаний договір було посвідчено
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_8,
зареєстровано в реєстрі за № 4446, а
також зареєстровано в Державному
реєстрі правочинів ( № витягу 137684,
реєстраційний номер 127810)

В подальшому, 26. 10.2004 року Комунальним
підприємством «Дніпропетровське
Міжміське бюро технічної
інвентаризації» Дніпропетровської
обласної ради було здійснено
реєстрацію права власності на
зазначене нерухоме майно, що
підтверджується витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно (реєстраційний номер № 2447250,
номер витягу 5200060).

Відповідно до положень ч.1 ст. 321
ЦПК України право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права
власності чи обмежений у його
здійсненні.

Згідно ст. 328 ЦПК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності на майно за
договором, який підлягає нотаріальному
посвідченню, виникає у набувача з
моменту такого посвідчення або з
моменту набрання законної сили
рішенням суду про визнання договору,
не посвідченого нотаріально, дійсним.
Права на нерухоме майн, які підлягають
державній реєстрації, виникають з дня
такої реєстрації відповідно до закону.

Ч. 1 ст. 182 ЦК України встановлено, що
право власності та інші речові права на
нерухомі речі, обмеження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

Враховуючи те, що у ОСОБА_2 наявні
чинні правовстановлюючі документи на
вказане приміщення 1-4 житловою площею
11,3 кв.м. у житловому будинку літ. А-1, що
розташований в будинку АДРЕСА_1 у місті
Дніпропетровську , ОСОБА_2 є власницею
вказаного приміщення, а визнання права
власності за ОСОБА_3 порушує права
ОСОБА_2, як власника вказаного майна.

Виходячи зі ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є порушення
або неправильне застосування норм
матеріального права. Норми
матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Колегія суддів вважає,що
рішення Амур-Нижньодніпровського
районну м.Дніпропетровська від 12
лютого 2009 року необхідно скасувати в
частині визнання права власності за
ОСОБА_3 на приміщення 1-4 житловою площею
11,3 м2 у житловому будинку літ. А-1, що
розташоване в будинку АДРЕСА_1 в м.
Дніпропетровська та в цій частині
винести нове рішення, яким у визнанні
право власності на це житлове
приміщення відмовити

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського
районну м. Дніпропетровська від 12
лютого 2009 - скасувати в частині
визнання права власності та в цій
частині винести нове рішення, яким у
визнанні права власності за ОСОБА_3 на
приміщення 1-4 житловою площею 11,3 м2 у
житловому будинку літ. А-1, що
розташоване в будинку АДРЕСА_1 в м.
Дніпропетровська - відмовити.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Судді