Справа № 367/1705/13-ц Головуючий у І
інстанції Чернов Д.Є.Провадження №
22-ц/780/4200/14 Доповідач у 2 інстанції
Сушко Л.П.Категорія 46
РІШЕННЯ

Іменем України

16 липня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого судді:
Сушко Л.П.,

суддів:
Лащенка В.Д., Кулішенка Ю,М.,

при секретарі:
Горошук І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне
рішення Ірпіньського міського суду
Київської області від 20 травня 2013 року
у справі за позовом Прокурора міста
Ірпення Київської області в інтересах
держави до Коцюбинської селищної ради
Київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_2,
третя особа: Комунальне підприємство
"Святошинське лісопаркове
господарство" про визнання недійсним
рішення, державного акту на право
власності на землю, визнання права
власності на земельну ділянку,-

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2013 року прокурор м. Ірпеня
Київської області звернувся до суду з
позовом до Коцюбинської селищної ради
Київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_2,
третя особа КП «Святошинське
лісопаркове господарство» про
визнання недійсним рішення, державного
акту на право власності на землю,
визнання права власності на земельну
ділянку, обґрунтовуючи його тим, що
рішенням Коцюбинської селищної ради
від 24 грудня 2008 року №1761/25-5 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1» ОСОБА_3
затверджено проект землеустрою щодо
відведення та передачі у приватну
власність земельної ділянки площею 0,15
га для вказаних цілей. На підставі
зазначеного рішення ОСОБА_3 видано
Державний акт серії ЯЗ №449602 на право
власності на вказану земельну ділянку
площею 0,15 га, кадастровий номер
:01:042:0004. Вважає, що спірна земельна
ділянка знаходиться за межами селища
Коцюбинське і Коцюбинською селищною
радою її було передано у приватну
власність за рахунок земель, що
перебувають в постійному користуванні
комунального підприємства
«Святошинське лісопаркове
господарство», оскільки вказану
земельну ділянку було надано
останньому у користування на підставі
постанови Ради Міністрів УРСР від 20
червня 1956 року №673 без виключення її з
Держлісфонду України та згідно з
картографічними матеріалами
лісовпорядкування обліковуються як
квартали Святошинського та Київського
лісництв. Зазначену земельну ділянку в
приватну власність відповідача було
передано без її вилучення з
користування КП «Святошинське
лісопаркове господарство», тобто без
відома держави в особі уповноваженого
органу та постійного землекористувача,
яким є КП «Святошинське лісопаркове
господарство». Крім того, при прийнятті
рішення Коцюбинською селищною радою не
було дотримано вимоги ст.ст.20, 21
Земельного кодексу України, ст.57
Лісового кодексу України, оскільки
зміна цільового призначення спірної
земельної ділянки з лісового фонду на
землі для будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд не проводилась, будь
яких рішень щодо такої зміни не
приймалось. Також зазначає, що у
порушення вимог ст. 9 Закону України
«Про державну експертизу
землевпорядної документації», якою
передбачено обов'язковість проведення
вказаної експертизи проектів
землеустрою щодо відведення земель
лісогосподарського призначення,
державна експертиза проекту
землеустрою щодо відведення спірної
земельної ділянки ОСОБА_3 не
проводилась. Вказує, що відведення
спірної земельної ділянки відповідачу
під будівництво і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд генеральним планом
смт. Коцюбинське не передбачено, а
отже оскаржуване рішення Коцюбинською
селищною радою прийнято також у
порушення вимог ст.39 Земельного
кодексу України, ст.ст. 3, 10, 12, 13, 23 Закону
України «Про планування і забудову
територій». Вважає, що рішення
Коцюбинської селищної ради від 24
грудня 2008 року №1761/25-5 не відповідає
вимогам закону, порушує право
державної власності на спірну земельну
ділянку, а тому підлягає визнанню
недійсним виданий ОСОБА_3 на підставі
вказаного рішення державний акт на
право власності на земельну ділянку.
Зазначає, що оскільки уповноваженим
державою органом рішення про передачу
спірної земельної ділянки у власність
ОСОБА_3 не приймалось, відповідно до
ст.346 ЦК України право державної
власності на цю ділянку не припинено, а
право власності відповідача на неї на
законних підставах не виникло. У
зв'язку з цим просив суд визнати
недійсним рішення Коцюбинської
селищної ради від 24 грудня 2008 року
№1761/25-5 «Про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення та
передачу у приватну власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1», визнати недійсним державний
акт серії ЯЗ №449602 на право власності на
земельну ділянку, кадастровий номер
:01:042:0004, виданий на ім'я ОСОБА_3
визнати право власності держави на
вказану земельну ділянку судові
витрати покласти на відповідачів. В
ході судового розгляду прокурор
уточнив позовні вимоги, просив
залучити співвідповідачем ОСОБА_2,
оскільки ОСОБА_3 відчужила
вищезазначену земельну ділянку ОСОБА_2
про що зроблено відмітку на державному
акті про право власності на земельну
ділянку. Крім того, просив визнати
недійсним державний акт серії ЯЗ №449602
на право власності на земельну ділянку,
кадастровий номер :01:042:0004, виданий
на ім'я ОСОБА_3 з відміткою про перехід
права власності до ОСОБА_2 та скасувати
його державну реєстрацію.

Заочним рішенням Ірпінського міського
суду Київської області від 20 травня 2013
року позов задоволено частково,
визнано недійсним рішення
Коцюбинської селищної ради від 24
грудня 2008 року №1761/25-5 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1», визнано
недійсним виданий ОСОБА_3 державний акт
серії ЯЗ№449602 на право власності на
земельну ділянку, кадастровий номер
:01:042:0004 з відміткою про перехід
права власності до ОСОБА_2, в іншій
частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_2, просить заочне рішення
скасувати та ухвалити нове про відмову
в задоволені позовних вимог,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення судом норм матеріального
права. Зазначив, що приймаючи
оскаржувані рішення, Коцюбинська
селищна рада діяла в межах своїх
повноважень, відповідно до
встановленого порядку та з дотриманням
процедури їх прийняття, а тому
відсутні підстави для їх скасування.
Крім того, враховуючи чинність
договору купівлі-продажу, визнання
поряд з державним актом недійсною
також і відмітку про перехід права
власності є незаконним.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Задовольняючи позов частково і
визнаючи недійсними рішення селищної
ради та державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯЗ
№ 449602, суд першої інстанції
обґрунтовував свої висновки тим, що на
момент прийняття Коцюбинською
селищною радою рішення від 24 грудня 2008
року про передачу у власність ОСОБА_3
земельної ділянки площею 0,1500 га, межі
селища Коцюбинське у встановленому
законом порядку визначені не були,
генеральний план населеного пункту
відсутній. Отже, селищною радою не
було з'ясовано чи знаходиться виділена
земельна ділянка в межах селища, а
відтак розпоряджатися цією ділянкою
рада не мала права, що у свою чергу
відповідно до ст.152 ЗК України є
підставою для визнання недійсними
оспорюваного рішення.

Такі висновки суду відповідають
обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно частин 1 і 3 ст.152 ЗК України
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані із позбавленням права
володіння земельною ділянко. Захист
прав громадян та юридичних осіб на
земельні ділянки здійснюється шляхом
визнання недійсними рішень органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування.

Відповідно до ч.3 ст.116 ЗК України
безоплатна передача земельних ділянок
у власність громадян проводиться у
разі одержання земельних ділянок із
земель комунальної власності у межах
норм безоплатної приватизації,
визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.122 ЗК України
сільські, селищні, міські ради
передають земельні ділянки у
власність або у користування із земель
комунальної власності відповідних
територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ст.173 ЗК України межа
району, села, селища, міста, району у
місті - це умовна замкнена лінія на
поверхні землі, що відокремлює
територію району, села, селища, міста,
району у місті від інших територій.

Відповідно до ч.2 ст.174 ЗК України
рішення про встановлення, зміну меж
сіл, селищ, які входять до складу
відповідного району, приймаються
районною радою за поданням відповідних
сільських, селищних рад. Рішення про
встановлення і зміну меж сіл, селищ, які
не входять до складу відповідного
району, або у разі, якщо районна рада
не утворена, приймаються
Верховною Радою Автономної Республіки
Крим, обласними, Київською та
Севастопольською міськими радами за
поданням відповідних сільських,
селищних рад.

Згідно ст.176 ЗК України межі
адміністративно-територіальних
одиниць посвідчуються державним актом
України.

Відповідно до ч. 12 розділу X «Перехідні
положення» ЗК України до розмежування
земель державної та комунальної
власності повноваження щодо
розпорядження землями (крім земель,
переданих у приватну власність, та
земель, зазначених в абзаці третьому
цього пункту) в межах населених
пунктів, здійснюють відповідні
сільські, селищні, міські ради, а за
межами населених пунктів - відповідні
органи виконавчої влади.

Судом першої інстанції встановлено і
підтверджується матеріалами справи, що
рішенням Коцюбинської селищної ради
Київської області від 24 грудня 2008 року
затверджено проект землеустрою та
передано у власність ОСОБА_3 земельну
ділянку для будівництва і
обслуговування будинку площею 0,1500 га
по АДРЕСА_1. На підставі даного рішення
ОСОБА_3 25 лютого 2009 року видано
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯЗ № 449602
(кадастровий номер :01:042:0004). (а.с. 7-8)

Також судом встановлено, що на час
передачі Коцюбинської селищною радою у
власність ОСОБА_3 спірної земельної
ділянки межі селища Коцюбинське
Київської області у встановленому
законом порядку не установлювалися,
проект встановлення меж не розроблявся
і не затверджувався, державний акт,
який би визначав межі селища, та
генеральний план населеного пункту
відсутні.

За таких обставин суд обґрунтовано
задовольнив вимоги прокурора про
визнання недійсним рішення про
передачу у власність ОСОБА_3 земельної
ділянки.

Проте, колегія суддів не може
погодитися із висновками суду в
частині визнання недійсним виданого на
ім'я ОСОБА_3 державного акта на право
власності на земельну ділянку серії ЯЗ
№449602 та скасування його державної
реєстрації, оскільки суд у порушення
вимог статей 213, 214 ЦПК України в
достатньому обсязі не визначився із
характером спірних правовідносин, що
потягло невірне вирішення спору в цій
частині.

Так судом встановлено, що 24 квітня 2009
року ОСОБА_3 за договором
купівлі-продажу провела відчуження
спірної земельної ділянки відповідачу
ОСОБА_2 і на державному акті на право
власності на земельну ділянку серії ЯЗ
№ 449602 зроблено відмітку про перехід
права власності на земельну ділянку до
останнього.

Задовольняючи вимоги прокурора в цій
частині, суд виходив з того, що у зв'язку
із визнанням недійсним рішення ради
про передачу у власність ОСОБА_3
земельної ділянки, є правові підстави
для визнання недійсним виданого на її
ім'я державного акта серії ЯЗ № 449602 із
відміткою про перехід права власності
на земельну ділянку до ОСОБА_2 та
скасування його державної реєстрації.

При цьому суд залишив поза увагою, що
вказаний державний акт є документом,
який посвідчує право власності на
ділянку ОСОБА_2, а також залишив поза
увагою підстави позову прокурора, який
вказував, що укладений між
відповідачами договір купівлі-продажу
спірної ділянки є нікчемним згідно
положень ст.228 ЦК України як такий, що
порушує публічний порядок, і не
потребує визнання його недійсним. Саме
у зв'язку з нікчемністю договору
прокурор вважав, що державний акт
слід визнати недійсним.

Ухвалюючи рішення в цій частині, суд
прийшов до правильного висновку про
необґрунтованість посилань прокурора
на нікчемність договору
купівлі-продажу від 24 квітня 2009 року,
оскільки прокурор не надав доказів, що
даний правочин порушує публічний
порядок. Однак, прийшовши до таких
висновків, суд на порушення вимог ст.81,
131, 152 ЗК України, ст.204 ЦК України, та
всупереч попереднім висновкам про
відсутність підстав вважати договір
купівлі-продажу нікчемним, визнав
державний акт із відміткою про перехід
права власності на земельну ділянку до
ОСОБА_2 недійсним.

Наведене свідчить про порушення вимог
процесуального закону щодо законності
і обґрунтованості рішення.

Крім того, суд не звернув уваги, що
державний акт серії ЯЗ № 449602 із
відміткою про перехід права власності
на земельну ділянку до ОСОБА_2 вже є
правовстановлюючим документом на
ділянку ОСОБА_3, а правовою підставою
реєстрації за ним права власності на
ділянку є договір купівлі-продажу від 24
квітня 2009 року. Відповідно без
вирішення питання щодо правомірності
набуття ОСОБА_2 права на спірну ділянку
за цивільно-правовою угодою, як це
передбачає п.«в» ч.3 ст.152 ЗК України,
підстави для визнання недійсним
державного акту, виданого на підставі
цієї угоди, відсутні.

Зазначені вище порушення, які допустив
суд першої інстанції, призвели до
неправильного вирішення спору в
оскаржуваній частині.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.
Норми матеріального права вважаються
порушеними чи неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції в частині визнання недійсним
державного акту і скасування його
державної реєстрації, ухвалене з
порушенням норм матеріального права і
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення.

Вирішуючи позовні вимоги прокурора в
частині визнання недійсним державного
акта на право власності на земельну
ділянку серії ЯЗ № 449602 із відміткою про
перехід права власності на земельну
ділянку до ОСОБА_2 та скасування його
державної реєстрації, колегія суддів
вважає, що дані вимоги не підлягають до
задоволення з наступних підстав.
Відповідно до положень ч.1 ст.81, ст.131
ЗК України (в редакції на час
виникнення спірних правовідносин)
громадяни України набувають права
власності на земельні ділянки в тому
числі на підставі придбання за
договорами купівлі-продажу, дарування,
міни, іншими цивільно-правовими
угодами. Укладення таких угод
здійснюється відповідно до Цивільного
кодексу України з урахуванням вимог
цього Кодексу.

Згідно ст.126 ЗК України (в редакції на
час виникнення спірних правовідносин)
право власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом.

За змістом вказаних норм правовою
підставою набуття громадянином права
власності на земельну ділянку є
укладення ним цивільно-правової угоди,
а державний акт, що видається на
підставі такої угоди, лише посвідчує
право особи на земельну ділянку. Отже,
без встановлення судом недійсності
(невідповідності вимогам закону)
правочину, як правової підстави
придбання громадянином земельної
ділянки, визнання недійсним державного
акту, виданого на підставі цього
правочину, в даному випадку є
необґрунтованим.

Такі висновки відповідають приписам
щодо презумпції правомірності
правочину, встановленим ст.204 ЦК
України, згідно якої правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

За таких обставин з огляду на те, що
ОСОБА_2 набув права власності на спірну
земельну ділянку на підставі договору
купівлі-продажу від 24 квітня 2009 року,
який не визнаний судом недійсним і не є
нікчемним (його недійсність не
встановлена законом), а також
враховуючи приписи ст.204 ЦК України
щодо презумпції правомірності
правочину, колегія суддів вважає, що
відсутні підстави для визнання
недійсним державного акта на право
власності на земельну ділянку серії ЯЗ
№ 449602 із відміткою про перехід права
власності на земельну ділянку до
ОСОБА_2 з підстав вказаних прокурором
у позові.

Враховуючи наведене, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2
підлягає частковому задоволенню, а
рішення суду скасуванню в частині
задоволення позовних вимог про
визнання недійсним державного акту на
право власності на земельну ділянку та
скасування його державної реєстрації
з ухваленням в цій частині нового
рішення про відмову у задоволенні
позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Заочне рішення
Ірпінського міського суду Київської
області від 20 травня 2013 року в частині
визнання недійсним державного акту
серії ЯЗ №449602 на право власності на
земельну ділянку, кадастровий номер
:01:042:0004, виданий на ім'я ОСОБА_3 з
відміткою про перехід права власності
до ОСОБА_2 та скасування його державної
реєстрації - скасувати та ухвалити в
цій частині нове рішення, яким в
задоволенні зазначеної позовної
вимоги прокурору міста Ірпеня
Київської області - відмовити.

В іншій частині рішення
залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з моменту
його проголошення.

Головуючий:

Судді: