Справа №2-85/11
Провадження №2/522/841/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року Приморський районний
суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - судді Кравчук Т.С.,

при секретарі - Антонецькому С.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
факту прийняття спадщини, визнання
дійсним договору купівлі-продажу та
визнання права власності, за позовом
ОСОБА_2 до Одеської міської ради про
встановлення факту прийняття спадщини
та визнання права власності на житлове
приміщення в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2 про визнання факту прийняття
спадщини, визнання дійсним договору
купівлі-продажу та визнання права
власності, посилаючись на те, що 27.07.2007
року вона, позивачка, та відповідачка
ОСОБА_2 уклали і нотаріально посвідчили
попередній договір, за умовами якого
домовилися про продаж їй, позивачці,
квартири АДРЕСА_1 за 126 250,00 гривень, з
яких 123 725,00 гривень були передані нею
ОСОБА_2, яка зобов'язалася нотаріально
оформити продаж квартири до 27.01.2008
року. В подальшому, 05.10.2007 року, до
попереднього договору були внесені
зміни, згідно яких було встановлено
строк продажу квартири - не пізніше
11.10.2007 року, після чого вона, позивачка,
сплатила ОСОБА_2 ще 2 525,00 гривень і
фактично відбулася передача квартири
в натурі. Позивачка ОСОБА_1 зазначила,
що спірна квартира належала батькові
відповідачки ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, і спадкоємцями якого
є його доньки - ОСОБА_2 та ОСОБА_5, яка
також померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Позивачка ОСОБА_1 стверджує, що після
смерті ОСОБА_4 відповідачка ОСОБА_2
звернулася до Першої одеської
державної нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини, проте не
змогла оформити спадщину, так як було
втрачено свідоцтво про право
власності на житло на ім'я померлого
ОСОБА_4, що позбавило ОСОБА_2 отримати
правовстановлюючий документ на
спадщину.

Позивачка ОСОБА_1 вважає, що в силу
положень ст.ст.1218,1261,1268 ЦК України у
ОСОБА_2 виникло право власності на
квартиру АДРЕСА_1, проте вона до цього
часу ухиляється від нотаріального
посвідчення договору купівлі-продажу,
незважаючи на те, що відповідачка
отримала повністю суму вартості
квартири від неї, позивачки. А тому
вона просить суд визнати факт
прийняття у спадок ОСОБА_2 квартири
АДРЕСА_1; визнати договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1
укладеним та визнати за нею, ОСОБА_1,
право власності на квартиру АДРЕСА_1.

У судовому засіданні представники
ОСОБА_1 позов підтримали, просять суд
задовольнити його в повному обсязі,
обґрунтовуючи позовні вимоги ч.2 ст.220
ЦК України, згідно якої, якщо сторони
домовилися щодо усіх істотних умов
договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним.

Відповідачка ОСОБА_2 позов ОСОБА_1
визнала частково, зазначивши, що вона
дійсно отримала від позивачки кошти,
але в розмірі 15 000 дол. США, проте з
незалежних від неї причин не могла
своєчасно оформити правовстановлюючі
документи на квартиру, не всі гроші
отримано і на даний не має можливості
повернути гроші.

Ухвалою суду від 14.04.2009 року позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання факту
прийняття спадщини, визнання дійсним
договору купівлі-продажу та визнання
права власності був об'єднаний з
позовом ОСОБА_2 до Одеської міської
ради про встановлення факту прийняття
спадщини та визнання права власності
на житлове приміщення в порядку
спадкування майно.

Позивачка ОСОБА_2 та позивачка ОСОБА_5,
актовий запис від 25.05.2007 року про
смерть якої був скасований постановою
Одеського окружного адміністративного
суду від 19.10.2009 року, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_3 року, звернулися до суду з
позовом до Одеської міської ради про
встановлення факту прийняття спадщини
та визнання права власності на житлове
приміщення в порядку спадкування,
мотивуючи позовні вимоги тим, що після
смерті їх батька ОСОБА_4, що сталася
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, відкрилася спадщина
на квартиру АДРЕСА_1. Після цього ОСОБА_2
звернулася до Першої одеської
державної нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини після
смерті свого батька, а ОСОБА_5 не
встигла звернутися із такою заявою, так
як невідомі зловмисники організували
актовий запис про її смерть і вона не
могла і не знала про свої права на
спадщину свого батька. Крім того, з
січня 2005 року вони, позивачки, постійно
проживали в спірній квартирі разом із
батьком, після його смерті фактично
вступили в управління спадковим
майном, проте не могли оформити право
власності на спадкове майно, так як для
оформлення спадщини нотаріусу
необхідно було пред'явити оригінал
свідоцтва про право власності на
квартиру або дублікат, які
безповоротно втрачені, що змушує їх
звернутися до суду з даним позовом.

Позивачка ОСОБА_2 просить суд
встановити факт прийняття нею
спадщини на квартиру АДРЕСА_1 після
смерті ОСОБА_4; визнати за нею право
власності на квартиру АДРЕСА_1, як за
спадкоємцем згідно закону після смерті
ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Представник відповідача Одеської
міської ради в судове засідання не
з'явився, сповіщався належним чином,
причини неявки не повідомив.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх
представників, дослідивши матеріали
справи, вважає, що позов ОСОБА_1 та
позов ОСОБА_2 задоволенню не
підлягають.

Суд вважає за необхідне зазначити, що
розгляд і вирішення справ в судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості (ч.1-3 ст.10 ЦПК
України).

У відповідності зі ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

При цьому згідно ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1
належала ОСОБА_4 на підставі
свідоцтва про право власності на житло
від 16.04.1996 року, виданого Управлінням
ЖКГ Одеської міської ради народних
депутатів згідно з розпорядженням
№76850.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер,
що підтверджується свідоцтвом про
смерть, виданим ІНФОРМАЦІЯ_1 року
Першим відділом РАЦС Приморського
районного управління юстиції м.Одеси
(актовий запис №5771).

За життя ОСОБА_4 особистого
розпорядження - заповіту на випадок
своєї смерті не складав.

Із заявою про прийняття спадщини до
Першої одеської державної
нотаріальної контори як донька
померлого звернулася ОСОБА_2, що
підтверджується листом Першої
одеської державної нотаріальної
контори №4701 від 20.12.2006 року (а.с.18) та
витягом про реєстрацію в Спадковому
реєстрі за №40773801 (а.с.23)

Виходячи з положень ст.ст.1268,1269,1270 ЦК
України, що регулюють прийняття
спадщини, подання заяви про прийняття
спадщини та строки для прийняття
спадщини, суд вважає, що ОСОБА_2
прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4
у встановленому законом порядку
шляхом подання відповідної заяви до
нотаріуса протягом шести місяців з дня
смерті спадкодавця, а відтак -
встановлення факту прийняття спадщини
не потребує такого встановлення в
судовому порядку.

Стосовно прийняття спадщини
позивачкою ОСОБА_5 після смерті
ОСОБА_4, суд виходить з того, що ОСОБА_5
протягом шести місяців з дня смерті
спадкодавця ОСОБА_4 до нотаріуса із
заявою про прийняття спадщини не
зверталася. При цьому суд не приймає
доводів ОСОБА_2 стосовно злочинного
оформлення документів (актового
запису) про її смерть, так як ці
документи були оформлені ІНФОРМАЦІЯ_2
року, тобто після спливу
шестимісячного строку для подання
заяви про прийняття спадщини, крім того
ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_5 померла.

Крім того, суд враховує, що згідно ч.3
ст.1268 ЦК України спадкоємець, який
постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного
Суду України №7 від 30.05.2008 року
передбачено, що якщо виникнення права
на спадкування залежить від доведення
певних фактів, особа може звернутися в
суд із заявою про встановлення цих
фактів, яка, у разі відсутності спору,
розглядається за правилами окремого
провадження. Зокрема, у такому порядку
суди повинні розглядати заяви про
встановлення родинних відносин із
спадкодавцем, проживання з ним однією
сім'єю, постійного проживання разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, прийняття спадщини, яка
відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Крім того п.23 цієї постанови
роз'яснено, що якщо постійне
проживання особи зі спадкодавцем на
час відкриття спадщини не підтверджено
відповідними документами, у зв'язку із
чим нотаріус відмовив особі в
оформленні спадщини, спадкоємець має
право звернутися в суд із заявою про
встановлення факту постійного
проживання зі спадкодавцем на час
відкриття спадщини, а не про
встановлення факту прийняття спадщини.

Окрім того, суд вважає за необхідне
зазначити, що п.23 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня
2008 року №7 «Про судову практику у
справах про спадкування» передбачено,
що свідоцтво про право на спадщину
видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач ОСОБА_2 не отримувала від
нотаріуса відмови у вчиненні
нотаріальної дії щодо видачі їй
свідоцтва про право на спадщину згідно
ст.49 Закону України «Про нотаріат» й
доказів щодо неможливості поновлення
правовстановлюючих документів на
квартиру АДРЕСА_1 суду не надала.

З огляду на вищевикладене суд вважає
позовні вимоги ОСОБА_2 про
встановлення факту прийняття спадщини
та визнання за нею права власності на
житлове приміщення в порядку
спадкування є безпідставними та
необґрунтованим.

Судом встановлено, що 27.07.2007 року між
позивачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було
укладено попередній договір,
посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 за номером в реєстрі
№1735.

За умовами цього договору ОСОБА_2
зобов'язалася продати, а ОСОБА_1 купити
квартиру АДРЕСА_1 та укласти в
майбутньому нотаріально посвідчений
договір купівлі-продажу цієї квартири
за 126 250,00 гривень, що еквівалентно 25 000,00
доларів США (п.1,п.2 попереднього
договору).

Згідно п.3 цього попереднього договору
сторони домовилися, що ОСОБА_1 сплатить
всю суму вартості квартири не пізніше
27.01.2008 року, а ОСОБА_2 не пізніше 27.01.2008
року продасть квартиру та підпише
договір купівлі-продажу.

При цьому згідно п.4 договору ОСОБА_2
отримала від ОСОБА_1 в рахунок
майбутнього пролажу квартири грошову
суму у розмірі 123 725,00 гривень, що
еквівалентно 24 500,00 доларів США по
середньому курсу НБУ та комерційних
банків.

В подальшому 05.10.2007 року сторони внесли
зміни до попереднього договору від
27.07.2007 року, якими змінили строки
укладення договору купівлі-продажу (не
пізніше 11 жовтня 2007 року), та збільшили
розмір штрафу у разі якщо ОСОБА_2
відмовиться продавати спірну квартиру
- з 5 000,00 гривень до 20 000,00 гривень.

Відповідно до частин 1, 2 ст.635 ЦК України
попереднім є договір, сторони якого
зобов'язуються протягом певного строку
(у певний термін) укласти договір в
майбутньому (основний договір) на
умовах, встановлених попереднім
договором. Сторона, яка необґрунтовано
ухиляється від укладення договору,
передбаченого попереднім договором,
повинна відшкодувати другій стороні
збитки, завдані простроченням, якщо
інше не встановлено попереднім
договором або актами цивільного
законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Частиною другою ст.16 ЦК
України передбачено способи захисту
цивільних прав та інтересів.

Суд вважає, що матеріально-правовий
спосіб захисту цивільного права, який
обрала позивачка ОСОБА_1, не
відповідає вимогам закону.

Виходячи з положень ст.11 ЦПК України,
згідно яких суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі суд дійшов
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1
про визнання за нею права власності на
спірну квартиру є безпідставними та
необґрунтованими, що не позбавляє її на
права на звернення до суду за захистом
своїх прав та законних інтересів
виходячи з умов попереднього договору
від 27.07.2007 року та положень ст.635 ЦК
України.

Крім того, згідно зі статтею 328 ЦК
України право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Крім того,
згідно ч.1 ст.182 ЦК України право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обмеження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

Відповідно до норм статті 657 ЦК України
договір купівлі-продажу земельної
ділянки, єдиного майнового комплексу,
житлового будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Виходячи зі змісту ст.ст.218, 220 ЦК
України, недодержання вимог закону про
нотаріальне посвідчення правочину
робить такий правочин нікчемним, якщо
він відповідно до чинного
законодавства підлягає обов'язковому
нотаріальному посвідченню.

Зазначена правова позиція
підтверджується п.13 постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 6
листопада 2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними».

Судом з'ясовано, що договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не укладався та
нотаріально не посвідчувався, а
попередній договір, на який позивачка
посилається як на обґрунтування своїх
з позовних вимог, не є правочином щодо
набуття права власності на нерухоме
майно в розумінні положень чинного
законодавства.

Проаналізувавши всі встановлені судом
обставини і надані суду докази у їх
сукупності суд дійшов висновку, що
позивачка ОСОБА_1 не довела в суді
законність заявлених нею вимог,
підстав звернення до суду та
обґрунтувань заявлених вимог, а тому
суд відмовляє у задоволенні позовних
вимог у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.3,16,625,1268,1269,1270 ЦК України, ст.ст.10,
11, 60, 209, 212,213, 214, 215 ЦПК України

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання факту прийняття спадщини,
визнання дійсним договору
купівлі-продажу та визнання права
власності - відмовити.

У задоволені позову ОСОБА_2 до
Одеської міської ради про встановлення
факту прийняття спадщини та визнання
права власності на житлове приміщення
в порядку спадкування - відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом
десяти днів з дня його проголошення
шляхом подачі апеляційної скарги до
апеляційного суду Одеської області
через Приморський районний суд м.Одеси.
Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
09.07.2014