Справа № 266/1773/14-ц
Провадженя № 2/266/704/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2014 року
м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя
Донецької області у складі:

головуючого -
судді Федотової В.М.

при секретарі -
Кравцові С.С.

за участю представника позивачки
ОСОБА_1 - ОСОБА_2, відповідачки - ОСОБА_3,
представника відповідачів ОСОБА_4,
ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_5, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду м. Маріуполя цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про
стягнення суми боргу, стягнення
процентів за користування чужими
грошима, інфляційних втрат, неустойки,
моральної шкоди,суд -

В С Т А Н
О В И В:

В квітні 2014року позивачка ОСОБА_1
звернулась до суду з зазначеним
позовом , вимоги якого було уточнено
під час розгляду справи, в якому
просила стягнути солідарно з
відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на її
користь суму боргу по договору позики ,
яка була оформлена у вигляді розписки ,
на загальну суму 51 850гривень 97 копійок,
яка складає з суми основного боргу - 32
000гривень, стягнення процентів за
користування чужими грошима у сумі 3
109гривень 70 копійок, інфляційних втрат
у сумі 5 416гривень 27 копійок, неустойки 3%
річних у сумі 1 325гривень, моральної
шкоди у сумі 10 000гривень.

В судовому засіданні представник
позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 позов
підтримав, в обґрунтування заявлених
вимог суду пояснив наступне. 01 червня
2013року мати позивачки ОСОБА_6 надала в
боргу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 грошові кошти у
сумі 80 000гривень , строком на 3 місяці -
до 01.09.2013року., про що було написано
розписку. Дані грошові кошти були
надані відповідачам з умовою того, що
борг буде повертатися разом з
відсотками, але в розписці це вказано
не було. 04 вересня 2013року відповідачі
повернули лише 10 000гривень, пообіцяли ,
що віддадуть весь борг з урахуванням 15%
річних за користування грошовими
коштами. 10 жовтня 2013року ОСОБА_3
повернула ОСОБА_6 ще 10 000гривень. 01
березня 2014р. між позивачкою ОСОБА_1 та
ОСОБА_6 було укладено договір уступки
права вимоги, згідно якого до позивачки
переходить право ОСОБА_6 вимагати
повернення суми боргу від ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 , сума боргу у розмірі 60
000гривень, а також штрафу, пені та
відсотків. Наприкінці березня 2014року
ОСОБА_6 померла. 02 квітня 2014року після
переговорів, ОСОБА_3 віддала позивачці
через ОСОБА_2 ще 10 000гривень, 30 квітня
2014року - 3000гривень, 31 травня 2014року - 5
000гривень, 03 липня 2014року - 5 000гривень, 01
серпня 2014 року - 5 000гривень, таким чином
загальна сума основного боргу складає
32 000гривень. Крім того, що відповідачі
повинні сплатити суму основного боргу,
позивачка та її представник вважають,
що відповідачі зобов'язані сплатити
інфляційні втрати, які вони оцінюють в
5 416гривень27 копійок, відсотки за
користування чужими грошима у сумі 3
109гривень 70 копійок, неустойка 3% річних
- 1 325гривень, а також моральну шкоду, яка
оцінена позивачкою в 10 000гривень. В
обґрунтування вказаних сум
представник позивача пояснив, що
стягнення штрафних санкцій у вигляді
трьох відсотків річних, інфляційних
втрат, неустойки у розмірі 3% річних,
відсотки за користування чужими
грошима - передбачено цивільним
кодексом України, а так як відповідачі
своєчасно не повернули суму боргу, то
позивачка має право вимагати сплату
штрафних санкцій. До того ж сама ОСОБА_6
мала намір отримати суму боргу та
відсотки. Що до стягнення суми
моральної шкоди у розмірі 10 000гривень -
представник позивача пояснив , що дана
шкода пов'язана з несвоєчасним
поверненням грошових коштів, які
позивачці необхідні для лікування та
здійснення догляду за неї, а сама
сплата послуг жінкам , які здійснюють
догляд за нею , як за тяжко хворою
людиною , яка позбавлення можливості
рухатись, до того ж у зв'язку з тим, що
ОСОБА_3 та її син своєчасно не повернули
суму боргу - ОСОБА_1 вимушена була
звернутись до суду із зазначеним
позовом. В розписці записані і інші
суми грошових коштів, а саме 07 березня
2014року - 10 000гривень, 30 квітня 2014року - 2
000 гривень, 31 травня 2014року - 10 000гривень,
які він записав як отримані ОСОБА_6, але
дані грошові кошти ОСОБА_6 не
отримувала, він вписав вказані грошові
суми під диктовку ОСОБА_3 для отримання
грошей, так як вона його шантажувала і
не віддавала гроші після того як він
впише в розписку вказані суми. Тому
сума боргу на теперішній час складає не
10 000гривень яку визнає ОСОБА_3 та
представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - адвокат
ОСОБА_5, а 32 000гривень та ще штрафні
санкції і моральна шкода. Просив позов
задовольнити у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_3 та її
представник - адвокат ОСОБА_5 до суду
з'явились, позов визнали частково - в
сумі 10 000гривень, не визнали суми
штрафних санкцій, суму моральної шкоди,
наполягали на тому, що ОСОБА_3 віддавала
решту грошових коштів ОСОБА_6, ОСОБА_2
находив дані кошти в квартирі ОСОБА_6,
претензій не було, а на даний час
заперечує. В обґрунтування своїх
заперечень суду пояснили, що дійсно
відповідачка отримала у ОСОБА_6 в борг
гроші у розмірі 80 000гривень. У
відповідачки з ОСОБА_6 були
приятельські відносини, ОСОБА_3
наполягала на тому, щоб була написана
розписка, строк повернення грошових
коштів не обговорювався, як і не
обговорювалось, що гроші будуть
повернуті зі сплатою відсотків. Всі
грошові кошти віддавались в дати та
саме в таких сумах , які вказані в
розписках. Перша розписка , про
отримання 20 000гривень була втрачена, і
вже після чого була написана друга
розписка в якій прописані і раніш
отримані суми в 20 000гривень з підписом
ОСОБА_6, і сума за 07 березня 2014року у
розмірі 10 000гривень, яку ОСОБА_6
отримала від ОСОБА_3 у себе в квартирі 07
березня 2014року, під даною сумою
знаходиться підпис ОСОБА_6 Всі грошові
кошти віддавала ретельно кожного
місяця, а то і два рази на місяць.
Вважають , що не має підстав для
задоволення вимог стосовно штрафних
санкцій так як в розписці не має дати
повернення боргу, також ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 не були присутні при укладені
договору уступки - вимоги і не знали про
його існування, не має факту
прострочення зобов'язання - гроші
ретельно кожного місяця віддавались
спочатку ОСОБА_6, а потім ОСОБА_2, як
особі яка має право отримувати дані
грошові кошти для ОСОБА_1 Стосовно
відсотків , на яких наполягає позивачка
та її представник - грошові кошти
належали ОСОБА_6, а ні ОСОБА_3, ОСОБА_4 чи
ОСОБА_1 Позивачка та її представник не
надали суду підтвердження того, що при
наданні грошових коштів у борг було
передбачено повернення боргу разом з
відсотками. Штрафні санкції можуть
бути нараховані та застосовані у
випадку прострочення виконання
зобов'язання . В розписці не вказана
дата виконання зобов'язання - вона
мала наступити через 30 календарних
днів з дня письмового повідомлення, але
таке письмове повідомлення від ОСОБА_1
та ОСОБА_2 не надходило, не надходило
воно і від ОСОБА_6. Також вважають, що не
має підстав для задоволення вимог
стосовно моральної шкоди - так як з боку
позивача не доказано якими самими
винними діями спричинено моральну
шкоду, і знаходяться вони в причинному
зв'язку із подіями , звернення до суду -
це право кожного громадянина, який
вважає, що порушено його право. Просили
позов задовольнити частково - лише в
сумі стягнення основного боргу в
розмірі 10 000гривень.

Відповідач ОСОБА_4 належним чином
повідомлений про час і дату судового
засідання, до суду не з'явився, надав
письмову заяву про розгляд справи у
його відсутність в присутності його
представника адвоката ОСОБА_5

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила
наступне, вона працює бухгалтером в ТОВ
«СП «Регалс», в якому ОСОБА_2 є
засновником . У період часу з 18 лютого
2014року по 20 березня 2014року ОСОБА_2
знаходився у відряджені за межами м.
Маріуполя. Сім'ю ОСОБА_2 знає з 2000року.
Під час відрядження ОСОБА_2 - ОСОБА_6
знаходилась в квартирі ОСОБА_2, за
адресою: АДРЕСА_1. Про те, що ОСОБА_6 була
за місцем проживанні доньки та зятя, а
не вдома знає зі слів ОСОБА_2, а також
вона особисто два рази на день дзвонила
на домашній телефон ОСОБА_2, і їй
відповідала ОСОБА_6 Дзвонила за
дорученням ОСОБА_2 , щоб дізнатись чи
потрібні гроші, продукти харчування чи
ще якась допомога. Особисто до квартири
ОСОБА_2 не приїжджала , стверджувати те,
що ОСОБА_6 нікуди не виходила з квартири
за цей період часу - не може.

Суд заслухавши пояснення сторін,
перевіривши матеріали справи доказами,
якими вони обґрунтовують свої вимоги
та доводи, вважає, що позов ОСОБА_1
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст.. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

На порушення своїх обов'язків,
передбаченого ст. 10 ЦПК України,
позивачка ОСОБА_1 та її представник
ОСОБА_2 , щодо доведення підстави свого
позову, не довели тих обставин, що
відповідачі не повернули суму позики у
розмірі 22 000гривень , що при укладенні
договору позики у простій письмовій
формі було передбачено повернення
грошових коштів разом з відсотками,
також не доведено, що мала місце дата
повернення грошових коштів - дата
виконання зобов'язання і має місце
спричинення моральної шкоди.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України - суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних та юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, та підтверджено
матеріалами справи, що 01 червня 2013року
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримали у ОСОБА_6 у
борг гроші у розмірі 80
000гривень,повернення гарантують, що
підтверджено оригіналом розписки та
не спростовується сторонами. В
розписці не вказано строк повернення
грошових коштів. Також в розписці є
позначки про отримання ОСОБА_6 04
вересня 2013року 10 000гривень, та 10 жовтня
2013року - 10 000гривень (а.с.47)

У судове засідання відповідачка
ОСОБА_3 надала ксерокопію розписки, з
записами, що ОСОБА_6 отримала від ОСОБА_3
повернення суми боргу у розмірі і
зазначені дати: 10.10.2013р. - 20 000гривень,
07.03.2014р. - 10000гривень- стоїть підпис
ОСОБА_6 Потім в даній ксерокопії ОСОБА_2
власноручно написав про отримання
02.04.2014р. - 10000гривень, 30.04.2014р. - отримав 5
000гривень, із них 2 000гривень були
віддані ОСОБА_6, 31.05.2014року - ОСОБА_2
отримав 15 000гривень, із них 10 000гривень
було віддано ОСОБА_6 Записи від 02.04.2014р.
по 31.05.2014року у розписці було зроблено
ОСОБА_2 власноручно , що він не
спростовував у судовому засіданні.
(а.с.48)

Під час розгляду справи ОСОБА_3
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було віддано грошові
кошти на загальну суму 10 000 гривень, а
саме : 03 липня 2014року - 5 000гривень, 01
серпня 2014 року - 5 000гривень, що
підтверджено відповідними розписками
(а.с.70, 77)

01 березня 2014року між ОСОБА_1 та
ОСОБА_6 було укладено договір
відступлення права вимоги, згідно умов
якого ОСОБА_6 передала ОСОБА_1 право
вимагати повернення грошових коштів
від ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у сумі 60 000гривень
згідно розписки від 01.06.2013р. (а.с.7)

Повноваження ОСОБА_2 на отримання
грошових коштів від ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_1 підтверджені
довіреністю від 01 березня 2014року, та
нотаріальною довіреністю 14 липня
2014року (а.с.71,78)

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальнику) грошові
кошти або інші речі, визначені родовими
ознаками, а позичальник зобов`язується
повернути позикодавцеві таку ж суму
грошових коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст.. 526 ЦК України -
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу.

Згідно ст. 525 ЦК України передбачено,
що одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.. 629 ЦК України -
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Ст. 638 ЦК України передбачено, що
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України -
доказами є будь - які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків ,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, висновків експертів.

Ст. 58 ЦПК України передбачує, що
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом
мають бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування - ст. 59 ЦПК України)

Відповідно до ч.2 ст. 549 ЦК України -
штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ст.. 218 ЦК України -
заперечення однією стороною із сторін
факту вчинення правочину або
оспорювання окремих його частин може
доводитися письмовими доказами,
засобами аудіо-, відеозапису та іншими
доказами. Рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Відповідно до ст.. 1047 ЦК України -
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно ст.1048 ЦК України -
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України.

Відповідно до ч.2 ст.. 625 ЦК України -
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно ст.. 1049 ЦК України -
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Якщо договором не встановлений
строк повернення позики або цей строк
визначений моментом пред'явлення
вимоги, позика має бути повернена
позичальником протягом тридцяти днів
від дня пред'явлення позикодавцем
вимоги про це, якщо інше не встановлено
договором.

Судом встановлено, що між сторонами
- ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 дійсно було
укладено договір позики, у простій
письмовій формі, що не проти ричить
вимогам ст.. 1047 ЦК України, шляхом
написання розписки. В даній розписці не
було вказано строк повернення
зобов'язання , та на яких умовах було
надано грошові кошти у борг , також не
передбачені наслідки не виконання
зобов'язання своєчасно.

Також судом встановлено, що 01
березня 2014року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1
було укладено договір уступки права
вимоги - до ОСОБА_1 перейшли права
ОСОБА_6 вимагати повернення суми боргу
у ОСОБА_4 за розпискою.

Ні ОСОБА_1 ні ОСОБА_2 не звертались до
ОСОБА_4 з письмовим повідомленням про
повернення суми боргу , на яких умовах і
в яких строк.

Тому суд вважає, що позивачка та
її представник не довели суду обставин,
що зобов'язання по розписці було не
виконано своєчасно в строк
передбачений розпискою чи
повідомленням , також не доведено , що
вони мають право вимагати повернення
суми боргу разом зі сплатою штрафних
санкцій.

В судове засідання ОСОБА_2 надав
оригінал розписки де було вказано
повернення ОСОБА_3 ОСОБА_6 суми боргу у
розмірі 20 000гривень, а також у судове
засідання було надано ксерокопію
розписки з отриманими ОСОБА_2 від
ОСОБА_3 сум боргу, також в даній
розписці ОСОБА_2 власноручно вписав
розміри сум грошових коштів, які
отримала за життя ОСОБА_6 , чим
підтвердив повернення боргу саме в
тому розмірі, що було вписано в
розписку. Посилання ОСОБА_2 на
пояснення свідка , стосовного того , що
ОСОБА_6 не могла отримати суму грошових
коштів 07 березня 2014року у розмірі 10
000гривень так як знаходилась в цей час у
нього вдома , а не за місцем свого
проживання - не підтверджується
об'єктивними доказами по справі. Свідок
ОСОБА_9 в суді пояснила, що з ОСОБА_6
спілкувалась по телефону два рази на
добу , до квартири ОСОБА_2 в цей час не
приходила і стверджувати, що ОСОБА_6 не
виходила з квартири не змогла. До того
ж, пояснення свідків , відповідно до ст..
218 ЦК України, не можуть бути
підтвердженням виконання чи
невиконання зобов'язання.

Тому суд вважає, що сума боргу
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 становить не 32
000гривень, на якій наполягає позивачка
та її представник, а 10 000гривень, що
підтверджено письмовими доказами про
справі.

При з'ясуванні фактів, з якими
закон пов'язує відшкодування моральної
шкоди, слід виходити з вимог ст. 1167 ЦК
України, яка визначає підстави
покладення обов'язку по відшкодуванню
такої шкоди, та обставини, які мають
враховуватися при визначенні розміру
відшкодування.

Відповідно до роз'яснень, даних в
п.5 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995р. №4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», обов'язковому з'ясуванню при
вирішенні справ про відшкодування
моральної шкоди підлягають: наявність
такої шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою та протиправними
діяннями її заподіювача та вина
останнього в її заподіянні. Зокрема,
суд повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань , або витрат немайнового
характеру, за яких обставин та якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі позивач оцінює
заподіяну шкоду та з чого він виходив
при цьому.

У зв'язку з зазначеним, позивачка та
її представник не надали суду доказів
щодо вини відповідачів у спричиненні
ОСОБА_1 моральної шкоди.

Задовольняючи позов частково, суд
на підстав ст.. 88 ЦПК України стягує
солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь
держави суму судового збору у розмірі
243 гривні 60 копійок.

На підставі викладеного, керуючись
ст.218, 549, 525, 526,629,625,638,1046, 1047, 1048, 1049 ЦК
України, ст.ст.10,57-59, 88, 212-215 ЦПК України,
суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_3
про стягнення суми боргу у сумі 32
000гривень, стягнення процентів за
користування чужими грошима у сумі 3
109гривень 70 копійок, інфляційних втрат
у сумі 5 416гривень 27 копійок, неустойки 3%
річних у сумі 1 325гривень, моральної
шкоди у сумі 10 000гривень - задовольнити
частково

Стягнути солідарно з ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 суму боргу
за грошовим зобов'язанням у розмірі 10
000гривень (десять тисяч гривень).

В іншій частині вимог - відмовити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
ІПН НОМЕР_1 на користь держави судовий
збір у сумі 243 гривні 60 копійок.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Донецької області, через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-дений строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Суддя:
Федотова В. М.