У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2014 року
м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Ступак О.В.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 03
червня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Закарпатської області від 09 липня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, Товариства з обмеженою
відповідальністю «Самшит»,
Виконавчого комітету Ужгородської
міської ради, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимога щодо
предмета спору, - Відділ примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби головного
управління юстиції у Закарпатській
області, про визнання незаконним
рішення Виконавчого комітету
Ужгородської міської ради та свідоцтва
про право власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним
позовом, вимоги якого під час розгляду
справи уточнив, обґрунтовуючи їх тим,
що на виконання рішення Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 01 квітня 2010
року, яке набрало законної сили 05
травня 2010 року та яким стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суми
основного боргу в розмірі 1
250 000 грн, штрафних санкцій - 11 875 грн та 1
820 грн судових витрат, 14
червня 2012 року старшим державним
виконавцем Відділу примусового
виконання рішень управління ДВС
головного управління юстиції в
Закарпатській області Ярош С.І.
винесено постанову про накладення
арешту на майно боржника та заборону
його відчуження, а саме - на 1/3 частки
готельного комплексу «ІНФОРМАЦІЯ_1», що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Вказана частка ОСОБА_3 була визначена
на підставі свідоцтва про право
власності на нерухоме майно від 16
вересня 2009 року, згідно з яким
готельний комплекс «ІНФОРМАЦІЯ_1»
належав трьом співвласникам: ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та ОСОБА_3 в рівних частках,
тобто по 1/3 частки в нерухомому майні.
Однак на підставі рішення виконавчого
комітету Ужгородської міської ради від
07 вересня 2011 року № 322 видано нове
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно від 16 липня 2012 року
серії ЯЯЯ № 765389, відповідно до якого
власником готельного комплексу
«ІНФОРМАЦІЯ_1» є ТОВ «Самшит», без
зазначення в такому учасників
товариства. Позивач вважає, що п. 1.3
рішення Виконавчого комітету
Ужгородської міської ради від 07
вересня 2011 року № 322 та свідоцтво про
право власності на нерухоме майно від 16
липня 2012 року серії ЯЯЯ № 765389 є
незаконними та просить їх скасувати,
оскільки переоформлення права
власності на нерухоме майно відбулося
і друге свідоцтво про право власності
видано протягом часу, коли було
накладено арешт на 1/3 частки готельного
комплексу «ІНФОРМАЦІЯ_1» та існувала
заборона щодо його відчуження, що дає
підстави вважати, що відповідач має
намір ухилитися від виконання рішення
суду.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 03
червня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Закарпатської області від 09 липня 2014
року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення та ухвалу судів
першої й апеляційної інстанцій,
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити, обґрунтовуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті
328 ЦПК України суддя відмовляє у
відкритті касаційного провадження,
якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені у ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи.

Статтею 335 ЦПК України встановлено, що
під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

У відкритті касаційного провадження у
справі слід відмовити, оскільки із
матеріалів касаційної скарги,
оскаржуваних рішення та ухвали судів
першої й апеляційної інстанцій
вбачається, що скарга є
необґрунтованою і наведені в ній
доводи не дають підстав для висновків
щодо незаконності та неправильності
зазначених судових рішень.

Розглядаючи спір, який виник між
сторонами у справі, суд першої
інстанції, висновки якого підтримав й
апеляційний суд, дослідивши докази у
справі і надавши їм належну оцінку в
силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а
також, врахувавши обставини справи,
обґрунтовано виходив з недоведеності
та безпідставності заявлених позовних
вимог.

При цьому суд правильно визначився з
характером спірних правовідносин та
нормами матеріального права, які
підлягають застосуванню, повно та
всебічно дослідив обставини справи та
наявні у справі докази, надав їм
належну оцінку, в результаті чого
ухвалив законне й обґрунтоване
рішення, яке відповідає вимогам
матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до
переоцінки доказів та на правильність
висновків судів не впливають.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті
касаційного провадження у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Товариства з
обмеженою відповідальністю «Самшит»,
Виконавчого комітету Ужгородської
міської ради, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимога щодо
предмета спору, - Відділ примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби головного
управління юстиції у Закарпатській
області, про визнання незаконним
рішення Виконавчого комітету
Ужгородської міської ради та свідоцтва
про право власності на нерухоме майно,
за касаційною скаргою на рішення
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 03 червня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від 09 липня 2014
року.

Додані до касаційної скарги матеріали
повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ

О.В. Ступак