Провадження по справі № 2/260/997/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2014 року Ленінський районний
суд м. Донецька в складі:

головуючого судді: Кротінова В.О.

при секретарі: Шелістової Ю.К.

за участю представника позивача:
ОСОБА_1

представника відповідача:
Гришиної О.О.

розглянувши у судовому засіданні в
залі суду цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у Ленінському районі м.
Донецька, про відшкодування
моральної шкоди, завданої
ушкодженням здоров'я на виробництві

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із
позовом до відповідача про
відшкодування моральної шкоди у
розмірі 10 000,00 гривень.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що з 02.04.2011 року він почав
працювати у Колективному
підприємстві «Донецькриба», яке було
у подальшому реорганізовано у ЗАТ
«Донецькриба», машиністом
холодильної установки компресорного
цеху 5-го розряду, а з 01.09.2003 року
6-го розряду.

Перебуваючи на своєму робочому
місці у нічну зміну з 23.06.2005 року на
24.06.2005 року при розборі аміачно-
запорної арматури з ним трапився
нещасний випадок, внаслідок якого у
його обличчя та очі потрапили
бризки солярки, що встановлено актом
про нещасний випадок №1 від 21.07.2005 року
про нещасний випадок на виробництві.

Висновком МСЕК від 27.12.2005р. йому була
встановлена стійка втрата професійної
працездатності у вигляді 25%. В
подальшому, при повторному огляді,
висновком МСЕК від 05.02.2007р. йому була
підтверджена та встановлена
безстроково 25% втрати професійної
працездатності. Внаслідок
професійного захворювання йому
заподіяна моральна шкода, яка
виражається не тільки в тривалому
фізичному болі, але й в емоційних
хвилюваннях, яку він оцінює у 10 000
гривень.

Просив стягнути з відповідача на його
користь моральну шкоду у розмірі 10 000,00
гривень.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
дав пояснення аналогічні обставинам
викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача - Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Ленінському
районі м. Донецька - Гришина О.О. позов
не визнала. Пояснила, що ОСОБА_3
знаходиться у них на обліку у зв'язку із
встановленням стійкої втрати
працездатності у розмірі 25% по травмі
від 24.06.2005 року на ЗАТ «Донецькриба».

З 05.02.2007 р. ОСОБА_3 підтверджено 25%
втрати професійної працездатності
безстроково, інвалідом його не визнано,
встановлено потребу в
медикаментозному лікуванні.

З 01.03.2006 року ОСОБА_3 знаходиться на
обліку у Ленінському відділенні
Фонду та одержує щомісячну страхову
виплату у розмірі 468,50 гривень.

У відповідності зі ст.14 Закону України "
Про загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" №2272-111 від 22.02.2001 р. до
професійних захворювань належать
захворювання, які виникли внаслідок
професійної діяльності застрахованого
та обумовлені винятково або переважно
під впливом шкідливих речовин і певних
видів робіт і інших факторів пов'язаних
з роботою. У відповідності зі ст.13
вищевказаного Закону України
підставою для оплати потерпілому
витрат на медичну допомогу, проведення
медичної, професійної й соціальної
реабілітації, а також страхових виплат
є акт розслідування нещасного випадку
або акт розслідування професійного
захворювання (отруєння) за
встановленою формою. Зазначила, що Фонд
не може бути відповідачем по цій
справі, оскільки ним не порушено прав
позивача та не завдано ніяких
страждань. Крім того, згідно закону
України про внесення змін до Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" від
23 лютого 2007 року №717 V виключені зі
статей 1, 21, 28, 34, і 35 базового Закону
норми щодо обов'язку Фонду соціального
страхування від нещасного випадку на
виробництві і професійного
захворювання України виплачувати
грошову суму за моральну шкоду
потерпілому внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, що
підтверджено рішенням Конституційного
Суду України від 08.10.2008р. №21-рп/2008. Це
обумовлено практикою інших країн щодо
відшкодування моральної шкоди на
підставі цивільного законодавства за
рахунок того, хто послужив причиною
моральних страждань людини, тобто за
рахунок роботодавця.

В обґрунтування своїх заперечень
представник відповідача також
посилалася на норми статті 1167
Цивільного кодексу України, згідно
якої встановлено, що моральна шкода,
заподіяна фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями або
бездіяльністю, відшкодовується особою,
що його нанесла. Крім того, відповідно
до статті 237-1 Кодексу законів про працю
України відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівникові провадиться у
випадку, якщо порушення його законних
прав привели до моральних страждань,
утрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Оскільки
ОСОБА_3 отримав травму на виробництві,
то заподіяна йому шкода випливає з
трудових правовідносин і повинна
відшкодовуватися роботодавцем, що не
створив безпечних умов праці.

Також представник відповідача
наполягала на застосуванні строку
позовної давності, оскільки,
відповідно до статті 4 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" від 23 вересня 1999 р. №
1105, законодавство про страхування від
нещасного випадку складається,
зокрема, з Кодексу законів про працю
України. П. 1-1 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.03.1992 р. №6
передбачає, що справи даної категорії
підлягають судовому розгляду в
порядку, встановленому для вирішення
трудових спорів. А саме, відповідно до
ст. 233 Кодексу законів про працю
працівник має право звернутися до суду
в 3-х місячний термін з дня, коли він
дізнався чи повинен був дізнатися про
порушення свого права. Позивачу
довідкою МСЄК встановлено втрату
працездатності у 2005 році, виплати
позивачу зроблено у 2005 році, а
звернувся він до суду у 2014 році, тому
строк для подачі позову прострочений. У
зв`язку з чим вважає, що позов не
обґрунтований та безпідставний, тому у
його задоволенні просила відмовити.

Суд, вислухавши доводи сторін та
дослідивши матеріали цивільної справи,
вважає, що позов слід задовольнити
частково з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 02.04.2011 року
позивач ОСОБА_3 почав працювати у
Колективному підприємстві
«Донецькриба», яке було у подальшому
реорганізовано у ЗАТ «Донецькриба»,
машиністом холодильної установки
компресорного цеху 5-го розряду, а з
01.09.2003 року 6-го розряду, відповідно
копії трудової книжки (а.с.12-13).

Перебуваючи на своєму робочому
місці у нічну зміну з 23.06.2005 року на
24.06.2005 року при розборі аміачно-
запорної арматури з ним трапився
нещасний випадок, внаслідок якого у
його обличчя та очі потрапили
бризки солярки, що встановлено актом
про нещасний випадок №1 від 21.07.2005 року
про нещасний випадок на виробництві
(а.с. 5-6).

Висновком МСЕК від 27.12.2005р. позивачу
ОСОБА_3 була встановлена стійка втрата
професійної працездатності у вигляді
25%. В подальшому, при повторному огляді,
висновком МСЕК від 05.02.2007р. йому була
підтверджена та встановлена
безстроково 25% втрати професійної
працездатності (а.с.10-11).

Таким чином, право на відшкодування
моральної шкоди у позивача виникло з
27.12.2005 року, тобто з моменту первинного
встановлення йому МСЕК втрати
працездатності.

З наданих позивачем медичних
документів (а.с. 14-19) вбачається, що
внаслідок ушкодження ним здоров'я у
зв'язку з виконанням трудового
обов'язку він був змушений проходити
лікування, приймати медичні препарати,
у зв'язку з чим, змінився образ його
життя, що потребує від нього додаткових
зусиль для її організації. Наведені
докази свідчать про те, що ушкодження
здоров'я, зв'язане з виконанням
позивачем трудових обов'язків,
заподіює позивачу фізичні і моральні
страждання, обмежує його можливість
вести звичайний йому спосіб життя, що,
зокрема, встановлено висновком МСЕК
про встановлення позивачу втрати
професійної працездатності.

У відповідності зі ст.ст. 23, 1167 ЦК
України моральна шкода потерпілого від
нещасного випадку на виробництві та
профзахворювання складається, зокрема,
у фізичному болі, душевних стражданнях,
що він зазнав у зв'язку з ушкодженням
здоров'я.

У п.3 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995 р. №4 "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди"
роз'яснено, що моральна шкода може
полягати, зокрема, у моральних
переживаннях у зв'язку з порушенням
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, при настанні інших
негативних наслідків.

Положення ст.ст. 21, 28, 34 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" в редакції, що діяла до
прийняття Закону України "Про внесення
змін до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" від 23.02.2007 року № 717-V,
передбачали обов'язок Фонду провести
потерпілому страхову виплату за
моральну шкоду за наявності факту
заподіяння йому такої шкоди.

За змістом ст.ст. 21, 28, 30, 34, 35 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності"
право на отримання потерпілим
страхових виплат у разі настання
стійкої втрати працездатності, у томі
числі, виплати за моральну шкоду,
виникає з дня встановлення особі такої
втрати працездатності вперше
висновком МСЕК.

Що стосується посилань представника
відповідача на те, що оскільки ОСОБА_3
отримав травму на виробництві, то
заподіяна йому шкода випливає з
трудових правовідносин і повинна
відшкодовуватися роботодавцем, що не
створив безпечних умов праці, суд
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Конституційний суд України в своєму
рішенні від 08.10.2008 року у справі №1-32/2008
зміни до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", на яких представник
відповідача грунтує свої заперечення,
визнав таким, що відповідають
Конституції України з огляду на те, що
право цих громадян на відшкодування
моральної шкоди не порушено, оскільки
статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1
Кодексу законів про працю України їм
надано право відшкодувати моральний
збиток за рахунок власника або
уповноваженого ним органу
(роботодавця).

За вимогами ст. 237-1 КЗпП України у
випадку, якщо порушення законних прав
працівника призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвій
зв'язків і потребують від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, відшкодування морального
збитку здійснюється власником
підприємства.

Як зазначалося вище, нещасний випадок
на виробництві стався із позивачем у
нічну зміну з 23.06.2005 року на 24.06.2015
року, висновком МСЕК ОСОБА_3 була
встановлена професійна втрата
працездатності - 25% з 27.12.2005р. із
подальшим переоглядом 05.02.2007 р. Таким
чином, право на відшкодування
моральної шкоди виникло у позивача ще
до набрання чинності Законом України
"Про внесення змін до Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" від 23.02.2007 року № 717-V,
яким було виключено обов'язок Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України по сплаті сум
відшкодування моральної шкоди
застрахованим особам.

Відповідач у відповідності до
діючого законодавства відшкодовує
позивачеві матеріальну шкоду, завдану
ушкодженням здоров'я, але відшкодувати
моральну шкоду відмовляється,
посилаючись на недоведеність факту
заподіяння моральної шкоди,
необґрунтованість розміру такої шкоди
та відсутність правових підстав для
відшкодування моральної шкоди і
стягнення таких сум з Фонду.

Разом з тим, судом встановлено, що
внаслідок ушкодження здоров" я,
викликаного нещасним випадком на
виробництві позивач зазнав моральних
страждань пов'язаних з тривалим
лікуванням, фізичним болем,
погіршенням життєвих умов, що потребує
від нього додаткових зусиль для
організації свого життя.

Позивачу 27 грудня 2005 р. вперше
була встановлена стійка втрата
професійної працездатності, і тому
виходячи з положень ст. 21 та ст. 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності", суд
дістається висновку про наявність
факту заподіяння позивачу моральної
шкоди через нещасний випадок на
виробництві.

Викладене вище є підставою для
відшкодування позивачеві моральної
шкоди саме цим відповідачем у
відповідності до ст. 21 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

Вирішуючи питання про
задоволення позовних вимог, суд не може
прийняти до уваги доводи представника
відповідача, надані ним в заперечення
проти позову щодо пропуску позивачем
строку позовної давності при зверненні
до суду із даним позовом, оскільки вони
не ґрунтуються на законі, виходячи з
наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК
України на вимоги про відшкодування
шкоди здоров'ю, та про відшкодування
моральної шкоди, пов'язаної з
ушкодженням здоров" я строки позовної
давності не поширюються.

Вирішуючи питання про розмір моральної
шкоди, суд враховує ступінь втрати
ОСОБА_3 професійної працездатності,
встановлений висновком МСЕК у
загальному розмірі 25%, сам факт
ушкодження здоров'я, що свідчить про
заподіяння моральної шкоди та є
очевидним, неможливістю відновити
втрачене здоров'я, та виходячи з засад
виваженості, розумності та
справедливості, як того вимагає ст. 41
Конвенції про захист прав людини, суд
приходить до висновку про часткове
задоволення позову, а саме у розмірі 3
000,00 гривень.

На підставі ст.ст. 23, 1167 Цивільного
кодексу України, Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4
"Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди", Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" та керуючись ст.ст. 10, 11,
30, 57-60, 81, 84, 88, 214-218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Відділення
виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійних захворювань у
Ленінському районі м. Донецька, про
відшкодування моральної шкоди,
завданої ушкодженням здоров'я на
виробництві - задовольнити частково.

Стягнути з Відділення
виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійних захворювань у
Ленінському районі м. Донецька на
користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, інн
НОМЕР_1, моральну шкоду у розмірі 3000
гривень.

У задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_3 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через суд
першої інстанції в 10-денний строк з дня
проголошення рішення.

Суддя: