Провадження № 22-ц/779/1602/2014
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Меленко О.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Меленко О.Є.

суддів Девляшевського
В.А., Малєєва А.Ю.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю: представників
«УкрСиббанк» Ребрика А.М., Ковальчука
М.І.,

представника
ОСОБА_4- ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
за апеляційною скаргою ПАТ
«УкрСиббанк» на рішення
Івано-Франківського міського суду від
04 червня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

В серпні 2012 року ПАТ «УкрСиббанк»
звернулося в суд з позовом до ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

В обгрунтування своїх вимог позивач
посилався на те, що відповідач ОСОБА_6
зобов'язання, взяті на себе за умовами
договору не виконує, суму кредиту та
нараховані проценти за користування
кредитними коштами у встановлені
договором строки не сплачує, внаслідок
чого виникла заборгованість, яку
просив стягнути з боржника та його
поручителя - ОСОБА_7

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 04 червня 2014 року частково
задоволено позов публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто із ОСОБА_6 в користь ПАТ
«УкрСиббанк» 224 569,61 дол. США, що згідно
офіційного курсу НБУ станом на день
проведення розрахунку еквівалентно 1 794
984 грн. заборгованості за договором про
надання споживчого кредиту № від
14.03.2008 року, 3 219 судового збору та 180 грн.
витрат на оголошення в газеті
«Галичина».

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду в
частині стягнення заборгованості з
поручителя представник ПАТ
«УкрСиббанк» подав апеляційну скаргу,
в якій посилається на неповне
з'ясування судом обставин справи, та на
порушення норм матеріального і
процесуального права.

Зазначає, що пунктом п.3.1 договору
поруки встановлено, що порука
припиняється з припиненням всіх
зобов'язань позичальника по кредитному
договору. Згідно пункту 1.2.2. Кредитного
договору позичальник зобов'язаний
повернути кредит в повному обсязі в
термін та в розмірах, що встановлені
графіком погашення кредиту відповідно
до додатку №1 до договору, але не
пізніше 13 березня 2023 року.

Таким чином, на думку апелянта суд
першої інстанції помилково виходив з
того, що порука припиняється, якщо
строк основного зобов'язання не
встановлений або встановлений
моментом пред'явлення вимоги, оскільки
в даному випадку строк повернення
основного зобов'язання становить 13
березня 2023 року і такий ще не настав.
Виходячи з вимог ч.4 ст. 559 ЦК України
шестимісячний строк для припинення
договору поруки повинен
відраховуватися від дня настання
строку виконання основного
зобов'язання, а саме з 13.03.2023 року, а не з
часу, коли боржник перестав вносити
чергові платежі визначені Додатком №1
до кредитного договору.

З цих підстав рішення суду першої
інстанції апелянт просив скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представники ПАТ
«УкрСиббанк» вимоги апеляційної
скарги підтримав, та просив про її
задоволення.

Представник ОСОБА_7 доводи апеляційної
скарги не визнав, просив залишити
рішення суду першої інстанції без
зміни. Вказував на ту обставину, що
вимоги до його довірителя про
дострокове погашення кредиту банком
були пред'явлені ще у 2009 році; просив
надати правову оцінку цій обставині.

ОСОБА_6 в судове засідання не з'явився,
хоч належним чином повідомлявся про
час та місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
представників сторін, дослідивши
письмові матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення, виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що 14.03.2008 року між АКІБ
«УкрСиббанк» та ОСОБА_6 було укладено
договір про надання споживчого кредиту
№0, згідно з яким позичальник
ОСОБА_6 отримав кредит в розмірі 139 000
дол. США зі сплатою12,40 % річних за
користування кредитом, та кінцевим
терміном не пізніше 13.03.2023 року.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором між позивачем
та ОСОБА_7 було укладено договір поруки
№0-П від 14.03.2008 року, згідно якого
ОСОБА_7 на добровільних засадах бере на
себе зобов'язання перед банком
відповідати по боргових зобов'язаннях,
які виникають з умов кредитного
договору.

Як встановив суд першої інстанції, і
зазначеного не оспорював ОСОБА_6,
зобов'язання за кредитним договором
належним чином ним не виконувалися, у
зв'язку з чим банк-позивач здійснював
нарахування штрафних санкцій
відповідно до умов зазначеного
договору. І саме несвоєчасне виконання
зобов'язань позичальником спонукало
кредитора заявити вимогу про
дострокове повернення боргу, відсотків
по кредиту та сплати штрафних санкцій,
виходячи з положень ст. ст.610, 611, 625 ЦК
України. Загальна сума боргу, включаючи
штрафні санкції станом на 30.05.2012 року
складає 224 569,61 дол. США (еквівалентно 1 794
984 грн.93 коп.); розрахунок, що його надав
позивач, відповідачами також не
оспорювався, а тому відповідно до
положень ч.1 ст. 61 ЦПК України
приймається судом.

Відповідно до ст. ст. 553, 554 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку. У разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Зазначені положення закріплені і в
п.1.1., 13, 1.4 Договору поруки №0-П
укладеного 14.03.2008 року між банком та
поручителем ОСОБА_7

Задовольняючи частково позов, та
стягуючи заборгованість за кредитним
договором лише з ОСОБА_6 суд першої
інстанції виходив з того, що договором
поруки не встановлено строку
припинення поруки, а тому має
застосовуватися ч. 4 ст. 559 ЦК України,
відповідно до якої порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя. В
даному випадку суд першої інстанції
вважав, що строк пред'явлення вимоги до
поручителя повинен був розпочати свій
перебіг з вересня 2008 року, тобто з
місяця, коли боржник не вніс свій
черговий платіж, а відтак позивачем
пропущено строк пред'явлення вимоги до
поручителя

Однак з таким висновком суду колегія
суддів Апеляційного суду погодитись не
може.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України
передбачено, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України
за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм матеріального
права поручитель, хоча і пов'язаний з
боржником певними зобов'язальними
відносинами, є самостійним суб'єктом у
відносинах із кредитором. Поручитель,
зокрема, має право висувати
заперечення проти кредитора і в тому
разі, коли боржник від них відмовився
або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 цього
Кодексу).

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя. Якщо строк
основного зобов'язання не встановлений
або встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.

Договором поруки строк її припинення
сторони не визначили, зазначивши лише,
що така діє до повного припинення всіх
зобов'язань боржника за основним
договором.

Як вбачається з пункту 1.2.2. кредитного
договору №0 від 14.03.2008 року строк
виконання ОСОБА_6 основного
зобов'язання визначено терміном, не
пізніше - 13 березня 2023 року.

Оскільки сама по собі умова договору
про дію поруки до повного виконання
позичальником зобов'язання перед
кредитодавцем або до повного виконання
поручителем взятих на себе зобов'язань
не може розглядатися як установлення
строку дії поруки, оскільки це не
відповідає вимогам ст. 252 ЦК України,
згідно з якою строк визначається
роками, місяцями, тижнями, днями або
годинами, то термін визначається
календарною датою або вказівкою на
подію, яка має неминуче настати; в
дапному випадку- 13 березня 2023 року.

При вирішенні таких спорів суд першої
інстанції не врахував, що згідно зі ст.
526 ЦК зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору. Отже, якщо кредитним
договором не визначено інші умови
виконання основного зобов'язання, то у
разі неналежного виконання
позичальником своїх зобов'язань за цим
договором строк пред'явлення
кредитором до поручителя вимоги про
повернення отриманих у кредит коштів
має обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково.

Таким строком не може бути лише
несплата чергового платежу.

За таких обставин, зважаючи на невірне
застосування норм матеріального права,
рішення суду першої інстанції не може
вважатися законним та обґрунтованим в
частині, що стосується поручителя
ОСОБА_7 і підлягає до скасування з
ухваленням нового рішення.

За змістом пункту 6 частини третьої
статті 295, частини другої статті 303 та
пункту 1 частини першої статті 309 ЦПК
апеляційний суд може встановлювати
нові обставини, якщо їх наявність
підтверджується новими доказами, що
мають значення для справи (з
урахуванням положень про належність і
допустимість доказів), які особа не
мала можливості подати до суду першої
інстанції з поважних причин, доведених
нею, або які неправомірно не були цим
судом прийняті та досліджені, або
доказами, які судом першої інстанції
досліджувались із порушенням
установленого порядку.

У разі надання для дослідження нових
доказів, які з поважних причин не були
подані до суду першої інстанції, інші
особи, які беруть участь у справі, мають
право висловити свою думку щодо цих
доказів як у запереченні на апеляційну
скаргу, так і в засіданні суду
апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження
доказів, які без поважних причин не
подавалися до суду першої інстанції,
апеляційний суд повинен врахувати як
вимоги частини третьої статті 27 ЦПК
щодо зобов'язання особи, яка бере
участь у справі, добросовісно
здійснювати свої права та виконувати
процесуальні обов'язки, так і виключне
значення цих доказів для правильного
вирішення справи.

При цьому мають враховуватися вимоги
частини третьої статті 27 ЦПК України
про те, що особи, які беруть участь у
справі, зобов'язані добросовісно
здійснювати свої права й виконувати
процесуальні обов'язки.

По суті встановленого слід зазначити
наступне.

Так, укладаючи кредитний договір, у п.
6.1. сторони, керуючись чинним
законодавством, зокрема ст. ст. 525, 611 ЦК
України, погодили, що відповідно до п.
6.1.2. цього договору визнається термін
повернення кредиту таким, що настав,
згідно з п. 1.2.2. договору; банк вправі
вимагати від позичальника
дострокового повернення всієї суми
кредиту й повної сплати за кредит,
змінивши при цьому термін повернення
кредиту.

У разі застосування банком права,
передбаченого п. 6.1.2. кредитного
договору, банк повідомляє позичальника
про встановлення нового (дострокового)
терміну повернення всієї наданої йому
суми кредиту та сплати оплати за
користування таким кредитом за
договором шляхом направлення
відповідної письмової вимоги, що й було
зроблено позивачем у ще у січні 2009 року.

Однак про зазначену обставину, як і про
встановлення для боржника і поручителя
іншого терміну погашення кредиту -
достроково на 32 день з дати отримання
вимоги, представник банку суд не
повідомив.

Разом з тим, з наданих сторонами в суді
апеляційної інстанції документів
вбачається, що за заявою АКІБ
«УкрСиббанк», 20 травня 2009 року
Івано-Франківським міським судом
видано судовий наказ про солідарне
стягнення з ОСОБА_6, ОСОБА_7
заборгованості за кредитним договором
в сумі 1 142 651 грн. 39 коп.

Ухвалою Івано-Франківського міського
суду від 19 січня 2011 року цей судовий
наказ було скасовано за заявою ОСОБА_7

Оскільки копія ухвали від 19 січня 2011
року надана апеляційному суду
представниками банку, як і копія
постанови про закінчення виконавчого
провадження від 20.01.2011 року, то свідчить
про те, що кредитор про зазначені
обставини був належно поінформований,
а його звернення з позовом до суду лише
у серпні 2012 року, тобто через півтора
року після скасування судового наказу
дає підстави вважати про пропуск
строку. встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК
України для заявлення вимоги до
поручителя, а відтак і про припинення
поруки за договором №0-П, що був
укладений між банком та ОСОБА_7 14.03.2008
року.

На підставі викладеного та ст.ст. 553, 554,
559 ЦК України, керуючись ст.,ст. 307; 309; 313;
314; 316; 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 04 червня 2014 року в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
до ОСОБА_7 скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення.

В позові Публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_7 про
солідарне стягнення заборгованості за
кредитним договором - відмовити.

В решті рішення Івано-Франківського
міського суду від 4 червня 2014 року -
залишити без зміни.

Рішення набирає чинності з часу
проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
О.Є. Меленко

Судді:
В.А. Девляшевський

А.Ю. Малєєв