Справа № 161/8630/14-ц
Провадження № 4-с/161/58/14
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2014 року Луцький
міськрайонний суд Волинської області в
складі:

головуючого - судді
Кихтюка Р.М

при секретарі -
Козак О.А.

з участю скаржника -
ОСОБА_1,

представника скаржника -
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Луцьку
справу за скаргою ОСОБА_1 на
неправомірні дії державного виконавця
,

В С Т А Н О В И В :

Скаржник звернувся до суду із скаргою
на неправомірні дії державного
виконавця при здійсненні виконавчих
дій у зведеному виконавчому
провадженні стосовно стягнення з нього
коштів на користь ТзОВ «Агросфера», ПАТ
«Державний ощадний банк України».

Свої вимоги мотивує тим, що державним
виконавцем Пирогою С.С., на його думку,
незаконно накладено арешт та описано
його житловий будинок з надвірними
будівлями і спорудами в АДРЕСА_1, який є
предметом іпотеки по одному із
кредитних договорів, хоча відповідного
рішення суду про звернення стягнення
на вказану нерухомість не має, що не
відповідає вимогам Закону України
«Про іпотеку». При цьому, є інше майно
боржника та поручителя, на яке можна і
слід звернути стягнення в першу чергу,
проте державним виконавцем описано й
арештоване лише будинок у якому він
проживає.

У зв'язку з цим просив задовольнити
скаргу та скасувати згаданий акт опису
й арешту майна від 20.05.2014 року;
зобов'язати державного виконавця
скасувати постанови про накладення
арешту та заборони на його відчуження
від 22.07.2011 року, 19.10.2011 року, 05.04.2012 року
та 17.03.2-014 року в частині накладення
арешту на вказаний будинок.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши письмові
докази та матеріали виконавчого
провадження, суд приходить до висновку,
що у задоволенні скарги слід відмовити
з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
державним виконавцем ДВС Луцького
районного управління юстиції
вчиняються дії по стягненню із ОСОБА_1
на користь ТзОВ «Агросфера», ПАТ
«Державний ощадний банк України»
заборгованості на загальну суму
близько 2 млн. грн., про що свідчать
матеріали зведеного виконавчого
провадження оглянутого судом (а.с. ).

У відповідності до договору від 21.09.2007
року житловий будинок з надвірними
будівлями і спорудами в АДРЕСА_1, який
належить скаржнику, перебуває в
іпотеці з метою забезпечення виконання
зобов'язань по кредитному договору між
ПАТ «Державний ощадний банк України»
та ОСОБА_1.(а.с.6-8).

Відповідно до ст.54 Закону України «Про
виконавче провадження» примусове
звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється державним виконавцем з
урахуванням положень Закону України
«Про іпотеку».

При цьому, на думку суду, не
заслуговують на увагу доводи скаржника
та його представника про необхідність
рішення суду про звернення стягнення
на предмет іпотеки, так як п.42 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України із розгляду цивільних і
кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року
«Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають з кредитних правовідносин»
роз'яснено, що суд не може одночасно
звернути стягнення на предмет іпотеки
та стягнути суму заборгованості за
кредитним договором. В такому випадку
суд має зазначити в резолютивній
частині рішення лише про звернення
стягнення на предмет іпотеки із
зазначенням суми заборгованості за
кредитним договором. Винятком є
ситуація, коли особа позичальника є
відмінною від особи іпотекодавця з
рахуванням положень статті 11 Закону
України «Про іпотеку»(або статті 589 ЦК
України щодо заставодавця).

Таким чином, на підставі викладеного,
суд вважає, що оскаржувані дії
державного виконавця при винесенні
акту опису й арешту майна від 20.05.2014
року вчиненні у відповідності до вимог
чинного законодавства і суд не вбачає
підстав для його скасування.

При цьому, суду не представлено доказів
неправомірних дій державного
виконавця й при винесені постанов про
накладення арешту та заборони на
відчуження майна від 22.07.2011 року, 19.10.2011
року, 05.04.2012 року та 17.03.2014 року в
частині накладення арешту на згадану
нерухомість.

Відповідно до ч. 3 ст. 387 ЦПК України якщо
оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність були прийняті або
вчиненні відповідно до закону. В межах
повноважень державного виконавця або
іншої посадової особи державної
виконавчої служби права чи свободи не
заявника не було порушено, суд
постановляє ухвалу про відмову в
задоволенні скарги .

А тому, зважаючи на викладене, суд
приходить до висновку, що в задоволенні
скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 383, 386, 387 ЦПК України,
суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на
неправомірні дії державного виконавця
Державної виконавчої служби Луцького
районного управління юстиції -
відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Волинської області через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги в 5-денний строк з
дня проголошення ухвали .

Суддя Луцького міськрайонного суду
Кихтюк Р.М.