НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
№
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.07.2014 року
м.
Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний
суд Дніпропетровської області у
складі: головуючого: судді Парфьонова
Д.О., секретаря судового засідання
Борух Ю.О., за участю: представника
позивача: ОСОБА_1, позивача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
Новомосковського міськрайонного суду
Дніпропетровської області цивільний
позов ОСОБА_2 до Новомосковської
районної державної нотаріальної
контори про визнання недійсною та
скасування спадкової справи,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просила визнати недійсною та
скасувати спадкову справу № 112/2009
Новомосковської районної державної
нотаріальної контори
Дніпропетровської області за заявою
про прийняття та видачу спадщини за
законом ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 на нерухоме
майно - квартиру АДРЕСА_1. Визнати
недійсною і скасувати довідку № 2063/01-16
від 18 листопада 2011 року
Новомосковської районної державної
нотаріальної контори
Дніпропетровської області на ім'я
судді Новомосковського міськрайонного
суду Мельниченко С.П., справа № 2944/11.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
Новомосковською нотаріальною конторою
Дніпропетровської області за заявою
громадянки Російської Федерації
ОСОБА_3 у 2011 році, в порушення вимог
Закону України «Про нотаріат», ст. 47
Конституції України незаконно
заведено спадкову справу № 112/2009 на
нерухоме майно - житлову квартиру за
адресою: АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_4,
який по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1
фактично проживав і був зареєстрований
за адресою: АДРЕСА_2, та рішенням
Новомосковського районного суду
Дніпропетровської області від 18
березня 2005 року був позбавлений права
користування житловою квартирою
АДРЕСА_1, та в якій позивач фактично
проживав згідно ордеру № 290 від 02
серпня 2005 року виконкому
Меліоративненської селищної ради. Крім
цього, на виконання ухвали
Новомосковського міськрайонного суду
від 25 жовтня 2011 року по справі № 2944/11,
Державною нотаріальною конторою
Новомосковського району надано
недійсну довідку № 2063/01 від 18 листопада
2011 року в якості офіційного документу,
що спричинило позбавлення позивача
права власності на квартиру АДРЕСА_1 та
визнання за ОСОБА_3 права власності на
вказану квартиру після смерті ОСОБА_4.

В судовому засіданні позивач та її
представник підтримали вимоги
позовної заяви. Відмовилися від
залучення до справи в якості третьої
особи ОСОБА_3 Вказали, що саме нотаріус,
як посадова особа, якою вчинено дії по
неправомірному заведенню спадкової
справи повинен бути відповідачем у
даній справі.

Відповідач в судове засідання не
з`явився, причини неявки не повідомив.
Надав суду заяву, згідно якої заперечує
проти задоволення позовних вимог,
вказує на те, що нотаріальна контора не
може бути відповідачем у даній справі
та те, що позивач не посилається на
норми законодавства, які прямо
зазначають, яке саме його право
порушене.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення позивача та представника
відповідача, суд доходить до
наступного.

У відповідності до ордера № 290 від 02
серпня 2005 року, позивачу надано право
на зайняття квартири АДРЕСА_1.

10 квітня 2006 року на підставі
розпорядження від 10 квітня 2006 року
позивачу та ОСОБА_6 видано свідоцтво
серія ААБ №0912 про право спільної
сумісної власності на житло,
розташоване за адресою: АДРЕСА_1,
зареєстроване в Новомосковському
районному КП БТІ "Інвентаризатор" 11
квітня 2006 року за № 14439269.

Згідно наданої позивачем копії
постанови Державного нотаріуса
Новомосковської районної державної
нотаріальної контори від 28 липня 2011
року, розглянувши заяву ОСОБА_7 про
видачу свідоцтва про право на спадщину
за законом після смерті ОСОБА_4, ОСОБА_3
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину на квартиру,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1
належну ОСОБА_4 внаслідок не надання
витягу з Реєстру прав власності щодо
зазначеної квартири.

18 листопада 2011 року за № 2063/01-16 на
виконання ухвали Новомосковського
міськрайонного суду від 25 жовтня 2011
року по справі № 2944/11, Державною
нотаріальною конторою
Новомосковського району надано
довідку, згідно якої новомосковський
міськрайонний суд Дніпропетровської
області повідомлено про заведення
спадкової справи № 112/2009 після смерті
ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1,
зазначено, що із заявою про прийняття
та видачу спадщини за законом до
нотаріальної контори звернулась
ОСОБА_3 Вказано, що свідоцтво про право
на спадщину не видавалось.

У відповідності до копії довідки ТОВ
"Усть-Ильменское жилищно-комунальное
хозяйство-2008", відповідно до якої
ОСОБА_4 проживав по день смерті та був
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2
разом зі своєю матір`ю - ОСОБА_3 виданої
та підписаної Начальником
житлово-побутового відділу ОСОБА_8

У відповідності до рішення
Новомосковського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 14 серпня
2012 року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, ОСОБА_6, Меліоративненської
селищної ради Новомосковського району
Дніпропетровської області про
визнання недійсними та скасування
рішення, розпорядження і свідоцтва та
визнання права власності в порядку
спадкування, зустрічним позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_6 до Меліоративненської
селищної ради Новомосковського району
Дніпропетровської області, ОСОБА_3 про
визнання свідоцтва про право власності
недійсним позовні вимоги ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, ОСОБА_6, Меліоративненської
селищної ради Новомосковського району
Дніпропетровської області про
визнання недійсними та скасування
рішення, розпорядження та свідоцтва та
визнання права власності в порядку
спадкування задоволено частково.
Визнано незаконним та скасовано
рішення Меліоративненської селищної
ради Новомосковського району
Дніпропетровської області № 67 від 14
травня 2005 року «Про надання житла
жителям селища смт. Меліоративне» в
частині надання трикімнатної квартири
загальною площею 64 кв.м., житловою
площею 42,8 кв.м. зав адресою: АДРЕСА_1
ОСОБА_2. Визнано незаконним та
скасовано розпорядження голови
Меліоративненської селищної ради
Новомосковського району, як органу
приватизації, за № 81 від 10 квітня 2006
року згідно якого квартира АДРЕСА_1
передана у приватну власність ОСОБА_2.
Визнано недійсним свідоцтво про право
власності на житло, видане 10 квітня 2006
року Меліоративненською селищною
радою Новомосковського району згідно
якого квартира, яка знаходиться за
адресою АДРЕСА_1 належить на праві
спільної сумісної власності ОСОБА_2 та
ОСОБА_6. Визнано за ОСОБА_3 право
власності на квартиру АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1. В
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2,
ОСОБА_6 до Меліоративненської селищної
ради Новомосковського району
Дніпропетровської області, ОСОБА_3 про
визнання свідоцтва про право власності
недійсним відмовлено.

У відповідності до ч.1 ст.15 ЦПК України,
суди розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин; інших
правовідносин, крім випадків, коли
розгляд таких справ проводиться за
правилами іншого судочинства.

Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Дійсно, право на звернення до суду з
позовом про незаконність нотаріальної
дії чи відмови в її вчиненні мають
заінтересовані особи (фізичні та
юридичні), стосовно яких були вчинені
нотаріальні дії, або які одержали
відмову в їх вчиненні, тобто
безпосередньо брали участь у
нотаріальному процесі. Особи, які не
брали участі у вчиненні нотаріальних
дій, але вважають, що їх права і
охоронювані законом інтереси порушені
нотаріальною дією, вправі звернутися
до суду із відповідним, - самостійним
позовом про недійсність посвідченого
акта, але не до нотаріуса, а до інших
суб'єктів спірних матеріальних
правовідносин, з приводу яких виник
спір

Водночас у п. 16 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про
деякі питання юрисдикції загальних
судів та визначення підсудності
цивільних справ» зазначено: «Право на
оскарження нотаріальної дії або
відмови у її вчиненні, а також
нотаріального акта має особа, прав та
інтересів якої стосуються такі дії чи
акти (ч. 2 ст. 50 Закону України від 02
вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат»
(надалі - Закон № 3425-XII) № 3425-XII). Спори
між боржниками і стягувачами, а також
спори за позовами інших осіб, прав та
інтересів яких стосуються нотаріальні
дії чи акт, у тому числі про визнання
виконавчого напису таким, що не
підлягає виконанню повністю або
частково, про повернення стягнутого за
виконавчим написом вирішуються судом у
порядку цивільного судочинства за
позовами боржників або зазначених осіб
до стягувачів, якщо однією зі сторін
відповідного спору є фізична особа. За
правилами цивільного судочинства як
спір про право в позовному провадженні
розглядаються позови про оскарження
дій нотаріуса щодо вчинення
виконавчого напису, коли йдеться
виключно про порушення нотаріусом
правил вчинення відповідної
нотаріальної дії і при цьому позивачем
не порушується питання про захист
права відповідно до положень
цивільного законодавства».

З наведеного можна зробити висновок, що
саме в разі подання позову щодо
оскарження нотаріальної дії з підстав
недотримання приватним нотаріусом
вимог чинного законодавства при їх
вчиненні відповідачем буде сам
приватний нотаріус.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону № 3425-XII
нотаріальними діями є посвідчення
права, а також фактів, що мають юридичне
значення, та інші дії, передбачені цим
Законом, з метою надання їм юридичної
вірогідності.

Поняття «нотаріальний акт» є значно
ширшим за поняття «нотаріальна дія» і
являє собою будь-яку дію, що є складовою
частиною нотаріальної діяльності і
вчиняється нотаріусом у межах
виконання власних повноважень.

Наприклад, у разі заведення спадкової
справи нотаріусом у порушення вимог
щодо належного місця її заведення, що
саме по собі не є вчиненням
нотаріальної дії, заінтересований
спадкоємець має право оскаржити цей
нотаріальний акт у судовому порядку і
визнати його недійсним як такий, що
вчинено з порушеннями.

Обов'язок нотаріуса та відповідної
посадової особи вчиняти нотаріальні
дії передбачений ч. 3 ст. 49 Закону №
3425-XII, де встановлено заборону
безпідставної відмови в її вчиненні.

Як випливає з п. 9 ч. 1 ст. 49 Закону № 3425-XII,
підстави для відмови у вчиненні
нотаріальної дії можуть
встановлюватися тільки цим Законом.

Перелік підстав для відмови нотаріусом
у вчиненні нотаріальних дій,
зазначений у ст. 49 Закону № 3425-XII, не є
вичерпним.

За наявності умов, передбачених ст. 49
Закону № 3425-XII, на нотаріуса
покладається завдання, по-перше,
відмовити у вчиненні нотаріальної дії,
якщо вона суперечить вимогам чинного
законодавства; по-друге, обґрунтувати
своє рішення на підставі норм чинного
законодавства.

Згідно з п. 3 глави 13 Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України
та ч. 4 ст. 49 Закону № 3425-XII відмова у
вчиненні нотаріальної дії за загальним
правилом здійснюється в усній формі, а
у випадку наявності вимоги особи, яка
звернулась за вчиненням нотаріальної
дії, - виноситься відповідна постанова
про відмову у вчиненні нотаріальної
дії.

Статтею 50 Закону № 3425-XII передбачено
можливість оскарження в судовому
порядку нотаріальної дії або відмови у
її вчиненні, нотаріального акта.

Можливість оскарження нотаріальних
дій або відмови у їх вчиненні
забезпечує законність нотаріального
провадження і захист прав та інтересів
учасників нотаріального процесу.
Судовий контроль за діяльністю
нотаріусів має забезпечити
виправлення нотаріальних помилок,
тлумачення чинного законодавства та
сприяти дотриманню законності у сфері
цивільних правовідносин, що виникають
із вчинення нотаріальних дій.

Закон № 3425-XII поділяє об'єкти судового
оскарження в межах нотаріального
процесу на три групи:

- нотаріальні дії;

- відмова у вчиненні нотаріальних дій;

- нотаріальні акти.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону № 3425-XII
нотаріальними діями є посвідчення
права, а також фактів, що мають юридичне
значення, та інші дії, передбачені цим
Законом, з метою надання їм юридичної
вірогідності.

Поняття «нотаріальний акт» є значно
ширшим за поняття «нотаріальна дія» і
являє собою будь-яку дію, що є складовою
частиною нотаріальної діяльності і
вчиняється нотаріусом у межах
виконання власних повноважень.

У разі заведення спадкової справи
нотаріусом у порушення вимог щодо
належного місця її заведення, що саме
по собі не є вчиненням нотаріальної
дії, оскаржити цей нотаріальний акт у
судовому порядку і визнати його
недійсним як такий, що вчинено з
порушеннями може лише заінтересований
спадкоємець.

Крім того, процедура та порядок ведення
спадкових справ визначена Наказом
Міністерства Юстиції України від 22
грудня 2010 року № 3253/5 "Про затвердження
Правил ведення нотаріального
діловодства" (надалі - Правила).

Відповідно до п.11.1 - 11.5 Правил, заяви про
прийняття спадщини; заяви про відмову
від спадщини; заяви про відкликання
заяви про прийняття спадщини або заяви
про відмову від спадщини; заяви про
видачу свідоцтва про право на
спадщину; заяви про видачу свідоцтва
про право власності на частку в
спільному майні подружжя у разі
смерті одного з подружжя; заяви
спадкоємця про одержання частини
вкладу спадкодавця у банку (фінансовій
установі); претензії кредиторів, а
також заяви про вжиття заходів до
охорони спадкового майна, за яким були
вжиті ці заходи; заяви про відкриття
спадщини та укладання договору на
управління спадщиною; заява
виконавця заповіту про відмову від
здійснення своїх повноважень; заява
відказоодержувача про відмову від
заповідального відказування тощо
реєструються в книзі обліку і
реєстрації спадкових справ і
формуються у спадкові справи.
Формування спадкової справи
передбачає групування документів, на
підставі яких було відкрито спадкову
справу та видано свідоцтво про право
на спадщину. Під час формування
спадкової справи перевіряються
правильність оформлення документів,
наявність та відповідність вимогам
законодавства документів, а у
випадках, передбачених
законодавством, копій документів, на
підставі яких буде оформлюватись
спадщина, наявність на документах
печаток, підписів, реквізитів
документа тощо. У разі виявлення
недоліків у документах при формуванні
спадкової справи виконавець
зобов'язаний повернути такі документи
особам для їх усунення. Спадковій
справі присвоюється номер, який
складається з порядкового номера, за
яким вона зареєстрована в книзі обліку
і реєстрації спадкових справ, та
зазначається через дріб (дефіс) рік, у
якому вона заведена. Кожна спадкова
справа являє собою окремий наряд
(справу), має внутрішній опис,
нумерується, оформлюється титульним
аркушем та прошивається. Справа
вважається закінченою за датою
видачі свідоцтва про право на спадщину,
якщо на підставі поданих заяв про
видачу свідоцтва про право на
спадщину було видано відповідні
свідоцтва всім спадкоємцям, які
закликалися до спадкування, та на все
майно, заявлене такими спадкоємцями.
Усі інші заяви, що будуть подаватися
після закінчення спадкової справи,
вважаються такими, що подані
додатково. Оформлення спадкової
справи покладається на державного чи
приватного нотаріуса, у провадженні
(на виконанні) якого знаходиться
справа.

У відповідності до ст.67, 68 Закону №
3425-XII, свідоцтво про право на спадщину
видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, встановленому цивільним
законодавством, на ім'я всіх
спадкоємців або за їх бажанням
кожному з них окремо. Спадкоємці, які
пропустили строк для прийняття
спадщини, можуть бути за згодою всіх
інших спадкоємців, які прийняли
спадщину, включені до свідоцтва про
право на спадщину як такі, що прийняли
спадщину. Така згода спадкоємців
повинна бути викладена у письмовій
формі і подана нотаріусу до видачі
свідоцтва про право на спадщину.
Нотаріус при видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом
перевіряє факт смерті спадкодавця, час
і місце відкриття спадщини, наявність
підстав для закликання до
спадкоємства за законом осіб, які
подали заяву про видачу свідоцтва, та
склад спадкового майна. Спадкоємці за
законом, які позбавлені можливості
подати документи, що підтверджують
наявність підстав для закликання до
спадкоємства, можуть бути за
письмовою згодою всіх інших
спадкоємців, які прийняли спадщину і
подали докази родинних, шлюбних чи
інших відносин із спадкодавцем,
включені до свідоцтва про право на
спадщину.

Згідно ст.1221 ЦК України, місцем
відкриття спадщини є останнє місце
проживання спадкодавця. Якщо місце
проживання спадкодавця невідоме,
місцем відкриття спадщини є
місцезнаходження нерухомого майна
або основної його частини, а за
відсутності нерухомого майна -
місцезнаходження основної частини
рухомого майна.

Водночас, у відповідності до ст.71
Закону України "Про міжнародне
приватне право", спадкування
нерухомого майна регулюється правом
держави, на території якої знаходиться
це майно, а майна, яке підлягає
державній реєстрації в Україні, -
правом України.

У відповідності до ст.1223 ЦК України,
право на спадкування мають особи,
визначені у заповіті. У разі
відсутності заповіту, визнання його
недійсним, неприйняття спадщини або
відмови від її прийняття спадкоємцями
за заповітом, а також у разі
неохоплення заповітом усієї спадщини
право на спадкування за законом
одержують особи, визначені у статтях
1261-1265 цього Кодексу.

Таким чином, нормами законодавства
передбачено обов`язок нотаріуса у
випадку надходження заяви про
прийняття спадщини формувати
означений документ у відповідну
спадкову справу і лише в разі, коли
нотаріусом в порушення вимог щодо
місця відкриття спадщини буде вчинено
нотаріальну дію, що буде впливати на
права конкретних осіб - в таких осіб
виникає право на звернення до суду з
оскарженням нотаріальної дії. Саме по
собі заведення спадкової справи, як і
видача довідки на підтвердження факту
заведення спадкової жодним чином не
порушує права третіх осіб, які не є
спадкоємцями, внаслідок чого в
задоволенні позовних вимог належить
відмовити. Крім того позивачем не
доведено факту надання неправдивих
відомостей означеною довідкою.

Вирішуючи при ухваленні рішення
питання про розподіл судових витрат
між сторонами, суд виходить з положень
ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 207, 209,
212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
Новомосковської районної державної
нотаріальної контори про визнання
недійсною та скасування спадкової
справи відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана апеляційному суду
Дніпропетровської області через
Новомосковський міськрайонний суд
Дніпропетровської області протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Повний текст рішення суду складено 28
липня 2014 року.

Суддя
Д.О. Парфьонов