Справа № 1326/8549/2012
Головуючий у 1 інстанції: Гулієва М.І.
Провадження № 22-ц/783/1635/14
Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючої судді -
Копняк С.М.

суддів -
Богонюка М.Я., Ванівського О.М.

секретар - Цар
М.М.

з участю представника апелянта -
ОСОБА_2

позивача -
ОСОБА_3

представника позивача -
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові в залі суду
цивільну справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_5 - ОСОБА_2 на рішення
Франківського районного суду м.Львова
від 27 листопада 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, Публічного
акціонерного товариства «Українська
страхова компанія «Гарант Авто» про
відшкодування матеріальної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Франківського районного суду
м. Львова від 27 листопада 2013 року позов
ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3
14873,45 грн. матеріальної шкоди; з ПАТ
«Українська страхова компанія «Гарант
Авто» на користь ОСОБА_3 19121,11 грн.
матеріальної шкоди. Вирішено питання
судових витрат.

Рішення суду оскаржила представник
відповідача - ОСОБА_2

У поданій апеляційній скарзі
посилається на те, що судом першої
інстанції при ухваленні зазначеного
рішення неповно з'ясовано обставини, що
мають значення для справи, неправильно
застосовано норми матеріального права
та не дотримано вимог процесуального
права. Вказує, що судом не застосовано
норми матеріального права, що
підлягали застосуванню, зокрема ЗУ
«Про обв»язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників транспортних засобів».

Вважає, що суд помилково прийшов до
висновку про те, що ліміт
відповідальності страховика становить
25000,00 грн. за шкоду заподіяну майну та
51000,00 грн. за шкоду заподіяну життю та
здоров'ю потерпілого. Оскільки згідно
Закону такий розмір є вдвічі більшим.

Страхова компанія пропонувала
потерпілій відшкодування у розмірі 15317
грн.71 коп., а на решту суми
запропонувала подати підтверджуючі
документи. Однак відповідачка цим
своїм правом не скористалась.

Крім того, зазначає, що судом не
враховано, що відповідач повністю
відшкодувала позивачу моральну шкоду.

При прийнятті оскаржуваного рішення
судом не враховано вимоги ст.1194 ЦК
України стосовно відповідальності
застрахованої особи, за приписами якої
позивач з вимогами про відшкодування
матеріальної шкоди мала звертатись
лише до страхової компанії.

Зважаючи на вказане, просить рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове, яким в задоволенні
позову до ОСОБА_5 відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представника
апелянта ОСОБА_2 в підтримання мотивів,
викладених в апеляційній скарзі,
пояснення позивача ОСОБА_3 та її
представника ОСОБА_4, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до часткового задоволення з наступних
підстав.

Згідно із ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом своїх порушених прав, а суд,
здійснюючи правосуддя, захищає
порушені права цих осіб у спосіб,
визначений законами України.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

За приписами ч.1 ст. 303 ЦПК України,
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11
Постанови «Про судове рішення у
цивільній справі» від 18 грудня 2009 року
№11 роз»яснив, що у мотивувальній
частині рішення слід наводити дані про
встановлені судом обставини, що мають
значення для справи, їх юридичну оцінку
та визначені відповідно до них
правовідносини, а також оцінку всіх
доказів.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення лише частково відповідає
зазначеним вимогам.

Згідно ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК
України, доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інші обставини, які що мають
значення для вирішення справи.
Письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи. Письмові докази, як правило,
подаються в оригіналі.

Статтями 10 і 60 ЦК України встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін;
сторони мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості і що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу.

Відповідно до роз"яснень, які викладені
у п.4 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №4 від 01 березня 2013 року "Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки", розглядаючи
позови про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки, суди повинні мати на увазі,
що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК
України шкода, завдана особі чи майну
фізичної або юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її завдала. Обов'язок відшкодувати
завдану шкоду виникає у її завдавача за
умови, що дії останнього були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, - незалежно від наявності
вини. З огляду на презумпцію вини
завдавача шкоди (частина друга статті
1166 ЦК) відповідач звільняється від
обов'язку відшкодувати шкоду (у тому
числі і моральну шкоду), якщо доведе, що
шкоди було завдано внаслідок
непереборної сили або умислу
потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК,
пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК).
Потерпілий подає докази, що
підтверджують факт завдання шкоди за
участю відповідача, розмір завданої
шкоди, а також докази того, що
відповідач є завдавачем шкоди або
особою, яка відповідно до закону
зобов'язана відшкодувати шкоду.

Згідно із приписами частини четвертої
статті 61 ЦПК України вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Судом першої інстанції
встановлено та підтверджується
матеріалами, що згідно вироку
Франківського районного суду м. Львова
від 02.10.2012 року, ОСОБА_5 засуджена за ст.
286 ч.2 КК України до 3 років позбавлення
волі з позбавленням права керування
транспортними засобами на 1 рік, на
підставі ст. 75 КК України звільнена від
відбування призначеного покарання з
іспитовим строком на 1 рік.

ОСОБА_5 визнана винуватою
в тому, що 04.11.2011 року, керуючи
автомобілем марки «Тойота Королла» по
вул. Стрийській, при проїзді перехрестя
вул. Стрийська-В.Великого у м. Львові,
порушила Правила дорожнього руху,
проявила неуважність до дорожньої
обстановки та її змін, з моменту
увімкнення на світлофорі для її
напрямку руху червоного сигналу, який
забороняє рух, не вжила своєчасних
заходів для зупинки автомобіля,
виїхавши на перехрестя створила
аварійну ситуацію, яка призвела до
зіткнення з автомобілями марки «ВАЗ
211440» р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_6
та «Toyota Land Crusser» р.н.НОМЕР_2 під
керуванням ОСОБА_7, які виїжджали на
перехрестя вул. Стрийська - В.Великого з
лівим поворотом на дозвільний зелений
сигнал світлофора з вул.В.Великого,
внаслідок чого автомобілі отримали
технічні пошкодження, а ОСОБА_6 отримав
тілесні ушкодження, від яких
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер у Львівській
комунальній міській клінічній лікарні.

Відповідно до ст. 22 ЦК України
особа, якій завдано збитки в результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування. Збитками, в
силу ст. 22 ЦК України, є витрати, яких
особа зазнала у зв"язку із знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного
права.

Згідно ст. 1166 ЦК України,
майнова шкода, завдана неправомірними
діями особистим немайновим правам
фізичної особи, а також шкода, завдана
майну фізичної особи, відшкодовується
в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоду завдано не з її вини.

Судом першої інстанції
встановлено, що цивільно-правова
відповідальність відповідачки була
застрахована за полісом «Зелена
Картка» №РL/01/5431661 у Польській
Страховій компанії «Варта», інтереси
якої за дорученням МТСБУ представляє
ПАТ «УСК«Гарант Авто».

При цьому судом першої інстанції
неповно досліджено обставини справи та
не встановлено правовідносини, які
виникли між сторонами, внаслідок чого
не застосовано законодавство, яке
підлягало до застосування.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції керувався лише ст. ст. 22 та 1166
ЦК України, і не застосував положення
Закону України від 01.07.2004 року №1961-ІV
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників транспортних засобів», який
є основним нормативно-правовим актом з
регулювання правовідносин у сфері
обов'язкового страхування цивільної
відповідальності власників наземних
транспортних засобів.

Відповідно до ст. 5 Закону, об'єктом
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності є
майнові інтереси, що не суперечать
законодавству України, пов'язані з
відшкодуванням особою,
цивільно-правова відповідальність
якої застрахована, шкоди, заподіяної
життю, здоров'ю, майну потерпілих
внаслідок експлуатації забезпеченого
транспортного засобу.

Стаття 1.3. цього Закону
передбачає, що потерпілі це - треті
юридичні та фізичні особи, життю,
здоров'ю та/або майну яких внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди
транспортним засобом заподіяна шкода,
цивільно-правову відповідальність за
яку несе власник цього транспортного
засобу.

Згідно із ст.3 Закону
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та/або майну потерпілих
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди та захисту майнових інтересів
страхувальників. Пунктом 10.4
передбачено, що під час в'їзду на
територію України власник
транспортного засобу, який
зареєстрований в іншій країні,
зобов'язаний мати на весь термін
перебування такого транспортного
засобу на території України сертифікат
міжнародного автомобільного
страхування "Зелена картка" або
внутрішній договір страхування
цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ст.15 цього Закону,
договір типу-1 обов"язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності укладається на
умовах страхування відповідальності
за шкоду, заподіяну життю, здоров"ю,
майну третіх осіб внаслідок
експлуатації транспортного засобу,
визначеного в договорі страхування,
будь-якою особою, яка експлуатує його
на законних підставах.

Згідно із ст.6 Закону № 1961-ІV
дорожньо-транспортна подія, яка
сталася 04.11.2011 року є страховим
випадком, оскільки відбулася за участю
забезпеченого транспортного засобу -
автомобіля «Тойота Королла» і
внаслідок цієї події настає
цивільно-правова відповідальність
особи за шкоду, заподіяну життю,
здоров"ю, майну потерпілого ОСОБА_6

Згідно із ст. 22 Закону №1961-ІV у разі
настання страхового випадку страховик
у межах страхових сум, зазначених у
страховому полісі, відшкодовує у
встановленому цим Законом порядку
оцінену шкоду, заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

В свою чергу, відповідно до ст. 23 Закону
№ 1961-ІV шкодою, заподіяною життю та
здоров'ю потерпілого внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, є:
шкода, пов'язана з лікуванням
потерпілого; шкода, пов'язана з
тимчасовою втратою працездатності
потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою
втратою працездатності потерпілим;
моральна шкода, що полягає у фізичному
болю та стражданнях, яких потерпілий -
фізична особа зазнав у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я, шкода, пов'язана із смертю
потерпілого.

Суд першої інстанції
помилково прийшов до висновку, що ліміт
відповідальності страховика за шкоду,
заподіяну майну потерпілого, становить
25500,00 грн., а за шкоду, заподіяну життю та
здоров'ю потерпілого - 51000,00 грн.,
оскільки, пунктом 9.2 вищезгаданого
Закону розмір страхової суми за шкоду,
заподіяну майну потерпілих, становить
50 000 грн. 00коп. на одного потерпілого.

Пунктом 9.3 визначено, що розмір
страхової суми за шкоду, заподіяну
життю та здоров'ю потерпілих,
становить 100 000 грн. 00 коп. на одного
потерпілого.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа,
яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди,
зобов"язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою

Суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку про те, що у
задоволенні позову про відшкодування
витрат, зокрема, на придбання труни в
сумі 2000 грн. 00 коп., бальзамування тіла в
сумі 1200 грн. 00 коп., придбання одягу на
суму 1800 грн. 00 коп., перевезення тіла в
сумі 1000 грн. 00 коп., на поховання на
кладовищі сумі 1600 грн. 00 коп. та інші
витрати на поховання, в тому числі на
священнослужителів, на суму 5000 грн. 00
коп., слід відмовити, оскільки суду не
надано будь-які докази про понесені
витрати.

Суд першої інстанції задовольнив
позовні вимоги позивачки про стягнення
з відповідача ПАТ «Українська
страхова компанія «Гарант Авто» в її
користь витрат на лікування
потерпілого ОСОБА_6, які доведені
копіями відповідних квитанцій, на суму
19 121 грн. 11 коп. Колегія суддів
погоджується із зазначеним висновком
суду першої інстанції, і приходить до
висновку, що суму 19 121 грн. 11 коп.
правильно стягнуто з цього
відповідача як відшкодування шкоди,
пов"язаної з лікуванням потерпілого,
внаслідок настання страхового випадку.

В той же час, судом першої інстанції
стягнуто в користь позивачки з
відповідачки ОСОБА_5 14873 грн. 45 коп.
матеріальної шкоди, з яких 1720 грн. 00 коп.
витрати на поховання (а.с.5 зв.), 3153 грн. 45
коп. - витрати на поминальні обіди (а.с.5)
та 10 000 грн. 00 коп. - вартість пам»ятника.
З таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів не
погоджується, оскільки такий взагалі
не вмотивований. Окрім того, в
матеріалах справи як належні та
допустимі докази наявні квитанції на
підтвердження витрат, понесених на
поминальні обіди на суму 2153 грн. 45 коп.
(а.с.5), а судом першої інстанції
стягнуто такі витрати на суму 3153 грн. 45
коп. Щодо стягнення вартості
надмогильного пам»ятника в сумі 10 000
грн. 00 коп. мотиви в рішенні відсутні.
При цьому судом першої інстанції не
враховано вимоги ст. 1194 ЦК України,
Закону України від 01.07.2004 року №1961-ІV
"Про обов"язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників транспортних засобів", та
умови самого договору страхування. Так,
сума страхової виплати за полісом
«Зелена Картка» №РL/01/5431661 дозволяє
покрити витрати, понесені позивачем
ОСОБА_3, відповідно такі підлягають
стягненню з Публічного акціонерного
товариства «Українська страхова
компанія «Гарант Авто», а не з
відповідачки ОСОБА_5 Тому в цій частині
рішення суду підлягає скасуванню з
постеленням нового рішення, яким із
Публічного акціонерного товариства
«Українська страхова компанія «Гарант
Авто» в користь позивачки ОСОБА_3 слід
стягнути витрати на придбання
похоронної атрибутики в сумі 1720 грн. 00
коп. (а.с.5 з.), 2153 грн. 45 коп. (а.с.5) витрати
на поминальні обіди та витрати на
спорудження надмогильного пам»ятника
понесені позивачкою в сумі в сумі 12 250
грн. 00 коп. Докази про витрати на
спорудження пам»ятника - накладна №565
від 01.07.2014 року та договір №1 від 16
червня 2014 року, подані позивачкою в
суді апеляційної інстанції ( а.с.174).

Беручи до уваги викладене, колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції в частині стягнення з ОСОБА_5
на користь ОСОБА_3 матеріальної шкоди
ухвалене при невідповідності
висновків суду обставинам справи і
внаслідок порушення норм
матеріального та процесуального права
(п. п. 3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України), а відтак
підлягає в цій частині скасуванню з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч.1 п. 4,
313, 314 ч.2, 316, 317,319 ЦПК України, колегія
суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5
- ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду
м. Львова від 27 листопада 2013 року
скасувати в частині задоволення
позовних вимог до ОСОБА_5 та стягнення з
неї судового збору і ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про відшкодування
матеріальної шкоди відмовити.

Позов ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «Українська
страхова компанія «Гарант Авто» про
відшкодування матеріальної шкоди
задовольнити частково. Стягнути з
Публічного акціонерного товариства
«Українська страхова компанія «Гарант
Авто» в користь ОСОБА_3 35 249 грн. 56 коп.
(тридцять п»ять тисяч двісті сорок
дев»ять грн. 56 коп.) - заподіяної шкоди,
з яких:

- 19 121 грн. 11 коп. (дев»ятнадцять
тисяч сто двадцять одна грн. 11 коп.) -
витрати на лікування;

- 1720 грн. 00 коп. (одна тисяча сімсот
двадцять грн. 00 копійок) - витрати на
поховання;

- 12 250 грн. 00 коп. (дванадцять тисяч
двісті п»ятдесят грн. 00 коп.) - витрати
на спорудження надмогильного
пам»ятника;

- 2 153 грн. 45 коп. (дві тисячі сто
п»ятдесят три грн. 45 коп.) - витрати на
поминальні обіди.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Українська страхова
компанія «Гарант Авто» в дохід держави
352 грн. 50 коп. (триста п»ятдесят дві грн.
50 коп.) судового збору.

В решті рішення суду залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом 20-ти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з дня набрання рішенням
апеляційного суду законної сили.

Головуюча
Копняк С.М.

Судді:
Богонюк М.Я.

Ванівський О.М.