У Х В А Л А

21 липня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О., суддів:
Євграфової Є.П., Остапчука Д.О., Касьяна
О.П., Ситнік О.М.,розглянувши заяву
ОСОБА_6 про перегляд Верховним Судом
України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 09 квітня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_6 до Міністерства
аграрної політики та продовольства
України, Українського
науково-дослідного інституту
продуктивності агропромислового
комплексу Міністерства аграрної
політики та продовольства України про
стягнення середньої заробітної плати
за час вимушеного прогулу, скасування
наказу про звільнення, зобов'язання
вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом, у якому просив
зобов'язати виплатити йому заробітну
плату за весь час вимушеного прогулу з
12 травня 2010 року за 1001 день у розмірі
568 568 грн у зв'язку з
незаконним звільненням його з посади
директора Українського
науково-дослідного інституту
продуктивності агропромислового
комплексу
«Украгропромпродуктивність», на яку
його поновлено рішенням апеляційного
суду міста Києва від 05 липня 2011 року, за
весь період невиконання вказаного
рішення суду роботодавцем. Крім того,
просив скасувати наказ Міністерства
аграрної політики та продовольства
України від 27 серпня 2012 року № 171-п «Про
звільнення його з посади директора
інституту у зв'язку із закінченням
строку дії контракту»; зобов'язати
Міністерство аграрної політики та
продовольства України допустити його
фактично на робоче місце директора
Українського науково-дослідного
інституту Міністерства аграрної
політики та продовольства України,
вчинити відповідні записи у трудовій
книжці, врахувати робочий час
перебування на посаді.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 08 листопада 2013 року
позов задоволено частково. Стягнуто з
Українського науково-дослідного
інституту продуктивності
агропромислового комплексу
Міністерства аграрної політики на
користь ОСОБА_6 заробітну плату за час
вимушеного прогулу за період з 12 травня
2010 року до 05 липня 2011 рік у
розмірі 157 340 грн 82 коп. У задоволенні
іншої частини позовних вимог
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
13 лютого 2014 року рішення суду
Шевченківського районного суду м.
Києва від 08 листопада 2013 року у частині
стягнення з Українського
науково-дослідного інституту
продуктивності агропромислового
комплексу продовольства України на
користь ОСОБА_6 заробітної плати за час
вимушеного прогулу скасовано. У іншій
частині рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 09 квітня 2014 року
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 08 листопада 2013 року у
нескасованій частині та рішення
апеляційного суду м. Києва від 13 лютого
2014 року залишено без змін.

У липні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ із заявою про перегляд Верховним
Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

від 09 квітня 2014 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
зокрема, ст. ст. 47, 117 КЗпП України.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник наводить:

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 09 листопада 2011
року, постановлену за результатами
розгляду справи за позовом про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Погоджуючись з висновком суду
апеляційної інстанції та частково з
висновком суду першої інстанції, Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ в
ухвалі від 09 квітня 2014 року, яку просить
переглянути заявник, керувався тим, що
власник правомірно звільнив позивача з
посади директора у зв'язку з
закінченням строку дії контракту на
підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України.
Залишаючи без змін рішення
апеляційного суду у частині відмови у
задоволені позову ОСОБА_6 про стягнення
з Міністерства аграрної політики та
продовольства України на його користь
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу, суд вказував, що
зазначені вимоги заявлені до
неналежного відповідача та не у той
спосіб. Скасовуючи рішення суду першої
інстанції у частині стягнення
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу з Українського
науково-дослідного інституту
продуктивності агропромислового
комплексу Міністерства аграрної
політики, суд апеляційної інстанції
зазначив, що вказана особа зазначена
позивачем як третя особа і вимоги до
неї не заявлялися. Вимоги про стягнення
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу заявлено до
Міністерства аграрної політики та
продовольства України.

Погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ в
ухвалі від 09 листопада 2011 року
зазначав, що підстав для звільнення
позивача у період його тимчасової
непрацездатності не було.

Згідно із п. 6 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 11 від 30
вересня 2011 року «Про судову практику
застосування статей 353-360 Цивільного
процесуального кодексу України» під
судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Колегія суддів не вбачає неоднакове
застосування судами касаційних
інстанцій одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
оскільки обставини справ не є
подібними.

Долучені заявником до заяви про
перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 09 квітня 2014 року
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 14 червня 2013 року та
ухвала Апеляційного суду м. Києва від 16
жовтня 2013 року відповідно до п. 9
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» не є судовими рішеннями, на
які заявник може посилатися відповідно
до п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України як на
підставу перегляду у порядку,
передбаченому главою 3 розділу V ЦПК.

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за заявою ОСОБА_6
про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 09 квітня 2014 року слід
відмовити.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_6
до Міністерства аграрної політики та
продовольства України, Українського
науково-дослідного інституту
продуктивності агропромислового
комплексу Міністерства аграрної
політики та продовольства України про
стягнення середньої заробітної плати
за час вимушеного прогулу, скасування
наказу про звільнення, зобов'язання
вчинити певні дії, за заявою ОСОБА_6 про
перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 09 квітня 2014 року
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: П.О.
Гвоздик Судді: Є.П.
Євграфова О.П. Касьян Д.О. Остапчук О.М.
Ситнік