АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 527/860/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/2317/14
Головуючий у 1-й інстанції Свістєльнік
Доповідач Карнаух П. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого судді: Карнауха П.М.,

суддів: Кривчун Т.О., Пилипчук Л.І.,

при секретарі: Ткаченко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Глобинського районного
суду Полтавської області від 02 червня
2014 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа: Кринківська
сільська рада Глобинського району
Полтавської області, про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Глобинського районного
суду Полтавської області від 02 червня
2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа: Кринківська
сільська рада Глобинського району
Полтавської області, про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким її позов
задовольнити, вказуючи на порушення
місцевим судом при ухваленні рішення
норм матеріального та процесуального
права, невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи у межах доводів
апеляційної скарги, приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право постановити ухвалу про
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод
у здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Згідно п. «г» ч.1 ст. 91 ЗК України
власники земельних ділянок зобов'язані
не порушувати прав власників суміжних
земельних ділянок та
землекористувачів.

Відповідно до ч.2 ст. 152 Земельного
кодексу України власник земельної
ділянки або користувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Статтею 103 ЗК України передбачено, що
власник та землекористувачі земельних
ділянок повинні обирати такі способи
використання земельних ділянок
відповідно до їх цільового
призначення, при яких власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок завдається найменше
незручностей (затінення, задимлення,
неприємні запахи, шумове забруднення
тощо). Власники та землекористувачі
земельних ділянок зобов'язані не
використовувати земельні ділянки
способами, які не дозволяють власникам,
землекористувача сусідніх земельних
ділянок використовувати їх за цільовим
призначенням (неприпустимий вплив).

Cудом першої інстанції вірно
встановлено, що згідно державного акту
на право приватної власності на землю,
позивач ОСОБА_1 є власником земельної
ділянки розміром 0.12 га., яка
розташована в с.В.Кринки Глобинського
району та передана для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель /а.с.9/

Відповідно до довідки виконкому
Кринківської сільської ради
Глобинського району Полтавської
області №234/02-33 від 18.03.2014 року, ОСОБА_1
належить житловий будинок з
господарськими будівлями, який
побудований у 1975 році та розташований
за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.16/.

За результатами акту обстеження
суміжного землекористування від 13.03.2013
року комісією проведено обстеження
суміжної межі між домоволодіннями
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2, та
виявлено, що зі сторони вул. Ювілейна
межа земельної ділянки ОСОБА_1 зміщена
на земельну ділянку ОСОБА_3 в розмірі
близько 10 см. По межі закінчення
господарських дворів виявлено
зміщення земельної ділянки ОСОБА_1 в
бік земельної ділянки ОСОБА_3 в розмірі
близько 30 см. Будівля літньої бані
ОСОБА_3 заходить на межу земельної
ділянки ОСОБА_1 в розмірі близько 20 см.
Громадянам ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було
запропоновано користуватися
земельними ділянками по межі, яка
історично складена, від даної
пропозиції ОСОБА_1 відмовилася /а.с.11/.

Разом з цим, в судовому засіданні суду
першої інстанції представник позивача
пояснив, що відповідно до акту
відновлення межі земельної ділянки від
06.09.2012 року та додатках до нього
зазначено, що відповідач порушив межі
земельної ділянки позивача шляхом
накладки. Однак із досліджених в
судовому засіданні акту відновлення
межі земельної ділянки та додатків до
нього, а саме на додатку №1 зазначено
«схема порушення межі між земельними
ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_3 площа
накладки = 0.0015 га.», у той час, у вище
наданих документах взагалі не
зазначено, що саме зі сторони
відповідача ОСОБА_3 порушено межі
земельної ділянки ОСОБА_1 /а.с.5-8/.

У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть учать у справі.

Згідно з вимогами ч.3 ст.10 та ч.3 ст.60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень та
добросовісно здійснювати свої
процесуальні права і виконувати
процесуальні обов'язки.

Зі змісту ст.ст.213, 214 ЦПК України слідує,
що рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Виходячи з вищевикладеного та
враховуючи, що між сторонами уже існує
порядок користування сусідніми
земельними ділянками по межі, яка
склалася історично, позивачка ОСОБА_1
не надала доказів на підтвердження
того, що вона яким-небудь чином
обмежена у користуванні своєю
земельною ділянкою з вини відповідача,
не доведено як саме споруди
відповідача ОСОБА_3 порушують її право
на користування земельною ділянкою, та
загалом вимоги позивачки у прохальній
частині позову про зобов'язання
відповідача знести самочинно
збудовану прибудову літньої бані та
паркану є прерогативою на звернення до
суду з позовом відповідного органу
держаної влади або органу місцевого
самоврядування, суд першої інстанції
вірно відмовив у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою.

На підставі наведеного та враховуючи,
що апеляційна скарга не містить
доводів щодо неправильності рішення
суду, які б були підставою для його
скасування, колегія суддів приходить
до висновку, що рішення суду необхідно
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, ст. 308, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л
И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Глобинського районного суду
Полтавської області від 02 червня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя: /підпис/
П.М. Карнаух

Судді: /підпис/
Т.О. Кривчун

/підпис/
Л.І. Пилипчук

ЗГІДНО: Суддя Апеляційного

судду Полтавської області
П.М.Карнаух