АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4544/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Бойко О. М. Доповідач - Волошин М.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Волошина
М.П.,

суддів - Куценко
Т.Р., Демченко Е.Л.,

при секретарі - Крикун А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне
рішення Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від
12 червня 2013 року у справі за
позовом прокурора Дніпропетровського
району в інтересах держави в особі
Дніпропетровської
райдержадміністрації до ОСОБА_3,
ОСОБА_2, треті особи - відділ
Держкомзему у Дніпропетровському
районі, Приватний нотаріус
Дніпропетровського міського
нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_4 про
визнання нікчемними договорів
купівлі-продажу земельної ділянки,
визнання недійсним державного акту на
право власності на земельну ділянку,
повернення земельної ділянки у
власність держави, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2011 року прокурор
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області, діючи в
інтересах держави в особі
Дніпропетровської
райдержадміністрації, звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2, треті
особи: відділ Держкомзему у
Дніпропетровському районі, приватний
нотаріус ДМНО ОСОБА_4 про визнання
нікчемним договору купівлі-продажу
земельної ділянки, визнання недійсним
державного акту на право власності на
земельну ділянку, повернення земельної
ділянки у власність держави.

В позовній заяві посилався на те, що 13
лютого 2009 року ОСОБА_2 придбала у
ОСОБА_3, який діяв через свого
представника ОСОБА_5, у власність
земельну ділянку площею 2,000 га, яка
розташована на території Горьківської
сільської ради Дніпропетровського
району Дніпропетровської області.

Зважаючи на те, що ОСОБА_6, ОСОБА_7
та ОСОБА_8, без звернень
громадян та їх відома розроблено всю
технічну документацію необхідну для
надання земельних ділянок у власність
фіктивним особам, з метою подальшої їх
реалізації, просив визнати нікчемним
договір купівлі-продажу земельної
ділянки від 13 лютого 2009 року, скасувати
державний акт на право власності на
землю від 19 вересня 2008 року, виданий на
підставі розпорядження голови
Дніпропетровської
райдержадміністрації
Дніпропетровської області за №3321-р від
27 липня 2008 року, на території
Горьківської сільської ради
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області, для ведення
особистого селянського господарства,
загальною площею 2,000 га, на ім`я ОСОБА_3
та повернути дану земельну ділянку у
власність держави в особі
Дніпропетровської
райдержадміністрації
Дніпропетровської області.

Заочним рішенням
Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області від 12 червня
2013 року позовні вимоги прокурора
Дніпропетровського району задоволені.

Ухвалою Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 10
липня 2014 року виправлено описку в
заочному рішенні Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 12 червня 2013 року та в ухвалі
Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області від 07
березня 2014 року про залишення без
задоволення заяви про перегляд
заочного рішення вказано вірно дату
спірного договору купівлі-продажу
земельної ділянки як 13 лютого 2009 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просила заочне
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволені позовних
вимог у повному обсязі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
договір купівлі-продажу земельної
ділянки є нікчемним, державний акт на
право власності на земельну ділянку
виданий з порушенням приписів ст.ст.116,
118, 121 Земельного кодексу України,
надання земельної ділянки у власність
обмежує права Дніпропетровської
райдержадміністрації вільно
розпоряджатися землею.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів не
знаходить підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування
оскаржуваного рішення, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що вироком
Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області від 28 лютого
2014 року, який набрав чинності, визнано
винними в скоєнні злочину ОСОБА_6 за ч.2
ст.364 КК України, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч.5
ст.27, ч.2 ст.364 КК України.

Доводи апеляційної скарги про
недоведеність факту злочинних дій
ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8
спростовуються вищезазначеним вироком
Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області від 28 лютого
2014 року, який в силу ч.4 ст.61 ЦПК України
є підставою звільнення від
доказування.

Вказаним вироком встановлено, що
ОСОБА_6, будучи головою
Дніпропетровської
райдержадміністрації
Дніпропетровської області, без
звернень громадян та їх відома,
підписав та видав розпорядження про те,
що громадяни мають право на розробку
технічної документації, розпорядження
прo затвердження технічної
документації та передачу у власність
громадянам земельних ділянок, а в
подальшому підписав державні акти про
право власності на зазначені земельні
ділянки.

ОСОБА_7, з метою незаконного виведення з
державної власності земельних ділянок
сільськогосподарського призначення на
території Горьківської сільської ради
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області за межами
населеного пункту загальною площею 168
га, запропонував співробітникам
агентства нерухомості « 9 ярдів» знайти
громадян України, які не реалізували
право на приватизацію земельних
ділянок і за грошову винагороду готові
надати ксерокопії паспорту та
ідентифікаційного номера. Отримавши
ксерокопії паспортів та
ідентифікаційних номерів ОСОБА_7
передав їх ОСОБА_6

06 червня 2008 року ОСОБА_6, з метою
незаконного виведення з державної
власності земельних ділянок, при
відсутності достатніх підстав,
підписав розпорядження №2400/1 «Про
надання дозволу на складання технічної
документації про відведення земельних
ділянок у власність для ведення
особистого селянського господарства».

З 06 червня 2008 року по 24 червня 2008 року
ОСОБА_6 таким же чином отримав від
ОСОБА_7 ще ксерокопії паспортів та
ідентифікаційних номерів, серед яких
була копія паспорту та
ідентифікаційного номеру ОСОБА_3

24 червня 2008 року ОСОБА_6 підписав
розпорядження №2642 «Про надання
дозволу на складання технічної
документації про відведення земельних
ділянок у власність для ведення
особистого сільського господарства».

Згідно зазначеного розпорядження
громадяни України у кількості 64 осіб,
серед яких і ОСОБА_3, отримали право
звернутися до землевпорядної
організації для розроблення технічної
документації.

ОСОБА_7, маючи на руках розпорядження
Дніпропетровської
райдержадміністрації
Дніпропетровської області за №2400/1 від
06 червня 2008 року та за №2642 від 24 червня
2008 року «Про надання дозволу на
складання технічної, документації про
відведення земельних ділянок у
власність для ведення особистого
селянського господарства», копії
паспортів та ідентифікаційних номерів
84 осіб, звернувся до ДП
«Дніпропетровський науково-дослідний
та проектний інститут землеустрою»

У період з 08 липня 2008 року посадові
особи ДП «Дніпропетровський
науково-дослідний та проектний
інститут землеустрою» на підставі
наданих документів зробили розробку
проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок.

ОСОБА_6, отримавши всі необхідні
документи, 28 липня 2008 року підписав
розпорядження №3320-р та №3321-р «Про
передачу земельних ділянок у власність
для ведення особистого сільського
господарства», якими затверджена
технічна документація і громадянам
України в кількості 84 осіб передані у
власність земельні ділянки.

ОСОБА_8 підписав державні акти про
право власності на земельні ділянки у
двох примірниках, серед яких був
державний акт серія ЯЖ №139518 на ім`я
ОСОБА_10, після чого передав вказані
акти ОСОБА_6

28 липня 2008 ОСОБА_6 підписав данні акти
та наніс відбиток печатки
Дніпропетровської
райдержадміністрації.

В подальшому, в період часу з 01 серпня
2008 року ОСОБА_7 запропонував ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, і отримав їх
згоду, від імені власників земельних
ділянок, за довіреністю, заключити
договори купівлі-продажу. Після чого
були виготовлені довіреності, які
відповідали вимогам закону.

В період часу з 14 серпня 2008 року по 09
вересня 2008 року до приватного
нотаріуса Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_16 прибуло 84
громадянина України, які підписали
довіреності про представництво їх
інтересів стосовно відчуження
земельних ділянок, розташованих на
території Горьківської сільської ради
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області, а також
представництва їх, як власників
земельних ділянок, в різних
землевпорядних організаціях.

Судом також встановлено, що дізнавшись
про те, що ОСОБА_2 має намір придбати
земельну ділянку, представник
фіктивних власників ОСОБА_5, діючи за
нотаріально посвідченою довіреністю
від імені ОСОБА_3, 13 лютого 2009 року уклав
договір купівлі-продажу земельної
ділянки, посвідчений приватним
нотаріусом ДМНО ОСОБА_4, за яким він
продав, а ОСОБА_2 придбала земельну
ділянку площею 2,000 га, яка розташована
на території Горьківської сільської
ради Дніпропетровського району
Дніпропетровської області.

Статтею 116 ЗК України визначено, що
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом, або за результатами аукціону.

При цьому ст.118 ЗК України
безпосередньо визначає порядок
безоплатної приватизації земельних
ділянок громадянами, який включає в
себе подання заяви відповідному
компетентному органу, розгляд цим
органом заяви, вирішення питання
розроблення проекту землеустрою та/або
підготовки інших матеріалів, у
необхідних випадках також і проведення
експертизи землевпорядної
документації та прийняття
відповідного рішення компетентним
органом, а ст.122 ЗК України закріплює
повноваження органів виконавчої влади
та органів місцевого самоврядування
передавати відповідні земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у приватну власність
громадян.

Рішення органів виконавчої влади та
органів місцевого самоврядування щодо
приватизації земельних ділянок
приймається на підставі технічних
матеріалів та документів, що
підтверджують розмір земельної
ділянки.

Вибір місця розташування земельної
ділянки та надання дозволу і вимог на
розроблення проекту її відведення
здійснюється в порядку, встановленому
ст.151 ЗК України.

Проект відведення земельної ділянки
погоджується з органом по земельних
ресурсів, природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами,
органами архітектури і охорони
культурної спадщини та подається на
розгляд відповідних місцевої
державної адміністрації або органу
місцевого самоврядування.

Безумовним обов'язком держави є
забезпечення гарантій захисту лише
законно набутого права приватної
власності на землю, тобто такого, яке
набуте внаслідок прийняття
компетентним органом законного
рішення, ухваленого в результаті
неухильного додержання порядку
передачі земельної ділянки у приватну
власність як самим суб'єктом, що набув
права власності, так і компетентним
органом, який передав земельну ділянку
суб'єкту в приватну власність.

Таким чином, реалізуючи визначені ст.122
ЗК України повноваження, орган
виконавчої влади або орган місцевого
самоврядування в силу приписів ч.2 ст.19
Конституції України зобов'язаний діяти
лише на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, а
тому зобов'язаний виконувати
конституційний припис «право
власності на землю набувається і
реалізується виключено відповідно до
закону» і додержуватися порядку
передачі земельної ділянки у приватну
власність, визначеного ЗК України.

Звернення прокурора до суду спрямоване
на задоволення суспільної потреби у
відновленні законності при вирішенні
питання про безоплатну передачу
земельної ділянки з державної
власності у приватну та повернення у
власність держави, яка вибула з її
власності незаконно шляхом вчинення
незаконних дій.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 незаконно отримав право
власності на спірну земельну ділянку,
тому, відповідно до положень ст.228 ЦК
України та п.18 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» від 06
листопада 2009 року №9, договір
купівлі-продажу земельної ділянки від
17 лютого 2009 року, укладений між ОСОБА_3,
від імені якого діяв ОСОБА_5, та ОСОБА_2 є
недійсним.

Недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

Згідно зі ст.387 ЦК України власник має
право витребувати своє майно від особи,
яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним.

Статтею 330 ЦК України встановлено, що
якщо майно відчужене особою, яка не
мала на це права, добросовісний набувач
набуває право власності на нього, якщо
відповідно до ст.388 ЦК України майно не
може бути витребуване у нього.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
оскаржуване судове рішення ухвалено з
повним з'ясуванням судом обставин, що
мають значення для справи, у
відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права,
тому підлягає залишенню без змін, а
апеляційна скарга - відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 12 червня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів.

Судді: