Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/3425/14
Головуючий у 1 інстанції: Прінь І.П.
Суддя-доповідач: Савченко О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„29" липня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Гончар М.С., Стрелець Л.Г.

при секретарі: Бабенко Т.І.

за участю прокурора: Дядюшевої К.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі
представника ОСОБА_5 на рішення
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 24 червня 2014
року у справі за позовом Бердянського
міжрайонного прокурора в інтересах
держави до Бердянської міської ради,
ОСОБА_2, управління Держземагенства у
Бердянському районі Запорізької
області, про визнання незаконними та
скасування п.5.27 рішення Бердянської
міської ради № 41 від 25.02.2010 року, про
визнання недійсним Державного акта на
право власності на земельну ділянку,
скасування його державної реєстрації
та повернення земельної ділянки, -

В С Т
А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року Бердянський
міжрайонний прокурор в інтересах
держави звернувся до суду з позовом до
Бердянської міської ради, ОСОБА_2,
управління Держземагенства у
Бердянському районі Запорізької
області, про визнання незаконними та
скасування п.5.27 рішення Бердянської
міської ради № 41 від 25.02.2010 року, про
визнання недійсним Державного акта на
право власності на земельну ділянку,
скасування його державної реєстрації
та повернення земельної ділянки.

У позові зазначав, що за результатами
прокурорської перевірки встановлено,
що п. 5.27 рішення сімдесят дев'ятої
сесії Бердянської міської ради V
скликання №41 від 25.02.2010 року «Про
передачу в оренду та у власність
земельних ділянок, продовження терміну
розробки проекту відведення та надання
дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок» було затверджено проект
відведення земельних ділянок та
передано у власність ОСОБА_2 земельну
ділянку площею 0,0936 га, з присвоєнням
поштової адреси: АДРЕСА_1 у м.
Бердянську, для індивідуального
дачного будівництва.

На підставі зазначеного рішення за
ОСОБА_2 27.05.2010 року проведена державна
реєстрація за реєстраційним номером
83 державного акту на право
власності серії ЯК № 911816.

Між тим, згідно Генерального плану м.
Бердянська, затвердженого рішенням
Бердянської міської ради №8 від 25.06.2009
року, зазначені у рішенні території
запроектовані для розміщення
оздоровчих установ та установ
відпочинку, зелених насаджень
загального користування, громадських
центрів. Будівництво нових дачних
районів в межах міських населених
пунктів не допускається.

Відповідно до схеми місцезнаходження
земельної ділянки, кадастрового плану
проекту землеустрою щодо відведення
спірної ділянки, остання знаходиться в
межах міста Бердянська, на території
Бердянської коси в межах
двокілометрової зони прибережної
захисної смуги Азовського морі.

Крім того, під час винесення спірного
рішення було суттєво порушено порядок
надання земельних ділянок у власність,
зокрема, на порушення ст.ст.118, 123 ЗК
України, ст. 9 Закону України „Про
державну експертизу землевпорядної
документації" Бердянською міською
радою рішенням №41 від 25.02.2010 року
затверджено проекти відведення та
передано у власність земельні ділянки
рекреаційного призначення без
проведення обов'язкової державної
експертизи землевпорядної
документації.

Посилаючись на вказані обставини,
просив суд визнати незаконним та
скасувати п. 5,27 рішення сімдесят
дев'ятої сесії Бердянської міської
ради Запорізької області п'ятого
скликання № 41 від 25.02.2010 року «Про
передачу в оренду та у власність
земельних ділянок, продовження терміну
розробки проекту відведення та надання
дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок»; визнати недійсним державний
акт на право власності серії ЯК №911816
від 27.05.2010 року на земельну ділянку
площею 0,0936 га, виданого на ім'я ОСОБА_2
для ведення індивідуального дачного
будівництва по АДРЕСА_1 в м. Бердянську,
кадастровий номер
0:12:016:0300; зобов'язати Управління
Держземагентства у Бердянському
районі скасувати державну реєстрацію
земельної ділянки, розташованої по
АДРЕСА_1 в м. Бердянську, шляхом
закриття Поземельної книги на земельну
ділянку по АДРЕСА_1 в м. Бердянську;
зобов'язати ОСОБА_2 повернути земельну
ділянку вартістю 101617 грн. 42 коп., площею
0,0936 га, яка знаходиться на АДРЕСА_1 в м.
Бердянську Запорізької області, межі
якої визначені в державному акті на
право власності на землю серії ЯК №
911816, виданому ОСОБА_2, територіальній
громаді м. Бердянськ.

Рішенням Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 24 червня
2014 року позовні вимоги задоволено
частково.

Визнано незаконним та скасовано п. 5.27
рішення сімдесят дев'ятої сесії
Бердянської міської ради Запорізької
області п'ятого скликання № 41 від 25.02.2010
року «Про передачу в оренду та у
власність земельних ділянок,
продовження терміну розробки проекту
відведення та надання дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельних ділянок», яким
затверджено проект відведення
земельної ділянки та передано у
власність ОСОБА_2 земельну ділянку
площею 0,0936 га з присвоєнням поштової
адреси: АДРЕСА_1 в м. Бердянську, для
ведення індивідуального дачного
будівництва.

Визнано недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯК № 911816, виданий 27.05.2010 року
Бердянською міською радою на ім"я
ОСОБА_2, на земельну ділянку площею 0,0936
га для ведення індивідуального дачного
будівництва, що розташована за адресою:
м. Бердянськ, АДРЕСА_1.

Зобов’язано ОСОБА_2 повернути
територіальній громаді м.
Бердянська земельну ділянку площею
0,0936 га, яка знаходиться в м. Бердянську
по АДРЕСА_1 кадастровий номер
0:12:016:0300, вартістю 101617, 42 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Стягнуто з Бердянської міської ради
Запорізької області та ОСОБА_2 судовий
збір на користь держави у розмірі 121,60
грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в
особі представника ОСОБА_5, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове, яким у задоволенні позовних
вимог відмовити.

Заслухавши у засіданні
апеляційного суду доповідача,
пояснення учасника процесу,
перевіривши законність і
обгрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержєанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, п. 5.27 рішення
сімдесят дев'ятої сесії Бердянської
міської ради V скликання №41 від 25.02.2010
року «Про передачу в оренду та у
власність земельних ділянок,
продовження терміну розробки проекту
відведення та надання дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельних ділянок» було
затверджено проект відведення
земельних ділянок та передано у
власність ОСОБА_2 земельну ділянку
площею 0,0936 га, з присвоєнням поштової
адреси: АДРЕСА_1 для індивідуального
дачного будівництва.

На підставі зазначеного рішення ОСОБА_2
проведена державна реєстрація за
реєстраційним номером 83
державного акту на право власності
серії ЯК № 911816.(а.с.9,39, 60-61).

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив з доведеності
того, що передача у власність ОСОБА_2
земельної ділянки площею 0,0936 га за
адресою: АДРЕСА_1 у м. Бердянську
для індивідуального дачного
будівництва була здійснена з
порушенням визначеного законодавством
порядку, зокрема, ст.ст. 118, 123 ЗК України,
ст. 9 Закону України „Про державну
експертизу землевпорядної
документації".

Висновок суду слід визнати
правомірним, оскільки він погоджуються
з фактичними обставинами справи та із
зібраними по ній доказами.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції належним чином керувався
приписами Конституції України, нормами
матеріального права і виходив з того,
що земля є основним національним
багатством, що перебуває під особливою
охороною держави

Земля, її надра, атмосферне повітря,
водні і інші природні ресурси, які
знаходяться в межах території України,
природні ресурси її континентального
шельфу, виключної (морської)
екологічної зони є об"єктами права
власності Українського народу. Від
імені Українського народу права
власника здійснюють органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
Конституцією.

Статтями 2,19 Закону України „Про
охорону земель" визначено, що об"єктом
особливої охорони державни є всі землі
в межах території України.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов"язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

За змістом ст.ст. 116, 118, 125 ЗК України
право власності громадянина на
земельну ділянку виникає на підставі
державного акту про право власності,
який видається за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
прийнятим за результатами розгляду
відповідного клопотання (заяви)
фізичної особи та землевпорядної
документації щодо конкретної
земельної ділянки, узгодженої
контролюючими службами.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням сімдесят сьомої сесії У
скликання Бердянської міської ради
Запорізької області від 24 грудня 2009
року № 32 ОСОБА_2 було надано дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки,
орієнтованою площею 0,093607 га по АДРЕСА_2(
в районі т/б „Парус"), для
індивідуального дачного будівництва
( а.с.99).

За даними виконавчого комітету
Бердянської міської ради, на підставі
проведеного містобудівного аналізу та
згідно з Генеральнм планом м.
Бердянська, затвердженого рішенням
шістдесят восьмої сесії Бердянської
міської ради У скликання від 25.06.2009 року
№ 8, земельна далянка по АДРЕСА_1
розміщується на території оздоровчих
устнов та установ відпочинку(а.с.16-17).

За визначенням ст. 50 ЗК України землі,
які використовуються для організації
відпочинку населення, туризму та
проведення спортивних заходів,
відносяться до земель рекреаційного
призначення.

Згідно ст. 51 ЗК України до складу
земель рекреаційного призначення
належать земельні ділянки зелених зон
і зелених насаджень міст і інших
населених пунктів,
навчально-туристських та екологічних
стежок, маркованих трас, земельні
ділянки, зайняті територіями будинків
відпочинку, пансіонатів, об"єктів
фізичної культури та спорту,
туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів,
стаціонарних і наметових
туристично-оздоровчих таборів,
будинків рибалок і мисливців, дитячих
туристичних станцій, дитячих і
спортивних таборів, інших аналогічних
об"єктів, а також земельні ділянки,
надані для дачного будвництва і
спорудження інших об"єктів
стаціонарної рекреації.

На момент надання дозволу на
розроблення проекту землеустрою
спірна ділянка на підставі договору
оренди від 20.12.2007, зареєстрованому
16.04.2008 року, знаходилася в оренді ПП
„Азов-Тесей" і надавалась для
будівництва готельного комплексу
котеджного типу(а.с.211-213.).11.01.2010 року ПП
„Азов-Тесей" подало заяву про
припинення права користування
земельною ділянкою. Рішенням постійної
комісії з питань регулювання земельних
відносин від 25 січня 2010 року було
вирішено винести на сесію міської ради
матеріали ПП „Азов-Тезей" з припинення
права користування земельними
ділянками і передачу їх до земедь
міста( а.с.207, 210).

За даними копії проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки у
власність ОСОБА_2 , спірна ділянка для
індивідуального дачного будівництва
відводилася їй із землі житлової та
громадської забудови, зі зміною
цільового призначення на категорію
землі рекреаційного призначення.

Достовірних даних про прийняття
сесією Бердянської міської ради
рішення про передачу спірної ділянки
до земель житлової та громадської
забудови по справі не надано,
враховуючи, що наявна у справі
ксерокопія рішення № 38 від 28.01.2019 року
ніким не підписана, не завірено
печаткою, а тому правомірно не була
прийнята судом до уваги в якості
належного та допустимого доказу у
розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України(а.чс.123).
Передана ж у власність ОСОБА_2 на
підставі оскаржуваного рішення
Бердянської міської ради № 41 від 25.02.2010
року земельна ділянка була надана їй
для цільового використання в якості
землі рекреаційного призначення.

При цьому колегія також враховує, що,
виходячи з положень ст. 19 ЗК України,
землі житлової та громадської забудови
та землі рекреаційного призначення за
основним цільовим призначенням
відносяться до різних категорій, а
відповідно до ч.1 ст. 20 ЗК України
віднесення земель до тієї чи іншої
категорії здійснюється на підставі
рішень органів державної влади та
органів місцевого самоврядування
відповідно до їх повноважень. Зміна
цільового призначення земель
проводиться органами виконавчої влади
або органами місцевого самоврядування.

Частинами1,2 ст. 20 ЗК України
встановлено, що віднесення земель до
тієї чи іншої категорії здійснюється
на підставі рішень органів державної
влади та органів місцевого
самоврядуванн відповідно до їх
повноважень.

Зміна цільового призначення земель
проводиться органами виконавчої влади
або органами місцевого самоврядування,
які приймають рішення про передачу цих
земельних ділянок у власність або
надання у користування,
вилучення(викуп) земель і затверджують
проекти землеустрою або приймають
рішення про створення об"єктів
природоохоронного та
історико-культурного призначення.

Реалізуючи свої повноваження з
розпорядження земельними ділянками,
відповідний орган державної влади чи
місцевого самоврядування за місцем
знаходження земельної ділянки на час
виникнення спірних правовідносин мав
право змінювати цільове призначення
земельних ділянок, які відчужуються
(надаються), за умови дотримання
положень Порядку розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 26.05.2004
року № 677, та Порядку зміни цільового
призначення земель, які перебувають у
власності громадян або юридичних осіб,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 11.04.2002 року №
502(постанови втратила чинність 20.02.2013
року).

Відповідно до зазначеного Порядку,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 11.04.2002 року № 502 і
який був чинним на час виникнення
спірних правовідносин, проект
відведення земельної ділянки у разі
зміни її цільового призначення
погоджується або пере погоджується з
органом земельних ресурсів,
природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами,
органом містобудування і архітектури
та охорони культурної спадщини, а також
підлягає державній землевпорядній
експертизі, після якої замовник подає
проектні матеріали відповідно до
сільської, селищної, міської ради або
до районної державної адміністрації
для прийняття рішення.

Сільська, селищна, міська рада
розглядає проектні матеріали та
приймає рішення про зміну цільового
призначення земельної ділянки, яка
розташована в межах населеного пункту.
Рішення сільської, селищної, міської
ради або відповідного органу
виконавчої влади про зміну цільового
призначення земельної ділянки є
підставою для оформлення громадянину
або юридичній особі державного акта на
право власності на земельну ділянку із
зміненим цільовим призначенням.

Виходячи з положень ст. 21 ЗК України,
порушення порядку встановлення та
зміни цільового призначення земель є
підставою для визнання недійсним
рішень органів державної влади та
органів місцевого самоврядування про
надання(передачу) земельних ділянок
громадянам та юридичним особам,
відмови у реєстрації земельної ділянки
або визнання реєстрації недійсною.

Оскільки ж факту переведення
Бердянською міською радою спірної
ділянки з категорії землі
рекреаційного призначення на землю
житлової та громадської забудови з
дотриманням вказаного Порядку по
справі не встановлено, суд дійшов
правомірного висновку, що, враховуючи
правовий статус зазначеної ділянки,
при прийнятті рішення про її надання у
власність ОСОБА_2. Бердянською міською
радою були порушені вимоги чинного
законодавства, у тому числі ст. 9 Закону
України „Про державну експертизу
землевпорядної документації",
відповідно до якої проекти землеустрою
щодо відведення земельних ділянок
водного фонду, оздоровчого та
рекреаційного призначення підлягають
обов"язковій державній експертизі.

Всупереч вказаним вимогам закону та ч.9
ст.118(у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
обов"язкова державна експертиза
землевпорядної документації при
виділенні земельної ділянки по
АДРЕСА_1, не проводилась.

Посилання в апеляційній скарзі на
незаконність судового рішення у
зв"язку з порушення судом норм
процесуального права та неправильним
застосування норм матеріального права,
не є переконливими.

Відповідно до ст. 393 ЦК України правовий
акт органу державної влади, органу
влади Автономної Республіки Крим або
органу місцевого самоврядування, який
не відповідає законові і порушує права
власника, за позовом власника майна
визнається судом незаконнм та
скасовується.

Рішення суду відповідає ч.1 ст. 21 ЦК
України, згідно якої суд визнає
незаконним та скасовує правовий акт
індивідуальної дії, виданий органом
державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

Як роз"яснив Пленум Верховного Суду
України у п.2 постанови № 7 від 16.04.2004
року „Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ", виходячи з
положень ст.ст.8,124 Конституції, ст.ст.
26,30,87-90,97,100,102,118,123,128, 143-146,149,151,153-158,161, 210,212
ЗК України, глав 27,33,34 ЦК України, ст. 15
ЦПК України, ст. 12 ГПК України судам
підвідомчі (підсудні) справи за
заявами, зокрема, з приводу володіння,
користування, розпорядження
земельними ділянками, що перебувають у
власності громадян чи юридичних осіб, і
визнання недійсними державних актів
про право власності та право
постійного користування земельними
ділянками.

Отже, державні акти на право власності
на земельні ділянки, є документами, що
посвідчують право власності й
видаються на підставі рішень органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень.

Виходячи з норм ст. 116 ЗК України,
рішення органу виконавчої влади чи
місцевого самоврядування про передачу
у власність земельної ділянки є
необхідною передумовою виникнення
права власності на земельну ділянку.

Не є переконливими і доводи скарги щодо
порушення ст. 45 ЦПК України та
відсутності порушення інтересів
держави у спірних правовідносинах у
зв"язку з прийняттям рішення
Бердянської міської ради про передачу
земельної ділянки ОСОБА_2, оскільки
вони не погоджуються зі змістом позову
та з вимогами Закону України „Про
державний контроль за використанням та
охороною земель".

В обгрунтування позову прокурор
посилався на порушення вимог
земельного законодавства з боку органу
місцевого самоврядування - Бердянської
міської ради під час прийняття п. 5.27
рішення № 41 від 25.02.2010 року та на
порушення інтересів держави у сфері
контролю за використанням і охороною
землі як національного багатства, що
свідчить про правомірність звернення
прокурора для захисту інтересів
держави до суду з даним позовом, у якому
прокурор виступав у статусі позивача.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що при вирішенні спору суд
безпідставно не застосував правила
ст. 140 ЗК України, не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки ст. 140
ЗК України визначено перелік підстав
припинення права власності на земельну
ділянку для випадків, коли право
власності набуто в передбаченому
законом порядку, а не коли особа набула
право на земельну ділянку на підставі
рішення органу місцевого
самоврядування, яке було прийняте з
порушенням вимог закону.

У даному випадку предметом судового
спору було саме питання законності
передачі у власність ОСОБА_2 земельної
ділянки, а не вилучення ділянки,
набутої на законних підставах.

Прийняття ж рішення про затвердження
проекту землеустрою та передачу у
власність ОСОБА_2 земельної ділянки
без висновку державної експертизи
зазначеного проекту землеустрою
суперечить законам України.

Доводи апеляційної скарги щодо
пропуску позовної давності, оскільки з
вимогами про скасування п.5.27 рішення
Бердянської міської ради №41 від 25.02.2010
року, на підставі якого ОСОБА_2 27
травня 2010 року був виданий державний
акт про право власності на земельну
ділянку, який прокурор вимагав визнати
недійсним, позивач звернувся лише у
вересні 2013 року, тобто після спливу
позовної давності, про застосування
якої заявляв відповідач, є
неспроможними.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 268 ЦК України( в
редакції закону станом на день
прийняття Бердянською міською радою
рішення № 32 від 24.12.2009 року) позовна
давність не поширюється на вимогу
власника або іншої особи про визнання
незаконним правового акту органу
державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, яким
порушено його право власності або інше
речове право.

Законом України „Про внесення змін до
деяких законів України щодо
вдосконалення порядку здійснення
судочинства" від 20.12.2011 року № 4176-УІ,
який набрав чинності 15.01.2012 року, п.4 ч.1
ст. 268 ЦК України був виключений.

Разом з тим, відповідно до п.5
Прикінцевих та перехідних положень
цього Закону, протягом трьох років з
дня набрання чинності цим Законом
особа має право звернутися до суду з
позовом про визнання незаконним
правового акту органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, яким порушено право
власності або інше речове право особи.

Отже з огляду на правила п.5 зазначених
Прикінцевих та перехідних положень,
доводи відповідача про сплив позовної
давності у даному випадку не можуть
бути прийняті до уваги.

Посилання в апеляційній скарзі
на те, що при розгляді справи суд не
застосував як положення ст. 1 Першого
протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод, так і
наведених у скарзі рішень
Європейського суду з прав людини, не є
обгрунтованими, враховуючи, що
фундаментальним принципом
застосування судового прецеденту є те,
що судове рішення, яке
використовується як прецедент, має
бути ухвалене у спорі, який аналогічний
спору, що фактично розглядається.

Між тим, аналіз та оцінка
встановлених по розглянутій справи
обставин свідчать, що обставини
наведених в апеляційній скарзі рішень,
як судових прецедентів, є різними.

Задовольняючи позов прокурора,
суд правомірно виходив з того, що в силу
приписів ч.2 ст. 19 Конституції України
орган місцевого самоврядування
зобов"язаний діяти лише на підставах та
у спосіб, що передбачений Конституцією
та законами України, а тому
зобов"язаний виконувати
конституційний припис „право
власності на землю набувається і
реалізується виключно відповідно до
закону" і додержуватися визначеного ЗК
України порядку передачі земельної
ділянки у приватну власність.

Інші доводи зводяться до іншої
правової оцінки обставин, встановлених
судом першої інстанції, і суті
ухваленого судом рішення не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі
представника ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 24 червня
2014 року по даній справі залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: