Справа № 567/439/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2014 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської
області у складі:

головуючий суддя - Гуц Ф.Л.

секретар - Самолюк А.В.

з участю : позивача ОСОБА_1,

представника позивача
адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача
адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Острог справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
стягнення коштів вкладених в
будівництво,

встановив:

В Острозький районний суд Рівненської
області звернулась ОСОБА_1 з позовом до
ОСОБА_3 про стягнення коштів вкладених
в будівництво будинку, мотивуючи тим,
що з червня 1997 року по вересень 2011 року
вона перебувала в шлюбі з ОСОБА_5 У
вересні 2011 року ОСОБА_5 помер, залишивши
заповіт на її ім'я. В період спільного
подружнього життя вони на земельній
ділянці, яка відповідно до рішення
Могилянської сільської ради від 16.01.1998
року була передана в постійне
користування її покійному чоловікові
ОСОБА_5, побудували будинок, який був
прийнятий в експлуатацію 19.11.2008 року.

Зазначає, що на будинок був
виготовлений технічний паспорт та
видано свідоцтво на право власності. В
подальшому в Могилянівській сільській
Раді на їх господарство було відкрито
особовий рахунок НОМЕР_1 та занесено до
господарської книги №4 де було вказано,
що АДРЕСА_1 обліковувався за ОСОБА_5

Вказує, що з 1997 року, вони спочатку
проживали в сараї-літній кухні «Б», а
надалі після завершення будівництва в
цьому житловому будинку. ОСОБА_5 був
інвалідом другої групи. За
матеріальної підтримки її дорослих
дітей вони збудували будинок. Після
смерті ОСОБА_5 вона в будинку проживала
одна.

Зазначає, що протягом дванадцяти
років ніким не ставилося питання про
вилучення у них сараю, погребу, які були
збудовані до 1997 року. Вона своєчасно
прийняла спадщину, однак, свідоцтва на
право власності отримати не встигла,
оскільки рішенням Острозького
районного суду від 20.08.2012 року, було
визнано протиправним та скасовано
рішення №105 від 28.06.2008р. Могилянівської
сільської Ради «Про оформлення права
приватної власності на житловий
будинок з надвірними будівлями, який
знаходиться в АДРЕСА_1» та визнано
недійсним свідоцтво про право
власності на цей житловий будинок з
надвірними будівлями, що було видане
20.12.2008р. Могилянською сільською Радою.

Зазначає, що основним
обґрунтуванням в рішенні є посилання
на мирову угоду між бувшим подружжям
ОСОБА_5 та ОСОБА_3, яка була затверджена
судом від 27.12 1999 року. Відповідно до
цієї угоди ОСОБА_3 у власність
перехойшов фундамент під будинком «А»
вартістю 899 грн., фундамент під будинок
«А» вартістю 5540грн., веранда «Б» - 419
грн., льох «В» - 1239 грн., вбиральня «Г» - 193
грн. - всього на суму 8290грн.

Зазначає, що відповідно до ухвали суду
ОСОБА_3 ОСОБА_6 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повинні
були сплатити ОСОБА_5 по 250 у.о. кожна.
Кошти ОСОБА_5 не були сплачені, однак
вона з покійним чоловіком протягом
дванадцяти років користувалися майном
та розбудовували його.

Позивачка в позові вказує, що на даний
час на земельній ділянці, яка належить
на праві власності ОСОБА_5 в с. Могиляни
стоїть житловий будинок, який
відповідно до технічного паспорта на
нього і свідоцтва на право власності на
нерухоме майно комісією оцінено в 133 434
грн. і якщо виключити із цієї суми
вартість майна, що було зазначене в
мировій угоді в сумі 8 290грн., тому
відповідачка має їй компенсувати суму
133 434грн.-8 290грн.=125 144грн.

Зазначає, що суди різних
інстанцій всупереч діючому
законодавству не прийняли до уваги її
доводи, а ОСОБА_3 уже поставила вимогу,
щоб вона звільнила і передала їй
будинковолодіння в АДРЕСА_1 вона
змушена звернутися до суду з позовом
про стягнення коштів в сумі 125144 гривні,
які нею були вкладені в розбудову
будинку, його газифікацію в сумі 100000
грн., що були отримані від реалізації
належної їй на праві власності
квартири в м.Луцьку.

Вважаючи, що спадкоємцями після
смерті ОСОБА_5 окрім неї є його діти, які
не заявляють вимог, проте рахує за
порядність стягнути з їх
матері-відповідачки 12 спадкового
майна, а саме 125 144 грн.: 2 = 62 572 грн. Іншого
житла окрім цього будинку в неї немає.
Вона людина похилого пенсійного віку і
окрім мінімальної пенсії інших доходів
не має, однак при компенсації
відповідачкою понесених нею витрат на
будівництво будинку, вона звільнить
вищезазначене будинковолодіння.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
та її представник підтримали позовні
вимоги в повному об'ємі з підстав
викладених в позовній заяві та просили
суд стягнути з відповідачки 62 572
грн. витрат вкладених в розбудову,
газифікацію та облаштування
будинковолодіння в АДРЕСА_1 та 1500 грн.
витрат за надання правової допомоги.
Крім того, вона пояснила, що забрала з
спірного приміщення газовий конвектор
та ванну.

В судовому засіданні відповідачка
ОСОБА_3 та її представник позов не
визнали. Відповідачка пояснила, що
являється власником спірного
приміщення. За час проживання
позивачки в приміщенні, що знаходиться
в АДРЕСА_1 не було зроблено ремонту, за
який би були потрачені великі кошти.
Все було як лишилось в той час коли вона
була в шлюбі з ОСОБА_5 З ним вони
поставили вікна, зробили підлогу,
поштукатурили приміщення.

Крім того, просили суд відмовити в
задоволенню позову застосувавши строк
позовної давності, оскільки виходячи з
позовних вимог в позивачки виникло
право на пред'явлення позову про
стягнення коштів з моменту прийняття
будинку в експлуатацію - 19.11.2008 року,
коли у відповідності до ст.261 ЦК України
розпочався перебіг позовної давності,
який у відповідності до ст..257 ЦК
України визначений у три роки.

Суд вислухавши сторони, свідків ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, вивчивши матеріали
справи вважає, що позов слід
задовольнити частково із слідуючих
підстав.

Свідок ОСОБА_9 в суді показав:
позивачка по справі ОСОБА_1 є його
рідною матір'ю. Після розлучення
ОСОБА_5 з своєю бувшою дружиною ОСОБА_3,
він разом з матір'ю певний період часу
проживали в нього в Луцьку, а потім
знімали квартиру. Через деякий час
матір та ОСОБА_5 повернулися проживати
в АДРЕСА_1 Будинок в який вони приїхали
проживати взагалі не був придатний для
проживання. Будинок та його стіни не
були оштукатурені, накритий соломою, не
було підлоги. Для того щоб можна було
проживати, повністю заливалась
підлога, ремонтувались стеля та стіни,
проводилися газ та вода, були
поставлені вікна та розширена кухня, де
була зроблена ванна кімната. Води в
приміщенні не було. Коли проводився
ремонт, там проживали ОСОБА_5 та його
матір. Всі ремонтні роботи були
проведені за кошти його матері, які
вона отримала за продаж своєї квартири
в м. Луцьку. ОСОБА_5 на той час хворів,
для нього була встановлена
інвалідність. Він не міг нічого робити,
тому всім займалась матір. Він
особисто неодноразово приїжджав в с.
Могиляни та допомагав в будівництві
будинку та по господарстві.

Діти ОСОБА_5 ніякої участі в його житті
не приймали та не цікавились ним,
проявили інтерес тільки в останній рік
його життя.

Свідок ОСОБА_10 в суді показала: ОСОБА_5
був її двоюрідним братом. В 1993 році
ОСОБА_5 та ОСОБА_3 почали будівництво
хліва , який добудували до кінця 1995
року. Це був хлів разом з літньою
кухнею . Після закінчення будівництва,
до цього часу нічого не було
добудовано, все залишилось як і було
раніше. Вона сама по проханню
відповідачки зовні штукатурила хліва.
Після розлучення ОСОБА_5 з його бувшою
дружиною, він там проживав разом з
ОСОБА_1 Це приміщення практично було
добудоване та придатне для проживання,
там була зроблена грубка, пічка,
приміщення було покрите шифером. Під
час спільного проживання ОСОБА_1 та
ОСОБА_5 в цьому приміщенні був
проведений газ.

ОСОБА_11 суду показав, що позивачка по
справі є другою дружиною його рідного
брата ОСОБА_5 ОСОБА_1 ніяких коштів в
будівництво цього будинку не вкладала.
До 2010 року вона взагалі була без
грошей та пенсії. В кінці 2010 року, вона
тільки пішла на пенсію, до цього часу
її повністю утримував його брат
інвалід. Доводи про те, що ОСОБА_1
вкладала кошти в це будівництво не
відповідають дійсності, так як
продавши квартиру в м. Луцьку вона цих
коштів не отримала, з приводу чого
зверталась в суд, в чому їй було
відмовлено. ОСОБА_1 повністю утримував
його брат. Все що було зроблено в цьому
будинку було зроблено під час шлюбу
його брата з ОСОБА_3 Ними була зроблена
заливка під будинок та хлів. Приміщення
є хлівом з двома кімнатами, в яких можна
проживати. Він особисто приймав участь
у будівництві цього приміщення. Там
було зроблено льох, саме приміщення,
хлів та гараж, прибудова і дві кімнати в
частині хліва. В цих кімнатах було
зроблено все - вікна, двері,
перегородки, стеля, підлога, грубка,
плита. Коли був проведений газ не
пам'ятає. Він неодноразово приїжджав
до брата в гості. Приміщення було
оштукатурене.

Із свідоцтва про одруження НОМЕР_2
вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_12 уклали
шлюб 6 листопада 1997 року.

( а.с.7)

В свідоцтві про смерть НОМЕР_3 вказано,
що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

( а.с. 8)

Відповідно до заповіту від 18 травня 2005
року, ОСОБА_5 все своє майно заповів
ОСОБА_1

( а.с.9)

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням, що набрало законної сили, не
доказуються при вирішенні інших справ,
у яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Ухвалою Острозького районного суду
від 27.12.1997 року, яка набрала законної
сили, затверджено мирову угоду між
ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_8 в
цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8 про
розподіл майна подружжя та
приватизованої квартири.

В зазначеній ухвалі зазначено, що
квартира яка знаходиться в АДРЕСА_2
залишається ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 на суму 11 792 грн. Майно, яке
значиться в акті опису вартістю 3410 грн.,
залишається на праві власності ОСОБА_3
Сарай «Б» біля будинку АДРЕСА_2 з
навісом вартістю 1140 грн. та гараж «В» №2
біля будинку АДРЕСА_2 вартістю 1544 грн.
передається у власність ОСОБА_3, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 На земельній ділянці,
площею 0,15 га, що знаходиться в
с.Могиляни : 1.Фундамент під будинок «А»
вартістю 899 грн., 2.Сарай літня-кухня «Б»-
5540 грн., 3.Веранда «б» - 419 грн., 4. Льох
«В» - 1239 грн., 5. Вбиральня «Г» - 193 грн.
Всього на суму 8290 грн., що належать
ОСОБА_5, передати ОСОБА_3

( а.с.12)

Відповідно до рішення Острозького
районного суду Рівненської області від
20.08. 2012 року, яке набрало законної сили
за позовом ОСОБА_3 до Могилянської
сільської ради Острозького району
Рівненської області, треті особи без
самостійних вимог на предмет спору
ОСОБА_7, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_1 про
визнання незаконним рішення
Могилянської сільської ради та його
скасування, визнання недійсним
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно, зазначено: що «При
цьому суд вважає, що посилання
представника третьої особи на те, що
житловий будинок з надвірними
будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1
був набутий ОСОБА_5 та ОСОБА_1 після
укладення шлюбу 06.11.1997 року і не є
незавершеним будівництвом, зазначеним
у ухвалі Острозького районного суду
від 27.12.1999 року, не відповідають
дійсності, оскільки в судовому
засіданні встановлено, що ОСОБА_5 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку в с.Могиляни
Острозького району виділялася лише
одна земельна ділянка. Доказів про
наявність в ОСОБА_5 декількох земельних
ділянок, на яких він здійснював
будівництво декількох житлових
будинків сторони по справі не надали».

( а.с. 30-32)

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Рівненської області від 26 жовтня 2012
року вказане рішення Острозького
районного суду від 20.08.2012 року залишено
без змін. В цій ухвалі зазначено, що:
«Доводи третьої особи ОСОБА_1 про те, що
спірний будинок був зведений нею та
ОСОБА_5 за час перебування їх у шлюбі та
введений в експлуатацію у 2008 р., не
заслуговують на увагу оскільки
доказами не стверджені.

Крім того, з матеріалів справи та
пояснень сторін вбачається, що згідно з
проектом будівництва одноповерхового
будинку, його загальна площа повинна
була становити 87, 23 кв.м., а житлова 56, 15
кв.м. і він мав складатися з 4-х житлових
кімнат, в той час як спірний будинок по
АДРЕСА_1» складається з двох жилих
кімнат, площею 8,8 кв.м. та 13,3 кв.м. і його
загальна площа станом на 2008 рік
становила 32,2 кв.м.

Виходячи з наведеного, є
обґрунтованими та не спростовані
ОСОБА_1 та її представником доводи
позивачки про те, що іншого житлового
будинку на вказаній ділянці зведено не
було, а спірний будинок є фактично
сараєм-літньою кухнею «Б», з
аналогічною площею, що існувала на час
укладання мирової угоди між сторонами
та була передана ОСОБА_3 у власність, та
якій рішенням виконкому
Могилянівської сільської ради від
25.12.2006 року №39 присвоєно поштову адресу
в АДРЕСА_1 а рішенням від 25.06.2008 р. за №105
на неї оформлено право власності на
ім'я ОСОБА_5, як на житловий будинок.

Також судом встановлено, що ОСОБА_5
надавалась для будівництва лише одна
земельна ділянка».

( а.с.33-34)

Зазначені судові рішення були залишені
без змін ухвалою колегії суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 12.03.2013 року.

( а.с. 36-38)

В рішенні Острозького районного суду
Рівненської області від 27 грудня 2013
року в справі № 567/1308/13-ц зазначено: «
Рішенням Острозького районного суду
Рівненської області від 27.06.2013 року в
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
Могилянівської сільської ради
Острозького району Рівненської
області, треті особи без самостійних
вимог на предмет спору - ОСОБА_7, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_1 про визнання незаконним
п.44 додатку №1до рішення
Могилянівської сільської ради
Острозького району Рівненської
області №3 від 26.01.1998 року та державного
акту на право власності на земельну
ділянку позов було задоволено та
визнано незаконним і скасовано п.44
додатку №1до рішення Могилянівської
сільської ради Острозького району
Рівненської області №3 від 26.01.1998 року
про передачу ОСОБА_5 у приватну
власність земельної ділянки площею 0,20
га для обслуговування житлового
будинку, господарських будівель та
споруд і державний акт на право
власності на земельну ділянку площею
0,20 га на території с. Могиляни
Острозького району серії РВ №01758,
виданий 27.01.2000 року на ім'я ОСОБА_5

В цьому ж рішенні зазначено, що : «в
судовому засіданні встановлено, що
позивачка та ОСОБА_5 в період з 27.01.1974
року по 10.02.1997 року перебували в шлюбі і
розпочали будівництво житлового
будинку з надвірними будівлями в с.
Могиляни Острозького району. З метою
будівництва житлового будинку 14.06.1993
року ОСОБА_5 було виділено земельну
ділянку площею 0,15 га по АДРЕСА_1, на якій
ними було збудовано фундамент під
будинок, сарай-літню-кухню, веранду,
льох та вбиральню.

Відповідно до ст. 22 Кодексу законів про
шлюб та сім'ю України, ст. 16 Закону
України «Про власність» зазначене
майно мало статус майна спільної
сумісної власності подружжя.

10.02.1997 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3
було розірвано і 27.12.1999 року судом за
позовом ОСОБА_5 вирішено питання про
поділ майна подружжя. За мировою
угодою, за була затверджена судом, для
ОСОБА_3 ОСОБА_5 було передано
незакінчене будівництво, яке
знаходилось в с. Могиляни Острозького
району, а саме: фундамент під будинок,
сарай-літня-кухня, веранда, льох та
вбиральня, які на той час були
самостійними об'єктами права власності

Таким чином, на підставі рішення суду
ОСОБА_3 стала власником зазначеного
нерухомого майна».

Ухвалою колегії суддів судової палати
в цивільних справах апеляційного суду
Рівненської області від 03.09.2013 року
зазначене рішення Острозького
районного суду від 27.06.2013 року залишено
без змін.

Крім того в цій ухвалі зазначено, що
відповідно до ухвали Острозького
районного суду від 27.12.1999 року
встановлено, що нею затверджено мирову
угоду між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, ОСОБА_7,
ОСОБА_6, ОСОБА_8 в справі за позовом
ОСОБА_5 про поділ майна подружжя і за
заначеною мировою угодою для ОСОБА_3
ОСОБА_5 було передано нерухоме майно,
яке знаходиться в с. Могиляни
Острозького району, а саме фундамент
під будинок, сарай-літня-кухня, веранда,
льох та вбиральня. Умови мирової угоди
виконані. Позивачка стверджує, що є не
спростованими, що нею сплачено ОСОБА_5
грошову компенсацію в розмірі 1 000
доларів США.

За рішенням Острозького районного суду
Рівненської області від 20 серпня 2012
року визнано протиправним та скасовано
рішення №105 від 25 червня 2008 року
Могилянівської сільської ради
Острозького району Рівненської
області «Про оформлення права
власності на житловий будинок з
надвірними будівлями, який знаходиться
в АДРЕСА_1 та визнано недійсним
свідоцтво про право власності на
нерухоме майна - житловий будинок з
надвірними будівлями, який знаходиться
в АДРЕСА_1 яке видане 10 грудня 2008 року
Могилянівською сільською радою
Острозького району Рівненської
області на ім'я ОСОБА_5 Дане рішення
суду набрало законної сили.

Таким чином на підставі рішення суду
ОСОБА_3 стала власником зазначеного
нерухомого майна.

Рішенням Острозького районного суду
Рівненської області від 26 серпня 2012
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_3 до Могилянівської сільської
ради про визнання рішення виконавчого
комітету Могилянівської сільської
ради від 25 червня 2008 року №105
незаконним та його скасування,
визнання недійсним свідоцтва про право
власності на нерухоме майно, - було
встановлено обставини того, що
земельна ділянка, на якій розташований
житловий будинок з надвірними
будівлями, в 1993 році була надана ОСОБА_5
для будівництва житлового будинку
земельна ділянка, яка знаходиться за
адресою - АДРЕСА_1, є однією і тією ж
земельною ділянкою. Ніяких інших
земельних ділянок в с. Могиляни для
будівництва житлового будинку ОСОБА_5
не виділялося. Іншого житлового
будинку окрім того, який знаходиться в
АДРЕСА_1, в ОСОБА_5 не було.»

( а.с.39-40)

Із наведеного вбачається, що на
земельній ділянці, що розташована в
АДРЕСА_1 Острозького району
знаходиться приміщення літньої кухні-
сараю яке вказане в ухвалі Острозького
районного суду від 27.12.1999 року,
власником якого є відповідачка.

Звертаючись з позовом в суд позивачка
просить стягнути з відповідачки 62572
грн. затрат вкладених нею, як вона
зазначає « в будівництво будинку, що
розташований в АДРЕСА_1.

Суд вважає, що посилання позивачки на
обставину, як «будівництво будинку, що
розташований в АДРЕСА_1 є
необґрунтованим, оскільки це
заперечується зазначеними судовими
рішеннями.

Разом з тим, суд вважає, що підлягають
відшкодуванню витрати понесені
позивачкою при проведенні ремонтних
робіт приміщення, яке розташоване за
вказаною адресою в період проживання
та знаходження її в шлюбі з покійним
чоловіком ОСОБА_5

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.60 ЦПК України,

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися
на припущеннях.

В обґрунтування свої вимог позивачка
посилається на «технічний паспорт на
будинок на свідоцтво про право
власності на нерухоме майно», яке
«комісією оцінено в 133434 грн. та вказує,
що якщо виключити із цієї суми вартість
майна, що було зазначене в мировій
угоді в сумі 8 290 грн., тому
відповідачка має їй компенсувати суму
133 434грн. -8 290грн. =125 144 грн.»

Крім того, вона вказує, що «суди
різних інстанцій всупереч діючому
законодавству не прийняли до уваги її
доводи, а ОСОБА_3 уже поставила вимогу,
щоб вона звільнила і передала їй
будинковолодіння в АДРЕСА_1 вона
змушена звернутися до суду з позовом
про стягнення коштів в сумі 125144 гривні,
які нею були вкладені в розбудову
будинку, його газифікацію в сумі 100000
грн., що були отримані від реалізації
належної їй на праві власності
квартири в м.Луцьку. Вважаючи, що
спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 окрім
неї є його діти, які не заявляють вимог,
проте рахує за порядність стягнути з їх
матері-відповідачки 12 спадкового
майна, а саме 125 144 грн.: 2 = 62 572 грн.»

Суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 про
стягнення коштів в сумі 62 572 грн.
вкладених в приміщення за вказаною
адресою не підтвердженні належними
доказами, що суперечить зазначеним
вимогам Закону.

В судовому засіданні позивачкою
не наведено достовірних доказів, що
саме нею в період знаходження в шлюбі з
ОСОБА_5 та спільного проживання з ним,
в приміщення в АДРЕСА_1 були вкладені
кошти в сумі 125144 грн. Позивачка вказує,
що нею були вкладені 100000 грн., що були
отримані від реалізації квартири в м.
Луцьку, однак будь яких доказів цього в
суді не надала.

Крім того, суд вважає, що
посилання позивачки як на доказ, що
«комісією оцінено нерухоме майно в 134434
грн.» вказуючи на технічний паспорт та
свідоцтво про право власності є
неогрунтованим, оскільки рішенням
Острозького районного суду 26.08.2012 року
зазначене свідоцтво було визнано
недійсним.

Разом з тим, суд вважає, що
підлягають до стягнення кошти вкладені
покійним чоловіком позивачки ОСОБА_5
під час перебування з нею в шлюбі, за
підведення газогону до приміщення
АДРЕСА_1 в суммі 500 грн. та на придбання
матеріалів в сумі 505 грн., що
підтверджується довідками
Могилянської сільської ради № 1520 від
13.08.2004 р., № 610 від 08.07.2014 р. та накладною
№ 33 від 03.08.2004 р.

( а.с. 99-101)

Інших достовірних, об'єктивних,
належних доказів, що підтверджували
реально вкладені та понесені затрати в
ремонтні роботи приміщення по АДРЕСА_1
позивачкою в судовому засіданні подано
не було.

Відповідачкою та її
представником в судовому засіданні
заявлено вимогу про застосування
строку позовної давності, оскільки
виходячи з позовних вимог, у позивачки
виникло право на пред'явлення позову
про стягнення коштів з моменту
прийняття будинку в експлуатацію -
19.11.2008 року, коли у відповідності до ст.
261 ЦК України розпочався перебіг
позовної давності, який у
відповідності до ст.257 ЦК України
визначений у три роки.

У відповідності до ч.1 ст.261 ЦК
України, перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Звертаючись до суду з даним
позовом ( вх.№ 2056/14, 14.04.2014 р.) та в
судовому засіданні позивачка
зазначила, що оскільки «суди різних
інстанцій… не прийняли до уваги її
доводи, а ОСОБА_3 уже поставила вимогу,
щоб вона звільнила і передала їй
будинковолодіння в АДРЕСА_1 вона
змушена звернутися до суду з позовом
про стягнення коштів…, які нею були
вкладені в розбудову будинку, його
газифікацію.»

Із матеріалів справи вбачається,
що такі рішення судів різних інстанцій
мали місце 20.08.2012 року, 26.10.2012 року,
27.06.2013 року, 03.09.2013 року, 12.03.2013 року.

(
а.с.30-40,

Крім того, рішенням Острозького
районного суду від 27.12.2013 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про усунення перешкод в
здійсненні права розпорядження
нерухомим майно позов було задоволено.
Зобов'язано ОСОБА_1 звільнити належні
ОСОБА_3 на праві власності приміщення в
АДРЕСА_1.

(
а.с. 39-40)

Таким чином суд вважає, що
позивачкою не був пропущений строк
позовної давності, оскільки її право
звернутись в суд із зазначеним позовом
виникло в 2012-2013 роках, а тому вважає
вимогу про застосування строку
позовної давності заявлену
відповідачкою та її представником
необґрунтованою.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог.

Виходячи з розміру задоволених
позовних вимог в 1005 грн., суд вважає
необхідним стягнути з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 243,60 грн. судового збору,
оскільки відповідно до Закону України
"Про судовий збір" № 3674 - V1 від 08 липня
2011 року, розмір ставки судового збору
за подання до суду позовної заяви
майнового характеру становить 0,2
розміру мінімальної заробітної плати,
встановленої законом на 1 січня
календарного року( 243,60 грн).

(
а.с.1)

Витрати на правову допомогу, слід
стягнути відповідно до Закону України
"Про граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
та адміністративних справах" в розмірі
1500 грн. При цьому суд виходить з того, що
1218 грн. х 40%=487,20 грн. - розмір компенсації
правової допомоги за 1 год. роботи
адвоката.

В судових засіданнях адвокат
приймала участь 3 год.11 хв. 487,20 грн. х 3
год. 11. хв. =1551 грн.

Відповідно до квитанції до
прибуткового касового ордеру № 323 від
15.06.2014 року. ОСОБА_15 за надання правової
допомоги сплачено 1500 грн.

(
а.с.102)

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст.15, п.8 ч.2 ст.16, 256, 261 ЦК
України ст.ст.10,57,58, 60,61,88,212-215,218 ЦПК
України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1005
гривень коштів вкладених в будівництво
приміщення, яке знаходиться по АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
витрати пов'язані з розлядом справи :
судовий збір 243 гривні 60 копійок та за
надання правової допомоги 1500 грн.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Рівненської області
через Острозький районний суд шляхом
подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення.

Сторони, які не були присутніми під час
проголошення рішення можуть подати
апеляційну скаргу в цей же строк з дня
отримання копії рішення.

Рішення набуває законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. В разі подання
апеляційної скарги рішення якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Острозького районного судуГуц
Ф.Л.