Номер провадження: 22-ц/785/4584/14
Головуючий у першій інстанції Салтан
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.

суддів - Парапана В.Ф.,
Панасенкова В.О.

при секретарі - Орловій С.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_2 та
адвоката ОСОБА_3, діючої в інтересах
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, на рішення Київського
районного суду м. Одеси від 13 березня 2014
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про виділ
майна з спільної часткової власності
та за зустрічним позовом ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про виділ майна з
спільної часткової власності,

встановила:

ОСОБА_2 звернулась до Київського
районного суду м. Одеси з позовом до
ОСОБА_5 та ОСОБА_4, в якому після
уточнення просить виділити з спільної
часткової власності у самостійний
житловий будинок з надвірними
спорудами частину житлового будинку з
надвірними спорудами АДРЕСА_1, що
належать ОСОБА_2 та складаються з:
житлового будинку літ. «А»: 2-1 - коридор,
8,7 кв. м, 2-2 - кухня, 8,0 кв. м, 2-3 - санвузол,
3,4 кв. м, 2-5веранда, 11,7 кв. м, 2-6 - житлова,
20,8 кв. м, IV - веранда, 25,1 кв. м, II-1 - підвал,
10,3 кв. м, ІІ-2 - підвал, 16,9 кв. м, загальна
площа 104,9 кв. м; у житловому будинку літ.
«Н»: 3-1 - коридор, 17,3 кв. м, 3-2 - житлова
кімната, 16,9 кв. м, 3-3 - кухня, 16,9 кв. м, 3-4 -
коридор, 6,2 кв. м, 3-5 - житлова кімната, 13,6
кв. м, 3-6 - житлова кімната, 12,8 кв. м, 3-7 -
санвузол, 4,3 кв. м, загальна площа 88,0 кв.
м; літ. «З» - сарай, літ. «Е» - сарай, літ.
«І» - сарай; огорожі; мостіння; визнати
за нею право власності на житловий
будинок, літ. «А», загальною площею 104,9
кв. м; житловий будинок літ. «Н»,
загальною площею 88,0 кв. м, сараїв літ.
«Е», «З», «І», огорожу, мостіння, які
розташовані на земельній ділянці
АДРЕСА_1; припинити право спільної
часткової власності на частину
житлового будинку з надвірними
спорудами АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2

Позивач посилається на те, що їй
на підставі свідоцтва про право
власності за законом від 4 квітня 1974
року та договору купівлі-продажу від 28
грудня 1977 року належить 13/25 житлового
будинку з надвірними спорудами
АДРЕСА_1.

У 2008 році позивач провела
будівельні роботи та були прибудовані
літ. «И», літ. «е», побудований житловий
будинок літ. «Н» та рішенням
виконавчого комітету Одеської міської
ради № 1717 від 20 грудня 2008 року
зазначені споруди були прийняті до
експлуатації.

Позивач отримала лист № 109040.65.09
від 18 вересня 2009 року, виданий КП «ОМБТІ
та РОН», у якому відповідачі по справі
не надали згоду на перерахунок
ідеальних часток у домоволодінні, у
зв'язку з чим вона вимушена звернутися
до суду.

В свою чергу, ОСОБА_4 та ОСОБА_5
звернулись до Київського районного
суду м. Одеси з зустрічною позовною
заявою до ОСОБА_2, в якій після
уточнення позовних вимог просять
виділити їм із спільної часткової
власності у самостійний житловий
будинок АДРЕСА_1 та складається з
житлового будинку літ. «А», загальною
площею 58,7 кв. м, літної кухня «В»,
огорожі, мостіння, які розташовані на
земельній ділянці, площею 190,0 кв. м;
визнати за ними право власності на
житловий будинок № 2, який розташований
за зазначеною адресою та припинити
право спільної часткової власності
ОСОБА_5, ОСОБА_4 з ОСОБА_2 на
домоволодіння АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 посилаються на
те, що їм на підставі договору
дарування від 17 грудня 2003 року за № 5976
належить 12/25 житлового будинку з
надвірними спорудами, що знаходиться в
АДРЕСА_1, яке складається житлового
будинку «А», загальною площею 59,8 кв. м.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та її
представник підтримали свою уточнену
позовну заяву та відносно зустрічного
позову не заперечували проти
задоволення частини вимог, а саме
виділення спільної сумісної власності.

Представник ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у
судовому засіданні заперечувала проти
задоволення первісного позову та
просила задовольнити зустрічний позов.

Рішенням суду у задоволенні
первісного та зустрічного позовів було
відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з вказаним
рішенням, позивачка та представник
відповідачів - позивачів за зустрічним
позовом, подали апеляційні скарги в
яких просять його скасувати, та
постановити нове рішення, яким
задовольнити їх позовні вимоги,
посилаючись при цьому на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає у зв'язку з тим,
що районний суд повно і всебічно
дослідив і оцінив обставини по справі,
надані сторонами докази згідно ст.ст. 10,
60, 212 ЦПК України, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин, та вірно послався на
діюче законодавство.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних підстав.

Судом першої інстанції правильно
були встановлені наступні обставини.

Відповідно до свідоцтва про право
власності за законом від 4 квітня 1974
року та договору купівлі-продажу від 28
грудня 1977 року ОСОБА_2 належить 13/25
житлового будинку з надвірними
спорудами АДРЕСА_1.

Відповідно до договору дарування від 17
грудня 2003 року № 5976 ОСОБА_4 та ОСОБА_5
належить 12/25 житлового будинку з
надвірними спорудами, що знаходиться в
АДРЕСА_1, яке складається з житлового
будинку «А», загальною площею 59,8 кв. м.

Відповідно до ст.319 ЦК України
власник володіє, користується та
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Частиною 1 ст.365 ЦК передбачено
підстави, за наявності яких суд може
задовольнити позов про припинення
права особи на частку у спільному
майні, зокрема: частка є незначною і не
може бути виділена в натурі; річ є
неподільною; спільне володіння і
користування майном є неможливим; таке
припинення не завдасть істотної шкоди
інтересам співвласника та членам його
сім'ї.

За змістом зазначеної норми для
припинення права особи на частку у
спільному майні необхідно встановити
наявність будь-якої із обставин,
передбачених пунктами 1 - 3 ч. 1 ст.365 ЦК за
умови, що таке припинення не завдасть
істотної шкоди інтересам співвласника
та членам його сім'ї (постанова
Верховного Суду України від 16 січня 2012
р. у справі № 6-81цс11), що також
відображено в п.1 Висновках Верховного
Суду України, викладені у рішеннях,
прийнятих за результатами розгляду
заяв про перегляд судового рішення з
підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК
України, за I півріччя 2012 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України
співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності.

Згідно з технічних паспортів від
1994 року та 2008 року у власності ОСОБА_2
знаходиться 13/25 житлового будинку під
літ. «А», що складається з першого
поверху, загальною площею 54,1 кв.м,
другий поверх 25,1 кв.м, літня кухня літ.
«М» 18,3 кв.м, вбиральня літ. «Д» 2,4 кв.м,
сарай «Е» 13,5 кв.м, сарай «З» 27,8 кв.м, душ
«Г» 2,4 кв.м.

Площа частини домоволодіння
ОСОБА_2 була збільшена за рахунок
реконструкції зазначеного будинку та
прибудов літ. «Н» та надвірних споруд.

Також, суд першої інстанції правильно
та обґрунтовано вважав, що вимога
ОСОБА_2 відносно того майна, що вона
просить виділити з спільної власності,
дійсно не знаходиться у спільній
частковій власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України
право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації.

Відповідно до ухвали Київського
районного суду м. Одеси від 9 листопада
2012 року відкрито провадження по справі
№ 1512/14790/12 за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5
до ОСОБА_2 про визнання порядку
користування зазначеною земельною
ділянкою, тобто через рік після
надходження позовної заяви, яку подала
ОСОБА_2

До теперішнього часу сторони не
дійшли згоди стосовно визначення
порядку користування зазначеною
земельною ділянкою.

Крім цього, колегія суддів
звертає свою увагу на те, що в своїй
останній уточненій позовній заяві
(а.с.73) ОСОБА_2 збільшила свої вимоги та
вказала що просить виділити із
спільної власності та визнати право
власності за собою на житловий будинок
літ. «А» загальною площею 104, 9 кв.м. -
житлова 20,8 кв.м. і підсобна 84,1 кв.м., за
рахунок чого збільшились загальна та
підсобна площа будинку, зазначено не
було, право установчих документів не
надано.

Також в матеріалах справи
містяться два технічних паспорта на
спірну будівлю з надвірними спорудами,
які були видані сторонам протягом
одного - 2008-2009 року (а.с.11,41) в яких
вбачається суттєва різниця у
графічному зображенні на спірній
земельній ділянці спірних приміщень та
їх розташуванні (сараїв, літньої кухні,
літ. М, В, И, Г, Д тощо).

Вказані неточності сторонами
усунуті не були, дійти до правильного
висновку про місце розташування
спірних приміщень та їх наявності чи
відсутності суд не може так як
відомості в цих письмових доказах
суперечать одне одному.

Колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції, виконавши всі вимоги
цивільно-процесуального законодавства
і всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
діючими нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, та дійшов до
правильного висновку, що позовні
вимоги первісного позивача та
позивачів за зустрічним позовом є
безпідставними, а відтак такими, що не
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянти не довели обставини, на
які посилалися як на підставу своїх
позовних заяв та апеляційних скарг.

Твердження апелянтів в
апеляційних скаргах про те, що рішення
суду першої інстанції не відповідає
вимогам закону, є неспроможними.

Наведені в апеляційних скаргах
доводи не спростовують висновків суду
і не містять підстав для висновків про
порушення або неправильне
застосування судом норм права, які
привели до неправильного вирішення
справи.

Тому, на думку колегії суддів,
справа розглянута по суті правильно,
законних підстав для скасування чи
зміни рішення суду першої інстанції
немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308,
313, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Одеської
області,

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та
адвоката ОСОБА_3, діючої в інтересах
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - відхилити, рішення
Київського районного суду м. Одеси від
13 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції може бути оскаржена в
касаційному порядку до касаційного
суду протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою.

Головуючий
Р.Д. Громік

Судді
В.Ф. Парапан

В.О. Панасенков