АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1867/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : Морозова В.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
Дмитренко М. І. УХВАЛА
17 липня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоДмитренка М. І.суддівХрапка
В. Д. , Новікова О. М. при
секретаріРибасюк О.С.
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Черкаси
апеляційну скаргу представника ОСОБА_6
- ОСОБА_7 на рішення Черкаського
районного суду Черкаської області від
16 травня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_6 до дочірнього підприємства
«Черкаситорф» державного підприємства
«Київторф» про відшкодування
моральної шкоди, заподіяної
непоправним ушкодженням здоров`я та
каліцтвом на виробництві, -
в с т а н о в и л а :
У січні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з вказаним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що з 15 червня 2009 року він
працював на посаді машиніста
брикетного пресу торфобрикетного цеху
ДП «Черкаситорф» і був звільнений 07
листопада 2013 року на підставі п.1 ст. 36
КЗпП України за згодою сторін.
Зазначав, що 15 липня 2013 року під час
виконання своїх трудових обов'язків на
виробництві з ним трапився нещасний
випадок, наслідком якого було
отримання тяжкої травми.
Згідно висновку комісії, утвореної для
проведення спеціального розслідування
зазначеного нещасного випадку, було
визнано, що нещасний випадок стався не
через порушення позивачем нормативних
актів про охорону праці.
Внаслідок нещасного випадку та
отриманого каліцтва позивач змушений
був тривалий час знаходитись на
лікарняному, проходити чисельні
медичні огляди та обстеження.
У зв'язку з травмою було порушено
нормальні життєві зв'язки, позивач був
позбавлений можливості реалізовувати
свої звички та бажання, відчував
фізичний біль викликаний травмою.
Додатково вказував, що був звільнений з
роботи у зв'язку з неможливістю
подальшого працевлаштування, за станом
Вважає, що діями або бездіяльністю з
боку відповідача ДП «Черкаситорф»,
який не забезпечив дотримання
законодавства про охорону праці, йому
заподіяно моральної шкоди.
Просив стягнути на його користь з
дочірнього підприємства «Черкаситорф»
державного підприємства «Київторф»
моральну шкоду у сумі 300 000 грн. 00 коп.,
заподіяної непоправним ушкодженням
здоров'я та каліцтвом на виробництві.
Рішенням Черкаського районного суду
Черкаської області від 16 травня 2014 року
позов задоволено частково. Вирішено
стягнути з дочірнього підприємства
«Черкаситорф» державного підприємства
«Київторф» на користь ОСОБА_6 моральну
шкоду у сумі 30 000 грн. та 243 грн. 60 коп.
судового збору на користь держави. В
іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням,
представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 звернувся з
апеляційною скаргою, в якій,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин справи, порушення норм
процесуального права, просить змінити
оскаржуване рішення в частині розміру
задоволення позовних вимог та
встановити грошове відшкодування
нанесеної моральної шкоди в розмірі 300
000 грн. В іншому рішення залишити без
змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які з'явилися у судове засідання,
вивчивши та обговоривши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено,
що рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до
цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене
судове рішення відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_6 суд виходив з того, що позивачем
надані достатні та переконливі докази
того, що відповідачем йому було завдано
моральної шкоди, внаслідок отриманої
травми на виробництві, яку суд оцінює в
30 000 грн.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції повно і всебічно дослідив і
оцінив обставини по справі, надані
сторонами докази, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

У відповідності до ч. 1 ст. 13 Закону
України «Про охорону праці»
роботодавець зобов'язаний створити на
робочому місці в кожному структурному
підрозділі умови праці відповідно до
нормативно-правових актів, а також
забезпечити додержання вимог
законодавства щодо прав працівників у
галузі охорони праці.

Згідно ч. 1-2 ст. 18 Закону України «Про
охорону праці» працівники під час
прийняття на роботу і в процесі роботи
повинні проходити за рахунок
роботодавця інструктаж, навчання з
питань охорони праці, з надання першої
медичної допомоги потерпілим від
нещасних випадків і правил поведінки у
разі виникнення аварії.

Судом встановлено, що відповідно до
акту форми Н-1 №1 від 02.08.2013 року про
нещасний випадок, пов'язаний з
виробництвом, встановлено, що ОСОБА_6 15
липня 2013 року близько 11 год. 30 хв. будучи
працівником дочірнього підприємства
«Черкаситорф» державного підприємства
«Київторф», отримав травму кінцівки
під час роботи торфобрикетного пресу.
Основною причиною отримання
працівником травми комісією
встановлено організаційну - допуск до
роботи без навчання та перевірки знань
з охорони праці та супутню -
невиконання посадових обов'язків.

Згідно висновку акту проведення
спеціального розслідування нещасного
випадку, що стався від 02 серпня 2013 року,
встановлено, що нещасний випадок з
машиністом торфобрикетного пресу
ОСОБА_6 визнано таким, що пов'язаний з
виробництвом та береться на облік
підприємством. Також визначено ряд
осіб з числа керівництва підприємства
дія або бездіяльність яких призвела до
настання нещасного випадку.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
вищезазначені акти і їх висновки
відповідачем у встановленому законом
порядку не оскаржувалися, а тому на
даний час є чинними.

Отже, відповідач фактично погодився з
висновками актів форми Н-1 та Н-5, якими
встановлено порушення посадовими
особами підприємства вимог
нормативних актів, внаслідок чого і
стався нещасний випадок з позивачем.

Згідно відповіді Черкаської
центральної районної лікарні №07/2182 від
22 липня 2013 року ОСОБА_6 станом на 18.07.2013
року мав наступний діагноз:
травматична ампутація 2, 4 пальців на
рівні середніх фаланг, 3 на рівні
проксимального між фалангового
суглобу правої кисті, травма тяжкого
ступеню тяжкості. Вказаний діагноз
підтверджується також довідкою ЛКК
Черкаської РЛ №363 від 29.10.2013 року та
випискою з історії хвороби №4331 ОСОБА_6 .

Довідкою МСЕК серії 10 ААА №025182 від
06.11.2013 року ОСОБА_6 встановлена ступінь
втрати працездатності у розмірі 35% -
безтерміново, рекомендовано
стаціонарне лікування в ортопедичному
відділенні, мед забезпечення та мед
реабілітація.

Частиною 1 ст. 23 ЦК України встановлено,
що особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України
розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 3 Постанови Пленуму
Верховного суду України №4 від 31.03.1995
року «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» визначено, що під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода,
заподіяна працівникам каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням трудових обов'язків,
відшкодовується у встановленому
законодавством порядку.

Відповідно до ст. 237' КзпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань, яких
зазнав позивач, характеру немайнових
втрат (їх тривалості, можливості
відновлення тощо) та з урахуванням
інших обставин. При цьому суд має
виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості (п. 9
Постанови).

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції з'ясувавши в повному обсязі
обставини справи, дослідивши належні
та допустимі докази по справі, прийшов
до вірного висновку про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_6 та
визначення розміру моральної шкоди в
сумі 30 000 грн., який відповідає засадам
розумності, справедливості, та глибині
перенесених душевних та фізичних
страждань.

Оскільки суд першої інстанції дослідив
та надав належну оцінку обставинам і
доказам по справі, і виніс обґрунтоване
і законне рішення, то колегія суддів не
вбачає підстав для його скасування.
Вимоги ж викладені апелянтами є
безпідставними та належним чином
досліджені судом.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення
Черкаського районного суду Черкаської
області від 16 травня 2014 року -
відхилити.

Рішення Черкаського районного суду
Черкаської області від 16 травня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_6 до
дочірнього підприємства «Черкаситорф»
державного підприємства «Київторф»
про відшкодування моральної шкоди,
заподіяної непоправним ушкодженням
здоров`я та каліцтвом на виробництві -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з часу проголошення та
може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів до суду
касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :