АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження:
22-ц/796/7206/2014 Головуючий у суді першої
інстанції: Пилаєва М.К. Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

24 липня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді:
Білич І.М.

Суддів:
Рейнарт І.М., Побірченко Т.І.

при секретарі:
Гречка Т.В.

за участю представника позивача
ОСОБА_3

представника відповідача
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
представника ОСОБА_5 - ОСОБА_4 на рішення
Печерського районного суду м. Києва від
10 квітня 2014 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, третя особа
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу
Насобіна Ганна Олександрівна про
усунення від права на спадкування.

в с т а н о
в и л а:

Позивач у листопаді 2013 року зверталася
до суду із вищевказаним позовом та
просила його задовольнити, а саме
усунути ОСОБА_5 від права на
спадкування після смерті їх сина
ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Свої
вимоги мотивувала тим, що 25.05.2013 від
тяжкої хвороби помер їх син
ІНФОРМАЦІЯ_1. Після його смерті
відкрилась спадщина на квартиру
АДРЕСА_1, право власності на яку
спадкодавцем було набуто за життя на
підставі договору купівлі-продажу від
05.12.2008. Заповіт спадкодавцем складено
не було. Після розлучення позивача із
відповідачем рішенням Печерського
районного суду м. Києва від 29.02.2010,
спадкодавець ОСОБА_8 залишився
проживати із матір'ю та згідно п.5
Договору про поділ майна набутого за
час шлюбу від 24.01.2012 останній
знаходився на утриманні позивача. А так
як відповідач не приймав участі у
догляді та витратах на лікування сина,
яке здійснювалось в Україні та у
Німеччині в той час як він потребував
такої допомоги перебуваючи в
безпорадному стані внаслідок хвороби,
позивач провисла суд задовольнити
заявлені нею позовні вимоги та усунути
відповідача від права на спадкування
за законом після смерті сина.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 10 квітня 2014 року позов ОСОБА_6
було задоволено.

Усунуто ОСОБА_5, від права на
спадкування за законом прав та
обов'язків ОСОБА_8, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 16 років.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6
судовий збір у розмірі 229, 40 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду
представник ОСОБА_5-ОСОБА_4 подала
апеляційну скаргу. Де ставила питання
про скасування рішення суду та
постановлення нового про відмову у
задоволенні позову. Вказуючи при цьому
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права.

Апелянт у судовому засіданні
підтримала подану апеляційну скаргу.
Представник позивача не визнав подану
апеляційну скаргу та заперечував проти
її задоволення.

Третя особа приватний нотаріус КМНО
Насобіна Г.О. у судове засідання не
з'явилася, про розгляд справи
повідомлялася належним чином. Колегія
суддів вважає, за можливе розглянути
справу у її відсутності в силу ст. 305 ЦПК
України.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення осіб, що з'явилися у судове
засідання, перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без зміни, якщо визнає що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального та
процесуального права.

Судом при розгляді справи було
встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер
ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті якого
відкрилась спадщина на квартиру
АДРЕСА_1, право власності на яку
останнім було набуто за життя на
підставі договору купівлі-продажу від
05.12.2008 року.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 29.01.2010 року шлюб між ОСОБА_6 та
ОСОБА_5.( батьками покійного) було
розірвано.

Між сторонами було в подальшому
укладено договір про поділ майна
набутого під час шлюбу, згідно п.5 якого
неповнолітній син ОСОБА_8 залишився
проживати із матір'ю та знаходився на
її утриманні.

08.11.2013 року ОСОБА_6 звернулася до
приватного нотаріуса КМНО Насобіної
Г.О із заявою про прийняття спадщини.
19.11.2013 року ОСОБА_5 також було подано
заяву про прийняття спадщини.

Суд першої інстанції задовольняючи
позов у повному обсязі виходив з вимог
ч. 3 ст. 1224 ЦК України, якими визначено,
що не мають права на спадкування за
законом батьки (усиновлювачі) та
повнолітні діти (усиновлені), а також
інші особи, які ухилялися від виконання
обов'язку щодо утримання спадкодавця,
якщо ця обставина встановлена судом.

Зазначаючи при цьому, що з урахуванням
пояснень свідків допитаних у судовому
засіданні, письмових доказів в ході
розгляду справи було встановлено, що
ОСОБА_8, хворів із жовтня 2005 року, Та
був пацієнтом Клініки Мюнхенського
університету - дитячий госпіталь
доктора фон Хаунершайна з початку 2006
року та до кінця 2012 року.

Відповідно до договору від 02.01.2006
року, укладеного у Мюнхені між фірмою
АУІ- МЕБІСО та батьком позивача ОСОБА_9,
ОСОБА_10 здійснювала організацію
приїзду, обстеження та лікування
неповнолітнього внука останнього
ОСОБА_8 у клініці в Мюнхені.

Згідно виписки по рахунку, відкритому
у ПАТ «Кредитпромбанк» на ім'я ОСОБА_6
за період з 01.02.2010 року по 24.10.2013 року, за
рахунок останньої здійснювалась
купівля авіаквитків до Мюнхена, оплата
проживання у готелі Мюнхена, оренда
транспортного засобу та оплата
лікарських засобів для хворого ОСОБА_8

Відповідно до виписок по рахунку
НОМЕР_1 за період з 21.03.2003 року по 21.11.2013
року, відкритому у ПАТ АБ «Укргазбанк»
на ім'я ОСОБА_9, оплата лікування ОСОБА_8
здійснювалась ОСОБА_9 шляхом
перерахування грошових коштів із
вказаного вище рахунку на рахунок
спеціалізованої клініки у Мюнхені, де
проходив лікування померлий.

Зазначені докази в своїй сукупності
дали підстави суду вважати, що
відповідач по справі ( батько
померлого) ухилявся від надання
допомоги спадкодавцеві, який через
тяжку хворобу був у безпорадному стані
та потребував такої допомоги.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Ухилення особи від надання допомоги
спадкодавцеві, який потребує допомоги,
полягає в умисних діях чи
бездіяльності особи, спрямованих на
ухилення від обов'язку забезпечити
підтримку та допомогу спадкодавцю,
тобто ухилення, пов'язане з винною
поведінкою особи, яка усвідомлювала
свій обов'язок, мала можливість його
виконувати, але не вчиняла необхідних
дій.

У ході судового розгляду позивач
вказувала на те, що вона неодноразово
зверталася до відповідача з проханням
надати як матеріальну так і
психологічну підтримку їх сину під
час його хвороби, беручи до уваги
бажання дитини в спілкуванні з
батьком. Виходячи з того, що
одноособово не могла повністю
здійснювати оплату лікування сина, як
за кордоном так і в України так і
постійного догляду за ним. Про такі
обставини зазначалось і свідками під
час розгляду справи в суді.

А відтак, висновок суду першої
інстанції про доведеність факту
ухилення відповідача від надання
спадкодавцеві допомоги при можливості
її надання, та потребування її останнім
є обґрунтованими.

Посилання апелянта, на те, що судом не
було досліджено питання, чи потребував
спадкодавець допомоги від спадкоємця
за умови отримання її від інших осіб
(членів родини), які мали достатню
можливість для надання такої допомоги,
чи мав спадкоємець матеріальну та
фізичну змогу надавати таку допомогу
не ґрунтуються на матеріалах справи та
постановленому судовому рішенні.

Так як у відповідності до вимог ст. 141
та ст. 150 СК України мати, батько мають
рівні права та обов'язки щодо дитини,
незалежно від того, чи перебували вони
у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між
батьками, проживання їх окремо від
дитини не впливає на обсяг їхніх прав і
не звільняє від обов'язків щодо дитини.
також батьки повинні піклуватися про
здоров'я дитини, її фізичний, духовний
та моральний розвиток.

Крім того, вказуючи на неможливість
надання фінансової допомоги, апелянт в
силу вимог ст. 60 ЦПК України не надав
доказів на підтвердження цих обставин.

Колегія суддів вважає, що інші доводи
апеляційної скарги, правильності
висновків суду не спростовують та не
дають підстав вважати, що судом першої
інстанції при вирішенні справи були
порушені норми матеріального права
які б привели до скасування судового
рішення.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що рішення суду
постановлено з дотриманням норм
матеріального і процесуального права і
підстав для його скасування з доводів
викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313,
314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и
л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5
- ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 10 квітня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: