АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5311/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Ковальова А. Б. Доповідач -
Демченко Е.Л.Категорія 55
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - судді
Демченко Е.Л.

суддів - Волошина М.П.,
Куценко Т.Р.

при секретарі - Денисенко
А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Металкомпані Л» на рішення
Дніпровського районного суду
м.Дніпродзержинська від 04 квітня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_2 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Металкомпані Л»,
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по
заробітній платі й компенсації
моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з уточненим позовом до товариства
з обмеженою відповідальністю
«Металкомпані Л» (далі - ТОВ
«Мателкомпані»), ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості по заробітній платі й
компенсації моральної шкоди, мотивуючи
тим, що з 01 березня 2007 року по 01 серпня
2013 року він працював на підприємстві
відповідача на посаді водія. За час
роботи з 01 березня 2011 року по 01 серпня
2013 року відповідач не виплачував йому
заробітну плату, аргументуючи це тим,
що підприємство не веде господарської
діяльності, а тому не має прибутків і
йому постійно обіцяли, що з ним
розрахуються після продажу нерухомого
майна підприємства, але за 29 місяців
роботи він не отримав зароблені кошти.

Зазначав, що окрім заборгованості по
заробітній платі йому також не
виплачена компенсація за
невикористану відпусту та не надано
довідку про середню заробітну плату,
через що він позбавлений здійснити
перерахунок пенсії, чим йому завдано
моральну шкоду.

Посилаючись на те, що відповідач не
надав йому довідку про середню
заробітну плату та довідку про розмір
нарахованої та невиплаченої
заборгованості по заробітній платі,
він самостійно виконав розрахунок та
просив суд стягнути з відповідача
заборгованість по заробітній платі за
період з 01 березня 2011 року по 01 серпня
2013 року в сумі 30.925 грн.80 коп.,
компенсацію за невикористану
відпустку за даний період в сумі 2.000
грн., середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні за
період з 01 серпня 2013 року по час
фактичного розрахунку в сумі 9.968 грн.,
моральну шкоду в сумі 6.000 грн.,
зобов'язати ТОВ «Металкомпані Л»
зробити йому щомісячний розрахунок
страхових платежів із заробітної плати
за період з 01 березня 2011 року до 01
серпня 2013 року та перерахувати їх до
Управління Пенсійного фонду України в
Дніпровському районі
м.Дніпродзержинська.

Рішенням Дніпровського районного суду
м.Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 04 квітня 2014 року позов
ОСОБА_2 задоволено частково.

В апеляційній скарзі ТОВ «Металкомпані
Л», посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення Дніпровського
районного суду м.Дніпродзержиньска від
04 квітня 2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення, яким позовні вимоги
ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційних скарг та заявлених
вимог, колегія суддів находить, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які буди досліджені в
судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5)чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6)як розподілити між
сторонами судові витрати; 7)чи є негайні
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8)чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Однак зазначеним вимогам закону
ухвалене у справі рішення суду не
відповідає.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Розглядаючи позов, суд має встановити
фактичні обставини справи виходячи з
фактичних правовідносин сторін, але в
межах заявлених вимог.

Відповідно до вимог ст.16 ЦК України,
звертаючись до суду, позивач за власним
розсудом обирає спосіб захисту.
Обравши спосіб захисту, позивач у силу
ст.10 ЦПК України зобов'язаний довести
правову та фактичну його підставу. Суд
за власною ініціативою не може міняти
предмет і підстави позову.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої
інстанції виходив з розрахунків по
заборгованості заробітної плати,
зазначених самим позивачем у позовній
заяві, та не звернув уваги на те, що
позивач не надав суду будь-яких
документів на підтвердження
розрахунку заборгованості по
заробітній платі.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами
є будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

В ст.58 ЦПК України зазначено, що
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмета доказування.

Колегія суддів розглядає дану справу в
межах наданих позивачем належних
доказів, а саме, листа
Дніпродзержинської об'єднаної
державної податкової інспекції
головного управління міндоходів у
Дніпропетровській області від 27
серпня 2013 року за №3646/04-03-17-05-18 та листів
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Дніпропетровській
області №2224 від 16 серпня 2012 року,
Дніпродзержинської міської ради №Р-4523
від 16 серпня 2012 року, №Р-7667 від 26 жовтня
2012 року, №Р-9103 від 17 грудня 2012 року,
оскільки апелянт ТОВ «Металкомпані Л»,
зловживаючи своїми процесуальними
правами і не виконуючи процесуальні
обов'язки, не надали до апеляційного
суду документи, зазначені в листах
суду.

З матеріалів справи вбачається,
що ОСОБА_2 з 01 березня 2007 року по 01
серпня 2013 року працював водієм у ТОВ
«Металкомпані Л», що підтверджується
записами його трудової книжки (а.с.6).

При звільнені позивачу не було
виплачено заробітну плату.

З липня 2012 року ТОВ «Металкомпані Л»
фінансово-господарської діяльності не
здійснює.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Частиною 1 ст.117 КЗпП України визначено,
що в разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст.116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Непроведення розрахунку з працівником
у день звільнення або, якщо в цей день
він не був на роботі, наступного дня
після його звернення з вимогою про
розрахунок є підставою для
застосування відповідальності,
передбаченої ст.117 КЗпП. У цьому разі
перебіг тримісячного строку звернення
до суду (ст.225 КЗпП України) починається
з наступного дня після проведення
зазначених виплат незалежно від
тривалості затримки розрахунку (п.25
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24 грудня 1999 року №13 "Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці").

Як зазначено у п.п.20,21 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці» від 24 грудня 1999 року №13
при розгляді справи про стягнення
заробітної плати у зв'язку із затримкою
розрахунку при звільненні, якщо
працівникові не були виплачені належні
йому від підприємства, установи,
організації суми в день звільнення,
коли ж він в цей день він не був на
роботі, - наступного дня після
пред'явлення ним роботодавцеві вимог
про розрахунок, суд на підставі ст. 117
КЗпП України стягує на користь
працівника середній заробіток за весь
період затримки розрахунку, а при не
проведенні його до розгляду справи - по
день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведене відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

При визначенні середньої заробітної
плати слід виходити з того, що в усіх
випадках, коли за чинним
законодавством вона зберігається за
працівниками підприємств, установ,
організацій, це слід робити відповідно
до Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 8 лютого 1995 року N100. Цей нормативний
акт не застосовується лише тоді, коли
середня заробітна плата визначається
для відшкодування шкоди, заподіяної
ушкодженням здоров'я, та призначення
пенсії.

З листів Територіальної державної
інспекції з питань праці у
Дніпропетровській області №2224 від 16
серпня 2012 року, Дніпродзержинської
міської ради №Р-4523 від 16 серпня 2012 року,
№Р-7667 від 26 жовтня 2012 року, №Р-9103 від 17
грудня 2012 року вбачається, що на 01
серпня 2012 року заборгованість по
заробітній платі ОСОБА_2 складає 16.625
грн.29 коп. і дана сума підлягає
стягненню з відповідача на його
користь.

Належних письмових доказів на
підтвердження заборгованості ТОВ
«Металкомпані Л» по заробітній платі
перед позивачем за період з 01 серпня 2012
року по 01 серпня 2013 року апеляційному
суду не надано, а тому в цій частині
позову ОСОБА_2 за недоведеністю
необхідно відмовити.

Відповідно до п.2 Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України 08 лютого 1995 року №100,
з наступними змінами та доповненнями,
обчислення середньої заробітної плати
для оплати часу щорічної відпустки,
додаткових відпусток у зв'язку з
навчанням, творчої відпустки,
додаткової відпустки працівникам, які
мають дітей, або для виплати
компенсації за невикористані
відпустки провадиться виходячи з
виплат за останні 12 календарних
місяців роботи, що передують місяцю
надання відпустки або виплати
компенсації за невикористані
відпустки.

Для розрахунку компенсації за
невикористану щорічну відпустку
апеляційний суд приймає довідку
Дніпродзержинської об'єднаної
державної податкової інспекції
головного управління міндоходів у
Дніпропетровській області від 27
серпня 2013 року за №3646/04-03-17-05-18, з якої
видно, що ТОВ «Металкомпані Л» в 2012 році
нарахувало заробітну плату ОСОБА_2 в
розмірі 7.918 грн.51 коп., а саме, за січень
2012 року - 1.306 грн.80 коп., лютий 2012 року -
1.140 грн. 03 коп., березень 2012 року - 1.548
грн.80 коп., квітень 2012 року - 1.332 грн.72
коп., травень 2012 року - 1.306 грн.80 коп.,
червень 2012 року - 1.283 грн.36 коп.

Таким чином розмір компенсації за
невикористану щорічну відпустку
складає 1.319 грн.75 коп. (7.918 грн.51 коп. : 6
місяців) і вона підлягає стягненню з
відповідача.

Пунктом 2 Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №100 від 08 лютого 1995
року визначено, що середньомісячна
заробітна плата обчислюється виходячи
з виплат за останні 2 календарні місяці
роботи, що передують події, з якою
пов'язана відповідна виплата.
Працівникам, які пропрацювали на
підприємстві, в установі, організації
менше двох календарних місяців,
середня заробітна плата обчислюється
виходячи з виплат за фактично
відпрацьований час.

Для розрахунку середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільнення апеляційний суд приймає
заробітну плату позивача за
травень-червень 2012 року, яка складає 2.590
грн.16 коп. (1.306 грн.80 коп.+1.283 грн.36 коп.)

Середньомісячна заробітна плата
складає 1.295 грн. 08 коп. (2.590 грн.16 коп.:2).

Розмір середнього заробітку за
час затримки розрахунку при звільненні
за період з 01 серпня 2013 року по 01 серпня
2014 року складає 15.540 грн.96 коп. (1.295 грн.08
коп. х 12 місяців).

На підставі наведеного, колегія
суддів приходить до висновку, що вимоги
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по
заробітній платі, компенсації за
невикористану відпустку, середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні підлягають частковому
задоволенню.

Статтею 2371 КЗпП України
визначено, що відшкодування власником
або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику
провадиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

З матеріалів справи вбачається,
що ТОВ «Металкомпані Л», не сплачуючи
тривалий час заробітну плату позивачу,
порушив його законні права, які
призвели до моральних страждань, а тому
вимоги ОСОБА_2 щодо відшкодування
моральної шкоди підлягають
задоволенню.

Разом з тим, з урахуванням
розумності та співмірності, колегія
суддів вважає, що в рахунок
відшкодування моральної шкоди
необхідно стягнути 1.000 грн.

Доводи апелянта щодо пропущення
позивачем строку звернення до суду про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні,
колегія суддів вважає хибними,
оскільки непроведення з вини власника
або уповноваженого ним органу
розрахунку з працівником у строки,
визначені ст.116 КЗпП України, є
підставою для відповідальності,
передбаченої ст.117 зазначеного Кодексу,
тобто виплати працівникові його
середнього заробітку за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. Така правова позиція
викладена в постанові Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду
України від 29 січня 2014 року у справі
N6-144цс13. Апелянтом не надано належних
доказів щодо виплати позивачу при
звільненні належних йому сум у
відповідності до ст.116 КЗпП України.

З'ясувавши обставини справи та давши
належну правову оцінку зібраним
доказам, колегія суддів приходить до
висновку, що рішення суду першої
інстанції в частині задоволення позову
необхідно скасувати та ухвалити нове
рішення про часткове задоволення
позову.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Металкомпані Л» задовольнити
частково.

Рішення Дніпровського районного суду
м.Дніпродзержинська від 04 квітня 2014
року в частині задоволення позову
скасувати.

Позов ОСОБА_2 до товариства з
обмеженою відповідальністю
«Металкомпані Л» про стягнення
заборгованості по заробітній платі,
компенсації за невикористану
відпустку, середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні та
відшкодування моральної шкоди
задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Металкомпані Л» на
користь ОСОБА_2 заборгованість по
заробітній платі в розмірі 16.625 грн. 29
коп., компенсацію за невикористану
відпустку в розмірі 1.319 грн.75 коп.,
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні в розмірі
15.540 грн.96 коп., в рахунок відшкодування
моральної шкоди 1.000 грн. В іншій частині
позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Судді: