Лугинський районний суд Житомирської
Справа № 281/2000/14-ц
Провадження по справі 2/281/148/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2014 року
смт. Лугини

Лугинський районний суд Житомирської
області

в складі: головуючої - судді
Бичківської К.Г.

при секретарі Стужук
Н.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у смт. Лугини

справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання права власності на
спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

23 липня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання права власності за законом, що
складається з житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами
в АДРЕСА_1, що належав померлому ОСОБА_4,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Обґрунтовуючи позовні вимоги,
зазначає, що після смерті його батька
ОСОБА_4 відкрилась спадщина у вигляді
зазначеного майна, яку позивач прийняв,
подавши відповідну заяву до
нотаріальної контори. Водночас у
зв'язку із відсутністю
правовстановлюючих документів на
будинок, нотаріус відмовив позивачу у
видачі свідоцтва про право на спадщину.

Позивач в судове засідання не з'явився,
подав до суду заяву про розгляд справи
без його участі, позовні вимоги
підтримав в повному обсязі.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не
з'явились, подали заяви про розгляд
справи без їх участі, проти позовних
вимог не заперечують.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно свідоцтва про смерть від 14.10.2004р.
серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно із вимогами ч.2 ст.1223 ЦК України у
разі відсутності заповіту право на
спадкування за законом одержують
особи, визначені у статтях 1261-1265 цього
Кодексу.

Спадкоємцями за законом після смерті
ОСОБА_4 є ОСОБА_1 (син), ОСОБА_2 (син) та
ОСОБА_3 (дружина), які на час відкриття
спадщини постійно проживали із
спадкодавцем ОСОБА_4 та не заявляли про
відмову від спадщини.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Згідно договору про поділ часток у
спадщині від 03.07.2014 року спадкоємці
домовились, що за ОСОБА_3 залишається 1/2
частка вкладу, який належав померлому
ОСОБА_4 та знаходиться в Лугинській
філії ТВБВ 10005/035 ПАТ "Ощадний банк
України"; за ОСОБА_2 залишається 1/2
частка вкладу, який належав померлому
ОСОБА_4 та знаходиться в Лугинській
філії ТВБВ 10005/035 ПАТ "Ощадний банк
України"; за ОСОБА_1 залишається
житловий будинок АДРЕСА_1, який належав
померлому ОСОБА_4 Даний договір
посвідчено нотаріусом Лугинської
державної нотаріальної контори
Паламарчуком І.В. та зареєстровано в
реєстрі за №288.

Постановою №59 від 11.07.2014р. нотаріусом
Лугинської державної нотаріальної
контори Паламарчуком І.В. із посиланням
на п.4.18 Порядку вчинення нотаріальних
дій нотаріусами України,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 22 лютого 2012 року за
№282/20595, відмовлено позивачу у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом на нерухоме майно після смерті
ОСОБА_4, оскільки спадкоємець не надав
правовстановлювальні документи, які
підтверджують факт належності
померлому житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами
в АДРЕСА_1.

Згідно роз'яснень інформаційного листа
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
спадкування" у період чинності
Інструкції про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР,
що затверджена Міністерством
комунального господарства
Українського РСР 31 січня 1966 року,
державна реєстрація нерухомого майна
не проводилась в сільській місцевості.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій державними
нотаріальними конторами Української
РСР, затвердженої наказом Міністра
юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975
року №45/5, підтвердженням
приналежності будинку, який
знаходиться в сільському населеному
пункті, можуть бути відповідні довідки
виконавчого комітету сільської Ради
депутатів трудящих, які видавалися в
тому числі і на підставі записів у
погосподарських книгах.

При цьому виникнення права власності
на житлові будинки, споруди не залежало
від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих рад
відносилось питання узаконення цих
будівель та внесення записів про право
власності на будинки за громадянами у
погосподарські книги місцевих рад.

Погосподарські книги є особливою
формою статистичного обліку, що
здійснюється в Україні (УРСР) із 1979
року. В погосподарських книгах при
визначенні року побудування
зазначається рік введення в
експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів
УРСР від 11 березня 1985 року №105 у 1985- 1988
роках сільськими, селищними, районними
радами народних депутатів
ухвалювалось рішення щодо оформлення
права власності та реєстрації будинків
у бюро технічної інвентаризації за
даними погосподарських книг сільських,
селищних рад із додатками списків
громадян, яким ці будинки належали.

Тобто записи у погосподарських книгах
визнавались в якості актів органів
влади (публічних актів), що
підтверджують право приватної
власності.

Довідкою виконкому Лугинської
селищної ради Лугинського району
Житомирської області від 15.07.2014р. №2826
стверджується, що померлому ОСОБА_4
належить житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами
в АДРЕСА_1 згідно погосподарської книги
№11 за 2011-2015 роки, особовий рахунок №501,
рік побудови 1982.

Згідно із довідкою КП "Коростенське
міжміське бюро технічної
інвентаризації" №2468 від 18.07.2014р.
технічна інвентаризація житлового
будинку АДРЕСА_1 проводилась 13.11.1989р.,
державна реєстрація права власності
вказаного будинку не проводилась.

Враховуючи, що житловий будинок, який
знаходиться в АДРЕСА_1 був побудований
у 1982 році, дані погосподарської книги
Лугинської селищної ради, технічного
паспорту на житловий будинок, суд
приходить до висновку, що даний будинок
належав на праві власності померлому
ОСОБА_4.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Право власності спадкоємця на спадкове
майно підлягає захисту в судовому
порядку шляхом його визнання у разі,
якщо таке право оспорюється або не
визнається іншою особою, а також у разі
втрати ним документа, який засвідчує
його право власності (ст.392 ЦК України).

Враховуючи, що до складу спадщини
входять усі права та обов'язки, що
належали спадкодавцю на момент
відкриття спадщини і не припинилися
внаслідок його смерті та з огляду на
неможливість оформлення позивачем
своїх спадкових прав у нотаріальній
конторі через відсутність у
спадкодавця правовстановлюючого
документа на нерухоме майно та
враховуючи, що ОСОБА_1 являється
спадкоємцем за законом і на протязі
шести місяців прийняв спадщину після
смерті ОСОБА_4, суд приходить до
висновку про необхідність задоволення
позову.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 392,1218,1223,1268 ЦК України, ст. ст. 10, 11,
60, 209, 212 - 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання права власності на спадкове
майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
спадкове майно за законом, що
складається з житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами
в АДРЕСА_1, що належав померлому ОСОБА_4,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Житомирської області через суд
першої інстанції шляхом подання
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня проголошення рішення.

Суддя
Бичківська К.Г.