Справа № 357/8913/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2014 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді - Дмитренко А. М.
,

при секретарі - Боженко Т. В.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Білій Церкві залі
суду № 1 справу за позовом Іпотечного
центру в м. Києві та Київській області
Державної спеціалізованої фінансової
установи «Державний фонд сприяння
молодіжному житловому будівництву» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитною угодою,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним
позовом мотивуючи тим, що 28.12.2009 року
між Іпотечним центром, Державною
спеціалізованою фінансовою установою
«Державний фонд сприяння молодіжному
житловому будівництву» та
відповідачем укладено кредитний
договір № 10/28, за яким Фонд від імені
держави надав адресний кредит в сумі
180306 грн. строком повернення на 80
кварталів з дати укладення цього
договору на будівництво житла, плата за
користування кредитом встановлюється
у розмірі 3% річних суми зобов'язань за
кредитом, погашення кредиту і сплата
відсотків здійснюється позичальником
протягом кожного кварталу, але не
пізніше останнього дня звітного
кварталу, шляхом внесення
щоквартального платежу на рахунок
Іпотечного центру, щоквартальний
платіж становить 2254 грн.,
заборгованість по сплаті за кредитом
позичальника за період з 31.12.2009 року по
01.07.2010 року становить 5460 грн. Позивач
просить суд стягнути з відповідача
вказану суму боргу та судові витрати.

В судове засідання представник
позивача не з'явився, до суду було
надано письмову заяву щодо розгляду
справи без участі представника
Іпотечного центру в м. Києві та
Київській області Державної
спеціалізованої фінансової установи
«Державний фонд сприяння молодіжному
житловому будівництву».

Відповідач позов не визнав, пояснив, що
позивачем пропущено строк позовної
давності для звернення до суду з даним
позовом, оскільки заборгованість по
кредитному договору № 10/28 у
розмірі 5460 грн. виникла станом на 30.06.2010
року, про що тоді ж стало відомо
позивачу і з того часу минув строк
більш ніж три роки, а тому відповідач
просив суд застосувати строки позовної
давності, в задоволенні позову
відмовити, про що надав до суду
письмову заяву.

Заслухавши пояснення відповідача,
оглянувши матеріали справи, суд дійшов
висновку, що в задоволенні позову
належить відмовити з наступних
підстав.

Так, судом встановлено, що між
Іпотечним центром, Державною
спеціалізованою фінансовою установою
«Державний фонд сприяння молодіжному
житловому будівництву» та
відповідачем 28.12.2009 року укладено
кредитний договір № 10/28, за яким Фонд
від імені держави надав позичальнику
ОСОБА_1 адресний кредит в сумі 180306 грн.
строком повернення 80 кварталів з дати
укладення цього договору на
будівництво житла, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 44,40
кв.м згідно з договором про
інвестування в будівництво житла від
24.12.2009 року № 112, укладеним між
позичальником та ТОВ
«Укржитлокомплекс», та на страхування
фінансових ризиків у період
будівництва житла згідно з договором
добровільного страхування фінансових
ризиків, укладеним між позичальником
та СТзДВ «Гарантія», що стверджується
копією кредитного договору
/а.с. 4-9/.

Відповідно до п.п.2.3, 2.4 кредитного
договору сума коштів кредиту за
розпорядженням Фонду перераховується
протягом трьох банківських днів з
рахунку Фонду на особистий рахунок
позичальника. Використання кредиту
здійснюється виключно у безготівковій
формі за письмовим розпорядженням
Іпотечного центу Фонду шляхом
перерахування банком-агентом з рахунку
позичальника на рахунок ТОВ
«Укржитлокомплекс» суми коштів
відповідно до договору про
інвестування в будівництво житла від
24.12.2009 року № 112, ці кошти є інвестиціями
позичальника; перерахування
банком-агентом з рахунку позичальника
на рахунок СТзДВ «Гарантія» суми
коштів відповідно до договору
страхування.

Плата за користування кредитом
встановлюється у розмірі три відсотки
річних суми зобов'язань за кредитом.
Нарахування відсотків за користування
кредитом починається з дати укладення
кредитного договору /п.п.2.5, 2.6 договору/.

Як передбачено п.2.7 кредитного
договору, розрахунок розміру
щоквартального платежу з погашення
кредиту та сплати відсотків за
користування ним здійснюється
Іпотечним центром Фонду згідно з
Додатком 2 до цього договору, який є
його невід'ємною частиною.

Згідно Додатку 2 до договору /а.с.9/, сума
щоквартального платежу складає 2254 грн.,
сума платежу в першому кварталі
періоду погашення кредиту -952 грн.

Позичальник зобов'язувався з дати
зарахування коштів кредиту на
особистий рахунок позичальника в
банку-агенті, протягом кожного
кварталу, але не пізніше останнього
робочого дня звітного кварталу,
сплачувати суми коштів, що визначені у
розрахунку розміру щоквартальних
платежів /Додаток 2 до договору/, на
рахунок Іпотечного центу Фонду до
повного виконання зобов'язань за цим
договором /п.4.2.3 кредитного договору/.

Як встановлено в судовому засіданні,
позичальник не виконав умови
кредитного договору щодо своєчасної
сплати щоквартального платежу за
користування кредитом.

Так, згідно розрахунку позивача, за
позичальником рахується
заборгованість по сплаті
щоквартального платежу станом на 01.07.2010
року в сумі 5460 грн. за 4 квартал 2009 року,
1-й і 2-й квартали 2010 року, дата
виникнення заборгованості - 4 квартал
2009 року /а.с.14/.

З матеріалів справи також вбачається,
що за рішенням Іпотечного центру № 153
від 12.11.2013 року зупинено виконання
зобов'язань ОСОБА_1 щодо сплати
щоквартального платежу і погашення
кредиту за кредитним договором від
28.12.2009 року № 10/28 на загальну суму 180 306
грн. на період з 01.10.2013 року до стягнення
у встановленому порядку коштів із ТОВ
«Укржитлокомплекс» -забудовника
об'єкта житлового будівництва, а також
встановлено відсоткову ставку за таким
договором у вказаний період у розмірі
0,01 відсотків річних суми зобов'язань
за кредитом, що стверджується копією
цього рішення /а.с.26/.

Згідно п.2 рішення передбачається
укладення з ОСОБА_1 відповідного
додаткового договору до кредитного
договору.

Доказів того, що з відповідачем
укладено додатковий договір до
кредитного договору, суду не надано.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням
є правовідношення, в якому одна сторона
/боржник/ зобов'язана вчинити на
користь другої сторони /кредитора/
певну дію /передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо/ або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

За ст.526 ЦК України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу.

В ст.610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
/неналежне виконання/.

За ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику /грошові кошти у такій самій
сумі/ у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно зі ст.1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором.

Як передбачено ст.1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа /кредитодавець/
зобов'язується надати грошові кошти
/кредит/ позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання або розірвання договору;
зміна умов зобов'язання; сплата
неустойки; відшкодування збитків та
моральної шкоди.

Як встановлено в судовому засіданні,
боржником було порушено умови
укладеного між сторонами договору щодо
погашення кредиту та сплати відсотків
за користування кредитними коштами, а
тому вимоги позивача щодо стягнення
вказаної вище суми заборгованості є
обґрунтованими.

Але відповідач в судовому засіданні
посилався на те, що позивачем пропущено
строк позовної давності для звернення
до суду з цим позовом і просив суд
відмовити в задоволенні позову саме з
цих підстав.

За ст.256 ЦК України позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність згідно
приписів ст.257 цього Кодексу
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до норм ч.ч.3,4 ст.267 ЦК
України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вказано вище, відповідачем було
зроблено заяву про застосування
строків позовної давності при
вирішенні спору.

В постанові Верховного Суду України
від 06.11.2013 року, яку прийнято за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права у кредитних
правовідносинах, викладено правову
позицію стосовно того, що у випадку
неналежного виконання позичальником
зобов»язань за кредитним договором,
позовна давність за вимогами кредитора
про повернення кредитних коштів та
процентів за користування кредитом,
повернення яких відповідно до умов
договору визначено періодичними
платежами, повинна обчислюватися з
моменту настання строку погашення
чергового платежу.

А згідно ст.360-7 ЦПК України рішення
Верховного Суду України, прийняте за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
/судами/ касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов»язковим для всіх суб»єктів
владних повноважень, які застосовують
у своїй діяльності нормативно-правовий
акт, що містить зазначену норму права,
та для всіх судів України.

Як вказано вище в рішенні,
заборгованість за кредитним договором
виникла у позичальника станом на 01.07.2010
року, про що позивач знав, до суду з
позовом про стягнення заборгованості
позивач звернувся 26.06.2014 року.

А тому з врахуванням всього
вищенаведеного, суд відмовляє в
задоволенні позову, оскільки позивачем
пропущено строк позовної давності для
звернення до суду з цим позовом.

Керуючись ст.ст. 256, 257, 261, 267, 509, 526, 610, 611,
1048,1049, 1054 ЦК України, ст.ст.10, 60, 79,88, 209,
212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Київської області
через Білоцерківський міськрайонний
суд протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя А. М. Дмитренко