Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/3471/14
Головуючий у 1 інстанції:
Суддя-доповідач: Кочеткова
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2014 р.
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Панкеева О.В.,

при секретарі: Книш С.В.,

за участю прокурора Малої О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення
факту проживання однією сім'єю,
визнання права власності,

за апеляційною скаргою Прокурора
Запорізької області в інтересах
держави в особі Міністерства освіти і
науки України на ухвалу судді
Жовтневого районного суду м. Запоріжжя
від 04 червня 2014 року про забезпечення
позову,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із вищевказаним позовом, в
обґрунтування якого зазначав, що в
період знаходження у фактичних шлюбних
відносинах сторони у грудні 2009 року
придбали нежитлові приміщення,
розташовані по АДРЕСА_1, які
зареєстровані на ім'я відповідача.
Посилаючись на те, що нерухомість
придбана за його власні кошти, виручені
від підприємницької діяльності, а
відповідач ухиляється від
нотаріального оформлення домовленості
про добровільний поділ спільно
набутого майна, просив на підставі
ст.ст.60,70,74 СК України встановити факт
проживання сторін однією сім'єю з
квітня 2008 року пор грудень 2012 року і
визнати за ним право власності на
спірні нежитлові приміщення. З метою
забезпечення позову просив заборонити
будь-яким особам вчиняти будь-які дії
щодо нерухомого майна.

Ухвалою судді Жовтневого районного
суду м. Запоріжжя від 04 червня 2014 року
заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову
задоволено.

Апеляційне провадження відкрито за
апеляційною скаргою Прокурора
Запорізької області, який зазначає, що
оскаржуваною ухвалою суд фактично
зупинив виконання судового рішення в
іншій справі, яким спірна нерухомість
витребувано із чужого незаконного
володіння ОСОБА_4 на користь держави в
особі Міністерства освіти і науки
України. Просить ухвалу суду скасувати
і постановити нову про відмову у
забезпеченні позову в обраний
позивачем спосіб.

В засідання апеляційного суду належним
чином повідомлений позивач не з'явився,
направив заяву про відкладення
розгляду справи для укладення договору
з фахівцем у галузі права про надання
правової допомоги. Колегія суддів
визнала причини неявки позивача у
судове засідання неповажними і такими,
що не перешкоджають розгляду
апеляційної скарги. Як вбачається із
матеріалів справи, повістка про виклик
до суду і апеляційна скарга вручена
ОСОБА_3 21 липня 2014 року, що
підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення і судової повістки.
Зважаючи на те, що предметом
апеляційного оскарження являється
ухвала про забезпечення позову,
постановлена судом за клопотанням
ОСОБА_3, повістка про виклик до суду
вручена позивачеві завчасно, на думку
судової колегії, останній мав
достатньо часу для укладення договору
з фахівцем у галузі права.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухвали суду, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України
розглянувши апеляційну скаргу на
ухвалу суду першої інстанції,
апеляційний суд змінює або скасовує
ухвалу суду першої інстанції і
постановляє ухвалу з цього питання,
якщо воно було вирішено судом першої
інстанції з порушенням норм
процесуального права або при
правильному вирішенні було помилково
сформульовано суть процесуальної дії
чи підстави її застосування.

Згідно зі ст. 151 ЦПК України суд за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
може вжити заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття таких заходів може утруднити
чи зробити неможливим виконання
рішення суду.

В силу ст. 152 ЦПК України позов
забезпечується накладенням арешту на
майно або грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб; забороною вчиняти
певні дії; встановленням обов'язку
вчинити певні дії; забороною іншим
особам здійснювати платежі або
передавати майно відповідачеві чи
виконувати щодо нього інші
зобов'язання; зупиненням продажу
описаного майна, якщо подано позов про
право власності на це майно або про
виключення його з опису; зупиненням
стягнення на підставі виконавчого
документа, який оскаржується боржником
у судовому порядку; передачею речі, яка
є предметом спору, на зберігання іншим
особам.

У постанові Пленуму Верховного Суду
України від 22.12.2006 р. №6 "Про практику
застосування судами
Цивільно-процесуального законодавства
при розгляді заяв про забезпечення
позову" зазначено, що розглядаючи заяву
про забезпечення позову, суд (суддя) має
з урахуванням доказів, наданих
позивачем на підтвердження своїх
вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому,
що між сторонами дійсно виник спір та
існує реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Суд має брати до уваги інтереси не
тільки позивача, а й інших осіб, права
яких можуть бути порушені у зв'язку із
застосуванням відповідних заходів.

Вирішуючи питання щодо застосування
певного виду забезпечення позову, суди
повинні виходити з того, що наведений у
ч. 1 ст. 152 ЦПК перелік видів такого
забезпечення не є вичерпним, тому за
наявності відповідного клопотання
можуть бути застосовані й інші його
види, але з урахуванням обмежень,
установлених ч. 4 зазначеної статті.
Недопустимо забезпечувати позов
шляхом зупинення виконання судових
рішень, що набрали законної сили.

Постановляючи оскаржувану ухвалу,
зазначені роз'яснення суд першої
інстанції залишив без уваги, не
пересвідчитися в тому, що між сторонами
дійсно виник спір та існує реальна
загроза невиконання чи утруднення
виконання можливого рішення суду про
задоволення позову; не з'ясував обсяг
позовних вимог, дані про особу
відповідача, а також відповідність
виду забезпечення позову, який просить
застосувати особа, котра звернулася з
такою заявою, позовним вимогам.

Разом з тим, із апеляційної скарги
прокурора вбачається, що станом на час
пред'явлення позову відповідач вже не
являвся власником спірної нерухомості,
оскільки рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 1 квітня 2014
року на вказане майно визнано право
власності за Державою в особі
Міністерства освіти і науки України, на
користь яких воно і витребувано.

Обраний судом першої інстанції спосіб
забезпечення позову фактично зупинив
виконання судового рішення в іншій
справі, що являється неприпустимим.

З огляду на викладене ухвала суду про
забезпечення позову підлягає
скасуванню відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312
ЦПК України з постановленням нової
ухвали про відмову ОСОБА_3 у
задоволенні заяви про забезпечення
позову в обраний позивачем спосіб.

Керуючись ст.ст.307, 312 ч.1п.2 ЦПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Прокурора
Запорізької області в інтересах
держави в особі міністерства освіти і
науки України задовольнити.

Ухвалу судді Жовтневого районного суду
м. Запоріжжя від 04 червня 2014 року по цій
справі скасувати, заяву ОСОБА_3 про
забезпечення позову залишити без
задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно,
касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: