Справа №568/1072/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2014 р.
м.Радивилів

Радивилівський районний суд
Рівненської області

в складі:

головуючого судді Бірука В.О.

при секретарі Чуліпі Н.С.

за участю представника позивача -
ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Радивилів
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ВАТ НАСК «Оранта» про
відшкодування збитків та моральної
шкоди заподіяних внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

Позивач звернувся з даним позовом до
суду.

Просить стягнути з відповідача ОСОБА_4
на її користь заподіяну їй матеріальну
шкоду в розмірі 30151 грн. 93 коп., моральну
шкоду в розмірі 10000 грн., франшизу
згідно полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів, що становить 510
гривень, витрати понесені за
проведення автотоварознавчого
дослідження в розмірі 1000 грн., та
витрату за оплату послуг адвоката в
розмірі 4000 грн..

В обґрунтування позову посилається на
те, що в результаті
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася з вини відповідача ОСОБА_4
06.11.2012 року о 00 годині 30 хвилин на 417 км
автодороги Київ-Чоп в с.Ситне
Радивилівського району на перехресті
нерівнозначних доріг пошкоджено
автомобіль позивача марки «Мерседес
Віто» д.н.з. НОМЕР_1. Вина відповідача в
скоєнні згаданої
дорожньо-транспортної пригоди
доводиться постановою Радивилівського
районного суду від 16.11.2012 року про
притягнення його до адміністративної
відповідальності за ст.124 КУпАП.
Добровільно відшкодувати збитки
відповідач ОСОБА_4 відмовляється.
Вартість заподіяних їй матеріальних
збитків згідно висновку судової
автотоварознавчої експертизи
становить 68010 грн.. Страхова компанія їй
виплатила 37858 грн. 07 коп.. Тому сума
матеріальних збитків, які вона просить
стягнути з відповідача, а саме різницю
між заподіяними матеріальними
збитками і отриманим страховим
відшкодуванням становить 30151 грн. 93
коп.. Моральну шкоду оцінює в 10000
гривень.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 позов підтримав із
обставин викладених в позовній заяві і
просив його задоволити.

Позивач ОСОБА_3 в судове
засідання не з'явилась, подала суду
письмову заяву, в якій просить
розглядати справу за її відсутності,
позовні вимоги підтримує.

Відповідач ОСОБА_4 проти
задоволення позову заперечував у
повному обсязі. Факт скоєння ДТП і
притягнення його до адміністративної
відповідальності за ст.124 КУпАП визнав.
Розмір матеріальних збитків не визнає,
оскільки огляд пошкодженого
транспортного засобу згідно висновку
№151 експертного автотоварознавчого
дослідження від 22.03.2013 року проводився
без його участі. Судова
автотоварознавча експертиза від 18.04.2014
року була проведена без надання для
огляду транспортного засобу. Згідний з
матеріальними збитками, які були
зазначені в розрахунку страхового
відшкодування від 20.12.2012 року і
зазначена сума була виплачена позивачу
страховиком. Вважає позовні вимоги
позивача необґрунтованими, а відтак не
підлягаючими задоволенню.

Представник відповідача ОСОБА_2
показав, що під час судового розгляду
позивачем ОСОБА_3 та її представником
суду не надано жодного належного
доказу в обґрунтування позовних вимог,
а тому заявлений позов не підлягає
задоволенню в повному обсязі.

Представник ВАТ НАСК «Оранта»
позовні вимоги не визнав, вважає їх
необґрунтованими. Зазначив, що ВАТ НАСК
«Оранта» в повній мірі виконала свої
зобов'язання щодо виплати страхового
відшкодування, а в разі підтвердження
позивачем вартості реально понесених
витрат на ремонт автомобіля різницю
між фактичним розміром шкоди та
страховим відшкодуванням повинна
здійснювати винна особа.

Заслухавши сторони, дослідивши
письмові докази, суд знаходить, що
позов підлягає до задоволення
частково.

Вина відповідача у скоєнні
згаданої дорожньо-транспортної
пригоди доводиться постановою судді
Радивилівського районного суду від
16.11.2012 року про притягнення ОСОБА_4 до
адміністративної відповідальності за
ст.124 КУпАП за порушення п.16.11 Правил
дорожнього руху України (а.с.5).

Відповідно до Полісу №АВ /8470649/
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів ОСОБА_4 є страхувальником
цивільно-правової відповідальності за
шкоду заподіяну майну потерпілих на
суму 50000 грн. на період з 24.09.2012 р. по
23.09.2013 р. франшиза становить 510 грн.
Страховиком є ВАТ НАСК «Оранта».

Відповідно до ст.9 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» обов'язковий ліміт
відповідальності страховика це
грошова сума, в межах якої страховик
зобов'язаний провести виплату
відповідно до умов договору
страхування.

В даному випадку мав місце
страховий випадок і відповідно до умов
договору страхування представником
страхової компанії за участю ОСОБА_4 та
представника позивача ОСОБА_5 09.11.2012
року проведено огляд пошкодженого
автомобіля позивача і складено
відповідний акт. Згідно розрахунку
страхового відшкодування ВАТ НАСК
«Оранта» від 20.12.2012 року розмір
матеріального збитку (з врахуванням
зносу деталей, що замінюються)
становить 38367, 07 грн., що покривається
лімітом цивільно-правової
відповідальності. Ніхто із сторін дану
суму оцінки не оспорював (а.с.32).

25.02.2013 року ВАТ НАСК «Оранта»
виплатила позивачу ОСОБА_3 через
ОСОБА_5?? згідно доручення страхове
відшкодування в сумі 378 58, 07 грн.. Заява
на видачу готівки №17 від 25.02.2013 року.

Суд критично відноситься до
посилань позивача і його представника
на висновок №51 експертного
автотоварознавчого дослідження від
22.03.2013 року про вартість
відновлювального ремонту автомобіля
позивача з урахування значення
коефіцієнта фізичного зносу, що
становить 51091 грн. 20 коп..

Огляд і експертиза автомобіля
проведено з порушенням вимог чинного
законодавства: без участі
заінтересованих осіб ОСОБА_4 і
страхової компанії ВАТ НАСК «Оранта».

Представник позивача не
представив суду доказів належного
повідомлення відповідачів про
проведення огляду і експертизи
автомобіля 22.03.2013 року. Тому даний акт
суд не вважає належним доказом
позовних вимог.

Крім того, експертне
автотоварознавче дослідження №51 від
22.03.2013 року проводилось за заявою
ОСОБА_5, яка не являється ні стороною, ні
третьою особою по даній цивільній
справі.

Суд також не може взяти до уваги,
як допустимий доказ висновок судової
автотоварознавчої експертизи від
18.04.2014 року у зв'язку з тим, що
експертизу було проведено без надання
для огляду пошкодженого автомобіля,
який належить позивачу і причиною не
проведення огляду автомобіля
експертом стала відмова позивача від
надання автомобіля для огляду.

Згідно положення ст.59 ЦПК України
суд не бере до уваги докази, які
одержані з порушенням порядку
встановленому законом.

Відповідно до вимог ч.6 ст.147 ЦПК
України висновок експерта для суду не є
обов'язковим і оцінюється судом за
правилами, встановленими статтею 212
цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 212
ЦПК України, суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Тому суд бере до уваги протокол
(акт) огляду транспортного засобу від
09.11.2012 року, який проводився
представником НАСК «Оранта» зразу ж
після ДТП та з залученням сторін,
оскільки дане дослідження є найбільш
повним та об'єктивним. В протоколі
огляду транспортного засобу, який був
проведений страховим комісаром ОСОБА_6
в присутності сторін було проведено
огляд транспортного засобу та зроблено
детальний опис наявних пошкоджень з
якими погодились обидві сторони. В
протоколі також було обумовлено, якщо
під час ремонту будуть виявлені
приховані пошкодження (які не вказані в
цьому протоколі) про це слід повідомити
страхову компанію з метою складання
додаткового протоколу. В іншому
випадку страхова компанія не приймає
до розгляду претензій щодо зазначених
пошкоджень.

Позивач при зверненні до суду та
її представник ОСОБА_1 при подачі заяви
про збільшення позовних вимог не
ставили питання про відшкодування
матеріальних збитків зі страхової
компанії в межах ліміту
цивільно-правової відповідальності, а
всю суму просили стягнути лише з
відповідача ОСОБА_4.

Відповідно до п.16 Постанови
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про деякі питання
застосування судами законодавства про
вирішення спорів про відшкодування
шкоди завданої джерелом підвищеної
небезпеки» не пред'явлення вимог до
страховика за наявності підстав для
стягнення завданої шкоди саме зі
страховика є підставою для відмови в
позові до завдавача шкоди у
відповідному розмірі.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Позивач ОСОБА_3 не довела, що
вартість заподіяного їй матеріального
збитку перевищує суму страхового
відшкодування виплаченого їй в розмірі
37858, 07 грн., тому в цій частині позовні
вимоги задоволенню не підлягають.

Що стосується позовних вимог в
частині моральної шкоди, то вони також
задоволенню не підлягають. В позові
позивач не обґрунтувала розмір
заподіяної їй моральної шкоди. Крім
того, позивач не зверталася з заявою до
страхової компанії про відшкодування
заподіяної моральної шкоди відповідно
до вимог ст.33 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

Не підлягає до задоволення і
вимога щодо відшкодування витрат за
оплату послуг адвоката, оскільки
згідно ксерокопії квитанції №383852 від
29.04.2013 року не зазначено, що вартість
послуг була сплачена позивачем ОСОБА_3.

До стягнення з відповідача ОСОБА_4
на користь позивачки ОСОБА_3 підлягає
розмір франшизи згідно полісу
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №АВ/8470649 від 23.09.2012 року, що
складає 510 гривень.

До стягнення підлягають сплачені
судові витрати відповідно до розміру
задоволених позовних вимог.

На підставі наведено, керуючись
ст.ст.22, 23, 1166, 1167, 1187, 1188, 1194 ЦК України,
Законом України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», ст.ст.10, 11, 60, 79,
212, 213, 218 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 франшизу згідно полісу
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №АВ/8470649 від 23.09.2012 року, що
складає 510 гривень та витрати пов'язані
зі сплатою судового збору в розмірі 243
(двісті сорок три) грн. 60 коп..

В іншій частині позовних вимог
відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Рівненської області
через Радивилівський районний суд
шляхом подання в 10-денний строк
апеляційної скарги.

При неподанні в 10-денний строк
апеляційної скарги рішення набирає
законної сили по закінченню цього
строку, а при поданні апеляційної
скарги рішення набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Повний текст рішення виготовлено 28
липня 2014 року.

Суддя:
Бірук В.О.