Номер провадження: 22-ц/785/6308/14
Головуючий у першій інстанції Вінська
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді
Панасенкова В.О.

суддів:
Парапана В.Ф.

Громіка Р.Д.,

при секретарі:
Счастлівцевій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
рішення Комінтернівського районного
суду Одеської області від 13 травня 2014
року за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
Крижановської сільської ради
Комінтернівського району Одеської
області про визнання права власності в
порядку спадкування за заповітом,

в с т а
н о в и л а:

18 грудня 2013 року ОСОБА_3, ОСОБА_4
звернулися до суду з вказаним позовом,
який остаточно уточнили 18 квітня 2014
року, обґрунтовуючи вимоги тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5. При житті,
19 жовтня 2012 року, ОСОБА_5 склала заповіт,
який посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, зареєстрований в
реєстрі за № 1786, відповідно до якого
належний їй житловий будинок з
господарчими будівлями і спорудами та
земельну ділянку, на якій він
розташований, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, заповіла ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, в рівних частках кожному. Після
смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина у
вигляді житлового будинку з
господарчими будівлями і спорудами та
земельної ділянки, на якій він
розташований, за адресою: АДРЕСА_1. Доля
кожного спадкоємця у спадщині
становила 1/7 частину спадкового майна.
Після відкриття спадкової справи
спадкоємці ОСОБА_7 та ОСОБА_8 звернулись
до приватного нотаріуса
Комінтернівського районного
нотаріального округу Одеської області
ОСОБА_12 із заявами про відмову у
прийнятті своїх часток у спадщині за
заповітом після смерті ОСОБА_5 на мою,
ОСОБА_3, користь, а спадкоємці ОСОБА_4,
ОСОБА_10 та ОСОБА_11 із заявами про
відмову у прийнятті своїх часток у
спадщині за заповітом на користь
ОСОБА_4 Таким чином, його, ОСОБА_3, доля
становила 3/7 частини спадкового майна у
спадщині після смерті ОСОБА_5, а ОСОБА_4 -
4/7 частини спадкового майна. 28
листопада 2013 року приватним нотаріусом
Комінтернівського районного
нотаріального округу Одеської області
ОСОБА_12 була винесена постанова про
відмову у видачі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, оскільки у
державному акті на право приватної
власності на землю серії І-ОД № 063511,
який посвідчує право власності
померлої ОСОБА_5 на земельну ділянку за
адресою: АДРЕСА_1, у графі «Зміни у межах
і розмірах» нотаріусами були здійснені
відмітки щодо відчуження частин
земельної ділянки від земельної
ділянки загальною площею 0,11 га. Так,
приватним нотаріусом
Комінтернівського районного
нотаріального округу Одеської області
ОСОБА_13, від 04.07.2002 року за
реєстраційним № 1256 було здійснено
відмітку щодо відчуження померлою 0,048
га від земельної ділянки загальною
площею 0,11 га, в результаті чого площа
земельної ділянки стала 0,062 га. 19.08.2005
року на цьому державному акті знову
приватним нотаріусом ОСОБА_13, за
реєстраційним № 1703 було здійснено
відмітку щодо відчуження 0,0100 га від
земельної ділянки загальною площею 0,062
га, в наслідок чого площа земельної
ділянки стала 0,052 га. Таким чином, після
здійснення померлою відчужень частин
земельної ділянки, новий державний акт
на право приватної власності на землю
ОСОБА_5 оформити за життя не встигла.
Тому після смерті спадкодавця
спадкоємці (позивачі) не мають
правовстановлюючого документу на
земельну ділянку, що утворилась
внаслідок змін її меж та площі, який
могли би надати нотаріусу для
отримання свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, що зазначено у
постанові приватного нотаріуса від 28
листопада 2013 року.

Посилаючись на ці обставини, та на ст.
ст. 1216, 1217, 1234 ЦК України, позивачі
просили суд визнати за ОСОБА_4 право
власності на 4/7 частини земельної
ділянки загальною площею 0,0628 га для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд (присадибна ділянка)
за адресою АДРЕСА_1, та на 4/7 частини
житлового будинку за вказаною адресою,
загальною площею 91.5 кв.м, який
складається з літ. «А» - житловий
будинок, загальною площею 67,3 кв.м.,
житловою площею 40,1 кв.м., підсобною 27,2
кв.м.; літ. «Б» літня кухня, площею 10,2
кв.м.; літ. «В» - сарай, площею 7,1 кв.м.;
літ. «Г» - сарай, площею 4,8 кв.м; літ. «Д» -
душ, площею 1,0 кв.м. літ. «Є» - вбиральня,
площею 1,1 кв.м.,

визнати за ОСОБА_3 право власності на 3/7
частини вказаної земельної ділянки та
3/7 частини вказаного житлового будинку
загальною площею 91,5 кв.м, який
складається з літ. «А» - житловий
будинок, загальною площею 67,3 кв.м.,
житловою площею 40,1 кв.м., підсобною 27,2
кв.м.; літ. «Б» літня кухня, площею 10,2
кв.м.; літ. «В» - сарай, площею 7,1 кв.м.;
літ. «Г» - сарай, площею 4,8 кв.м; літ. «Д» -
душ, площею 1,0 кв.м., літ. «Є» - вбиральня,
площею 1,1 кв.м. (а.с. 2-4, 38-40).

Представник відповідача,
Крижановської сільської ради, в судове
засіданні не з'явився.

Рішенням суду першої інстанції у
задоволенні позову відмовлено (а.с.
162-163).

В апеляційній скарзі позивачі ОСОБА_4,
ОСОБА_3 просять рішення суду першої
інстанції скасувати й ухвалити нове
рішення про задоволення позову в
повному обсязі, мотивуючи тим, що
рішення суду першої інстанції
постановлено з порушенням норм
процесуального та матеріального права.

Сторони у справі в судове засідання не
з'явилися, про розгляд справи сповіщені
належними чином.

За змістом ст. ст. 11, 27 ЦПК України особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми процесуальними
правами на власний розсуд.

Тому у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК
України у даному випадку їх неявка в
суд не перешкоджає розглядові справи і
не порушує право на доступ до суду
апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги позивачів ОСОБА_4,
ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах позовних вимог та доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга позивачів
підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5 (а.с.103).

За життя, 09 жовтня 2012 року, ОСОБА_5 на
випадок своєї смерті склала заповіт,
яким зробила розпорядження на належний
їй житловий будинку з господарчими
будівлями та спорудами та земельну
ділянку, на якій він розташований, на
користь ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3 ОСОБА_4,
ОСОБА_4, ОСОБА_10, ОСОБА_11 в рівних
частках кожному (а.с.114).

За життя ОСОБА_5 здійснила відчуження
частини земельної ділянки, що їй
належала на користь ОСОБА_14, внаслідок
чого конфігурація земельної ділянки,
що залишилась у власності ОСОБА_5,
змінилась (а.с. 56-59, 118), за життя
правовстановлюючі документи на
земельну ділянку спадкодавцем не
оформлені.

17 червня 2013 року позивач ОСОБА_3, 15
серпня 2013 року позивач ОСОБА_4
звернулись до приватного нотаріуса
Комінтернівського районного
нотаріального округу ОСОБА_12 з заявою
про прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_5 (а.с. 119, 139).

Спадкоємці ОСОБА_7, ОСОБА_8 відмовилась
від своєї частки на спадщину на користь
позивача ОСОБА_3 (а.с. 122, 142), а спадкоємці
ОСОБА_4 (а.с. 126, 127), ОСОБА_10 (а.с. 131),
ОСОБА_11 (а.с.135) відмовилась від своєї
частки на спадщину на користь позивача
ОСОБА_4

Постановою приватного нотаріуса
Комінтернівського районного
нотаріального округу ОСОБА_12 від 28.11.2013
року позивачу ОСОБА_3 відмовлено у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за заповітом на земельну ділянку, так
як не було надано правовстановлюючого
документу на земельну ділянку, що
утворилася внаслідок змін її меж та
площі та Витягу з Державного
земельного кадастру на земельну
ділянку, що розташована за адресою
АДРЕСА_1 (а.с. 146-147).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
відмова у вчинені нотаріальної дії
адресована лише одному позивачу по
справі ОСОБА_3, у зв'язку з чим у
позивача ОСОБА_4 відсутні перешкоди у
оформленні свого права у позасудовому
порядку. Зі змісту постанови нотаріуса
вбачається, що нотаріусом відмовлено у
виданні свідоцтва про право на
спадщину лише на земельну ділянку,
відмови у оформленні права на спадщину
на житловий будинок судовим розглядом
справи не встановлено. Позивач ОСОБА_3
самоусунувся від вирішення питання
щодо приведення технічної
документації у відповідність до
правовстановлюючого документу (а.с.152)
та внесення до бази даних
автоматизованої системи ведення
державного земельного кадастру,
кадастрового номеру на земельну
ділянку та отримання витягу (а.с.145).

Проте з таким висновком суду першої
інстанції погодитися в повному обсязі
неможливо.

Спадкуванням є перехід прав та обов'яз
ків (спадщини) від фізичної особи, яка
померла (спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців). До складу спадщини
входять усі права та обов'язки, що
належали спадкодавцеві на момент
відкриття спадщини і не припинилися
внаслідок його смер ті (статті 1216, 1218 ЦК
України). Часом відкриття спадщини є
день смерті спадкодавця (ч. 2 ст. 1220 ЦК
України).

Відповідно до ст. 1225 ЦК України право
власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців на загальних
підставах, із збереженням її цільового
призначення.

До спадкоємців житлового будинку,
інших будівель та споруд переходить
право власності або право користування
земельною ділянкою, на якій вони
розміщені.

До спадкоємців житлового будинку,
інших будівель та споруд переходить
право власності або право користування
земельною ділянкою, яка необхідна для
їх обслуговування, якщо інший її розмір
не визначений заповітом.

Згідно п. 2 Прикінцевих та перехідних
положень Закону України «Про Державний
земельний кадастр» земельні ділянки,
право власності (користування) на які
виникло до 2004 року, вважається
сформованими незалежно від присвоєння
їм кадастрового номера.

У разі якщо відомості про зазначені
земельні ділянки не внесені до
державного реєстру земель, їх державна
реєстрація здійснюється на підставі
технічної документації із землеустрою
щодо встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) за заявою їх власників
(користувачів земельної ділянки
державної чи комунальної власності).

Законом України «Про державний
земельний кадастр» визначено, що
державна реєстрація земельної ділянки
це внесення до Державного земельного
кадастру передбачених цим Законом
відомостей про формування земельної
ділянки та присвоєння їй кадастрового
номера.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про
державний земельний кадастр»,
земельній ділянці, відомості про яку
внесені до Державного земельного
кадастру, присвоюється кадастровий
номер.

Частиною 8 ст. 24 Закону України «Про
державний земельний кадастр»,
встановлено, що на підтвердження
державної реєстрації земельної
ділянки заявнику безоплатно надається
витяг з Державного земельного кадастру
про земельну ділянку».

Відповідно до ч. 5 ст. 38 Закону України
«Про державний земельний кадастр»
визначено, що на отримання відомостей
Державного земельного кадастру про
земельну ділянку мають право зокрема
спадкоємці власника та користувача
земельної ділянки або уповноважені ним
особи.

Частиною ч. 1 ст. 1297 ЦК України
встановлено обов'язок спадкоємця
звернутися до нотаріуса за видачею
свідоцтва про право на спадщину на
нерухоме майно.

Видача свідоцтва про право на спадщину
на майно, яке підлягає реєстрації,
проводиться нотаріусом після подання
правовстановлюючих документів про
належність цього майна спадкодавцеві.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п.
23 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30 травня 2008 року №7 "Про
судову практику у справах про
спадкування", свідоцтво про право на
спадщину видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають.
Особа може звернутися до суду за
правилами позовного провадження в разі
відмови нотаріуса в оформленні права
на спадщину.

З урахуванням наведених положень
закону, право на спадщину мають особи,
які її прийняли. Разом із тим, свідоцтво
про право на спадщину видається за
письмовою заявою спадкоємців, які
прийняли спадщину в порядку,
встановленому цивільним
законодавством. Отже, за наявності умов
у спадкоємця для одержання в
нотаріальній конторі свідоцтва про
право на спадщину, позовні вимоги про
визнання права на спадщину задоволенню
не підлягають. Особа може звернутися до
суду за правилами позовного
провадження в разі порушення,
невизнання або оспорювання її прав,
свобод чи інтересів, зокрема в разі
відмови нотаріуса в оформленні права
на спадщину.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК
України суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності. Результати оцінки доказів
суд відображає в рішенні, в якому
наводить мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції в порушення ст.ст. 212, 213 214 ЦПК
України не з'ясував всебічно та повно
обставини, що мають значення для
справи, не дослідив й не дав належної
оцінки наявним у справі доказам.

Так з матеріалів справи вбачається, що
спадкодавець ОСОБА_5 належав житловий
будинок з господарчими будівлями та
спорудами, розташований за адресою:
АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про
право особистої власності на житловий
будинок № 786 від 29 грудня 1995 року, але у
свідоцтві відсутня інформація
відносно загальної площі житлового
будинку з господарчими будівлями і
спорудами, а також відсутня інформація
відносно переліку цих будівель та
споруд із чіткім зазначенням їх літер
та площ (а.с. 88).

Технічний паспорт даного житлового
будинку був виготовлений
Комінтернівським районним бюро
технічної інвентаризації 04 березня 1996
року, у якому зазначена ця інформація
(а.с. 89-83).

Земельна ділянка, на якій розташований
вказаний житловий будинок, належав
спадкодавцю на підставі державного
акту на право приватної власності на
землю серії І-ОД № 063511 від 18 вересня 1997
року, у якому у графі «Зміни у межах і
розмірах» нотаріусами були здійснені
відмітки щодо відчуження частин
земельної ділянки від земельної
ділянки, загальною площею 0, 11 га:
приватним нотаріусом ОСОБА_13, від 04.07.2002
року за реєстраційним № 1256 було
здійснено відмітку щодо відчуження
померлою 0, 048 га від земельної ділянки,
загальною площею 0,11 га, в результаті
чого площа земельної ділянки стала 0, 062
га, та 19.08.2005 року за реєстраційним № 1703
було здійснено відмітку щодо
відчуження 0, 0100 га від земельної
ділянки, загальною площею 0, 062 га, в
результаті чого площа земельної
ділянки стала 0, 052 га (а.с. 118).

Позивачі надали суду першої інстанції
рішення РВ-13 від 31.10.2013 року про
відмову у внесенні відомостей (змін до
них) до Державного земельного кадастру,
технічну документацію із землеустрою
щодо встановлення меж земельної
ділянки в натурі (на місцевості),
розроблена TOB «ДІВА ІНВЕСТ» та
технічний звіт з кадастрової зйомки TOB
«ДІВА ІНВЕСТ», яким суд першої
інстанції не надав ніякої оцінки.

Так, з виготовлених TOB «ДІВА ІНВЕСТ»
технічної документації із землеустрою
та технічного звіту з кадастрової
зйомки вбачається, що фактична площа
земельної ділянки складає 0,0628 га,
замість 0, 052 га, як це зазначено у
державному акті (а.с. 45-64, 71-86).

З рішення РВ-013 від 31.10.2013 року про
відмову у внесенні відомостей (змін до
них) до Державного земельного кадастру
вбачається, що площа та конфігурація
земельної ділянки, що зазначена в
технічній документації не відповідає
площі та конфігурації земельної
ділянки в право установчому документі
(а.с. 152-155).

Таким чином, на даний час існує
невідповідність фактичної (реальної)
площі земельної ділянки, що
успадковується, площі яка повинна була
залишитись після усіх відчужень частин
земельної ділянки, здійснених
спадкодавцем, оскільки на момент
отримання ОСОБА_5 у 1997 році державного
акту не існувало кадастрової зйомки.

Як вбачається з акту прийомки
зберігання межових знаків на
зберігання від 18 жовтня 2013 року
претензії та зауваження з боку
суміжних землевласників
(землекористувачів) до меж земельної
ділянки ОСОБА_5 відсутні (а.с. 62).

Позивачі не мають можливості привести
технічну документацію у відповідність
до правовстановлюючого документу,
оскільки помилка (неточність) розміру
земельної ділянки була допущена на
стадії розробки технічної
документації та отримання державного
акту ОСОБА_5 Отримання позивачами
Витягу з державного земельного
кадастру на земельну ділянку, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1, та
присвоєння земельній ділянці
кадастрового номера буде можливим
тільки після того, як судом буде
ухвалено рішення про визнання за
позивачами права власності в порядку
спадкування за законом на земельну
ділянку тієї площі, яка існує на
сьогоднішній день.

Згідно із ч. 5 ст. 1268 ЦК України
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст.
1296 ЦК України відсутність свідоцтва
про право на спадщину не позбавляє
спадкоємця права на спадщину.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

За загальним правилом кожна особа має
право на захист свого цивільного права
лише в разі його порушення, невизнання
або оспорювання (частина перша статті
15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК
України).

За таких обставин, виконуючи
повноваження апеляційної інстанції,
колегія суддів дійшла висновку про те,
що позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 не мають
об'єктивної можливості оформити
спадщину у нотаріуса, тому у
відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України
позивачі мають право на захист свого
права шляхом визнання права власності
на будинок та земельну ділянку у
порядку спадкування за заповітом після
смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 в
судовому порядку.

Вказаний висновок узгоджується з
правовою позицію Верховного Суду
України, висловлену у постанові від 23
січня 2013 року у справі № 164цс 12, яка у
відповідності до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України
є обов'язковим для всіх судів України.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 є
обґрунтованими, законними та
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Порушення судом першої інстанції норм
процесуального права, а саме, ст. ст. 3, 33,
212, 213, 214 ЦПК України, та матеріального
права, ст. ст. 15, 16 ЦК України, у
відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України є підставою для скасування
рішення суду першої інстанції й
ухвалення нового про задоволення
позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п. 4,
313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4
задовольнити, рішення
Комінтернівського районного суду
Одеської області від 13 травня 2014 року
скасувати й ухвали нове рішення.

Позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Крижановської
сільської ради Комінтернівського
району Одеської області про визнання
права власності в порядку спадкування
за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний код: НОМЕР_1, право
власності на 4/7 частини земельної
ділянки, загальною площею 0,0628 га, для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд (присадибна ділянка)
за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний код: НОМЕР_1) право
власності на 4/7 частини житлового
будинку з господарчими будівлями та
спорудами, розташованих за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 91,5 кв.м., які
складаються з:

- літери "А" (житловий будинок),
загальною площею 67,3 кв.м., житловою 40,1
кв.м., підсобною 27,2 кв.м.;

- літери "Б" (літня кухня), площею 10, 2
кв.м.;

- літери "В" (сарай), площею 7,1 кв.м.;

- літери "Г" (сарай), площею 4,8 кв.м.:

- літери "Д" (душ), площею 1,0 кв.м.;

- літери "Є" (вбиральня), площею 1,1
кв.м.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ідентифікаційний код: НОМЕР_2, право
власності на 3/7 частини земельної
ділянки, загальною площею 0,0628 га, для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд (присадибна ділянка)
за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2,
ідентифікаційний код: НОМЕР_2) право
власності на 3/7 частини житлового
будинку з господарчими будівлями та
спорудами, розташованих за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 91,5 кв.м., які
складаються з:

- літери "А" (житловий будинок),
загальною площею 67, 3 кв.м., житловою - 40,1
кв.м., підсобною - 27,2 кв.м.;

- літери "Б" (літня кухня), площею 10,2
кв.м.;

- літери "В" (сарай), площею 7,1 кв.м.;

- літери "Г" (сарай), площею 4,8 кв.м.:

- літери "Д" (душ), площею 1,0 кв.м.:

- літери "Є" (вбиральня), площею 1,1
кв.м.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржено в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням.

Судді апеляційного суду Одеської
області: В.О.
Панасенков

В.Ф. Парапан

Р.Д. Громік