Справа №2/359/1487/2014
Провадження 359/3939/14-ц
21 липня 2014 року Бориспільський
міськрайонний суд Київської області у
головуючого судді -
при секретарі судового засідання -
розглянувши в приміщенні суду у
відкритому судовому засіданні в м.
Борисполі Київської області цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики, -
У травні 2014 року Позивач звернулась до
суду із зазначеним позовом,
обґрунтовуючи який зазначала, що 18
квітня 2013 року між нею та ОСОБА_2,
відповідачем по справі було укладено
договір позики, у відповідності до
якого, ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 грошову
повернення 18 квітня 2014 року. Позика
була надана для особистих потреб.
Укладення договору позики
підтверджується розпискою від 18.04.2013
року, що відповідає вимогам п.2 ст. 1047 ЦК
Також, 12 травня 2013 року між позивачем по
справі та відповідачем ОСОБА_2 укладено
договір позики, у відповідності до
якого, ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 грошову
повернення 12 травня 2014 року.
Відповідач в обумовлений строк кошти
не повернув, на неодноразові вимоги
повернути позику не реагує, у зв'язку з
чим Позивач звернулась до суду з
проханням стягнути суму боргу за
розписками в примусовому порядку.
В судове засідання сторони не
Позивач надала суду заяву, яку подала
через канцелярію суду, з прохання
слухати справу у її відсутність.
Позовні вимоги підтримує та просить їх
Відповідач в судове засідання не
з'явилась, повідомлена судом про час і
місце розгляду справи в установленому
порядку. Заяв та клопотань з цього
приводу до суду не подала, про своє
відношення до позову не повідомила.
З огляду на викладене, суд прийняв
рішення про заочний розгляд цивільної
справи, відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК
України, оскільки позивач проти такого
порядку не заперечувала.

Дослідивши письмові докази, які
містяться в матеріалах цивільної
справи, суд дійшов до наступних
висновків.

Судом встановлено, що 18 квітня 2013 року
між Позивачем та Відповідачем по
справі було укладено договір позики, у
відповідності до якого, ОСОБА_1
передала ОСОБА_2 грошову позику в
розмірі 21000 Євро зі строком повернення
18 квітня 2014 року. Позика була надана для
особистих потреб.

Укладення договору позики
підтверджується розпискою від 18.04.2013
року, що відповідає вимогам п.2 ст. 1047 ЦК
України.

Також, 12 травня 2013 року між позивачем по
справі та відповідачем ОСОБА_2 укладено
договір позики, у відповідності до
якого, ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 грошову
позику в розмірі 10000 Євро зі строком
повернення 12 травня 2014 року.

На час звернення Позивача до суду,
Відповідач грошові кошти не повернула,
на неодноразові вимоги повернути
позику не реагує.

Відповідно ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов, згідно з ч. 2 ст.
1047 ЦК України, може бути представлена
розписка позичальника або інший
документ, який посвідчує передання
йому позикодавцем визначеної грошової
суми або визначеної кількості речей.
Вказані розписки наявні в матеріалах
цивільної справи(а.с.6-7).

Позичальник, відповідно до ч.1 ст.
1049 ЦК України, зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо договором
не встановлений строк повернення
позики або цей строк визначений
моментом пред'явлення вимоги, позика
має бути повернена позичальником
протягом тридцяти днів від дня
пред'явлення позикодавцем вимоги про
це, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається з розписок Відповідач є
позичальником, що підтверджується
зазначеними у розписці її даними та
підписом. Строк повернення грошей
зазначений у розписці, однак
відповідач цю умову договору не
виконала.

Окрім цього Позивач зверталась з
претензіями на адресу Відповідача про
необхідність сплати боргу(а.с.8-9).

На вимоги позивача повернути кошти
ОСОБА_2 не реагує, отже грошові
зобов'язання за договором позики, у
строк визначений ч.1 ст. 1049 ЦК України,
нею не виконані.

Також, за змістом ст. 610 ЦК України,
несплата боржником суми боргу
вважається порушенням зобов'язання. У
цьому разі відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК
України, якщо позичальник своєчасно не
повернув суму позики, він зобов'язаний
сплатити грошову суму відповідно до ст.
625 ЦК України - тобто сплатити суму
боргу з урахуванням індексу інфляції
за весь час прострочення, а також суму
банківських відсотків по кредитним
договорам та суму винагороди за
користування позикою.

Виходячи з цього, відповідачка
зобов'язана сплатити позивачці суму
позики, згідно розписки від 8 квітня 2013
року в розмірі 350 700 гривень та 3% річних
від суми боргу, що складає 721 гривень, а
також 5010 гривень згідно розписки від 12
травня 2013 року.

Тому суд приходить до висновку про
достатність та обґрунтованість
викладених позовних вимог, про
стягнення грошових коштів у заявленому
розмірі, оскільки підписані
відповідачкою розписки є документом,
що стверджує про вчинення правочину та
підтверджує викладені обставини.

Пред'явлений позов задоволений, тому з
Відповідача на користь Позивача слід
стягнути сплачений судовий збір, що
підтверджується відповідною
квитанцією(а.с.1), наявною в матеріалах
цивільної справи.

Керуючись ст. ст., 10, 60, 88, 209, 213-215, 218 ЦПК
України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (паспорт: серія
НОМЕР_1, ідентифікаційний номер в
матеріалах справи відсутній, яка
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1,
фактично проживаюча за адресою:
АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1
заборгованість за договорами позики
від 18 квітня і 12 травня 2013 року та 3%
річних від суми боргу в розмірі - 518 000
гривень 00 копійок та судові витрати у
сумі 3654 гривень.

Заочне рішення може бути оскаржено
позивачем до Апеляційного суду
Київської області шляхом подачі
апеляційної скарги через
Бориспільський міськрайонний суд
протягом 10 днів з дня оголошення
судового рішення.

Відповідач має право подати лише заяву
про перегляд заочного рішення до
Бориспільського міськрайонного суду
протягом 10 днів з дня отримання копії
заочного рішення. У разі відмови у
задоволенні цієї заяви відповідач
набуде право оскаржити заочне рішення
до Апеляційного суду Київської області
в загальному порядку.

Суддя Бориспільського міськрайонного
суду

Київської області
В.П. Величко