Справа №2/489/1045/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

17 липня 2014 р. Ленінський районний суд м.
Миколаєва в складі: головуючого - судді
Губницького Д.Г., при секретарі
Наумкіній І.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Миколаєві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2,ОСОБА_3 про стягнення
боргу за договором позики з процентами,
відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

У березні 2014 р. позивачка
звернулася до суду із позовом, яким
просила стягнути солідарно з
відповідачів борг за договором позики
з урахуванням процентів в сумі 42 622 грн.
(40000 грн. боргу за позикою, 400 грн.
сплачена комісія за перевод коштів, 2222
грн. - 3% річних) та моральну шкоду 5000 грн.
Просила звільнити її від сплати
судового збору, посилаючись на
нвалідність ІІІ групи та потребу в
лікуванні.

Позовні вимоги обґрунтовані тим,
що на виконання усної домовленості з
відповідачами, досягнутої в 10 квітня 2012
року, того ж дня у безготівковій формі
через банк перераховала грошові кошти
40000 грн. на картковий рахунок ОСОБА_3 в
якості позики. На пред'явлену вимогу ,
позику з процентами відповідачі не
повертають.

В судовому засіданні позивачка позовні
вимоги підтримавлав повному обсязі,
погодилася на заочний розгляд справи.

Відповідачі в судове засідання не
з'явилися, про час та місце розгляду
справи повідомлялися.

Суд, заслухавши пояснення позивача,
свідків, дослідивши матеріали справи,
встановив наступні обставини.

Відповідно до копії квитанції № 01
ПАТ КБ "Приватбанк" Миколаївської
філії віділення "Корабельне" від 10
квітня 2012 р. ОСОБА_1 у безготівковій
формі грошовим переказом "PrivatMoney"
перерахувала на ім'я ОСОБА_3 40000 грн.,
сплативши вартість послуг переказу 400
грн. (а.с. 6).

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні
пояснила, що була присутня при тому, як
позивачка просила у якогось чоловіка
40000 чи 60000 грн., а також запитувала про
його дружину. При цьому даний чоловік
не заперечував наявність боргу.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засідання
пояснила, що їй стало відомо від ОСОБА_1
про те, що подружжя ОСОБА_3 просили в неї
гроші в борг, на що вона просила ОСОБА_1
не позичати їм грошей. Також вона стала
свідком розмови за якої ОСОБА_2 обіцяв
провернути гроші.

Відповідно до ст. ст. 1046, 1047, 1051 ЦК
України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики потребує
простої письмової форми і є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.
Недотримання такої форми договору не
тягне за собою його недійсність. На
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.
Позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлено договором.

Зі змісту наведених норм ЦК України
вбачається, що підтвердженням
укладання договору позики та його умов
є борговий документ, який встановлює
зобов'язання позичальника - насамперед,
обов'язок повернення позики.

Відповідно до ч. 2 ст. 59, ч.ч. 1, 4 ст. 60, ч. 3
ст.10 ЦПК України обставини справи, які
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування; кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог; доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Із реквізитів переказу грошової суми
від ОСОБА_1 до ОСОБА_3 не вбачається
надання даної суми в якості позики.

Пояснення свідків не є достатнім
доказом існування договору позики між
сторонами.

Таким чином, твердження позову про
наявність у відповідачів боргового
зобов'язання перед ОСОБА_1 на підставі
договору позики є недоведеним, а тому у
задоволенні позовних вимог про
стягнення суми позики та похідних
вимог - стягнення комісії банку,
процентів, компенсації моральної шкоди
слід відмовити.

У відповідності до частини 1 статті 82
ЦПК України, вважаю можливим,
враховуючи стан здоров'я позивачки та
її матеріальний стан, звільнити її від
сплати судового збору.
Керуючись ст. 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Звільнити ОСОБА_1 від оплати судового
збору в дохід держави.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Миколаївської
області шляхом подання апеляційної
скарги через Ленінський районний суд м.
Миколаєва протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення - в тому
ж порядку і в той самий строк, який
обраховується з дня отримання копії
цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, яка подається
протягом десяти днів з дня отримання
його копії

Суддя
Д.Г. Губницький