Справа №442/938/14-ц
Провадження №2/442/590/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2014 року Дрогобицький
міськрайонний суд Львівської області в
складі:

головуючого - судді: Гайдука А.М.

при секретарі: Чолавін Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дрогобичі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з
позовом до відповідачів та просить
визнати останніх такими, що втратили
право на користування квартирою за
адресою АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог
позивач посилається на те, що проживає
у житловій квартирі за адресою АДРЕСА_1,
є її квартиронаймачем, в цій квартирі
також зареєстровані ОСОБА_5, яка є
колишньою дружиною позивача, ОСОБА_3 і
ОСОБА_4, які являються повнолітніми
дочками позивача. ОСОБА_5 близько 15
років після розірвання шлюбу перестала
проживати у квартирі, згодом і дочки
покинули місце своєї реєстрації.
Відповідачі не бажають самостійно
зніматися з реєстрації у вище згаданій
квартирі, що призводить до збільшення
витрат позивача на оплату комунальних
послуг за квартиру, хоч відповідачі не
приймають жодної участі у розподілі
витрат на комунальні послуги. Так як
відповідачі понад 6 місяців не
проживають у квартирі. З 2000 року
відповідачі не проживають у квартирі,
відвідували позивача понад 3 роки
назад, хоч позивач не створював
перешкод у користуванні квартирою.
Факт не проживання засвідчується актом
комісії КП «ЖЕО» від 30.10.2013 року.

Позивач в судове засідання
з'явився, подав суду копію документів
про належність йому квартири АДРЕСА_1,
позовні вимоги підтримує повністю, з
підстав викладених у позовній заяві,
просить їх задоволити.

Відповідачі будучи належним чином
повідомленими про час і місце розгляду
справи на підставі ч. 9 ст. 74 ЦПК України,
у судове засідання не з'явилися, про
причини неявки суд не повідомили, а
тому суд розглянув справу за їхньої
відсутності на підставі наявних у ній
доказів, постановивши заочне рішення.

Небажання відповідача надавати
докази в обґрунтування своїх
заперечень проти позову, зокрема з
причин ухилення від участі в судових
засіданнях, дає суду право при заочному
розгляді справи обмежитися доказами,
наданими позивачем, що повністю
відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК
України.

Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі
неявки у судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи у разі
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
учать у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Суд, заслухавши думку позивача,
розглянувши матеріали справи, дав
оцінку зібраним доказам, вважає, що
неявка відповідача не є перешкодою для
розгляду справи, оскільки в матеріалах
справи достатньо доказів про права та
взаємовідносини сторін і позов слід
задовольнити.

Судом встановлено, що на основі
заяви від 21.07.97 року про видачу копії
рішення щодо обміну квартир по АДРЕСА_2
та АДРЕСА_1, здійсненого між
громадянкою ОСОБА_6.(по першому
чоловіку - ОСОБА_7) та громадянином
ОСОБА_8, громадянці ОСОБА_6.(по першому
чоловіку - ОСОБА_7) надано квартиру
АДРЕСА_1.

Із копії ордеру, виданого
виконавчим комітетом міської ради
депутатів трудящих міста Дрогобич від
14.02.1974 року № 236 на ім.'я ОСОБА_7 надано
квартиру АДРЕСА_1, сім'я якої
складається із двох чоловік, а саме із
ОСОБА_7 та її сина ОСОБА_1

Із заповіту зареєстрованому у
реєстрі № 488 від 20.02.1989 року випливає, що
позивачу ОСОБА_1 громадянкою ОСОБА_6,
яка являється матір'ю позивача, було
передано на випадок смерті все своє
майно де б воно не було і з чого б воно
не складалося.

Із копії паспорта серії НОМЕР_1 від
1999 року, виданого Дрогобицьким МВУМВС
України у Львівській області,
встановлено, що позивач зареєстрований
за адресою АДРЕСА_1.

Із копії довідки від 02.12.2013 року
виданої на ім.'я ОСОБА_1 випливає, що
позивач проживає за адресою АДРЕСА_1.
Склад сім'ї відповідно до вище згаданої
довідки становлять ОСОБА_5 (колишня
дружина), ОСОБА_4.(дочка), ОСОБА_3.(дочка).

Копіями квитанцій за
житлово-комунальні послуги
підтверджується факт їх оплати ОСОБА_1

Беззаперечно встановлено, що
відповідачі самовільно покинули дане
житло, не користуються ним, не
проживають в ньому, не сплачують
комунальних послуг, їх особисті речі в
квартирі відсутні, суд приходить до
висновку про те, що такі їх дії свідчать
про втрату інтересу до вказаного житла,
а їхня реєстрація носить формальний
характер.

Відповідно до акту перевірки
фактичного проживання АДРЕСА_1
складеного комісією КП « ЖЕО»
Дрогобицької міської ради Львівської
області від 30.10.2013 року вбачається, що
перевіркою встановлено, що ОСОБА_5,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 по даній адресі не
проживають більше одного року, цей факт
засвідчують також сусіди ОСОБА_9,
ОСОБА_10

Відповідно до ст. 8 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, кожен має право на повагу до
свого приватного і сімейного життя, до
свого житла і кореспонденції. Органи
державної влади не можуть втручатись у
здійснення цього права, за винятком
випадків, коли втручання здійснюється
згідно із законом і є необхідним у
демократичному суспільстві в
інтересах національної та громадської
безпеки чи економічного добробуту
країни, для запобігання заворушенням
чи злочинам, для захисту здоров'я чи
моралі або для захисту прав і свобод
інших осіб.

Відповідно до ст. 71 ЖК України, особа
може бути визнана такою, що втратила
право на житло, якщо вона не проживає в
жилому приміщенні понад шість місяців
без поважних причин.

Стаття 16 ЦК України передбачає
способи захисту цивільних прав та
інтересів осіб. Виходячи із загальних
положень права власності, власнику
належать права володіння, користування
та розпорядження своїм майном.

Стаття 47 Конституції України
закріплює право кожного на житло, яке є
однією з головних матеріальних умов
існування людини. Конституційне право
на житло означає насамперед право
громадянина мати житло для власного
проживання і проживання членів його
сім'ї. За змістом вказаної статті ніхто
не може бути примусово позбавлений
житла інакше як на підставі закону за
рішенням суду. В контексті
конституційного положення частина 4
вказаної статті встановлює додаткові
гарантії щодо права користування
житлом, зокрема те, що ніхто не може
бути виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
законом.

Згідно з ч.1 ст. 383 ЦК України,
власник житлового будинку, квартири
має право використовувати помешкання
для власного проживання, проживання
членів своєї сім'ї, інших осіб і не має
права використовувати його для
промислового виробництва.

Відповідно до ст. 391 ЦК України,
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном, тому наявність
реєстрації відповідачів в даному
будинку перешкоджає позивачу в
користуванні будинком та впливає на
його права, як власника щодо володіння,
користування та розпорядження
належним йому майном.

Зміст ст. 405 ЦК України передбачає, що
члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право
користування цим житлом. Право
користування житлом втрачає член сім'ї
власника у разі відсутності без
поважних причин понад один рік.

Беручи до уваги наведене та те, що
відповідачі добровільно залишили
спірне житло і в ньому не проживають
понад встановлені чинним
законодавством терміни, не сплачує
комунальних послуг, суд приходить до
висновку про те, що такі їхні дії
свідчать про втрату інтересу до
вказаного житла. Окрім цього, будь-яких
доказів щодо наявності домовленостей
щодо порядку користування житлом між
позивачем та відповідачами суду не
надано, а з наданих доказів вбачається,
що вони добровільно залишили жиле
приміщення.

Відтак, в судовому засіданні
встановлено, що відповідачі понад рік
не проживають у квартирі без поважних
причин, будь-яких даних, про те, що
відповідачі не проживають в даному
будинку з поважних причин судом не
встановлено.

Відповідно до ст. 7 Закону України
"Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні"
зняття з реєстрації місця проживання
здійснюється на підставі заяви особи,
запиту органу реєстрації за новим
місцем проживання особи, рішення суду
(про позбавлення права власності на
житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням,
визнання особи безвісно відсутньою або
померлою), свідоцтва про смерть.

Враховуючи наведене, суд дійшов до
висновку про необхідність визнати
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що
втратили право на користування
житловим приміщенням у АДРЕСА_1.

Керуючись ст. ст. 15, 60, 209, 212 - 215, 224 - 226
ЦПК України, , ст.71,72, 163 ЖК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими,
що втратили право на користування
квартирою за адресою АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом шляхом подання відповідачем
заяви про перегляд заочного рішення
протягом десяти днів з дня отримання
його копії, або може бути оскаржене у
загальному порядку шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення або десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення особами, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя:

Гайдук А.М.