Справа № 297/1276/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2014 року
м. Берегово

Берегівський районний суд
Закарпатської області в складі:
головуючого Драб В. І., при секретарі
Гарані О.А., за участю позивача ОСОБА_1,
його представника за довіреністю
ОСОБА_2, представника відповідача за
довіреністю Феделеша М. М., розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Берегово цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Всеукраїнського
фізкультурно-спортивного товариства
«Колос» агропромислового комплексу
України про поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Берегівського
районного суду з позовом до
Всеукраїнського
фізкультурно-спортивного товариства
«Колос» агропромислового комплексу
України про поновлення на роботі.

Позов мотивований тим, що позивач
перебував з відповідачем у трудових
відносинах, а саме, був директором
Підприємства об'єднання громадян
експлуатаційно-виробничого
підприємства «Учбово-спортивна база
«Закарпаття» ВСФТ «Колос» АПК України -
01.10.2012 року. Листом від 13.05.2014 року
відповідач направив позивачу
розпорядження за № 26-к від 30.04.2014 року
про його звільнення та трудову книжку
із записом про звільнення з 10.05.2012 року.
Однак позивач вважає таке звільнення
незаконним з тієї підстави, що він
власноручно написав заяву на
звільнення, датовану 08.04.2014 року, яку
відповідач отримав 14.04.2014 року.
Враховуючи це, згідно вимог трудового
законодавства, останнім днем
звільнення могло бути 28.04.2014 року, і так
як позивач продовжував працювати, то
власник не вправі був його звільнити.

Представник відповідача Феделеша О. М.
у судовому засіданні проти позову
заперечив, і свердив, що позивач у своїй
заяві про звільнення зазначив дату 10
травня, з якої він хотів, щоб його
звільнили, а відповідач цією датою його
і звільнив. На підтвердження цієї
обставини надав ксерокопію заяви
ОСОБА_1 про звільнення. Крім того,
вказав, що не відповідає дійсності те,
що позивач працював після подачі заяви
про звільнення, так як відповідно до
Постанови з'їзду Центральної ради
відповідача від 28.03.2014 року, позивача
відсторонено від займаної посади з
01.04.2014 року.

Позивач ОСОБА_1 та його представник за
довіреністю ОСОБА_2 у судовому
засіданні позов підтримали з підстав,
викладених у ньому. Позивач підтвердив,
що почерк та підпис у ксерокопії заяви
про звільнення, наданій представником
відповідача, є його, однак дату « 10
травня 2014 року» він не зазначав, таким
чином, вважав, що ксерокопія вказаної
заяви є фальсифікованою. Підтвердив, що
він 31 березня 2014 року ознайомився із
змістом документу щодо його
відсторонення від посади. Не заперечив,
що роботи не відвідував.

Заслухавши пояснення сторін,
перевіривши матеріали справи, оцінивши
докази в їх сукупності, враховуючи всі
обставини, що мають істотне значення по
справі, суд вважає, що у задоволенні
позову слід відмовити з наступних
підстав.

Виходячи із змісту ст. 38 КЗпП України,
працівник має право розірвати трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, попередивши про це власника або
уповноважений ним орган письмово за
два тижні. Якщо працівник після
закінчення строку попередження про
звільнення не залишив роботи і не
вимагає розірвання трудового договору,
власник або уповноважений ним орган не
вправі звільнити його за поданою
раніше заявою ...

Відповідно до пояснень позивача,
відповідач заяву про звільнення
отримав 14.04.2014 року.

Розпорядженням відповідача від 30
квітня 2014 року позивача з 10.05.2014 року
звільнено за власним бажанням на
підставі ст. 38 КЗпП України.

До цього, 28.03.2014 року відповідачем
спрямовано на адресу позивача
повідомлення про відсторонення від
посадових обов'язків. Як сам позивач
підтвердив у судовому засіданні, він 31
березня 2014 року ознайомився із змістом
документу. Сам факт відсторонення від
посади він не заперечив, і відповідно,
не довів, що він працював після спливу
строку попередження.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків звільнення від
доказування.

Таким чином, доводи позивача про те, що
він продовжував працювати на посаді
директора після відсторонення, а також
після спливу двотижневого строку після
отримання відповідачем заяви,
спростовуються вищенаведеними
доказами. Тому відповідач мав повне
право звільнити позивача, так як той
трудові функції фактично не виконував.

Разом з тим, суд не приймає до уваги
ксерокопію заяви на звільнення, так як
позивач піддав сумніву її справжність,
а представник відповідача не надав
суду оригінал заяви.

Керуючись ст.ст. 36, 38 КЗпП України, ст.ст.
10, 15, 60, 212-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Всеукраїнського
фізкультурно-спортивного товариства
«Колос» агропромислового комплексу
України про поновлення на роботі, -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Драб В. І.