АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

Іменем України

15 липня 2014 року Колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі
:

головуючого - судді
Кулікової С.В.

суддів - Білич
І.М., Поліщук Н.В.,

при секретарі -
Клінчук О.М.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача
ОСОБА_3,

представника відповідача
ОСОБА_4,

відповідача
ОСОБА_5,

третьої особи ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 - законного
представника ОСОБА_5 на рішення
Святошинського районного суду міста
Києва від 29 серпня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа
ОСОБА_6, про стягнення заборгованості
по аліментах,

перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів, -

№ апеляційного провадження:
22-ц/796/5854/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Величко Т.О.Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Кулікова
С.В.В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2012 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості, в якому просила
стягнути з відповідача заборгованість
за аліментами.

Позивач посилалась на те, що згідно з
постановою про стягнення аліментів від
06 грудня 1996 року з ОСОБА_5 присуджено
сплачувати аліменти у розмірі 1/4
частини всіх доходів щомісячно,
починаючи з 06 грудня 1996 року до
досягнення дитиною ОСОБА_6 повноліття.

Позивач зазначала, що відповідач
сплачував аліменти до травня 1999 року,
потім виплату аліментів було
припинено, у зв'язку із чим вона 31
травня 2012 року звернулася із заявою до
суду про видачу дубліката виконавчого
листа. Також позивач вказувала на те, що
згідно з ухвалою Святошинського
районного суду м. Києва від 06 липня 2012
року її заяву задоволено та видано
дублікат виконавчого листа від 06
грудня 1996 року. Постановою державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Святошинського
районного управління юстиції у м. Києві
від 30 липня 2012 року їй було відмовлено у
прийнятті до провадження виконавчого
документа та у відкритті виконавчого
провадження, у зв'язку з пропущенням
строку пред'явлення виконавчого
документа до виконання з підстав
досягнення дитиною повноліття.

Позивач зазначила, що неодноразово
протягом 2012-2013 років зверталася до
правоохоронних органів щодо
протиправних дій з боку відповідача,
який ухиляється від сплати аліментів,
скаржилась на дії піклувальника
відповідача, оскільки мати позивача
недобросовісно представляє інтереси
свого сина - відповідача, який в усній
розмові погоджувався замість сплати
заборгованості за аліментами
подарувати їх сину квартиру.

Відповідач за період з червня 1999 року
по грудень 2011 року не сплачував
аліменти на утримання свого сина
ОСОБА_6 у добровільному порядку та на
виконання рішення суду від 6 грудня 1996
року, останній раз вона отримала
аліменти від відповідача у червні 1999
року, які перераховувались за місцем
роботи відповідача, а потім виконавчий
лист було повернуто до Ленінградського
районного суду м. Києва, про що позивач
дізналась лише 28 березня 2012 року.

Зазначила, що з 1999 року чекала обіцянки
відповідача подарувати квартиру їх
сину, а тому не зверталася до суду із
позовом про стягнення заборгованості
та вважала, що державний виконавець мав
розшукати місце роботи боржника та
надіслати виконавчий лист за місцем
його роботи.

Враховуючи вказане, позивач просила
стягнути з відповідача на її користь
заборгованість за аліментами за період
з червня 1999 року по грудень 2011 року у
сумі 67 324 грн. 19 коп., які розраховані із
середньої заробітної плати по м. Києву
смостійно.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 29 серпня 2013 року позов
ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_1 заборгованість за
аліментами до досягнення ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, повноліття за період з
червня 1999 року по грудень 2011 року у сумі
67 324 грн. 19 коп. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від
27 листопада 2013 року рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 29 серпня 2013 року скасовано та
ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 12 лютого 2014 року
касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено
частково, рішення Апеляційного суду м.
Києва від 27 листопада 2013 року
скасовано, справу направлено на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Таким чином, Апеляційний суд міста
Києва розглядає апеляційну скаргу
законного представника ОСОБА_5 - його
матері ОСОБА_3, в якій остання просить
скасувати зазначене рішення суду та
ухвалити нове, яким в позові ОСОБА_1
відмовити повністю. Вважає, що рішення
суду є незаконним, ухваленим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. При цьому
зазначила, що суд ухвалив рішення не
маючи належних доказів наявності
заборгованості по аліментах,
розрахованих державним виконавцем,
відповідач сплачував аліменти, а саме
відправляв гроші на ім'я позивачки
поштовими переказами, особисто давав
гроші, також суд не прийняв до уваги, що
ОСОБА_5 є інвалідом II групи.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_3,
яка виступає від імені ОСОБА_5, сам
відповідач ОСОБА_5 та його представник
підтримали доводи апеляційної скарги
та просили суд її задовольнити.

Позивач та її представник заперечували
проти доводів апеляційної скарги та
просили рішення суду залишити без змін.

Третя особа - ОСОБА_6 проти доводів
апеляційної скарги також заперечував,
просив суд залишити рішення суду без
змін.

Вислухавши доповідь судді Кулікової
С.В., пояснення учасників процесу, які
з'явились у судове засідання, вивчивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду скасуванню
з наступних підстав.

Судом першої інстанції було
встановлено, що згідно постанови про
стягнення аліментів (а.с.35) від 06.12.1996
року, з ОСОБА_6 присуджено сплату
аліментів у розмірі 1/4 частини всіх
доходів щомісячно починаючи з 06.12.1996
року до досягнення дитиною ОСОБА_6
повноліття, проте відповідач сплачував
аліменти до травня 1999 року.

Рішенням Святошинського районного
суду від 26.12.2006 р. цивільна дієздатність
відповідача ОСОБА_5 була обмежена.

Згідно ухвали Святошинського
районного суду м. Києва від 05 липня 2012
року задоволено заяву позивача та
видано дублікат виконавчого листа.

Постановою державного виконавця
Відділу державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції у м. Києві від 30.07.2012 року було
відмовлено у прийнятті до провадження
виконавчого документа та у відкритті
виконавчого провадження у зв'язку з
пропущенням строку пред'явлення
виконавчого документа до виконання по
причині досягнення дитиною повноліття.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції вважав, що у зв'язку з
тим, що відповідач не надав належних
доказів про сплату ним аліментів за
період з червня 1999 р. по грудень 2011 р., не
повідомляв державного виконавця про
зміну свого місця роботи та не довів
суду, що ті перерахування, які він робив
на прізвище ОСОБА_6 були перераховані
дійсно, як аліменти на утримання
ОСОБА_6, а позивач довела наявність
заборгованості по аліментам у
відповідача, суд вважав позов
обґрунтованим.

Однак з таким висновком суду першої
інстанції судова колегія погодитись не
може з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачка отримувала аліменти на
утримання сина до червня 1999 року, в
подальшому вона не зверталася до
судового виконавця з приводу несплати
відповідачем їй аліментів і на
підтвердження своїх доводів про
постійні звернення до виконавчих
органів доказів суду не надала. Тільки
у 2012 році вона звернулася до суду для
видачі їй виконавчого листа, який
ухвалою Святошинського районного суду
м. Києва від 06.07.2012 р. було їй видано,
проте 30.07.2012 р. було відмовлено у
відкритті виконавчого провадження.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
керувався тим, що відповідач мав
трудовий стаж та отримував доходи, але
не надав суду належних доказів по
сплаті ним аліментів позивачу за
вказаний нею період.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 93 КпШС України
(1970 р.) заборгованість по аліментах
визначається, виходячи з фактичного
заробітку (доходу), одержаного
відповідачем за час, протягом якого не
провадилося стягнення. Якщо відповідач
у цей період не працював або якщо не
будуть пред'явлені документи, які
підтверджували б його заробіток
(дохід), заборгованість визначається,
виходячи із заробітку (доходу),
одержуванного на час стягнення
заборгованості.

Розмір заборгованості по аліментах
обчислюється судовим виконавцем, а при
наявності спору питання про розмір
заборгованості вирішується судом, як
передбачає ч. 4 ст. 195 СК України.

Суд першої інстанції всупереч вимогам
даної статті прийняв до уваги
розрахунки заборгованості по
аліментам зроблені позивачем
самостійно, що є неналежним доказом
відповідно до вимог закону.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
позивач не надала суду належних
доказів та обґрунтувань того, чому з
червня 1999 р. вона не цікавилась де
знаходиться виконавчий лист та не
отримувала його дублікат у разі його
втрати, а також не надала суду належний
розрахунок, виконаний судовим
виконавцем.

У відповідності до ст.213 ЦПК України
обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Святошинський районний суд м. Києва
розглянув дану цивільну справу
поверхнево, взявши до уваги, лише
доводи позивача. При цьому, суд не
з'ясував дійсних обставин справи та не
врахував докази надані відповідачем та
інших суттєвих фактів.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи викладене судова колегія
вважає, що рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 218, 303-305, ч.1. п. 2 ст. 307, ч.1
ст. 309, 313-315, 317,318 ЦПК України, судова
колегія, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - законного
представника ОСОБА_5 на рішення
Святошинського районного суду міста
Києва від 29 серпня 2013 року -
задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду
міста Києва від 29 серпня 2013 року -
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позову.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржено протягом 20-ти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: