Справа № 343/403/13-ц
Провадження № 22-ц/779/1486/2014
Головуючий у 1 інстанції Монташевич С.
Суддя-доповідач Горблянський Я.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого
Горблянського Я.Д.

суддів Пнівчук
О.В., Соколовського В.М.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю: представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом приватного
підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про
стягнення збитків, завданих нестачею
товарно-матеріальних цінностей, - за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Долинського районного суду від 18
квітня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

В лютому 2013 року ОСОБА_2 звернувся в суд
з позовом про стягнення з ОСОБА_4
майнової шкоди. Позовні вимоги
мотивовані тим, що з ОСОБА_4 укладено
трудовий договір та договір про повну
індивідуальну матеріальну
відповідальність. Під час проведення
інвентаризації 17.01.2013 року у торговому
складі, де працював відповідач,
виявлена недостача
товарно-матеріальних цінностей на суму
103577 грн., яку позивач просить стягнути з
ОСОБА_4

Рішенням Долинського районного суду
від 18.04.2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПП ОСОБА_2
103577 грн. матеріальної шкоди та 1149,97 грн.
судових витрат.

Не погодившись з зазначеним рішенням,
вважаючи його незаконним, ухваленим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права ОСОБА_4 подав
апеляційну скаргу.

Суд не взяв до уваги доводи відповідача
про те що для проведення
інвентаризації бухгалтерією було
надано перелік та вартість товару, який
повинен бути на складі, однак даних про
їх кількість у вказаному переліку не
було, перераховувалась тільки фактична
кількість товару.

Відповідач підписав акт проведеної
інвентаризації внаслідок застосування
ОСОБА_2 фізичної сили та погроз, про що
відповідач звернувся з відповідною
заявою до Долинського міжрайонного
відділу СБУ в Івано-Франківській
області.

В ході проведення досудового слідства,
що було розпочато за заявою позивача,
Калуською об'єднаною державною
фінансовою інспекцією проведено
позапланову ревізію окремих питань
фінансово-господарської діяльності
суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи підприємця ОСОБА_2 за
період з 01.07.2010 року по 01.03.2013 року, про
що складений відповідний Акт, яким було
зроблено висновок про неможливість
підтвердження факту недостачі чи
надлишків товарно-матеріальних
цінностей за вищевказаний період часу
у підприємця, в зв'язку з тим, що облік
придбаних товарно-матеріальних
цінностей згідно накладних останній
здійснював в книзі доходів і видатків,
однак зазначену книгу до ревізії не
надав, до ревізії не надано
підтверджуючі документи про передачу
ОСОБА_4 товарно-матеріальних цінностей
на склад №5 на 01.07.2010 року, не надано
документи, що підтверджують проведення
інвентаризації товарно-матеріальних
цінностей підприємцем на складі №5
впродовж періоду, що підлягав ревізії,
в порушення п.3 ст.8 ЗУ «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 року,
ОСОБА_2 не надано первинні документи
щодо відпуску товару як продавцю та
поступлення оплати за реалізований
товар. Дані порушення допущені з вини
позивача по справі.

Згідно розхідних накладних, що були
предметом дослідження позапланової
ревізії Калуського ОДПІ, за період
роботи відповідача по торговому складу
№5 здійснювались реалізація
товарно-матеріальних цінностей СПД
ОСОБА_2, СПД ОСОБА_6, СПД ОСОБА_7, СПД
ОСОБА_8

Стосовно кримінального провадження
відкритого за заявою ОСОБА_2, то після
проведеного досудового розслідування
15.07.2013 року начальником слідчого
відділу Долинського РВ УМВС Свистуном
В.М. винесено постанову про закриття
кримінального провадження на підставі
п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв'язку з
відсутністю складу кримінального
правопорушення. передбаченого ч.1 ст.191
КК України. Напередодні розгляду
цивільної справи в суді вказана
постанова слідчого про закриття
кримінального провадження була
скасована прокурором. А після
закінчення судового розгляду
цивільної справи, слідчим було
повторно прийнято рішення про закриття
кримінального провадження.

Суд не прийняв до уваги докази
відповідача та не оцінив критично
свідчення представника позивача та
його родички ОСОБА_10, свідків ОСОБА_11,
ОСОБА_5, ОСОБА_12,ОСОБА_13, які на даний час
продовжують працювати у позивача, а
тому існують сумніви щодо правдивості
їх свідчень.

За наведених доводів просить скасувати
оскаржуване рішення та ухвалити нове,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення представника
позивача, оцінивши зібрані докази,
колегія суддів приходить до висновку
про задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; як розподілити між
сторонами судові витрати; чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Даним вимогам законодавства
оскаржуване рішення не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що відповідач
відповідно до покладеної на нього
повної індивідуальної матеріальної
відповідальності за схоронність
матеріальних цінностей на складі,
зобов'язаний відшкодувати власнику
вартість недостачі товару, виявленої
під час проведеної інвентаризації.

Проте, такий висновок за неповного
дослідження дійсних обставин справи
суперечить вимогам матеріального
права.

Встановлено, що 01.07.2010 року між
сторонами укладені трудовий договір та
договір про повну індивідуальну
матеріальну відповідальність, згідно
яких ОСОБА_4 виконує роботу продавця та
бере на себе повну відповідальність за
забезпечення схоронності довірених
йому матеріальних цінностей.

Наказом Міністерства фінансів України
№ 69 від 11 серпня 1994 року затверджено
Інструкцію по інвентаризації основних
засобів, нематеріальних активів,
товарно-матеріальних цінностей,
грошових коштів і документів та
розрахунків (далі Інструкція), якою
передбачено, що під час
документального оформлення
інвентаризації повинно бути виконано
наступне: складаються акти, які
візуються головою комісії із
зазначенням в них конкретних залишків
майна до інвентаризації;
матеріально-відповідальна особа надає
розписку комісії про здачу до початку
інвентаризації до бухгалтерії всіх
документів; комісія визначає вартість
майна та складає акти за встановленими
формами; складається звіряльна
відомість, яка повинна бути підписана
головою, членами комісії та
матеріально-відповідальною особою.
Після інвентаризації, в разі
необхідності, складається Акт
контрольної перевірки інвентаризації,
яка проводиться з участю
матеріально-відповідальної особи та до
відкриття складу чи приміщення, в якому
проводилась інвентаризація.

Згідно акту №1 від 17.01.2013 року при
інвентаризації, проведеної на підставі
наказу від 10.01.2013 року №1, виявлено
недостача товарно-матеріальних
цінностей на суму 103577 грн., яку позивач
просив стягнути з відповідача.

Згідно акту №1а від 17.01.2013 року, який, як
пояснив представник позивача в
судовому засіданні в суді першої
інстанції, відобразив результати
інвентаризації по окремих позиціях
товару, виявлена недостача в сумі 30840
грн.

Акти, подані позивачем не містять
відповідних реквізитів та інформації
щодо проведеної інвентаризації. Так
відсутні дані про місце проведення
інвентаризації, не встановлено
кількість та вартість товару в
інвентаризаційному описі, які мають
знаходитьсь на складі відповідно до
фінансових документів, не зазначено
фактична наявність товару та його
ціна. З даних актів також незрозумілим
є період, за який проводилась
позапланова інвентаризація.

Суд першої інстанції не звернув уваги
та належним чином не оцінив акт
позапланової ревізії окремих питань
фінансово-господарської діяльності
суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи підприємця ОСОБА_2 за
період з 01.07.2010 року по 01.03.2013 року
проведеної Калуською об'єднанню
державною фінансовою інспекцією за
ухвалою Долинського районного суду від
27.03.2013 року.

В даному акті міститься висновок про
те, що підтвердити недостачу чи
надлишок товарно-матеріальних
цінностей на складі №5 неможливо,
оскільки до ревізії не надано
документів, що підтверджують
проведення інвентаризації СПД ОСОБА_2
на товарному складі №5. Так, СПД ОСОБА_2
не надав до ревізії книги доходів і
видатків, в якому ведеться облік
придбаних товарно-матеріальних
цінностей згідно накладних,
підтверджуючі документи про передачу
ОСОБА_4 товарно-матеріальних цінностей
на склад №5 на 01.07.2010 року, документи що
підтверджують проведення
інвентаризації впродовж періоду, що
передував ревізії, в тому числі станом
на 28.05.2011 року, первинні документи щодо
відпуску товару продавцю ОСОБА_4 та
проведення оплати за реалізований
товар.

Дані документи не досліджувались і в
суді першої інстанції, оскільки не були
представлені позивачем.

Крім того, встановлено, що на товарний
склад ОСОБА_4 отримував товар для
реалізації не тільки від позивача, а
також і від СПД ОСОБА_6, СПД ОСОБА_7 та
СПД ОСОБА_8 та згідно окремих прихідних
накладних не зазначено від якого саме
підприємця отримано товар.

За відсутності даних про дійсне,
належне, проведення інвентаризації
матеріально-технічних цінностей на
складі, підпис ОСОБА_4 на актах не може
свідчити про завдання позивачу збитків
втратою товару.

Крім того, згідно пояснень відповідача
на нього чинився тиск з боку ОСОБА_2 та
інших осіб, про що він звертався до
органів внутрішніх справи. Проте, 29.03.2013
року за результати проведеного
досудового розслідування прийнято
рішення про закриття кримінального
провадження за ознаками кримінального
правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189
КК України за заявою ОСОБА_4 про
неправомірні дії ОСОБА_2

Відповідно до постанови заступника
начальника СВ Долинського РВ УМВС
України від 25.11.2013 року кримінальне
провадження відкрите за заявою ОСОБА_2
за ознаками в діях ОСОБА_4
кримінального правопорушення
передбаченого ч.1 ст.191 КК України,
повторно закрите за відсутності
складку кримінального правопорушення.
23.02.2014 року.

Накладні на внутрішнє переміщення
товару від 30.01.2013 року та 17.01.2013 року, за
відсутності прихідних та розхідних
накладних на ім'я ОСОБА_4 не може бути
доказом нестачі товару. Також суд
апеляційної інстанції не бере до уваги
не датований перелік будівельних
матеріалів, які зазначені як недостача
товарно-матеріальних цінностей (а.с.
21-23) на суму 179781,40 грн., оскільки
незрозумілими є вихідні дані, по яких
він складався. Зарахування в взаємний
залік при регулюванні
інвентаризаційних різниць суми 75204,09
згідно звіту про обіг товарів з 01.01.2010
року по 13.02.2013 року не відповідає
вимогам п.11.12 Інструкції.

Згідно з ч. 1 ст. 134 КЗпП України
працівники несуть повну матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з їх вини
підприємству, установі, організації,
зокрема, у випадках, коли між
працівником і підприємством,
установою, організацією відповідно до
ст. 135-1 КЗпП України укладено письмовий
договір про взяття на себе працівником
повної матеріальної відповідальності
за незабезпечення цілості майна та
інших цінностей, переданих йому на
зберігання, а також коли шкоди завдано
діями працівника, які мають ознаки
діянь, переслідуваних у кримінальному
порядку.

Відповідності до п.5 ч.1 ст.134 КЗпП
України працівник несе повну
матеріальну відповідальність, коли
шкода завдана недостачею.

Із роз'яснень, викладених у ч. 2 п. 3
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про
судову практику в справах про
відшкодування шкоди, заподіяної
підприємствам, установам, організаціям
їх працівниками», вбачається, що суд у
кожному випадку зобов'язаний вживати
передбачених законом заходів до
всебічного, повного й об'єктивного
з'ясування обставин, від яких згідно зі
статтями 130, 135-3, 137 КЗпП України
залежить вирішення питання про
покладення матеріальної
відповідальності та про розмір шкоди,
що підлягає відшкодуванню. Зокрема,
з'ясовувати: наявність прямої дійсної
шкоди та її розмір; якими
неправомірними діями її заподіяно і чи
входили до функцій працівника
обов'язки, неналежне виконання яких
призвело до шкоди; в чому полягала його
вина; в якій конкретно обстановці
заподіяно шкоду; чи були створені
умови, які забезпечували б схоронність
матеріальних цінностей і нормальну
роботу з ними; який майновий стан
працівника.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог ст. ст. 57?60
ЦПК України.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Враховуючи вимоги законодавства та
обставини справи колегія суддів
приходить до висновку, що сам по собі
акт проведеної інвентаризації, який не
відповідає вимогам Інструкції, без
надання позивачем облікових
фінансових документів необхідних для
підтвердження визначення нестачі
ввіреного відповідачу товару
відповідно до норм ст. 9 ЗУ "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" та ст.177 ПК
України, не може бути підставою для
стягнення з останнього матеріальної
шкоди, розмір якої не підтверджений під
час вирішення спору.

Ні в суді першої, ні апеляційної
інстанції позивачем не надано доказів
на підтвердження позову, він є
недоведеними та не підлягає
задоволенню.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає що оскаржуване рішення суду
першої інстанції ухвалене з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, та з неповним
з'ясуванням дійсних обставин справи.

Тому дане рішення підлягає скасуванню
з ухваленням нового рішення про
відмову в задоволенні позову.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст.303,307,309,313,314,316,317 ЦПК України,
колегія суддів ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
задовольнити.

Рішення Долинського районного суду від
18 квітня 2014 року скасувати та ухвалити
нове.

В задоволенні позову приватного
підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про
стягнення збитків, завданих нестачею
товарно-матеріальних цінностей -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Судді:
Я.Д. Горблянський

О. В. Пнівчук

В.М. Соколовський