РІШЕННЯ

Іменем України

11.07.2014 року
м. Львів

Франківський районний суд міста Львова
у складі

головуючого судді- Мартинишин М.О.

при секретарі- Кметь Г.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3

до Управління майном спільної
власності Львівської обласної ради

про визнання права власності на
нерухоме майно за набувальною
давністю, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду із позовом,
вимоги якого в подальшому уточнили, до
відповідача, про визнання права
власності на нерухоме майно за
набувальною давністю за ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1, загальною
пл. 81,5 кв.м., яка складається з трьох
кімнат позначених на плані цифрами
2-пл.15,5м.кв.; 3-пл.15,6м.кв.; 6-пл.22,5м.кв; кухні
позначеної на плані цифрою 7-пл.11,7м.кв.;
коридору позначеного на плані цифрою
1-пл.7,7м.кв.; коридору позначеного на
плані цифрою 8-пл.5,5м.кв.; ванної кімнати
позначеної на плані цифрою 5-пл.2,0 м.кв.;
вбиральні позначеної на плані цифрою 4
-пл.1,0 м.кв., підвалу пл.9,6 м.кв. та
зобов'язання Реєстраційної служби
Львівського міського управління
юстиції (відділ державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно)
провести реєстрацію квартири АДРЕСА_1,
загальною площею 81, 5 м.кв в єдиному
державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно за ними.

Позов мотивують тим, що Львівській
обласній раді належить на праві
власності, відповідно до свідоцтва про
право власності від 03 березня 2011 року,
нежитлові приміщення загальною площею
1 377,3 кв.м., що знаходяться за адресою
АДРЕСА_1. Спільним рішенням
адміністрації та профспілкового
комітету обласного відділу освіти від
1979 року дана квартири була надана їм
для проживання, в котрій вони прописані
з 1983 року. З часу заселення і до тепер
вони проживають, безперервно, постійно,
відкрито даною квартирою. З 2000 року
квартира знаходиться на балансі
Львівського національного
університету. Як на підставу позову
посилається на положення п.1 ч.1 ст. 344 ЦК
України, ст.124 Конституції України.
Просять позов задоволити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1,
ОСОБА_3, представник позивача ОСОБА_2
позов підтримали з мотивів викладених
в ньому, додатково пояснили, що
проживають у спірному приміщенні на
законних підставах, сплачують
комунальні послуги та квартплату,
перебувають на квартирному обліку за
№2315. Просять позов задовольнити в
повному обсязі.

В судовому засіданні представник
відповідача проти позову заперечив та
пояснив, що позивачі зверталися до
управління майном спільної власності
із зверненням щодо передачі в приватну
власність житла, однак їм було
відмовлено. При цьому не заперечував
той факт, що позивачами спірна квартира
використовується для проживання
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_3 понад тридцяти
років. При вирішенні позову
покладається на розсуд суду.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, оглянувши, дослідивши та
перевіривши матеріали справи, оцінивши
в сукупності зібрані по справі докази,
вирішуючи спір в межах заявлених
позовних вимог, суд вважає, що позов
підлягає до задоволення, виходячи з
таких мотивів.

В судовому засіданні встановлено, що
житлові приміщення Львівського
національного університету на АДРЕСА_1
належать Львівській обласній раді, що
стверджується свідоцтвом про право
власності на нерухоме майно від 03
березня 2011 року та витягом про державну
реєстрацію прав № 29219896 від 07 березня 2011
рокую

Згідно з технічним паспортом виданим
ЛОДК "БТІ та ЕО" на приватизовану
квартиру АДРЕСА_1 від 04 вересня 2000 року
приміщення пл. 81,5 кв.м. першого поверху
за номерами 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8 мають окремий
вхід, ванну, санвузол.

Відповідно до нотаріально засвідченої
заяви ОСОБА_4 від 24.07.2013 року вселення в
дану квартиру проводилося згідно
спільного рішення адміністрації та
профспілкового комітету обласного
відділу освіти. 7 квітня 1983 року ОСОБА_1
та ОСОБА_2 отримали постійну прописку
за місцем проживання по вулиці
Антоновича (колишня Волгоградська)
АДРЕСА_1. Таким чином, позивачі займають
приміщення квартири законно .

З квитанцій до прибуткового касового
ордеру вбачається, що відповідачі
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, здійснювали
оплату за проживання у спірній
квартирі.

З довідки Львівського національного
університету від 21 серпня 2012 року № 78
та копій паспортів позивачів
вбачається, що у спірній квартирі
АДРЕСА_1 позивачі проживають 1983 року.
При цьому ОСОБА_3 проживає у спірній
квартирі з часу свого народження.

На квартирному обліку родина ОСОБА_1
перебуває з 09.02.1976 року за №2315, що
підтверджується довідкою №14/768 від
11.12.2002 року Управління
житлово-комунального господарства
Львівської міської ради.

У відповідності до листа обласного
комунального підприємства Львівської
обласної ради "Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки"
від 15 січня 2013 року інформація щодо
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна за ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
ОСОБА_3 в бюро відсутня.

Відповідно до ст. З Конституції України
людина, її життя і здоров'я, честь і
гідність, недоторканність і безпека
визнаються в Україні найвищою
соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість
діяльності держави. Держава відповідає
перед людиною за свою діяльність.
Утвердження і забезпечення прав і
свобод людини є головним обов'язком
держави.

Стаття 47 Конституції України визначає,
що кожен має право на житло. Держава
створює умови, за яких кожний
громадянин матиме змогу побудувати
житло, придбати його у власність або
взяти в оренду.

Громадянам, які потребують соціального
захисту, житло надається державою та
органами місцевого самоврядування
безоплатно або за доступну для них
плату відповідно до закону.

Ніхто не може бути примусово
позбавлений житла інакше як на
підставі закону за рішенням суду.

Згідно з ст. 48 Конституції України
кожен має право на достатній життєвий
рівень для себе і своєї сім'ї, що
включає достатнє харчування, одяг,
житло.

У відповідності до ст. 8 Конституції
України в Україні визнається і діє
принцип верховенства права. В статті 9
визначено, що чинні міжнародні
договори, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України, є
частиною національного законодавства
України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 8 ЦПК України
суд вирішує справи відповідно до
Конституції України, законів України
та міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України.

Згідно з ст.17 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику Суду як
джерело права.

У відповідності до статті 8 Конвенції
"Про захист прав людини і
основоположних свобод" від 4 листопада
1950 року, яка ратифікована Україною 17
липня 1997 року та набула чинності 11
вересня 1997 року кожен має право на
повагу до свого приватного і сімейного
життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть
втручатись у здійснення цього права, за
винятком випадків, коли втручання
здійснюється згідно із законом і є
необхідним у демократичному
суспільстві в інтересах національної
та громадської безпеки чи економічного
добробуту країни, для запобігання
заворушенням чи злочинам, для захисту
здоров'я чи моралі або для захисту прав
і свобод інших осіб.

Рішенням Європейського суду з прав
людини в справі "Кривіцька та
Кривіцький проти України" від 2 грудня
2010 року (заява № 30856/03) пунктом 44 судом
встановлено, що втручання у право
заявника на повагу до його житла має
бути не лише законним, але й "необхідним
у демократичному суспільстві". Інакше
кажучи, воно має відповідати "нагальній
суспільній необхідності", зокрема бути
співрозмірним із переслідуваною
законною метою (див. рішення у справі
"Зехентнер проти Австрії", заява № 20082/02,
п. 56, ECHR 2009-...). Концепція "житла" має
першочергове значення для особистості
людини, самовизначення, фізичної та
моральної цілісності, підтримки
взаємовідносин з іншими, усталеного та
безпечного місця в суспільстві (див.
рішення від 27 травня 2004 р. у справі
"Коннорс проти Сполученого
Королівства", заява № 66746/01, п. 82). Суд
надає особливої ваги процесуальним
гарантіям, наданим особі в процесі
прийняття рішення (див. рішення у
справі "Зехентнер проти Австрії",
зазначене вище, п. 60). Зокрема, навіть
якщо законне право на зайняття
приміщення припинено, особа вправі
мати можливість, щоб співрозмірність
заходу була визначена незалежним судом
у світлі відповідних принципів статті 8
Конвенції (див., серед багатьох інших
джерел, рішення від 9 жовтня 2007 р. у
справі "Станкова проти Словаччини",
заява № 7205/02, пункти 60 - 63; зазначене
вище рішення в справі "МакКенн проти
Сполученого Королівства", п. 50; рішення
від 15 січня 2009 р. у справі "Косіч проти
Хорватії", заява № 28261/06, пункти 21 - 23; та
рішення від 22 жовтня 2009 р. у справі
"Пауліч проти Хорватії", заява № 3572/06,
пункти 42 - 45). Відсутність обґрунтування
в судовому рішенні підстав
застосування законодавства, навіть
якщо формальні вимоги було дотримано,
може серед інших факторів братися до
уваги при вирішенні питання, чи
встановлено справедливий баланс
заходом, що оскаржується (див., mutatis
mutandis, рішення у справі "Беєлер проти
Італії" [ВП], заява № 33202/96, п. 110, ECHR 2000-1).

Суд вважає, що заявників було
позбавлено адекватних процесуальних
гарантій у процесі прийняття рішення
щодо їхнього права на житло.

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 1983 року, а ОСОБА_3 з
народження проживають в спірній
квартирі, що стверджується матеріалами
справи, іншого нерухомого майна у
власності позивачів немає, а відтак в
них відсутнє інше постійне місце
проживання, окрім спірної квартири. За
проживання у спірній квартирі позивачі
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_3 сплачують
відповідні кошти, що стверджується
квитанціями про сплату. Окрім цього,
представником відповідача не
заперечувався факт сплати таких
коштів.

14.06.2001 р. Франківським РВ ЛМУ УМВС
України у Львівській області ОСОБА_3
був документований паспортом
громадянина НОМЕР_1 згідно якого місцем
прописки є АДРЕСА_1.

11.02.2000 р. Франківським РВ ЛМУ УМВС
України у Львівській області ОСОБА_1
була документована паспортом
громадянина НОМЕР_2 згідно якого місцем
прописки є АДРЕСА_1.

06.11.2002 р. Франківським РВ ЛМУ УМВС
України у Львівській області ОСОБА_2
був документований паспортом
громадянина НОМЕР_3 згідно якого місцем
прописки є АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.9 ЖК України, державою
гарантується право на житло лише за
однією підставою - громадянство. Місцем
здійснення цього права - є місце
постійного проживання громадянина
держави.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.344 ЦК України,
особа яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років, набуває права
власності на це майно (набувальна
давність). Право власності за
набувальною давністю на нерухоме майно
набувається за рішенням суду.

Відповідно до п.6 узагальнень Вищого
спеціалізованого суду України №
24-150/0/4-13 від 28.01.2013 "Про практику
застосування судами законодавства під
час розгляду цивільних справ про
захист права власності та інших
речових прав", для набуття права
власності на нерухоме майно,
транспортні засоби, цінні папери
перебігу строку набувальної давності
недостатньо. Умови набувальної
давності підтверджуються судовим
рішенням. Давнісний володілець повинен
довести факти добросовісності,
відкритості, безперервності і
тривалості свого володіння.

Добросовісність як одна із загальних
засад цивільного судочинства означає
фактичну чесність суб'єктів у їх
поведінці, прагнення сумлінно
захистити цивільні права та
забезпечити виконання цивільних
обов'язків. При вирішенні спорів про
набувальну давність суд має врахувати
добросовісність саме на момент
передачі позивачу майна (речі), тобто на
початковий момент, який буде
включатися в повний строк давності
володіння, визначений законом. Позивач,
як незаконний володілець, протягом
всього часу володіння майном повинен
бути впевнений, що на це майно не
претендують інші особи, і він отримав
це майно з підстав, достатніх для того,
щоб мати право власності на нього.

Враховуючи наведене та те, що спірна
квартира використовувалась для
проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_3
понад тридцяти років, враховуючи право
позивачів на житло закріплене
Конституцією України, виходячи з
принципу співрозмірності із
переслідуваною законною метою
визначеному в рішенні Європейського
суду з прав людини в справі "Кривіцька
та Кривіцький проти України" від 2
грудня 2010 року (заява № 30856/03, яке набуло
статусу остаточного 2 березня 2011 року),
суд вважає за необхідне задоволити
вимоги позивачів у визнанні права
власності на спірну квартиру за
набувальною давністю, адже в останніх
іншого житла у власності чи постійному
користуванні немає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-61, 86, 88, 208, 209, 212-215
ЦПК України, п.1 ч.1, п.4 ст.344 ЦК України,
ст.124 Конституції України, суд -

ВИРІШИВ:

позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_3 право
власності за набувальною давністю на
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 81, 5
м.кв., яка складається з трьох кімнат
позначених на плані цифрами 2-пл.15,5м.кв.;
3-пл.15,6м.кв.; 6-пл.22,5м.кв; кухні позначеної
на плані цифрою 7-пл.11,7м.кв.; коридору
позначеного на плані цифрою 1-пл.7,7м.кв.;
коридору позначеного на плані цифрою
8-пл.5,5м.кв.; ванної кімнати позначеної
на плані цифрою 5-пл.2,0 м.кв.; вбиральні
позначеної на плані цифрою 4 -пл.1,0 м.кв.,
підвалу пл.9,6 м.кв.

Зобов'язати Реєстраційну службу
Львівського міського управління
юстиції (відділ державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно)
провести реєстрацію квартири АДРЕСА_1,
загальною площею 81, 5 м.кв в єдиному
державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Мартинишин М.О.