Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц778/3455/14
Головуючий у 1 інстанції:
Суддя-доповідач: Стрелець
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2014 р.
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізькій області у складі:

головуючого Савченко О.В.,

суддів
Стрелець Л.Г.,

Гончар М. С.

при секретарі:
Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» в особі представника
Шуліки Аліни Володимирівни на рішення
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 12 червня 2014 року у справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за договором про
відкриття картрахунку, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4
про стягнення заборгованості за
договором про відкриття картрахунку.

В обґрунтування позову зазначало, що
відповідно до укладеного договору від
12.07.2006 року відповідач отримав кредит у
розмірі 2 800 грн. 00 коп. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36,00%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом.

Відповідач свої зобов'язання за
кредитним договором своєчасно та
належним чином не виконує, в результаті
чого станом на 28.02.2014 року утворилась
заборгованість в сумі 38 124 грн. 58 коп.,
яка складається з: 6 993 грн. 74 коп. -
заборгованість за кредитом, 28 839 грн. 19
коп. - заборгованість по процентам за
користування кредитом, 500 грн. 00 коп. -
штраф (фіксована частина), 1 791 грн. 65 коп.
- штраф (процентна складова).

Посилаючись на зазначені обставини
просило суд стягнути з відповідача
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 38 124 грн. 58 коп. та судові
витрати по справі.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 12 червня 2014 року в позові
відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» в особі представника
Шуліки А.В. зазначає, що рішення
ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
тому просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково
з наступних підстав.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог, керувався положеннями
ст. ст. 257,259 ЦК України, та дійшов
висновку про пропуск позивачем
загального строку позовної давності.

Проте з такими висновками погодитись
не можна, оскільки суд неправильно
застосував ст. 261 ЦК України.

Визначення поняття зобов'язання
міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.
Відповідно до цієї норми зобов'язання -
це правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626
ЦК України ).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
( ч.1 ст. 530 ЦК України ).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України
).

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору. Закінчення строку договору
не звільняє сторони від
відповідальності за його порушення,
яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до ст. ст. 1049,1050 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином

Наслідки прострочення позичальником
повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК
України. Якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2
ст. 1050 ЦК України ).

Пред'являючи позов, банк посилався на
те, що на порушення умов договору
позичальник взяті на себе зобов'язання
не виконував, передбачені умовами
договору платежі вносив нерегулярно,
останній платіж вніс 14.08.2008 року, у
зв'язку із чим станом на 28 люте 2014 року
має заборгованість за кредитом - 6993,74
грн.; по процентам за користування
кредитом - 28839,19 грн, а також штрафи - 500
грн. - штраф ( фіксована частина); 1791,65
грн. - штраф ( процентна складова).

Із матеріалів справи вбачається, що 12
липня 2006 року банк надав ОСОБА_4 кредит
у вигляді встановленого кредитного
ліміту в сумі 2800,00 грн. на платіжну
картку зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 36%
річних на залишок заборгованості.

В заяві про відкриття банківського
рахунку і отримання кредитної картки
передбачено щомісячне погашення
заборгованості по кредиту у розмірі 3%
від залишку заборгованості. Погашення
кредиту здійснюється шляхом
поповнення рахунку готівкою або у
безготівковому порядку(а.с.8).

Згідно зі ст. ст. 256,257 ЦК України,
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

Згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України строк
виконання кожного щомісячного
зобов'язання спливає у відповідне
число останнього місяця строку.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України ).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України
).

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України ).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Отже, аналізуючи умови договору сторін
та зміст зазначених правових норм, слід
дійти висновку про те, що у випадку
неналежного виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором,
позовна давність за вимогами кредитора
про повернення кредитних коштів та
процентів за користування кредитом,
повернення яких відповідно до умов
договору визначено періодичними
щомісячними платежами, повинна
обчислюватися з моменту настання
строку погашення чергового платежу.

Аналогічні висновки містяться у
постанові Верховного Суду України від 6
листопада 2013 року у справі №6-116 цс13.

Оскільки умовами договору встановлені
окремі самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення строку
його погашення.

Після 14.08.2008 року відповідач кредит не
погашав.

Як зазначалося вище, сторони
встановили виконання зобов'язань
внесенням щомісячних платежів у
розмірі 3% від залишку заборгованості,
останній платіж нарахований за лютий
2014 року.

У той час з вимогами про стягнення
заборгованості за кредитом банк
звернувся 24 березня 2014 року, включивши
до позовних вимог всю заборговану суму,
строк сплати якої сплинув за три роки
до пред'явлення позову.

Вимоги банку про стягнення з
відповідача заборгованості, що
існувала станом на 28.03.2011 року,
задоволенню не підлягають за пропуском
позовної давності.

В порушення вимог ст. 212 ЦПК України суд
також не дав оцінку розрахунку банку на
предмет його відповідності умовам
договору та вимогам ст.ст. 525,526,629 ЦК
України.

Таким чином, станом на 28.02.2014 року, як
просив банк, та в межах позовної
давності, яка складає три роки, з
відповідача на користь банку підлягає
стягненню заборгованість за тілом
кредиту в сумі 439,24 грн., заборгованість
за процентами 14921,19 грн. (36% річних ),
штраф в сумі 500 грн. ( фіксована складова
) та 768,02 - процентна складова.

Доводи відповідача про відмову у
позові у повному обсязі ґрунтується на
помилковому обчисленні позовної
давності з дати, указаної на картці.
Сторони узгодили в самій заяві
погашення кредиту не в межах строку дії
картки, а щомісячними платежами у
розмірі 3% від залишку заборгованості.

Судовий збір сплачений за позов
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача в мінімальному
розмірі, передбаченому ст. 4 Закону
України „Про судовий збір", у
відповідності до ст.88 ЦПК України в
сумі 365 грн.40 коп.

З огляду на викладене, рішення суду на
підставі п.4 ст.309 ЦПК України підлягає
скасуванню із ухваленням нового
рішення про часткове задоволення
позову.

Керуючись ст.ст.307,309 ЦПК України,
колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» в особі представника
Шуліки Аліни Володимирівни
задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 12 червня 2014 року в цій
справі скасувати, та ухвалити нове
рішення наступного змісту:

Стягнути з ОСОБА_4, ІПН НОМЕР_1 на
користь ПАТ КБ "ПриватБанк" рах. № 3111 заборгованість у
розмірі 16628 грн. 45 коп., з яких
заборгованість за кредитом - 439,24 грн.,
заборгованість за відсотками - 14921,19
грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн.,
штраф (процентна складова) - 768,02 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 ІПН НОМЕР_1 на
користь ПАТ КБ "ПриватБанк" рах. №
0001 судові витрати у розмірі 365
грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: