Справа № 265/4117/14-ц
Провадження № 2/265/1979/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2014 року
місто
Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Адамової Т. С.,

при секретарі - Федоровій А.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Маріуполі
Донецької області цивільну справу за
позовом Маріупольської міської ради до
ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору,
- Відділ реєстраційної служби
Маріупольського міського управління
юстиції про визнання правочину
недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

26.06.2014 року позивач Маріупольська
міська рада (надалі - Міська рада)
звернувся до Орджонікідзевського
районного суду м.Маріуполя Донецької
області із позовом до ОСОБА_2, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору Відділ
реєстраційної служби Маріупольського
міського управління юстиції (надалі -
Реєстраційна служба) про визнання
правочину недійсним.

В обгрунтування своїх позовних вимог
Міська рада зазначила, що 16 січня 2001
року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено
договір купівлі - продажу квартири
АДРЕСА_1 (надалі - квартира), якій було
посвідчено приватним нотаріусом
ОСОБА_4 та зареєстровано в реєстрі за
№74 (надалі - Договір). 03 грудня 2009 року
комунальним підприємством
«Маріупольське бюро технічної
інвентаризації» на підставі Договору
було видано витяг про державну
реєстрацію права власності на нерухоме
майно за №24669684.

12.02.2010 року заочним рішенням
Орджонікідзевського районного суду
м.Маріуполя у справі №2-1035/10 Договір
було визнано дійсним та визнано право
власності на квартиру за ОСОБА_2 Згодом,
вказане рішення Орджонікідзевського
районного суду м.Маріуполя у справі
№2-1035/10 було скасовано. Так як, під час
досудового слідства за кримінальною
справою №16-960 прокуратурою м.Маріуполя
було встановлено, що для оформлення
Договору, паспорт наданий відповідачем
ОСОБА_2 мав ознаки підроблення та на
момент розгляду справи ОСОБА_3 помер.

З інформаційної довідки комунального
підприємства «Маріупольське бюро
технічної інвентаризації» від 24.12.2013
року вбачається, що першим та єдиним
власником квартири був відповідач
ОСОБА_2 Вважає, що вказаний доказ
свідчить про відсутність правових
підстав у ОСОБА_3 для відчуження
нерухомого майна, оскільки за ним не
було зареєстровано право власності на
спірну квартиру. Крім того, згідно з
інформацією Донецького обласного
державного нотаріального архіву,
Договір нотаріально не посвідчувався,
що є беззапаречною підставою для
визнання його недійсним. Посилаючись,
зокрема на ст.ст.203, 215, 216, 220 Цивільного
кодексу України (надалі - ЦК України),
просила визнати договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від
16.01.2001 №74 недійсним; скасувати рішення
про державну реєстрацію договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від
16.01.2001 №74 від 03.12.2009; скасувати рішення
державну реєстрацію рішення
Орджонікідзевського районного суду
м.Маріуполя від 12.02.2010 №2-1035/10 від 02.03.2010.

Під час судового засідання,
представник Міської ради Васильєв В.О.,
що діє на підставі довіреності,
підтримав позовні вимоги в повному
обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у призначений час в
судове засідання не з'явився, про
причини своєї неявки суд не повідомив,
хоча про місце і час судового розгляду
справи був повідомлений належним
чином. У зв'язку з цим, суд вважає, що
відповідач ОСОБА_2 не з'явився до
судового засідання без поважних причин
та розглядає справу на підставі
наявних у ній доказів.

Представник третьої особи Сайгаченко
О.А., під час судового засідання, проти
позовних вимог не заперечував та
пояснив, що згідно з п.41 Порядку ведення
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затвердженого
Постановою кабінету Міністрів України
№1141 від 26.11.2011 р. та п.2.6 Порядку
прийняття і розгляду заяв про внесення
змін до записів, внесення записів про
скасування державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень та скасування записів
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затверджених наказом
Мінюсту України від 12.12.2011 року №3502/5,
Державний реєстратор вносить записи до
Державного реєстру прав про скасування
державної реєстрації прав у разі
скасування на підставі рішення суду
рішення державного реєстратора про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень.

Суд, заслухавши пояснення
представників позивача та третьої
особи, дослідивши письмові матеріали
справи, оцінивши у сукупності надані
докази, приходить до висновку, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.10, ч.1 ст.60
Цивільного процесуального кодексу
України (надалі - ЦПК України), кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Стаття 57 ЦПК України передбачає, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Згідно з ч.2 ст.60 ЦПК України, докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 16 січня 2001 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено
договір купівлі - продажу квартири
АДРЕСА_3 (а.с.5). Як вбачається з тексу
вказаного Договору, цього ж дня цей
договір було посвідчено приватним
нотаріусом Маріупольського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 та
зареєстровано в реєстрі за №74.

Відповідно до ч.1 ст.227 Цивільного
кодексу Української РСР 1963 року (надалі
- ЦК УРСР 1963 року), що діяла на час
укладання Договору, договір
купівлі-продажу жилого будинку повинен
бути нотаріально посвідчений, якщо
хоча б однією з сторін є громадянин.
Недодержання цієї вимоги тягне
недійсність договору (стаття 47 цього
Кодексу).

Згідно з ч.1 ст.39 Закону України «Про
нотаріат», у редакції, що діяла на час
укладання Договору (надалі - Закон про
нотаріат), порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами та
посадовими особами виконавчих
комітетів сільських, селищних, міських
Рад народних депутатів встановлюється
цим Законом та іншими актами
законодавства України.

В силу вимог ч.1 ст.48 Закону про
нотаріат, при посвідченні угод на них
вчинялися посвідчувальні написи, а
частина 1 ст.52 Закону про нотаріат,
передбачала, що усі нотаріальні дії,
вчинені нотаріусами чи посадовими
особами виконавчих комітетів
сільських, селищних, міських Рад
народних депутатів, реєструються в
реєстрах нотаріальних дій.

З листа Донецького обласного
державного нотаріального архіву
№3030/01-12 від 30.12.2013 року вбачається, що за
їх даними, договір купівлі - продажу
квартири приватним нотаріусом
Маріупольського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 16.01.2001 р.
від імені ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_3 не
посвідчувався (а.с.12).

Таким чином, суд приходить до висновку,
що нотаріальна форма при укладанні
Договору була недодержана.

Відповідно до ч.1 ст.47 ЦК УРСР 1963 року,
нотаріальне посвідчення угод
обов'язкове лише у випадках, зазначених
у законі. Недодержання в цих випадках
нотаріальної форми тягне за собою
недійсність угоди з наслідками,
передбаченими частиною другою статті 48
цього Кодексу.

Таким чином, суд вважає, що позовна
вимога про визнання договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від
16.01.2001 №74 недійсним є обгрунтованою та
підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про скасування
рішень про державну реєстрацію
Договору та про державну реєстрацію
рішення Орджонікідзевського районного
суду м.Маріуполя від 12.02.2010 №2-1035/10 від
02.03.2010 то суд виходить з наступного.

З інформаційної довідки з Реєстру прав
власності на нерухоме майно №36917959 щодо
квартири АДРЕСА_4 вбачається, що 03.12.2009
року була проведена державна
реєстрація права власності
відповідача ОСОБА_2 на вказану
квартиру. Підставою для реєстрації був
Договір (а.с.8).

Виходячи з того, що Договір визнаний
судом недійсним, то цей Договір не може
бути підставою для державної
реєстрації права власності.

Крім того, з вказаної інформаційної
довідки також вбачається, що 02.03.2010 року
було прийнято рішення про державну
реєстрацію права власності
відповідача ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_4
на підставі рішення
Орджонікідзевського районного суду
м.Маріуполя від 12.02.2010 №2-1035/10.

Проте, вказане рішення
Орджонікідзевського районного суду
м.Маріуполя згодом було скасоване на
підставі ухвали Орджонікідзевського
районного суду м.Маріуполя від 08.02.2011
року у справі №2-п-13/11. Отже, й рішення
Орджонікідзевського районного суду
м.Маріуполя від 12.02.2010 №2-1035/10 також не
може бути підставою для державної
реєстрації права власності.

Таким чином, враховуючи, що попередні
підстави для державної реєстрації
права власності відповідача ОСОБА_2
відпали, а доказів про інші чинні
підстави не надано, суд вважає, що
рішення про державну реєстрацію права
власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_4
підлягають скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209, 212, 214-215, 223 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Маріупольської міської
ради до ОСОБА_2, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору Відділ реєстраційної
служби Маріупольського міського
управління юстиції про визнання
правочину недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від
16.01.2001 №74.

Скасувати рішення від 03.12.2009 року про
державну реєстрацію прав на підставі
договору купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_2 від 16.01.2001 №74.

Скасувати рішення від 02.03.2010 року про
державну реєстрацію прав на підставі
рішення Орджонікідзевського районного
суду м.Маріуполя від 12.02.2010 №2-1035/10.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, а також особи, які не
брали участі у справі, якщо суд вирішив
питання про їх права та обов'язки, мають
право оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається Апеляційному суду Донецької
області через Орджонікідзевський
районний суд міста Маріуполя Донецької
області протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
Т.С. Адамова