Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1954/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Замша О. В.
Доповідач Карпенко О. Л.
УХВАЛА

іменем України

22.07.2014року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області в складі:

головуючого - Карпенка О.Л.,

суддів -
Савченко С.О., Суржика М.М.,

за
участю секретаря - Савченко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» про
визнання договору недійсним за
апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» на рішення
Бобринецького районного суду
Кіровоградської області від 4 червня 2014
року,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року ПАТ КБ "ПриватБанк"
звернувся з вказаним позовом до ОСОБА_2
Позивач просив стягнути з відповідача
на його користь 24 703 грн. 34 коп.
заборгованості за кредитним договором
від 19 листопада 2007 року № б/н. Позовні
вимоги обґрунтовано тим, що між
сторонами по справі укладено вказаний
договір і відповідач отримав кредит у
сумі 3000 грн. шляхом встановлення
кредитного ліміту на платіжну картку і
зобов'язаний повернути його та
сплатити проценти за користування
кредитом у сумі 24% річних на суму
залишку заборгованості. Відповідач не
виконує свої зобов'язання перед банком
за вказаним договором і станом на 22
листопада 2013 року мав заборгованість,
яка складається із заборгованості по
поверненню кредиту у сумі 3000 грн. 00 коп.,
заборгованості по сплаті процентів у
сумі 12385 грн. 80 коп., заборгованості по
комісії у сумі 7665 грн. 00 коп., штрафів у
сумі 500 грн. і 1152 грн. 54 коп.

Відповідач пред'явив до позивача
зустрічний позов про визнання
недійсним кредитного договору від 19
листопада 2007 року, укладеного між ним і
ЗАТ КБ «ПриватБанк». В обґрунтування
позову послався на те, що він ніколи не
укладав цей договір з позивачем, текст
договору підписано не ним, а невідомою
йому особою.

Рішенням Бобринецького районного
суду Кіровоградської області від 4
червня 2014 року в задоволенні
первісного позову відмовлено повністю,
а зустрічний позов задоволено. Суд
визнав недійсним кредитний договір від
19 листопада 2007 року, укладений між ЗАТ
КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 а також
стягнув із ПАТ КБ «ПриватБанк» на
користь ОСОБА_2 компенсацію понесених
ним судових витрат - 1542 грн. 24 коп..

Не погоджуючись з рішенням суду,
позивач подав апеляційну скаргу у якій
просить скасувати оскаржуване рішення
і ухвалити нове рішення про
задоволення його позовних вимог до
відповідача у повному обсязі та
відмову в задоволенні зустрічного
позову. Скаргу обґрунтовано тим, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
порушенням принципів процесуального
права, задовольнивши зустрічний позову
на підставі єдиного доказу - висновку
почеркознавчої експертизи, яка
проведена з порушенням норм
процесуального права, а саме: експерту
надані на дослідження вільні зразки
підпису відповідача у кількості 6
документів, в той час, як Інструкцією
про призначення та проведення судових
та експертних досліджень передбачено
надання не менше 15 документів. Надані
зразки не відповідають досліджуваному
документу за формою і призначенням. Не
відповідають вимогам Інструкції і
умовно-вільні зразки підпису
відповідача.

Відповідач письмові заперечення на
апеляційну скаргу не надав.

В судовому засіданні представник
позивача, Науменко В.В., підтримав
доводи апеляційної скарги і додатково
пояснив на питання суду, що фактично
платіжна кратка відповідача не
видавалася так, як вона є віртуальною.
Грошові кошти через касу банку
відповідач також не отримував. Право
заявити клопотання про призначення
повторної експертизи йому зрозуміле,
але такого клопотання позивач не
заявляє.

Відповідач, повідомлений належним
чином про час та місце розгляду справи,
особисто в судове засідання не
з'явився.

Представник відповідача, ОСОБА_5,
доводи апеляційної скарги не визнав і
просив відмовити в її задоволені.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню.

З матеріалів справи вбачається, що
на підставі поданої 19 листопада 2007 року
від імені ОСОБА_2 до ЗАТ КБ
«ПриватБанк», правонаступником якого
являється позивач по справі, було
укладено кредитний договір, згідно
умов якого банк надав кредит у сумі 3000
грн. 00 коп. шляхом встановлення
кредитного ліміту.

За умовами договору на ОСОБА_2
покладено зобов'язання повернути
кредит, сплатити відсотків за
користування кредитом у розмірі 2 % на
місяць на суму залишку заборгованості
за кредитом, щомісячну комісію - 3,5%.

За змістом заяви позичальника
ознайомлено з Умовами і правилами
надання банківських послуг та Тарифами
банку. При цьому від його імені
підписано лише заяву від 19 листопада 2007
року, а Умовами і правила надання
банківських послуг і Тарифами, які
встановлені банком, від імені
відповідача по справі не підписано.

У зв'язку з невиконанням умов цього
договору станом на 22 листопада 2013 року
утворилася заборгованість у розмірі
24703 грн. 34 коп., яка складається із
заборгованості по поверненню кредиту у
сумі 3000 грн. 00 коп., заборгованості по
сплаті процентів у сумі 12385 грн. 80 коп.,
заборгованості по комісії у сумі 7665
грн. 00 коп., штрафів у сумі 500 грн. і 1152
грн. 54 коп.

Згідно висновку № 374 від 30 квітня 2014
року судово-почеркознавчої експертизи,
проведеної експертом Кіровоградського
відділення Одеського
науково-дослідного інституту судових
експертиз, підтверджено, що підпис в
оригіналі заяви позичальника від 19
листопада 2007 року, складеної від імені
ОСОБА_2 на бланку ЗАТ КБ «ПриватБанк»
навпроти цифр « 19.11.2007», виконаний не
ОСОБА_2, а іншою особою ( а.с. 154- 156 ).

Відмовляючи в задоволенні
первісного позову та задовольняючи
зустрічний позов, суд першої інстанції
дійшов висновків, що відповідач довів
факт відсутності його волевиявлення,
направленого на укладення оспрюваного
договору, що відповідно до ч. 3 ст. 203, ч. 1
ст. 215 ЦК України суперечить загальним
засадам, додержання яких є необхідним
для чинності правочину і згідно ч. 1 ст.
215 ЦК України є підставою для визнання
цього правочину недійсним.

Колегія суддів погоджується з
такими висновками суду.

Відповідно до норм ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього статтею 11
цього Кодексу.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків є договори та інші
правочини.

Правочином є дія особи, спрямована
на набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 202
ЦК України).

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язку (ч. 1 ст. 626 ЦК
України).

Презумпція правомірності
правочину встановлена ст. 204 ЦК України.

Право сторони правочину оспорити
його дійсність передбачена ч. 3 ст. 215 ЦК
України

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст.203 цього
Кодексу волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216
ЦК України).

Завданнями цивільного судочинства
є справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст.
10 цього ж Кодексу).

За приписами ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Суд дав належну оцінку висновку
судової почеркознавчої експертизи.

Доводи апеляційної скарги щодо
недопустимості використання його в
якості доказу є безпідставними.

Так в апеляційній скарзі позивач
посилається на те, що всупереч п. 1.5.
Інструкції про призначення та
проведення судових експертиз та
експертних досліджень та
Науково-методичних рекомендацій з
питань підготовки та призначення
судових експертиз та експертних
досліджень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 8
жовтня 1998 року № 53/5, вільні зразки
підпису відповідача надані експерту в
недостатній кількості та не
відповідають об'єкту, який
досліджується, за формою та цільовим
призначенням.

Проте в п. 1.5. вказаної Інструкції
вказується на те, що вільні зразки по
змозі повинні відповідати об'єкту, який
досліджується, за часом виконання, за
видом матеріалів письма (папір,
олівець, кулькова ручка тощо), за формою
документа (накладні, відомості тощо), за
його змістом та цільовим призначенням,
а згідно п. 1.8. Інструкції їх кількість
по змозі повинна становити не менше ніж
на 15 документах.

Надані експерту вільні зразки
підпису ОСОБА_2 виконані ним переважно
у 2008 року, а оспорюваний кредитний
договір підписано від його імені в
листопаді 2007 року, отже проміжок часу
між виконаними порівнюваних зразків
підпису невеликим. За формою та
цільовим призначенням досліджувані
об'єкти є порівняльними так, як вільні
зразки підпису також містяться у заяві,
на бланках персональних карток та
листах відповідача. Кількість вільних
зразків підпису відповідача була
надана на 6 документах, але достатньою
для надання експертом категоричного
негативного висновку щодо належності
підпису у заяві позичальника від 19
листопада 2007 року ОСОБА_2

Підпис у нотаріально-посвідченій
довіреності відповідача від 10 січня 2014
року виконаний ним після відкриття
провадження у справі, але не у зв'язку з
її обставинами оскільки ця довіреність
стосується представництва інтересів
ОСОБА_2 в судах в цілому, а не конкретно
по вказаній справі. Отже такий зразок
підпису є умовно-вільним.

Суд дав правильну оцінку висновку
судової почеркознавчої експертизи,
чого доводи апеляційної скарги не
спростовують.

Оцінивши всі зібрані у справі
докази, правильно встановивши характер
правовідносин та вірно застосувавши
норми матеріального права, суд першої
інстанції з урахуванням встановлених
обставин справи, висновку судової
почеркознавчої експертизи, а також з
урахуванням того, що на заяві від 19
листопада 2007 року відсутній підпис
ОСОБА_2 про отримання кредитної картки,
дійшов правильного висновку, що
відповідач кредитний договір не
укладав, а тому обґрунтовано визнав цей
договір недійсним.

Оскільки недійсний договір не
створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з його недійсністю, суд
обґрунтовано відмовив у задоволенні
позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2
про стягнення кредитної
заборгованості.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а тому,
відповідно до ч. 1 ст.308 ЦПК України,
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити, а рішення
Бобринецького районного суду
Кіровоградської області від 4 червня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: