І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Єдиний унікальний номер №440/273/14-ц
Провадження № 2/440/228/2014
Буський районний суд
Львівської області у складі:
головуючого-судді - Кос І.Б.,
при секретарі - Дутка С.І.
відповідача у справі - ОСОБА_1
та його представника ОСОБА_2
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Буськ
цивільну справу за позовом ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до Андріївської сільської ради,
ОСОБА_1 про визнання права спільної
сумісної власності подружжя та
визнання заповіту недійсним,-
позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись в
суд із указаним позовом. Просять суд
визнати за ОСОБА_3 право власності на ?
частини житлового будинку в АДРЕСА_1.
Визнати за ОСОБА_4 право власності на ?
частини житлового будинку в АДРЕСА_1, в
порядку спадкування, після смерті
спадкодавця ОСОБА_6 Визнати недійсним
заповіт, складений від імені ОСОБА_6 в
користь ОСОБА_1, що був посвідчений
Андріївською сільською радою від 17
В обгрунтування позовних вимог
позивачі покликаються на те, що
спадкодавець ОСОБА_6 є їх чоловіком та
батьком, відповідно, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивачка ОСОБА_3
перебувала зі спадкодавцем в
зареєстрованому шлюбі в період з 11.01.1986
року по 10.03.2011 року. Від цього шлюбу
мають дочку ОСОБА_4. яка є позивачкою в
даній справі. Після смерті ОСОБА_6,
залишилось спадкове майно у вигляді
житлового будинку, який знаходиться в
АДРЕСА_1. Вказаний житловий будинок був
збудований колишнім подружжям за час
перебування їх в зареєстрованому
шлюбі. Однак, в подальшому позивачам
стало відомо про те, що спадкодавець
ОСОБА_6 17.06.2013 року склав заповіт в
користь свого племінника ОСОБА_1, який є
відповідачем по даній справі. Проте,
позивачі вважають оспорюваний заповіт
недійсним, оскільки переконані у тому,
що відповідач ОСОБА_1 скористався
безпорадним станом спадкодавця та
примусив його скласти такий заповіт.
Оскільки, волевиявлення спадкодавця
ОСОБА_6 на складення заповіту в користь
відповідача ОСОБА_1 було
недобровільним, просять суд вказаний
заповіт визнати недійсним у судовому
порядку. Крім цього, оскільки спірний
житловий будинок був збудований під
час шлюбу, а відтак є об'єктом спільної
сумісної власності подружжя, право на ?
частину якого має позивачка ОСОБА_3,
іншу ? частину цього будинку слід
визнати за позивачкою ОСОБА_4 в порядку
спадкування за законом, після смерті
ОСОБА_6, оскільки вона є рідною дочкою
спадкодавця, яка прийняла спадщину.
Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове
засідання не з'явилися, про причини
своєї неявки суд не повідомили, хоча
належним чином були повідомлені про
дату, час і місце судового розгляду
справи, про що в справі є їх письмові
розписки (а.с. 96-97).
Представник позивачів - адвокат ОСОБА_7
в судове засідання не з'явилась,
направивши суду письмову заяву про
відкладення розгляду справи, мотивуючи
її тим, що вона знаходиться у відпустці.
Проте, суд не приймає до уваги дану
заяву, оскільки така є необґрунтованою,
а крім цього відкладаючи розгляд
справи попереднього разу представник
позивачів погодилась із новою датою
розгляду справи, не повідомляючи суд
про будь-які перешкоди у її
відкладенні, зокрема, про плановану
Представник відповідача Андріївської
сільської ради Буського району
Львівської області за довіреністю
Кухар С.Є. направила суду письмову
заяву, в якій просить суд розгляд
справи проводити у її відсутності, а її
пояснення в ході розгляду справи взяти
до уваги. Зокрема, під час розгляду
даної справи представник відповідача
позові в частині визнання заповіту
недійсним заперечила. Суду пояснила, що
17.06.2013 року нею було посвідчено заповіт
заповіт від імені ОСОБА_6 в користь його
племінника ОСОБА_1 При цьому,
представник відповідача пояснила, що
перепитавши спадкодавця чи він не бає
заповісти своє майно рідній дочці
ОСОБА_4, на що спадкодавець відповів, що
хоче заповісти все своє майно своєму
племіннику ОСОБА_1, який його доглядає,
після чого нею було без будь-якого
тиску було посвідчено даний заповіт.
Крім цього, представник відповідача
зауважила, що спадкодавець на день
посвідчення заповіту перебував в
здоровому глузді, чітко відповідав на
поставлені запитання, а його
волевиявлення було повністю
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання
з'явився, позовні вимоги заперечив.
Суду пояснив, що він здійснював догляд
за спадкодавцем ОСОБА_6 та похоронив
його, котрий доводиться йому дядьком.
Натомість, позивачі жодної участі в
цьому не приймали. В червні 2013 року
спадкодавець повідомив відповідача, що
хоче зробити заповіт в його користь, на
що останній відповів, що він
забезпечений житлом, а у спадкодавця є
донька. Проте, спадкодавець настояв на
своєму, після чого склав оспорюваний
заповіт в користь відповідача в
Андріївській сільській раді Буського
району Львівської області. Крім того,
відповідач покликається на те, що
спірного житлового будинку не існує, а
є лише незавершене будівництво, яке
розташоване в АДРЕСА_1, процент
готовності якого становить лише 8%,
тобто на рівні фундаменту. Також,
рішенням Буського районного суду від
13.03.2014 року, котре набрало законної
сили, за відповідачем було визнано усі
права забудовника на спірне
незавершене будівництво. Тому, просить
у задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Представник відповідача ОСОБА_1 -
адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні
позовні вимоги заперечив повністю.
Вважає, заявлений позов безпідставним,
оскільки позивачі жодним чином не
довели суду обставини недійсності
заповіту, який на його думку є законним,
складений ОСОБА_6 добровільно та без
будь-якого тиску. Що стосується вимог
позивачів про визнання за ними права
власності на спірний житловий будинок,
то вважає такі безпідставними,
оскільки спірний будинок є
незавершеним та має 8% готовності, що в
силу судової практики являється
сукупністю будівельних матеріалів, а
не окремим майном. Тому, просить суд у
задоволенні заявлених вимог відмовити
повністю.

Заслухавши думку учасників судового
процесу, дослідивши матеріали та
всебічно з'ясувавши дійсні обставини
справи, суд приходить до висновку, що у
задоволенні позовних вимог слід
відмовити, виходячи з таких підстав.

Нормами статей 10, 11, 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень. Суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі. Кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України.

У судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_6 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1
проживав і був зареєстрований в
АДРЕСА_1, що стверджується наявною у
справі довідкою (а.с. 14).

17 червня 2013 року секретарем
Андріївської сільської ради Буського
району Львівської області Кухар С.Є.
було посвідчено заповіт від імені
ОСОБА_6 в користь його племінника
ОСОБА_1, за яким спадкодавець заповів
все своє майно останньому (а.с. 54).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, що
стверджується свідоцтвом про його
смерть, копія якого наявна в справі (а.с.
12).

Спадкодавець ОСОБА_6 в період з 11 січня
1986 року по 10 березня 2011 року перебував у
зареєстрованому шлюбі з позивачкою по
цій справі ОСОБА_3. Інша позивачка по
даній справі ОСОБА_4 є дочкою
спадкодавця. Наведені обставини
встановлені в рішенні Буського
районного суду Львівської області від
10.03.2011 року, котре вступило в законну
силу. Вказані висновки є обставинами,
які не підлягають доказуванню в силу
вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України.

Рішенням виконавчого комітету
Андріївської сільської ради Буського
району Львівської області від 13.11.1986
року спадкодавцю ОСОБА_6 було виділено
земельну ділянку для будівництва
індивідуального житлового будинку в
АДРЕСА_1, яка в подальшому була
перейменована на АДРЕСА_1, про що
вдачається із матеріалів даної справи
(а.с. 10, 16).

Спадкодавець ОСОБА_6 являвся головою
домогосподарства по житловому будинку
в селі Андріївка по АДРЕСА_1, 1986 року
забудови, загальною площею 46 кв.м.,
житловою площею 37 кв.м., про що
вбачається із наявної в матеріалах
справи виписки з погосподарської книги
(а.с. 13).

Натомість, як вбачається із технічного
паспорта на об'єкт незавершеного
будівництва, виданого Львівським МБТІ
та ЕО від 6.11.2013 року, предметом якого є
об'єкт незавершеного будівництва по
АДРЕСА_1, готовність даного будинку
становить 8%, а опис - бутобетон.

Окрім цього, рішенням Буського
районного суду Львівської області від
13.03.2014 року, котре вступило в законну
силу, задоволено позов ОСОБА_1, який є
відповідачем по даній справі. Так,
згідно цього судового рішення за
відповідачем ОСОБА_1 визнано усі права
забудовника на спірне незавершене
будівництво по АДРЕСА_1, після смерті
спадкодавця ОСОБА_6 (а.с. 89).

В силу вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Згідно ст. 392 ЦК України право власності
спадкоємця на спадкове майно підлягає
захисту в судовому порядку шляхом його
визнання у разі, якщо таке право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

В силу роз'яснень Пленуму Верховного
Суду України № 7 від 30 травня 2008 року
«Про судову практику у справах про
спадкування» та роз'яснення Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про судову практику розгляду
цивільних справ про спадкування» від
16.05.2013 року, в силу яких, якщо
будівництво здійснювалось згідно із
законом, то у разі смерті забудовника
до завершення будівництва його права
та обов'язки як забудовника, входять до
складу спадщини.

Натомість, в силу вимог абзацу 6 пункту
3.2 вищевказаних роз'яснень Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, норма ст. 392 ЦК не застосовуються
щодо вимог про визнання права
власності на об'єкти самочинного
будівництва (ч. 3 ст. 376 ЦК), оскільки
особа не є власником, а лише заявляє
вимогу про встановлення права
власності на об'єкт самочинного
будівництва.

При здійсненні спадкодавцем
самочинного будівництва (ч. 1 ст. 376 ЦК)
до спадкоємців переходить право
власності на будівельні матеріали,
обладнання тощо, які були використані в
процесі цього будівництва (абзац 6
пункту 3.2 Роз'яснень).

За таких обставин, оскільки спірне
незавершене будівництво не є житловим
будинком та не було зареєстроване у
встановленому законом порядку,
враховуючи рішення Буського районного
суду Львівської області від 13.03.2014 року,
котре вступило в законну силу, а тому
суд вважає заявлені вимоги про
визнання за позивачами права власності
по ? на спірний об'єкт незавершеного
будівництва безпідставними, які до
задоволення не підлягають.

Що стосується позовної вимоги про
визнання заповіту недійсним, то суд з
цього приводу констатує наступне.

Так, статтею 1218 ЦК України встановлено,
що до складу спадщини входять усі права
та обов'язки, що належали спадкодавцеві
на момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Згідно вимог ст. 1233 ЦК України
заповітом є особисте розпорядження
особи на випадок її смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила в момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

В силу п. 18 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.05.2008 року
N 8 «Про судову практику у справах про
спадкування», за позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо він був
складений особою під впливом фізичного
або психічного насильства, або особою,
яка через стійкий розлад здоров'я не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними. Для
встановлення психічного стану
заповідача в момент складання
заповіту, який давав би підставу
припустити, що особа не розуміла
значення своїх дій і (або) не могла
керувати ними на момент складання
заповіту, суд призначає посмертну
судово-психіатричну експертизу (стаття
145 ЦПК).

Однак, позивачі вважають спірний
заповіт недійсним, оскільки, на їх
думку, такий був складений
спадкодавцем ОСОБА_6 під примусом, у
зв'язку з тим, що відповідач ОСОБА_1
скористався безпорадним станом
спадкодавця та примусив його скласти
такий заповіт.

Проте, в силу норми ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

За таких обставин, оцінюючи наявні
докази в їх сукупності, суд вважає, що
при складенні ОСОБА_6 заповіту на
користь ОСОБА_1, його волевиявлення
було вільним і відповідало внутрішній
волі спадкодавця, оскільки зібрані у
справі докази не свідчать про те, що в
момент складення заповіту він не
розумів значення своїх дій і не міг
керувати ними.

Відтак, суд не знаходить правових
підстав для задоволення вказаного
позову, а тому приходить до висновку, що
у задоволенні позовних вимог слід
відмовити повністю за їх
безпідставністю та недоведеністю.

Ураховуючи викладене, на підставі
ст.ст. 15, 16, 225, 316, 376, 392, 1216, 1218, 1220, 1221, 1223,
1235, 1268-1270 ЦК України, керуючись ст.ст. 8,
10, 58, 60, 61, 212, 215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до Андріївської сільської ради,
ОСОБА_1 про визнання права спільної
сумісної власності подружжя та
визнання заповіту недійсним -
відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку статті 223 ЦПК України та може
бути оскаржене в апеляційному порядку
до апеляційного суду Львівської
області, через Буський районний суд,
шляхом подачі в 10-денний строк з дня
отримання копії рішення, апеляційної
скарги.

Суддя:
І. Б. Кос