У Х В А Л А

іменем україни

16 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мартинюка В. І.,

суддів: Карпенко С. О.,
Остапчука Д. О.,

Наумчука М. І.,
Ступак О. В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
визнання права власності на спадкове
майно, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від
31 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 20 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4, у
якому з урахуванням уточнень просив
визнати за ним у порядку спадкування за
законом після смерті свого батька
ОСОБА_5 право власності на 2/3 частини
квартири АДРЕСА_1.

Посилався на те, що він у
встановлений законом строк подав до
нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини, проте нотаріус
відмовляє йому у видачі свідоцтва про
право на спадщину, оскільки
відповідачка не надала оригіналу
правовстановлюючого документа на
спадкове майно.

Рішенням Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 31 березня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 20 травня 2014 року, позов
задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності
на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1
у порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_5

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, ухвалені у
справі судові рішення просить
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає частковому задоволенню на
таких підставах.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції,
з висновками якого погодився і
апеляційний суд, виходив із того, що
оскільки позивач у встановлений
законом строк подав до нотаріальної
контори заяву про прийняття спадщини,
то відмова нотаріуса у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом є необґрунтованою. З огляду на
таке позивач може захистити своє право
у обраний ним спосіб, шляхом визнання
за ним права власності на спірну
квартиру у порядку спадкування за
законом.

Проте з такими висновками судів
повністю погодитись не можна з огляду
на наступне.

Судами встановлено, що ОСОБА_5 був
власником квартири АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер.

Із листа Першої Івано-Франківської
державної нотаріальної контори від 31
жовтня 2013 року № 4085/02-14/1, адресованого
позивачеві, вбачається, що заява ОСОБА_3
про прийняття спадщини після смерті
спадкодавця ОСОБА_5 нотаріусом була
отримана 25 червня 2012 року. У зв'язку з
тим, що ОСОБА_3 пропущений строк для
подачі заяви про прийняття спадщини на
майно, яке належить померлому ОСОБА_5,
та за відсутності доказів про фактичне
прийняття ним спадщини на підставі ч. 3
ст. 1268 ЦК України, позивачу було
рекомендовано звернутися до суду для
визначення додаткового строку для
подання заяви про прийняття спадщини
(а. с. 84).

У той же час, із позовної заяви
ОСОБА_3 вбачається, що останній
звернувся до суду з вимогами про
визнання за ним у порядку спадкування
за законом після смерті ОСОБА_5 права
власності на 2/3 частини спірної
квартири. Вимоги про визначення
додаткового строку для подання заяви
до нотаріуса про прийняття спадщини
позивачем не заявлялися.

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи
рішення про задоволення позову, на
порушення приписів ст. ст. 212-214ЦПК
України суд першої інстанції на
зазначене уваги не звернув та не
врахував, що за відсутності
мотивованої постанови нотаріуса про
відмову ОСОБА_3 у видачі йому свідоцтва
про право на спадщину, право позивача
на спадкове майно не може бути захищено
в обраний ним спосіб.

Залишаючи рішення суду першої
інстанції без змін та вважаючи, що
позивачем не було пропущено строк для
подання заяви про прийняття спадщини,
апеляційний суд на порушення приписів
ст. 303 ЦПК України не звернув уваги на
те, що подана ОСОБА_3 заява про
прийняття спадщини була посвідчена
приватним нотаріусом 29 травня 2012 року,
тобто з пропуском встановленого
законом строку.

Висновок апеляційного суду про те,
що заява про прийняття спадщини ОСОБА_3
була здана до поштового відділення 26
травня 2012 року, тобто у встановлений
законом строк, не можна визнати
обґрунтованим, оскільки вчинення такої
дії раніше від складання та
посвідчення цієї заяви приватним
нотаріусом є неможливим.

Інші докази подання заяви про
прийняття спадщини у встановлений
законом строк та про фактичне
прийняття спадщини ОСОБА_3 відсутні.

З огляду на таке висновки судів про
обґрунтованість позову є передчасними.

У той же час, відповідно до ч. 3 ст. 1272
ЦК України позивач не позбавлений
можливості захистити своє право на
спадщину шляхом звернення до суду з
позовом про визначення додаткового
строку для подання заяви про прийняття
спадщини.

Порушення судами при розгляді
справи норм процесуального права (ст.
ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для її правильного
вирішення, тому ухвалені ними судові
рішення не можуть вважатись законними
і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК
України підлягають скасуванню із
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 31 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 20 травня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В. І. Мартинюк

Судді:
С. О. Карпенко

М. І. Наумчук

Д. О. Остапчук

О. В. Ступак