22-ц/775/763/2014(м)
Головуючий у 1-ій інстанції
Суддя-доповідач
У Х В А Л А

І м е
н е м У к р а ї н и

24 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого
Мироненко І.П.

суддів Ігнатоля
Т.Г., Кочегарової Л.М.,

при секретарі
Брежнєві Д.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі апеляційну
скаргу ОСОБА_3 на рішення Володарського
районного суду Донецької області від 09
квітня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до дочірнього підприємства
«Ілліч-Агро Донбас» публічного
акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча» про поновлення
строку звернення до суду, визнання
звільнення незаконним, скасування
наказу про звільнення, внесення змін у
трудову книгу, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року позивач ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом до ДП
«Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «ММК ім.
Ілліча» про поновлення строку
звернення до суду, визнання звільнення
незаконним, скасування наказу № 137 від
25 грудня 2012 року про звільнення,
поновлення на роботі, зобов'язання
відповідача внести відповідні зміни у
трудову книжку, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу за
12 місяців в розмірі 41 287, 14 гривень та
відшкодування моральної шкоди в
розмірі 15 000 гривень.

Рішенням Володарського районного суду
Донецької області від 09 квітня 2014 року
у позові ОСОБА_3 до ДП «Ілліч-Агро
Донбас» ПАТ «ММК ім. Ілліча» про
поновлення строку звернення до суду,
визнання звільнення незаконним,
скасування наказу про звільнення,
внесення змін у трудову книгу,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3
просить рішення суду скасувати,
задовольнити його позовні вимоги. При
цьому, апелянт посилається на
неповноту встановлення судом обставин,
які мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам, що призвело до
ухвалення неправильного і незаконного
рішення. Вважає, що судом невірно
зроблений висновок стосовно порушення
строків звернення до суду.

Апеляційний суд, відповідно до вимог
ст. 303 ЦПК України, з урахуванням
роз'яснень, які містяться у п. 15
постанови Пленуму Верховного Суду
України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про
судову практику розгляду цивільних
справ в апеляційному порядку»,
перевіряє рішення суду першої
інстанції в межах апеляційного
оскарження в частині відмови в
задоволенні позову у зв'язку з
пропуском строку звернення до суду,
оскільки рішення в частині висновків
суду про звільнення позивача з
порушенням порядку, передбаченого ст.
49-2 КЗпП України та відмови
відшкодування моральної сторонами не
оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача ОСОБА_3, який підтримав доводи
апеляційної скарги, заперечення
представника відповідача Танача Ю.А.,
дослідивши матеріали справи і
обговоривши доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Відповідно вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволені позову, суд
визнав, що звільнення позивача
відбулося з порушенням порядку
вивільнення працівників,
передбаченого ст. 49-2 КЗпП України,
однак позивачем пропущено строк
звернення до суду і підстав для його
поновлення судом не встановлено.

З таким висновком суду колегія суддів
не може не погодитися виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено і
це вбачається з матеріалів справи, що
згідно розпорядження № 204к від 01
листопада 2011 року позивача було
переведено на роботу в агроцех № 20 ДП
«Ілліч-Агро-Донбас) ПАТ «ММК ім.Ілліча»
на посаду механіка відділення
«Республіка».

Згідно наказу (розпорядження) № 43 від 06
березня 2013 року позивача звільнено по
скороченню штату на підставі п.1 ст. 40
КЗпП України.

Копію наказу та трудову книжку ОСОБА_3
отримав в день звільнення, 06 березня 2013
року, проте, до суду з вимогою про
поновлення на роботі позивач
звернувся за перебігом 10 місяців, 23
січня 2014 року (а.с. 1-5).

Відповідно ч.1 ст. 233 КЗпП України
працівник може звернутися із заявою
про вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
в місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

При цьому, ст. 234 КЗпП України
передбачено, що у разі пропуску з
поважних причин строків, встановлених
ст. 233 цього Кодексу, суд може поновити
ці строки.

Діюче законодавство не містить
переліку причин, які повинні
визнаватися судом поважними при
розгляді заяви про поновлення
пропущеного давностного строку. Це
питання вирішується в кожному
конкретному випадку з урахуванням всіх
обставин, які потягли за собою
несвоєчасне звернення за судовим
захистом. На практиці такими поважними
причинами вважаються: хвороба
працівника, знаходження у відрядженні
тощо.

Проте, на наявність таких обставин
позивач ОСОБА_3 не посилався.

Обчислення (перебіг) строку звернення
до суду у справах про звільнення
законодавцем пов'язується з днем
вручення наказу про звільнення або з
днем отримання трудової книжки.

Тому, колегія суддів вважає, що
посилання позивача на ту обставину, що
реально про порушення свого права він
дізнався лише в грудні 2013 року,
отримавши усну інформацію з центру
зайнятості, не може бути визнано
поважною причиною пропуску строку
звернення до суду.

До того ж, ці доводи не були
підтверджені жодними належними
доказами. Інформацію з Маріупольського
міського центру зайнятості на
підтвердження своїх вимог позивач
надав лише у березні 2014 року.

Крім того, колегія суду звертає увагу
на те, що ОСОБА_3, вважаючи своє
звільнення незаконним, ще 24 вересня 2013
року звертався до відповідача із
відповідною заявою.

Виходячи з наведеного, суд першої
інстанції, встановивши відсутність
підстав для поновлення пропущеного без
поважних причин строку, дійшов
обґрунтованого висновку про відмову в
задоволені позовних вимог ОСОБА_3 у
зв'язку з пропуском строку звернення до
суду, передбаченого ст. 233 КЗпП України.

Таким чином, переглядаючи справу
відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів не вбачає
апеляційних підстав для скасування
рішення суду першої інстанції, у
зв'язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_3
підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Володарського районного суду
Донецької області від 09 квітня 2014 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Судді: І.П. Мироненко Т.Г. Ігнатоля
Л.М. Кочегарова