УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Мазур Л.М., Макарчука М.А.,
Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом на будинковолодіння,

за касаційною скаргою ОСОБА_5 на
рішення апеляційного суду Львівської
області від 06 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2006 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_5, в якому
просив:

- визнати недійсним свідоцтво про право
на спадщину за заповітом № 1220,
видане 25 березня 2004 року
Пустомитівською державною
нотаріальною конторою Львівської
області ОСОБА_5 на спадкове майно, яке
складається із житлового будинку та
господарських будівель, розташованих
за адресою: АДРЕСА_1.

На обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що за життя ОСОБА_6, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, склала
заповіт, нотаріально посвідчений 23
травня 1997 року за реєстровим номером №
15 секретарем Чишківської сільської
ради Пустомитівського району
Львівської області Новосад О.І., яким на
випадок своєї смерті належний їй
житловий будинок заповіла ОСОБА_4

28 березня 2006 року позивач звернувся до
Пустомитівської державної
нотаріальної контори Львівської
області із заявою про прийняття
спадщини за заповітом від 23 травня 1997
року, проте отримав відмову у її
прийнятті у зв'язку з отриманням
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом після смерті ОСОБА_6 дочкою
заповідачки ОСОБА_5

Вказав, що заповіт спадкодавця ОСОБА_6
складений на ім'я відповідача 22 лютого
1982 року, а заповіт на його ім'я
складений заповідачкою 23 травня 1997
року, а тому заповіт, який було складено
пізніше, повністю скасовує попередній
заповіт.

Вважає, що прийняв спадщину шляхом
вступу в управління та володіння
спадковим майном, оскільки за життя
спадкодавця, на час смерті спадкодавця
та на теперішній час проживав та
продовжує проживати у спадковому
будинку, у зв'язку з чим просив
задовольнити позов.

Рішенням Пустомитівського районного
суду від 17 жовтня 2013 року у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 06 травня 2014 року апеляційну
скаргу ОСОБА_4 задоволено, рішення
Пустомитівського районного суду від 17
жовтня 2013 року скасовано та ухвалено
нове рішення про задоволення позову
ОСОБА_4

Визнано недійсним свідоцтво про право
на спадщину за заповітом № 1220,
видане 25 березня 2004 року
Пустомитівською державною
нотаріальною конторою Львівської
області ОСОБА_5 на спадкове майно
спадкодавця ОСОБА_6, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та яке складається із
житлового будинку та господарських
будівель в АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на неправильне
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального права та
порушення норм процесуального права,
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції і залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з огляду на
наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про відмову у задоволенні
позову ОСОБА_4, керувався положенням ст.
215 ЦК України та врахувавши роз'яснення,
викладені у п. 17 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 30
жовтня 2008 року «Про судову практику у
справах про спадкування», дійшов
висновку, що складений із порушенням
вимог щодо його форми та посвідчення
заповіт, є нікчемним, тому визнання
такого заповіту недійсним судом не
вимагається.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення першої інстанції та ухвалюючи
нове рішення про задоволення позовних
вимог, виходив із того, що у
встановленому законом порядку заповіт
від 23 травня 1997 року відповідачем не
оскаржувався, із відповідним
зустрічним позовом ОСОБА_5 не
зверталася, а висновок № 2342
судово-почеркознавчої експертизи від
23 серпня 2013 року Львівського
НДІСЕ, відповідно до якого підписи від
імені ОСОБА_6 на заповіті від 23 травня
1997 року та за отримання пенсії за
період з 1998-2002 роки виконані різними
особами (а.с. 134-136), не може відноситись
до предмету доказування у цій справі, а
тому відповідно до вимог ст. 544 ЦК УРСР
від 1963 року, заповіт ОСОБА_6 від 23
травня 1997 року скасовує попередньо
складений нею заповіт від 22 лютого
1982 року, із цих підстав спірне
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом має бути визнано недійсним.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження судом
апеляційної інстанції та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судом апеляційної
інстанції були дотримані норми
матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків суду
апеляційної інстанції, обґрунтовано
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваного рішення.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської
області від 06 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Л.М. Мазур М.А. Макарчук Т.О. Писана