Справа № 167/1116/13-ц Головуючий у 1
інстанції: Сіліч І.І. Провадження №
22-ц/773/1063/14 Категорія: 27 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого судді Данилюк В.А.,

суддів - Подолюка В.А.,
Киці С.І.,

при секретарі - Захаровій
Н.А.,

з участю: представника позивача
Місюри І.В.,

представника відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про
стягнення кредитної заборгованості за
апеляційною скаргою позивача
публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк «ПриватБанк» на
рішення Рожищенського районного суду
Волинської області від 21 травня 2014
року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Рожищенського районного суду
від 21 травня 2014 року в позові
публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк «ПриватБанк»
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач публічне
акціонерне товариство Комерційний
Банк «ПриватБанк», покликаючись на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просив оскаржуване рішення суду
скасувати і ухвалити нове рішення про
задоволення його позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь в справі, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційну скаргу слід
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін, виходячи з
наступного.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

Наслідки прострочення позичальником
повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК
України. Якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2
ст. 1050 ЦК України).

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2
ст. 549 ЦК України).

У той самий час, згідно із ст. 536 ЦК
України за користування чужими
грошовими коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором між фізичними
особами. Розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.
На відміну від процентів, які є платою
за користування чужими грошима,
неустойка є засобом забезпечення
виконання зобов'язання і одночасно
способом цивільно-правової
відповідальності.

Судом першої інстанції встановлено, що
06 березня 2008 року позивач уклав з
відповідачем ОСОБА_4 кредитний договір,
відповідно до якого позичальнику
наданий кредит у розмірі 7000,00 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 30,00 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

Відповідач ОСОБА_4 свої зобов'язання
щодо погашення кредиту не виконав і
станом на 30 червня 2013 року загальна
сума боргу за кредитним договором
згідно розрахунку заборгованості,
наданого банком, становить 22765,13 грн.,
яка складається з наступного: 6149,40 грн. -
заборгованість по кредиту; 12500,06 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 2555,43 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом; а також штрафи
відповідно до п. 8.6. Умов та правил
надання банківських послуг: 500,00 грн. -
штраф (фіксована частина); 1060,24 грн. -
штрафи (процентна складова)., і
відповідно до п. 8.6. Умов та правил
надання банківських послуг, які разом з
Заявою, Правилами користування
платіжною карткою складають Договір,
що підтверджується підписом
відповідача в Заяві (а.с.9).

Відповідно до п. 9.12. Умов та правил
надання банківських послуг договір діє
протягом дванадцяти місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього строку
жодна з сторін не проінформує іншу
сторону про припинення дії договору,
він автоматично пролонговується на той
же строк.

Пункти 6.5. та 6.6. Умов та правил надання
банківських послуг визначають, що
клієнт зобов'язаний погашати
заборгованість по кредиту, процентах
за користування ним, по перевитратах
платіжного ліміту, а також сплачувати
комісії на умовах передбачених
договором. В випадку невиконання
зобов'язань по договору клієнт
зобов'язаний на вимогу банку виконати
зобов'язання по поверненню.

Згідно п. 6.9. Умов та правил надання
банківських послуг в випадку
виникнення заборгованості по
картковому рахунку клієнт
зобов'язується погашати
заборгованість протягом 30 днів з
моменту її виникнення.

Пункт 5.2. Умов та правил надання
банківських послуг визначає, що у
випадку порушення держателем умов
цього договору банк має право вимагати
дострокового виконання боргових
зобов'язань вцілому чи у визначеній
банком частині.

Розділом 2 Умов та правил надання
банківських послуг визначено терміни
та поняття, відповідно до яких,
мінімальний обов'язковий платіж - це
розмір боргових зобов'язань держателя,
які щомісячно належать до сплати
держателем протягом строку дії картки.
Мінімальний обов'язковий платіж є
обов'язковим для держателя платіжних
карт, здійснюючих операції по
кредитній схемі.

Відповідно до п. 5.3. Правил користування
платіжною картою строк і порядок
погашення по Кредиту (кредитний ліміт,
кредитна лінія) по платіжним картам з
встановленим Мінімальним обов'язковим
платежем визначений в пам'ятці клієнта,
яка є невід'ємною частиною договору.
Платіж включає плату за користування
кредитом, передбачену тарифами, та
частину заборгованості по кредиту.

За умовами Заяви та п. 4.1. Правил
користування платіжною картою,
погашення заборгованості по кредиту
може здійснюватися шляхом внесення
коштів на карту клієнтом або шляхом
списання коштів з інших карт.

З розрахунку заборгованості
вбачається, що відповідачем у період з
28.02.2008 року по 15.07.2013 року останнє
надходження коштів платника ОСОБА_4 на
погашення кредиту було проведено 23.02.2009
року, з кінця лютого місяця 2009 року
надходження коштів припинились.

Як зазначалося вище, сторони
встановили (п. 9.12. Умов та правил
надання банківських послуг) як строк
дії договору - 12 місяців з моменту його
підписання та порядок його
пролонгації, крім того сторони
встановили порядок і строки виконання
боржником зобов'язань - внесення
щомісячних обов'язкових платежів.

Відповідно до визначеного в Заяві
порядку проведення повернення
кредитних коштів, таке повернення може
здійснюватись шляхом внесення коштів
на карту клієнтом або шляхом списання
коштів з інших карт.

Починаючи з 24.02.2009 року будь-якого
погашення ОСОБА_4 не здійснювалось.
Таким чином, моментом виникнення
заборгованості слід вважати 24.02.2009 року
і з цього часу у банку виникло право на
позов. У той час з вимогами про
повернення заборгованості за кредитом
банк звернувся 15.07.2012 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної
давності починається заново (ч. ч. 1, З
ст. 264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання
не встановлено або визначено моментом
вимоги кредитора, перебіг позовної
давності починається від дня, коли у
кредитора виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Зазначена правова позиція
сформульована у постанові Судової
палати у цивільних та господарських
справах Верховного Суду України від 06
листопада 2013 по справі № 6- 116цс1З.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку про застосовування строку
позовної давності, який банком було
пропущено і позивачем не надано
доказів поважності його пропуску, а
тому підставно відмовив останньому у
задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги позивача не
знайшли свого підтвердження під час
перегляду в апеляційному порядку
оскаржуваного рішення суду, були
предметом розгляду в суді першої
інстанції і висновків суду, викладених
в рішенні, вони не спростовують.

На підставі наведеного, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права. Підстави для
його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Рожищенського районного суду
від 21 травня 2014 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: