АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Одинака О.О., Перепелюк І.
Б.

секретар Собчук І. Ю.

за участю представника позивача
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3, в інтересах яких діє ОСОБА_4, до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» (далі - ТзОВ «Кредитні
ініціативи»), треті особи без
самостійних вимог: приватний нотаріус
Кіцманського районного нотаріального
округу ОСОБА_5, Служба у справах дітей
Кіцманської районної державної
адміністрації, про визнання договору
іпотеки недійсним за апеляційною
скаргою ТзОВ «Кредитні ініціативи» на
рішення Кіцманського районного суду
Чернівецької області від 29 травня 2014
року,

встановила:

У березні 2014 року ОСОБА_4 в інтересах
своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_2,
ОСОБА_3 звернулася до суду з названим
позовом.

Зазначала, що 07 липня 2006 року між ОСОБА_6
та АКБ «ТАС-Комерцбанк» було укладено
кредитний договір №002/0706/12-005, за яким
ОСОБА_6 надано кредит у розмірі 50000
доларів США.

Для забезпечення виконання
зобов`язання за кредитним договором
банком із ОСОБА_4 07 липня 2006 року
укладено договір іпотеки № 002/0706/12-005-Z,
посвідчений приватним нотаріусом
Кіцманського районного нотаріального
округу Чернівецької області ОСОБА_5,
предметом якого є житловий будинок,
розташований в АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що при укладенні
договору іпотеки було порушено права
малолітніх дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, які
зареєстровані та проживають у будинку,
що є предметом іпотеки, просила
вказаний договір іпотеки нерухомого
майна визнати недійсним, зобов'язати
реєстраційну службу Кіцманського
райуправління юстиції вилучити
відомості про обтяження нерухомого
майна.

Рішенням Кіцманського районного суду
Чернівецької області від 29 травня 2014
року позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір іпотеки
нерухомого майна за № 002/0706/12-005-Z від 07
липня 2006 року, укладений між
Акціонерним комерційним банком
«ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_4 і
посвідчений приватним нотаріусом
Кіцманського районного нотаріального
округу Чернівецької області ОСОБА_5

В іншій частині заявлених вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ТзОВ «Кредитні
ініціативи» просить рішення суду
першої інстанції скасувати та ухвалити
нове рішення, яким у позові відмовити.

Посилається на порушення норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги на вимог, заявлених в суді
першої інстанції, вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Задовольняючи позов в частині вимог
про визнання недійсним договору
іпотеки нерухомого майна, суд першої
інстанції виходив з обґрунтованості та
доведеності цих позовних вимог.

Такий висновок є правильним.

З матеріалів справи вбачається, що 07
липня 2006 року між ОСОБА_6 та АКБ
«ТАС-Комерцбанк», правонаступником
якого є ТзОВ «Кредитні ініціативи»,
було укладено кредитний договір №
002/0706/12-005, за яким ОСОБА_6 надано кредит у
розмірі 50 000 доларів США.

Для забезпечення виконання
зобов`язання за кредитним договором
банком із ОСОБА_4 укладено договір
іпотеки № 002/0706/12-005-Z, посвідчений
приватним нотаріусом Кіцманського
районного нотаріального округу
Чернівецької області ОСОБА_5,
предметом якого є житловий будинок,
загальною площею 137,20 кв. м., житловою
площею 53,70 кв. м., що розташований в
АДРЕСА_1.

Предмет іпотеки належить на праві
приватної власності ОСОБА_4 на підставі
рішення Кіцманського районного суду
Чернівецької області від 22 жовтня 2004
року, витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно №5696242 від 03
грудня 2004 року, виданого Кіцманським
районним бюро технічної
інвентаризації.

Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 12 Закону
України «Про основи соціального
захисту бездомних громадян та
безпритульних дітей» у редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин, неприпустимо зменшення
або обмеження прав і охоронюваних
законом інтересів дітей при вчиненні
будь-яких правочинів стосовно жилих
приміщень.

Органи опіки та піклування здійснюють
контроль за дотриманням батьками та
особами, які їх замінюють, житлових
прав і охоронюваних законом інтересів
дітей.

Згідно зі ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК
України та ст. 17 Закону України «Про
охорону дитинства» батьки не мають
права без дозволу органу опіки і
піклування укладати договір, який
підлягає нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовлятися від належних дитині
майнових прав, здійснювати розподіл,
обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

Як роз'яснив пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних у
пункті 44 постанови від 30 березня 2012
року № 5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» суди повинні виходити
із того, чи мала дитина право власності
на предмет іпотеки чи право
користування предметом іпотеки на
момент укладення договору іпотеки.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про те, що право на користування
спірним житловим будинком на час
укладення договору іпотеку мали
неповнолітні ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, які були
зареєстровані у спірному будинку та
фактично там проживали.

До такого висновку суд першої
інстанції дійшов на підставі наявних у
справі доказів, яким дав відповідну
оцінку.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Апеляційна скарга не містить доводів
на спростування згаданих встановлених
обставин справи та доказів на їх
підтвердження.

Апелянт посилається на те, що
оспорюваний іпотечний договір
укладено між ОСОБА_4 та АКБ «ТАС -
Комерцбанк», а тому ТзОВ «Кредитні
Ініціативи» не є належним відповідачем
у справі. Відповідно, на думку апелянта,
суд першої інстанції мав притягнути до
участі у справі правонаступника
первісного кредитора.

Такі доводи є необґрунтованими.

У справі встановлено, що 28 листопада 2012
року ПАТ «Сведбанк», яке є
правонаступником АКБ
«ТАС-Комерцбанк», та ТзОВ «ФК «Вектор
Плюс» уклали договір факторингу. Того ж
дня ТзОВ «ФК «Вектор Плюс» уклало
договір факторингу з ТзОВ «Кредитні
ініціативи».

Ці обставини визнаються сторонами та
їх представниками.

Право вимоги ТзОВ «Кредитні
ініціативи», як нового кредитора, до
боржника ОСОБА_6, відповідальність
якого забезпечена переданням в іпотеку
спірного майна, стверджується
повідомленнями про відступлення права
вимоги (а.с.23, 24).

В апеляційній скарзі представник
апелянта визнає, що ТзОВ «Кредитні
ініціативи» є новим кредитором та
новим іпотекодержателем за
оспорюваним договором іпотеки.

Тому доводи апелянта про те, що ТзОВ
«Кредитні ініціативи» є неналежним
відповідачем у справі є
безпідставними.

Відповідно необґрунтованими є доводи
апелянта про те, що суд першої
інстанції вирішив питання про права та
обов'язки первісного кредитора АКБ
«ТАС-Комерцбанк».

За змістом рішення суду першої
інстанції, яке оскаржується, на
правонаступника АКБ «ТАС-Комерцбанк»
жодних обов'язків не покладено, а
згідно ст. 514 ЦК України до нового
кредитора, переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Апелянтом визнається, що до ТзОВ
«Кредитні ініціативи» перейшли всі
права кредитора та іпотекодержателя.

Апелянт звертає увагу на те, що
приватний нотаріус, який брав участь у
справі заперечував проти позову й
стверджував про відсутність перешкод
для укладення оспорюваного договору.

Така правова позиція є правом
нотаріуса.

Однак на підставі наданих позивачем
доказів суд першої інстанції дійшов
висновку про доведеність по суті
позову, а доводів на спростування
такого висновку апеляційна скарга не
містить.

Апелянт посилається на невиконання
судом першої інстанції вимог частини 5
статті 1057-1 ЦПК України, відповідно до
якої, визнаючи недійсним договір
застави, який забезпечував виконання
зобов'язання позичальника за кредитним
договором, суд за заявою кредитодавця
накладає арешт на майно, яке було
предметом застави. Такий арешт
підлягає зняттю після виконання
зобов'язання повернути кредитодавцю
кошти за кредитним договором, а у разі
визнання кредитного договору
недійсним - після виконання
зобов'язання повернути кредитодавцю
кошти в розмірі, визначеному судом
відповідно до частини першої цієї
статті.

За змістом указаної норми права арешт
на майно суд може накласти лише за
заявою кредитодавця.

Проте такої заяви відповідач до суду
першої інстанції не подавав.

Можливість звернення ТзОВ «Кредитні
ініціативи» до суду з таким
клопотанням не втрачена.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не дають
підстав для його скасування чи зміни.

Колегія суддів також не вбачає підстав
для виходу за межі доводів апеляційної
скарги, як це передбачено ч. 3 ст. 303 ЦПК
України, оскільки вони відсутні.

З урахуванням наведеного та керуючись
ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України,
колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» відхилити.

Рішення Кіцманського районного суду
Чернівецької області від 29 травня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
В. В. Яремко

Судді :
О.О. Одинак

І. Б. Перепелюк