Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №279/7429/13-ц
інст. Моголівець І.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

16 липня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Галацевич О.М.

суддів
Борисюка Р.М., Широкової Л.В.,

з участю секретаря судового
засідання Ходаківської О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до прокуратури Житомирської
області, Державної казначейської
служби України про відшкодування
моральної шкоди, завданої незаконними
діями органів досудового
розслідування, прокуратури і суду,

за апеляційною скаргою прокуратури
Житомирської області,

на рішення Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 16 травня 2014 року, -

встановила:

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом, в якому, з урахуванням
уточнень від 10.11.2013 року (а.с. 12-17), просив
відшкодувати за рахунок державного
бюджету України моральну шкоду в сумі
915936,00 грн., яка була спричинена йому за
час перебування під слідством та судом
за період з 22.11.2001 року по 03.03.2004 року та
з 07.11.2008 року по 21.02.2013 року, з розрахунку
одна мінімальна заробітна плата за
кожен місяць в сумі - 97440 грн. (80
місяців х 1218 грн.); за час відбування
покарання за період з 04.03.2004 по 06.11.2008
року, з розрахунку шість мінімальних
заробітних плат за кожен місяць в сумі
818496 грн. (56 місяців х 6 х 1218). В
обґрунтування позову посилався на те,
що він тривалий час незаконно
перебував під слідством та судом,
незаконно засуджений, внаслідок чого
йому заподіяна моральна шкода. 21.02.2013
року постановою слідчого СВ
Коростенського МВ УМВС України в
Житомирській області кримінальне
провадження відносно нього закрито за
відсутністю в його діях складу
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Рішенням Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 16.05.2014 року позов
задоволено частково. Стягнуто з
держави в особі Державного
казначейства України за рахунок коштів
державного бюджету на користь ОСОБА_1
494508,00 грн. на відшкодування моральної
шкоди. У решті позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі прокуратура
Житомирської області, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить оскаржуване
рішення скасувати та ухвалити нове
рішення про часткове задоволення
позову на суму 71862,00 грн. з розрахунку
одна мінімальні заробітна плата за 58
місяців 28 днів перебування під
слідством та судом. Зазначає, що судом
безпідставно включено до розрахунку
моральної шкоди періоди зупинення
слідства, не враховано, що позивач
призначене судом покарання не
відбував, ухилявся від його відбування,
переховувався, перебував у розшуку.

Заслухавши пояснення осіб, які
з'явились у судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
враховуючи наступне.

Задовольняючи частково позовні
вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції
виходив з того, що позивач в силу
Закону України "Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури та суду" має право на
відшкодування заподіяної йому
моральної шкоди за рахунок держави.

Колегія суддів частково погоджується з
висновком суду в частині розміру
моральної шкоди, враховуючи наступне.

На підставі Закону України "Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду" (далі Закон), частин
1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України, моральна шкода
може бути відшкодована лише за
наявності обставин, визначених ст. 1
цього Закону, а право на її
відшкодування виникає у випадках,
зазначених у статті 2 Закону.

Відповідно до ст. 1 Закону шкода,
завдана громадянинові внаслідок,
зокрема, незаконного засудження,
незаконного взяття і тримання під
вартою, та інших процесуальних дій, що
обмежують права громадян,
відшкодовується у повному обсязі
незалежно від вини посадових осіб
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури і
суду.

Право на відшкодування шкоди в
розмірах і в порядку, передбачених цим
Законом, виникає у випадку закриття
кримінального провадження за
відсутністю події кримінального
правопорушення, відсутністю у діянні
складу кримінального правопорушення
або не встановленням достатніх доказів
для доведення винуватості особи у суді
і вичерпанням можливостей їх отримати
(п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону).

Згідно із ч.ч. 5, 6 ст. 4 Закону
відшкодування моральної шкоди
провадиться у разі, коли незаконні дії
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури і
суду завдали моральної втрати
громадянинові, призвели до порушення
його нормальних життєвих зв'язків,
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються
страждання, заподіяні громадянинові
внаслідок фізичного чи психічного
впливу, що призвело до погіршення або
позбавлення можливостей реалізації
ним своїх звичок і бажань, погіршення
відносин з оточуючими людьми, інших
негативних наслідків морального
характеру.

Визначаючи розмір відшкодування, суд
має керуватися принципами
поміркованості, розумності,
справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди
має бути не більш, аніж достатнім для
розумного задоволення потреб
потерпілої особи і не повинен
призводити до її збагачення.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону,
відшкодування шкоди за час перебування
під слідством чи судом провадиться
виходячи з розміру не менше одного
мінімального розміру заробітної плати
за кожен місяць перебування під
слідством чи судом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 9 постанови від 31.03.1995 року
"Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди", у випадках, коли межі
відшкодування моральної шкоди
визначаються у кратному
співвідношенні з мінімальним розміром
заробітної плати чи неоподатковуваним
мінімумом доходів громадян, суд при
вирішенні цього питання має виходити з
такого розміру мінімальної заробітної
плати чи неоподатковуваного мінімуму
доходів громадян, що діють на час
розгляду справи.

Судом першої інстанції встановлено, що
постановою прокурора м. Коростеня від
22.11.2001 року порушено кримінальну справу
за фактом заподіяння ОСОБА_2 тяжких
тілесних ушкоджень працівниками
Коростенської міської служби допомоги
(за ч. 1 ст. 121 КК України).

25.11.2001 року ОСОБА_1 як підозрюваному у
скоєнні вказаного злочину обрано
запобіжний захід у вигляді підписки
про невиїзд.

25.11.2002 року винесено постанову про
уточнення кваліфікації і про порушення
кримінальної справи проти окремих
осіб. Даною постановою порушено
кримінальну справу проти ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 121 КК України.

Вироком Коростенського міськрайонного
суду Житомирської області від 04.03.2004
року, залишеним без змін ухвалами
апеляційного суду Житомирської
області від 08.06.2004 року та Верховного
Суду України від 24 травня 2005 року
ОСОБА_1 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України
до 7 років 6 місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід змінено з підписки
про невиїзд на взяття під варту із залу
суду. Проте, засуджений з залу суду зник
та перебував у розшуку.

Постановою прокурора м. Коростеня від
15.06.2007 року призначено розслідування по
нововиявлених обставинах по
вищевказаній кримінальній справі.
Ухвалою Верховного Суду України від
19.08.2008 року скасовано вирок
Коростенського міськрайонного суду
Житомирської області від 04.03.2004 року,
ухвали апеляційного суду Житомирської
області від 08.06.2004 року та Верховного
Суду України від 24 травня 2005 року, а
кримінальну справу направлено
прокурору м. Коростеня для проведення
нового розслідування.

06.01.2009 року ОСОБА_1 обрано запобіжний
захід підписку про невиїзд.

21.02.2013 року постановою старшого
слідчого СВ Коростенського МВ УМВС
України в Житомирській області
кримінальне провадження відносно
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 закрито у зв'язку з
відсутністю в їх діях складу
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Оскільки кримінальне провадження
відносно ОСОБА_1 закрито у зв'язку з
відсутністю в його діях складу
кримінального правопорушення, усі дії
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду, починаючи з часу
обрання йому міри запобіжного заходу у
вигляді підписки про невиїзд (25.11.2002
року) та закінчуючи винесенням
постанови про закриття кримінальної
справи (21.02.2013 року) є незаконними.

Враховуючи встановлені судом
обставини справи, вищевказані
положення норм матеріального права та
судової практики, тривалий час
перебування ОСОБА_1 під слідством та
судом, зазнання утиску та
переслідування, що призвело до
порушення нормальних життєвих зв'язків
останнього, необхідності витрачання
зусиль на доведення своєї
невинуватості, обмеження
конституційного права на вільне
пересування, колегія судів вважає, що
висновки суду щодо права останнього на
відшкодування моральної шкоди,
завданої діями органу досудового
розслідування, прокуратури і суду, за
період перебування під слідством і
судом - з 25.11.2001 року по 03.03.2004 року, з
07.11.2008 року по 21.02.2013 року та за час
незаконного засудження - з 04.03.2004 по
06.11.2008 року є правильними. Також
відповідає принципами розумності і
справедливості та є достатньою для
задоволення потреб потерпілої особи
встановлена судом першої інстанції
сума відшкодування за час перебування
під слідством та судом в розмірі 99876,00
грн. з розрахунку одна мінімальна
заробітна плата за кожен місяць
незаконного перебування під слідством
та судом.

Разом з тим, обраховуючи розмір
моральної шкоди за час незаконного
засудження у розмірі шість мінімальних
заробітних плат за кожен місяць
незаконного засудження (з 04.03.2004 по
06.11.2008 року) суд не врахував ту
обставину, що ОСОБА_1 під вартою не
перебував та реально покарання не
відбував, оскільки в день оголошення
вироку суду зник та перебував у розшуку
до 06.01.2009 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що за час незаконного
засудження слід стягнути на користь
позивача 65772,00 грн., з розрахунку одна
мінімальна заробітна плата за кожен
місяць незаконного засудження (54
місяці х1218 грн.).

У зв'язку з цим, рішення Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 16 травня 2014 року слід
змінити, зменшивши розмір загального
стягнення з 494508,00 грн. до 165648,00 грн. (99876
грн. ( сума відшкодування за час
перебування під слідством та судом) +
65772 грн. (сума відшкодування за час
засудження) = 165648 грн.), та
відшкодування моральної шкоди
провести з Державної казначейської
служби України за рахунок Державного
бюджету України, шляхом списання з
єдиного казначейського рахунку.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 3 14, 316, 317
ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу прокуратури
Житомирської області задовольнити
частково.

Рішення Коростенського міськрайонного
суду Житомирської області від 16 травня
2014 року змінити, зменшивши розмір
стягнення з 494508,00 грн. до 165648,00 грн.
Відшкодування моральної шкоди
провести з Державної казначейської
служби України за рахунок Державного
бюджету України, шляхом списання з
єдиного казначейського рахунку.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
Судді: