Номер провадження: 22-ц/785/7443/14
Головуючий у першій інстанції Івченко
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів
Артеменко І.А., Заїкіна А.П.,

при секретарі судового засідання
Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
ухвалу Приморського районного суду
м.Одеси від 16 червня 2014 року про відмову
у відкритті провадження по цивільній
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення суми боргу за договором, -

ВСТАНОВИЛА:

До Приморського районного суду
м.Одеси звернулася ОСОБА_2 з позовом до
ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за
договором.

Ухвалою Приморського районного суду
м.Одеси від 16 червня 2014 року позивачу
було відмовлено у відкритті
провадження по цивільній справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
суми боргу за договором на підставі п.2
ч.2 ст.122 ЦПК України.

07.07.2014 року ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу на вказану ухвалу суду першої
існтанції. В апеляційній скарзі
апелянт посилається на порушення судом
першої інстанції норм процесуального
права, та на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи.
Зокрема, посилалась на те, що справа за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
суми боргу за договором та справа за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна подружжя є спорами про
різні предмети і з різних підстав. Крім
того, апелянт посилається на те, що у
разі невиконання умов мирової угоди
щодо виплати грошових коштів у ОСОБА_2 є
право на звернення до суду з позовом
про стягнення з ОСОБА_3 суми боргу за
мирової угодою як за цивільно-правової
угодою. Крім того, апелянт зазначила,
що ухвалою Приморського районного суду
м.Одеси від 11.03.2013 року у справі №6-266/13
та ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 15.05.2013 року, якою ухвала
суду першої інстанції була залишена
без змін, було встановлено, що з моменту
укладення між ОСОБА_3 та ОСОБА_2
договору від 10.09.2010 року р/н 1249
відбулась зміна первісного
зобов'язання, визначеного умовами
мирової угоди, новим зобов'язанням,
визначеним умовами договору. Крім того,
апелянт посилається на те, що ухвалою
апеляційного суду м.Одеси від 15.05.2013
року було скасовано ухвалу
Приморського районного суду м.Одеси
від 16.10.2009 року про затвердження
мирової угоди. Тобто на момент
звернення ОСОБА_2 до Приморського
районного суду м. Одеси з позовом до
ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за
договором, ухвали, яка на думку суду
першої інстанції, є ухвалою у спорі між
тими самими сторонами, про той самий
предмет і з тих самих підстав, не
існувало.

В судовому засіданні представник
апелянта апеляційну скаргу підтримав,
просив скасувати ухвалу та передати
вирішення питання про відкриття
провадження на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Інша сторона, заявлена в якості
відповідача, в судове засідання не
з'явилася, про день і час розгляду
справи сповіщені належним чином,
вказане підтверджується зворотним
повідомленням, яке приєднано до
матеріалів справи. На час розгляду
справи в апеляційному суді не надали
доказів тому, що вона не з'явився до
суду з поважних причин. У відповідності
з вимогами ч.2 ст.305 ЦПК України неявка
сторони, яка сповіщена про день і час
розгляду справи не перешкоджає
розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю доповідача, доводи
скарги, пояснення учасників
провадження, судова колегія дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги з
врахуванням вимог ст. 303 ЦПК України
судова колегія вважає за необхідним
зазначити наступне.

Відмовляючи позивачу у відкритті
провадження на підставі п.2 ч.2 ст.122 ЦПК
України суд першої інстанції посилався
на те, що позовні вимоги ОСОБА_2 щодо
стягнення з відповідача грошових
коштів в розмірі 130000 доларів США були
вирішенні ухвалою суду про визнання
мирової угоди в рамках цивільної
справи №2-10529/09.

Але з таким висновком суду першої
інстанції погодитися не можна.

З матеріалів справи вбачається,
що 16 жовтня 2009 року Приморським
районним судом міста Одеси була
постановлена ухвала, згідно якої була
визнана мирова угода на підставі якої
спільне сумісне майно ОСОБА_3 та ОСОБА_2
було розділено. За наслідками визнання
мирової угоди між сторонами майно було
розподілено наступним чином: за ОСОБА_3
визнавалося право власності на 2/3
нерухомого майна у вигляді будинку, яке
розташоване у АДРЕСА_1; земельну
ділянку, площею 0,0447 га, яка розташована
у АДРЕСА_1; автотранспортний засіб
марки «Лексус ES 350», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1; та
предмети домашнього побуту на загальну
вартість 30000 гривен. Також ОСОБА_3
зобов'язувався розрахуватися за борг
по отриманим кредитам на загальну суму
154385,50 (сто п'ятдесят чотири тисячі
триста вісімдесят п'ять,50) гривен та
286870,10 (двісті вісімдесят шість тисяч
вісімдесят сімдесят, 10) доларів США.

В свою чергу, ОСОБА_2 виділили 130000
(сто тридцять тисяч) доларів США, як
компенсацію замість частки у праві
спільної сумісної власності на майно
та предмети домашнього побуту на
загальну вартість 30000 гривен.

Сторони склали та підписали
спільну заяву про затвердження мирової
угоди, на підставі чого судом була
затверджена мирова угода та закрито
провадження по справі.

Ухвалою Приморського районного
суду міста Одеси мирова угода була
затверджена та набрала законної сили
22.10.2009 року (а.с.24-25).

Ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 15.05.2013 року ухвалу
Приморського районного суду міста
Одеси від 16 жовтня 2009 року було
скасовано, передано питання на новий
розгляд до суду першої інстанції
(а.с.29-30).

Крім того, ОСОБА_3 звернувся до
суду с заявою про визнання виконавчого
листа таким, що не підлягає виконанню,
пославшись на те, що 10 вересня 2010 року
між сторонами був укладений
нотаріальний договір, який змінив
умови мирової угоди в частині строку її
виконання, на підставі чого, вважає, що
здійснилася новація зобов'язання. У
випадку новації сторони шляхом заміни
предмета чи способу виконання
зобов'язання припиняють його і
створюють нове зобов'язання. На
підставі чого він вважав, що з моменту
укладання Договору від 10.09.2010 року між
сторонами виникло нове зобов'язання, та
як наслідок ОСОБА_2 не вправі вимагати
виконання мирової угоди, яка була
затверджена ухвалою Приморського
районного суду міста Одеси від 16.10.2009
року, у зв'язку з тим, що зобов'язання за
мировою угодою припинено. Тому, ОСОБА_3
вважав, що виконавчий лист є таким, що
не підлягає виконанню. Ухвалою
Приморського районного суду міста
Одеси від 11.03.2013 року (а.с.28), залишений
без змін ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 15.05.2013 (а.с.31-32)
заява була задоволена, а виконавчий
лист був визнаний таким, що не підлягає
виконанню.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції щодо тотожності підстав та
предмету, а також наявності
процесуального рішення за такими ж
підставами та предмету є помилковим, в
зв'язку з чим апеляційна скарга
задовольняється, а прийнята ухвала
Приморського районного суду м.Одеси
від 16 червня 2014 року підлягає
скасуванню з передачею питання про
відкриття провадження до суду першої
інстанції.

Вирішуючи питання про відкриття
провадження по справі та приймаючи
мотивоване процесуальне рішення, слід
також враховувати та надати оцінку з
точки зору наявності /відсутності
перешкод к відкриттю провадження по
справі рішенню Приморського районного
суду міста Одеси від 17.02.2014 року
(головуючий - суддя Погрібний С.О.) за
позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
поділ спільного майна, визнання права
особистої приватної власності,
визнання особи такою, яка втратила
право користування житловим будинком,
усунення перешкод власнику, зняття з
реєстрації за місцем проживання, за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про поділ спільного майна, виділення
частини житлового будинку, стягнення
компенсації вартості частини
спільного майна, виділення зі
спільного майна частини предметів
домашнього побуту, за позовом третьої
особи з самостійними вимогами на
предмет спору ОСОБА_4 до ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 про визнання права власності на
частину земельної ділянки (справа №
2/10529/09; провадження № 2/522/171/14).

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст. 209, 303, 307 ч.1 п. 4, 311, 315, 317,
319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу
Приморського районного суду м.Одеси
від 16 червня 2014 року - задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду
м.Одеси від 16 червня 2014 року - скасувати,
справу направити до суду першої
інстанції для вирішення питання про
відкриття провадження.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та подальшому оскарженню
в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської
області А.І.
Дрішлюк

А.П. Заїкін

А.І. Артеменко