АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/5501/14
інстанції - Шестак О.І.
Справа № 638/2098/14-ц
Категорія - кредитні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - судді:
Кірсанової Л.І.

суддів: Трішкової І.Ю.,
Котелевець А.В.,

при секретарі: Костенко Я.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 26 червня 2014 року по
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приват Банк» до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Українське фінансове агенство
«Верус», в особі філії Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Українське фінансове агенство
«Верус» в Дзержинському районі м.
Харкова, ОСОБА_1 про стягнення
заборгованності; за зустрічним позовом
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк «Приват
Банк», Товариства з обмеженою
відповідальністю «Українське
фінансове агенство «Верус», в особі
філії Товариства з обмеженою
відповідальністю «Українське
фінансове агенство «Верус» в
Дзержинському районі м. Харкова про
визнання договору недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернулось до суду з позовом до TOB
«Українське Фінансове Агентство
«Верус», в особі філії «TOB «Українське
Фінансове Агентство «Верус» у
Дзержинському районі м. Харкова»,
ОСОБА_1, в якому просила стягнути з
ОСОБА_1 на користь позивача
заборгованість в розмірі 11681,99 грн. за
кредитним договором № б/н від 22.11.2007 р.;
стягнути з TOB «Українське Фінансове
Агентство «Верус», в особі філії «TOB
«Українське Фінансове Агентство
«Верус» у Дзержинському районі м.
Харкова» та ОСОБА_1 солідарно на
користь позивача 10000,00 грн.; стягнути з
ОСОБА_1 судові витрати - судовий збір в
розмірі 243,60 грн.

В обґрунтування позовних вимог
посилалися на те, що відповідно до
укладеного кредитного договору ОСОБА_1
22.11.2007 р. отримала кредит в розмірі 11000
грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом в розмірі 30,00% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.
Відповідно до умов договору, погашення
заборгованості повинно здійснюватися
щомісяця в період сплати. Відповідачка
зобов'язання за вказаним договором
належним чином не виконувала, в зв'язку
з чим виникла заборгованість перед
позивачем, загальна сума якої станом на
31.12.2013 р. становить 36191,69 грн.

24.03.2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з
зустрічним позовом до ПАТ КБ
«ПриватБанк», TOB «Українське Фінансове
Агентство «Верус», в особі філії «TOB
«Українське Фінансове Агентство
«Верус» у Дзержинському районі м.
Харкова», в якому просила визнати
недійсним договір поруки, укладений
між ПАТ КБ «ПриватБанк», в особі Філії
«Харківське Головне Регіональне
Управління ПАТ КБ «ПриватБанк» до TOB
«Українське фінансове агентство
«Верус» в особі Філії «Українське
фінансове агентство «Верус» в
Дзержинському районі м. Харкова в
забезпечення зобов'язань ОСОБА_1 за
кредитним договором від 22.11.2007 р.

В обгрунтування своїх вимог ОСОБА_1
вказала, що 22.11.2007 р. між нею і позивачем
по первісному позову було укладено
кредитний договір. 15.03.2010 р. суддею
Червонозаводського районного суду м.
Харкова по справі за заявою ПАТ КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_1 вказаний
договір розірвано та видано судовий
наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь
ПАТ КБ «ПриватБанк» суми
заборгованості за кредитним договором
в розмірі 16018,37 грн., судовий збір у
розмірі 80,09 грн., витрат на ІТЗ розгляду
цивільних справ в розмірі 30,00 грн. та
витрат на правову допомогу у розмірі
1042,80 грн.

ОСОБА_1 зазначає, що в лютому 2014 р. після
відкриття провадження по вказаній
справі та отримання копії позовної
заяви з додатками, їй стало відомо про
укладення в її інтересах договору
поруки між ПАТ КБ «Приватбанк», в особі
Філії «Харківське Головне Регіональне
Управління ПАТ КБ «Приватбанк» і TOB
«Українське Фінансове Агентство
«ВЕРУС», в особі філії «Українське
Фінансове Агентство «ВЕРУС» у
Дзержинському районі м. Харкова. При
цьому встановити напевно дату
укладення договору поруки із структури
самого договору не вважається за
можливе, бо він має шаблонний вигляд і
не містить істотної умови договору
поруки - інформації про боржника.
Оскільки відомості про боржника були
надані поручителю та підписані
сторонами у вигляді додатку № 1 до
договору поруки не раніше ніж 22.03.2011 р.,
то датою укладення договору поруки
можна вважати саме 22.03.2011 р., тобто після
розірвання договору від 22.11.2007 р. та
спливу строку виконання основного
зобов'язання.

ОСОБА_1 вказує, що вона вперше дізналась
про укладення договору поруки в її
інтересах через три роки після його
укладення під час призначення слухання
справи в суді, вона не зверталась з
будь-якими проханнями до поручителя.
Крім того, кредитором грубо порушено
вимоги ЗУ «Про банки і банківську
діяльність» в частині незаконного
розкриття банківської таємниці.

ОСОБА_1 робить висновок, що укладення
договору поруки з самого початку - це
зловмисна домовленість відповідачів
за зустрічним позовом, спрямована не на
настання реальних наслідків, а на оману
суду, задля винесення рішення з
порушенням правил територіальної
підсудності, спробою у незаконний
спосіб необгрунтовано подовжити строк
позовної давності та штучно створити
спір, який не існує між сторонами і який
вже було вирішено більше чотирьох
років назад шляхом видачі судового
наказу.

Позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк»
ОСОБА_1 не визнала, оскільки окрім
відомостей, викладених в заяві, а це
єдиний документ, який підписала ОСОБА_1,
з нею не було узгоджено ані умов
обслуговування кредиту, ані строку і
умов погашення, ані
відповідальності/звільнення від
відповідальності за
невиконання/несвоєчасне виконання
зобов'язань сторонами, і, як наслідок,
наявності і розміру штрафних санкцій,
явних і прихованих комісій тощо.

Посилаючись на ст.ст. 256, 257 ЦК України, а
також інші нормативні акти України,
ОСОБА_1 вказує, що позовна заява ПАТ КБ
«ПриватБанк» подана поза строку
позовної давності, який сплинув в
грудні 2013 р., а зі спливом позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
сплинула і до додаткової вимоги.

ТОВ «Українське фінансове
агентство «Верус» в особі філії
«Товариства з обмеженою
відповідальністю «Українське
фінансове агентство «Верус» у
Дзержинському районі м. Харкова надав
суду заяву, в якій просив справу
слухати без участі їх представника,
проти задоволення позовних вимог не
заперечував.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Харкова від 26 червня 2014 року
задоволено позов ПАТ КБ «Приват Банк».
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку
заборгованість в розмірі 11681 грн. 99 коп.
за кредитним договором від 22.11.2007 р. та
судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 і ТОВ
«Українське фінансове агентство
«Верус» в особі філії ТОВ «Українське
фінансове агентство «Верус» у
Дзержинському районі м. Харкова» на
користь ПАТ КБ «Приват Банк» 10 000 грн.
Зустрічний позов ОСОБА_1 залишено без
задоволення

Не погодившись з вказаним рішенням,
ОСОБА_1 звернулася з апеляційною
скаргою, просить рішення районного
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким у первісному позові
відмовити повністю та задовольнити
зустрічний позов, визнати недійсним
Договір поруки, укладений між ПАТ КБ
«Приватбанк» в особі філії «Харківське
Головне Регіональне Управління ПАТ КБ
«Приватбанк» до TOB - Українське
Фінансове Агентство «ВЕРУС», в особі
філії «Українське Фінансове Агентство
«ВЕРУС» у Дзержинському районі м.
Харкова в забезпечення зобов'язань
ОСОБА_1 за кредитним договором від
22.11.2007 року. В обгрунтування
апеляційної скарги посилається на
незаконність та необгрунтованість
рішення суду, порушення норм
матеріального та процесуального права.
Вказує на ті ж обставини, що і в суді
першої інстанції.

Вислухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню
чсастково.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно ст.ст. 11,60 ЦПК України суд
розглядає справу не інакше, як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін чи інших осіб,
які беруть участь у справі. Кожна
сторона зобов'язана дове сти ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і докази
подають ся сторонами і іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи свідчать, що
відповідно договору № б/н від 22.11.2007 р.
ОСОБА_1 22.11.2007р. отримала кредит в
розмірі 11000.00 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 30.00 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

3 матеріалів справи вбачається, що
зазначений договір складається з заяви
позичальника, умов та правил надання
банківських послуг. Відповідно до Умов
погашення заборгованості здійснюється
в наступному порядку: щомісяця в період
сплати, позичальник повинен надавати
банку грошові кошти (щомісячний платіж)
для погашення заборгованості за
кредитом, яка складається із
заборгованості за кредитом, за
відсотками, комісією, а також інших
витрат згідно умов.

Відповідно до ст. 546 ЦК України,
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Судом встановлено, що в якості
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором, між позивачем за
первинним позовом та філією TOB
«Українське фінансове агентство
«Верус» в Дзержинському районі м.
Харкова було укладено договір поруки
від 01.09.2010 р., відповідно до якого TOB
«Українське фінансове агентство
«Верус» в Дзержинському районі м.
Харкова зобов'язується перед позивачем
за виконання ОСОБА_1 всіх своїх
зобов'язань за кредитним договором,
розмір відповідальності поручителя
перед кредитом обмежується сумою 10000,00
грн.

ТОВ КБ «ПриватБанк» прийняті на себе
зобов'язання за кредитним договором
виконало в повному обсязі, надавши
ОСОБА_1 кредит в сумі 11000 грн.

Але ОСОБА_1 прийняті на себе
зобов'язання за кредитним договором не
виконано, систематично не проводилось
повернення належних до сплати частин
кредиту та нарахованих процентів за
його користування.

У відповідності з п.п. 2,4 договору
поруки, а також ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України в
разі порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором в тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилась, і сплати
процентів, належних йому відповідно до
ст. 1048 цього кодексу.

В зв»язку з невиконанням ОСОБА_1 своїх
зобов'язань виникла заборгованість,
загальна сума якої станом на 30.12.2013 р.,
на підставі наданого позивачем
розрахунку заборгованості, становить
36191,69 грн.

Заборгованість складається з:
заборгованості за кредитом -10503,18 грн.,
заборгованості по процентам за
користування кредитом - 22903,30 грн.,
заборгованості по комісії за
користування кредитом - 2785,21 грн.

Відповідно до судового наказу,
виданного Червонозаводським районним
судом м. Харкова 15.03.2010 р., з ОСОБА_1 на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто
16018,37 грн. Отже, різниця становить 20173,32
грн. При цьому як вбачається з судового
наказу ( а. с. 4) кредитний договір
укладений між сторонами, припинено чи
розірвано не було.

Ст.ст. 610, 611 ЦК України передбачено
сплату неустойки, як правовий наслідок
порушення чи неналежного виконання
зобов'язань, встановлених укладеним
договором.

Відповідно до пункту 8.6 Умов та правил
надання банківських послуг при
порушенні позичальником строків
платежей за будь-яким з грошових
зобов'язань, передбачених договором
більш ніж на 120 днів, позичальник
зобов'язаний сплатити банку штраф в
розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Згідно розрахунку, наданого
представником ПАТ КБ «ПриватБанк»,
штрафи становлять: 500.00 грн. - штраф
(фіксована частина); 1008,67 грн. - штраф
(процентна складова). Таким чином,
заборгованість до стягнення за даним
позовом становить 21681,99 грн.

Ст.ст. 526, 530 ЦК України передбачено,
що зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і у встановлений строк
їх виконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 554 Цивільного
кодексу України, в разі порушення
боржником зобов'язання, забезпеченого
порукою, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники, якщо договором
поруки не встановлено додаткову
(субсидіарну) відповідальність
поручителя. Поручитель відповідає
перед кредитором в тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається. Відповідно до ст. 625 ЦК
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 202, 203 ЦК України,
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочини
можуть бути односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори). Дво- чи
багатостороннім правочином є
погоджена дія двох або більше сторін.
Зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Постановою №5 пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» роз'яснено,
що з урахуванням статей 553-554 ЦК договір
поруки укладається кредитором за
зобов'язаннями, які забезпечуються
порукою, і поручителем. Оскільки
позичальник є не стороною договору
поруки, а стороною у зобов'язанні,
забезпеченому порукою, чинне
законодавство України не передбачає
обов'язку кредитора чи поручителя
отримувати згоду позичальника на
укладання договору поруки.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 з моменту укладання договору
користувалася наданим їй банком
кредитним лімітом, що підтверджується
випискою по рахунку. Зазначене ОСОБА_1
та її представник не спростовували.

Пунктом 17 постанови №5 пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 30.03.2012 р. «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» роз'яснено,
що зобов'язання припиняється з підстав,
передбачених договором або законом (ч. 1
ст. 598 ЦК України). Такі підстави,
зокрема, зазначені у ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК
України.

Наявність судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яке не
виконане боржником, не припиняє
правовідносин сторін кредитного
договору, не звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України,
оскільки зобов'язання залишається
невиконаним належним чином відповідно
до вимог ст.ст. 526, 599 ЦК України.

В зв»язку з наведеним, оскільки ОСОБА_1
не сплатила заборгованість по наказу
від 15 березня 2010 року, суд першої
інстанції обґрунтовано задовольнив
позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк»
пред'явлені до ОСОБА_1

В задоволенні зустрічного позову суд
першої інстанції також правильно
відмовив.

Судова колегія вважає , що посилання
ОСОБА_1 та її представника на сплив
строку позовної давності за первісним
є безпідставним виходячи з наступного.

У відповідності зі ст. 264 ЦК України
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. Позовна давність
переривається у разі пред'явлення
особою позову до одного із кількох
боржників, а також якщо предметом
позову є лише частина вимоги, право на
яку має позивач. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново. Час, що минув до переривання
перебігу позовної давності, до нового
строку не зараховується.

Оскільки позивач за первісним позовом
звертався до суду з заявою про видачу
судового наказу з приводу того ж
предмету і з цих же підстав, відповідач
погашав частково заборгованість перед
позивачем, що свідчить про визнання ним
наявності заборгованості, строк
позовної давності позивачем за
первісним позовом не пропущено.

Тому суд першої інстанції правильно
стягнув з ОСОБА_1 несплачену частину
заборгованості за кредитним договором
від 22.11.2007 р. в сумі 11681,99 грн.

Крім того, правильно стягнута сума 10000,00
грн. солідарно з ОСОБА_1 і «ТОВ
«Українське фінансове агентство
«Верус» в Дзержинському районі м.
Харкова».

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

Між тим, суд першої інстанції не
обґрунтовано стягнув судові витрати в
сумі 243 грн. 80 коп. тільки з ОСОБА_1, так
як позов задоволено станом стягнення
заборгованості з ОСОБА_1 та «ТОВ
«Українське фінансове агентство
«Верус» в Дзержинському районі м.
Харкова» солідарно.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

В зв»язку з наведеним судова
колегія апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольняє частково, рішення суду
першої інстанції змінює в частині
стягнення судового збору та стягує з
ОСОБА_1 та ТОВ«Українське фінансове
агенство «Верус», в особі філії
ТОВ«Українське фінансове агенство
«Верус» в Дзержинському районі м.
Харкова на користь позивача судові
витрати по 121 грн.80 коп. з кожного.

В іншій частині вказане рішення слід
залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст.
307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 26 червня 2014 року змінити
в частині стягнення судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 та Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Українське фінансове агенство
«Верус», в особі філії Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Українське фінансове агенство
«Верус» в Дзержинському районі м.
Харкова на користь Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приват Банк» судові витрати по 121
грн.80 коп. з кожного.

В іншій частині вказане рішення
залишити без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: