Справа № 452/1066/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"05" травня 2014 р.
м.Самбір

Самбірський міськрайонний
суд

Львівської області

у складі: головуючої судді Карнасевич
Г.І.

з участю секретаря Зельмана С.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Самборі Львівської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Самбірської міської ради про
визнання права власності на спадкове
майно,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з
даним позовом.

В підтвердження заявлених позовних
вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2
помер ОСОБА_3 - її батько, після смерті
якого відкрилась спадщина на належне
йому спадкове майно, в тому числі, на
житловий будинок з господарськими
спорудами, що знаходяться в
АДРЕСА_1.

За час життя ОСОБА_3 не оформив права
власності на вищезгаданий будинок з
господарськими будівлями, заповіту не
склав.

05.12.2000 року вона разом зі своєю матір»ю
ОСОБА_4 як спадкоємці звернулися в
Самбірську державну нотаріальну
контору з заявою про прийняття
спадщини, де їм було роз'яснено, що
перешкодою у видачі свідоцтва про
право на спадщину є відсутність
правовстановлюючих документів на
згаданий житловий будинок.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла її мати - ОСОБА_4,
яка також не склала заповіту та не
оформила право власності на
вищезгадане нерухоме майно.

З аналогічних підстав оформити
спадщину після смерті матері також не
могла.

Крім неї, інших спадкоємців, які б мали
право на спадкування майна ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 за законом, не має.

На момент смерті та по сьогоднішній
день вона живе у вказаному будинку,
який є її єдиним житлом. Вона доглядає
будинок, утримує його в належному
стані, проводить поточні ремонти,
фактично вступила в управління та
володіння спадковим майном, але через
відсутність правовстановлюючих
документів на нерухомість не може
оформити свої права в нотаріальній
конторі.

А тому просить постановити рішення,
яким визнати за нею право власності у
порядку спадкування за законом після
смерті її батька ОСОБА_3 та матері
ОСОБА_4 на житловий будинок з належними
до нього господарськими будівлями та
спорудами за адресою: АДРЕСА_1.

У судовому засіданні представник
позивачки ОСОБА_5 позов підтримала,
посилаючись на обставини, зазначені у
позовній заяві, просить його
задовольнити.

Зазначила, що відповідно до п.3.2. Листа
Вищого спеціалізованого суду України
(надалі - ВВСУ) з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16.05.2013 року №
24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про спадкування»
порядок оформлення права власності на
об»єкти нерухомого майна, на які
відсутні акти прийняття їх в
експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1 - 3 - 94
«Прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об»єктів» та в листі
Державного комітету України з
будівництва та архітектури від 23.03.1999
року №12/5-126, в якому, зокрема,
роз'яснюється наступне:

- оформлення свідоцтва на право
власності на об»єкти, які були
закінчені будівництвом після 5 серпня
1992 року і на цей час не прийняті в
експлуатацію, проводиться тільки за
наявності актів прийняття їх в
експлуатацію відповідними комісіями -
державними приймальними або
державними технічними;

- по об'єктах, що збудовані до
05.08.1992 року, тобто до прийняття
Постанови КМУ від 05.08.1992 року №449, якою
встановлено порядок прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об»єктів, при їх реєстрації для
оформлення права власності одним із
документів є висновок про технічний
стан будинку (будівлі, що складається
БТІ».

В листі ВССУ зазначається, що, виходячи
зі змісту наведених нормативних актів
громадяни, які збудували житлові
будинки до 05.08.1992 року, могли отримати
правовстановлюючі документи на
будинок, навіть якщо його споруджено
самовільно (самочинно) на земельній
ділянці, яка перебуває в їх законному
користуванні або у приватній
власності. За наявності відповідних
доказів судами може визнаватися право
власності в порядку спадкування на
спірні будинки, збудовані до 05.08.1992
року, на які спадкодавцем не було
отримано правовстановлюючі документи.

Згідно п.4 розділу «Спори про право
власності та інші речові права»
висновків Верховного Суду України,
внесення до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно та їх обтяжень
даних про право власності особи на
об»єкт нерухомого майна, збудований до
набрання чинності Законом України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» від 1
липня 2004 року №1952-ІУ, не породжує в
особи права власності, а засвідчує
офіційне визнання і підтвердження
державою факту наявності в особи цього
права. Право власності на збудований до
набрання чинності цим Законом об»єкт
нерухомого майна виникає в порядку,
який існував на час його будівництва
(постанова Верховного Суду України від
13.06.2012 року у справі №6-54цс12)».

Згідно з п. 3.1. Порядку прийняття в
експлуатацію індивідуальних (садибних)
житлових будинків, садових, дачних
будинків, господарських (присадибних)
будівель і споруд, прибудов до них,
громадських будинків та будівель і
споруд сільськогосподарського
призначення І та ІІ категорій
складності, які збудовані без дозволу
на виконання будівельних робіт, і
проведення технічного обстеження їх
будівельних конструкцій та інженерних
мереж, затвердженого наказом
Мінрегіону України від 19.03.2013 року №95,
закінчені будівництвом до 05.08.1992 року
індивідуальні (садиби) житлові будинки
не підлягають прийняттю в
експлуатацію. Документом, який
засвідчує відповідність таких
об»єктів вимогам законодавства,
будівельних норм, державних стандартів
і правил, зокрема, для державної
реєстрації прав власності на нерухоме
майно, є технічний паспорт, складений
за результатами технічної
інвентаризації.

Згідно поданих позивачкою документів
житловий будинок збудований в 1979 році,
тобто до 1992 року, на відведеній для
цього земельній ділянці у
відповідності до дозволу органів
місцевого самоврядування і набув
статусу майна з часу завершення
будівництва, оскільки цивільне
законодавство, що діяло в той час, не
передбачало обов»язкової реєстрації
речових прав на житловий будинок. Тому
вважає, що батьки позивача правомірно
набули право власності на нього. А
відтак судом може бути визнано за
позивачем право власності на будинок в
порядку спадкування за законом після
смерті батьків.

При визнанні за позивачем права
забудовника після смерті батьків їй
буде необхідно звернутися в
реєстраційну службу для отримання
свідоцтва про власність. Для цього вона
повинна надати наступні документи:

- документ, що посвідчує речове
право на земельну ділянку;

- витяг з Державного земельного
кадастру про земельну ділянку ( у разі,
коли в документі, що підтверджує
виникнення права власності або інших
речових прав на нерухоме майно,
відсутні відомості про кадастровий
номер земельної ділянки).

Позивачка може зареєструвати вказаний
будинок в реєстраційній службі без
актуальних на сьогоднішній день
документів про право власності чи
користування на земельну ділянку
тільки як отриманий у власність в
порядку спадкування. А документи щодо
користування земельною ділянки чи
отримання її власність може оформити
після визнання її власником будинку.

Остання у 14 років залишилася сиротою,
батько її помер у віці 52 роки, а мати - у
55 - річному віці. Залишаючись без рідних
та близьких їй людей - батьків, та ще й в
такому ранньому віці, без
батьківського піклування, без жодного
життєвого досвіду та в скрутному
матеріальному становищі, вона не в
стані була здійснювати будь - які дії
щодо визнання за нею права власності на
житловий будинок загальною площею 28,1
кв.м. та переоформлення документів на
земельну ділянку, оскільки не була
готова до тих змін, які відбулися у
законодавстві з моменту, коли померли
її батьки ( і які за життя не встигли
завершити оформлення документів) та до
часу звернення до суду з приводу
спадкування після її батьків.

Тому, враховуючи вищевикладене,
просить позов задовольнити.

Представник відповідача Самбірської
міської ради Львівської області Янів
М.І. у судовому засіданні позову не
визнав. Пояснив, що вирішення спору
бачить у визнанні за позивачем права
забудовника в порядку спадкування,
оскільки будинок не прийнятий в
експлуатацію і правовстановлюючі
документи відсутні. Документами, що
підтверджують законність використання
земельної ділянки позивачки, є: рішення
№115 Самбірської ради народних
депутатів від 21.06.1990 року, акт виносу в
натурі меж земельної ділянки і
розбивки будівель, договір забудови.
Вказані документи на сьогоднішній не є
достатніми для реєстрації права
власності на будинок, проте були
обов»язковими та достатніми на момент
будівництва будинку.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав:

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2
помер батько позивачки ОСОБА_3, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1, виданим Самбірським
міським відділом РАГС 22.07.2000 року.

Після його смерті відкрилась спадщина
на належне йому спадкове майно. За
життя батько позивачки не оформив
права власності на житловий будинок з
господарськими будівлями, заповіту не
склав, через що нотаріус відмовив
позивачці та її матері ОСОБА_4, як
спадкоємцям через відсутність
правовстановлюючих документів на
житловий будинок.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивачки -
ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом
про смерть серії НОМЕР_2, виданим
Самбірським міськрайонний управління
юстиції Львівської області 15.07.2004 року,
яка теж не склала заповіту та не
оформила право власності на житловий
будинок з господарськими будівлями.

З аналогічних підстав позивачці було
відмовлено в оформленні своїх
спадкових прав.

Як було установлено у судовому
засіданні, позивачка являється єдиним
спадкоємцем майна після смерті ОСОБА_3
та ОСОБА_4

Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК України в
редакції 1963 року для прийняття
спадщини необхідно, щоб спадкоємець її
прийняв, і якщо спадкоємець фактично
вступив в управління спадковим майном,
то він визнається таким, що прийняв
спадщину.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу
право на спадкування за законом мають
діти спадкодавця, у тому числі, зачаті
за життя спадкодавця та народжені
після його смерті, та той з подружжя,
який його пережив, і батьки.

У відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України
спадщина належить спадкоємцеві з часу
її відкриття незалежно від часу її
прийняття.

Як було встановлено судом, 21.06.1990 року
батько позивачки - ОСОБА_3 на підставі
рішення №115, прийнятого 21.06.1990 року
виконавчим комітетом Самбірської
міської ради народних депутатів,
отримав земельну ділянку на праві
користування для будівництва
індивідуального житлового будинку за
адресою: АДРЕСА_1. Для виконання
вказаного рішення були визначені межі
земельної ділянки та укладено договір
забудови.

Як убачається з технічного паспорта на
вищезазначений житловий будинок,
виготовленого Самбірським МБТІ від
21.02.2014, останній збудований у 1979 році, а,
отже, на той час лише за матеріалами
бюро технічної інвентаризації могло
бути оформлено права власності на
даний будинок.

З довідки Самбірського МБТІ від 28.02.2014
року №243 відомо, що даний житловий
будинок в Самбірському МБТІ не
зареєстрований.

Згідно ст.1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.
Отже, за життя батьків позивачки
останні мали право на визнання за ними
права власності на згадане нерухоме
майно

Відповідно до п.3.2. Листа Вищого
спеціалізованого суду України (надалі -
ВВСУ) з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16.05.2013 року №
24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про спадкування»,
порядок оформлення права власності на
об»єкти нерухомого майна, на які
відсутні акти прийняття їх в
експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1 - 3 - 94
«Прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об»єктів» та в листі
Державного комітету України з
будівництва та архітектури від 23.03.1999
року №12/5-126, в якому, зокрема,
роз»яснюється наступне:

- оформлення свідоцтва на право
власності на об»єкти, які були
закінчені будівництвом після 5 серпня
1992 року і на цей час не прийняті в
експлуатацію, проводиться тільки за
наявності актів прийняття їх в
експлуатацію відповідними комісіями -
державними приймальними або
державними технічними;

- по об'єктах, що збудовані до 05.08.1992
року, тобто до прийняття Постанови КМУ
від 05.08.1992 року №449, якою встановлено
порядок прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об»єктів, при
їх реєстрації для оформлення права
власності одним із документів є
висновок про технічний стан будинку
(будівлі, що складається БТІ».

Беручи до уваги, що будинок позивачки
був збудований в 1979 році, тому
громадяни, які збудували такі житлові
будинки до 05.08.1992 року могли отримати
правовстановлюючі документи на
будинок, навіть якщо його споруджено
самовільно (самочинно) на земельній
ділянці, яка перебуває в їх законному
користуванні або у приватній
власності. Таке право перейшло в
порядку спадкування до позивачки після
смерті її батьків.

З тих підстав, суд не приймає до уваги
невизнання позову представником
відповідача Самбірської міської ради
Львівської області, з підстав, щодо
порядку набуття власності, оскільки
право власності позивача на будинок як
таке не оспорюється.

Згідно п.4 розділу «Спори про право
власності та інші речові права»
висновків Верховного Суду України,
внесення до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно та їх обтяжень
даних про право власності особи на
об»єкт нерухомого майна, збудований до
набрання чинності Законом України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» від 1
липня 2004 року №1952-ІУ, засвідчує
офіційне визнання і підтвердження
державою факту наявності в особи цього
права. Право власності на збудований до
набрання чинності цим Законом об»єкт
нерухомого майна виникає в порядку,
який існував на час його будівництва
(постанова Верховного Суду України від
13.06.2012 року у справі №6-54цс12)».

Згідно з п. 3.1. Порядку прийняття в
експлуатацію індивідуальних (садибних)
житлових будинків, садових, дачних
будинків, господарських (присадибних)
будівель і споруд, прибудов до них,
громадських будинків та будівель і
споруд сільськогосподарського
призначення І та ІІ категорій
складності, які збудовані без дозволу
на виконання будівельних робіт, і
проведення технічного обстеження їх
будівельних конструкцій та інженерних
мереж, затвердженого наказом
Мінрегіону України від 19.03.2013 року №95,
закінчені будівництвом до 05.08.1992 року
індивідуальні (садиби) житлові будинки
не підлягають прийняттю в
експлуатацію. Документом, який
засвідчує відповідність таких
об»єктів вимогам законодавства,
будівельних норм, державних стандартів
і правил, зокрема для державної
реєстрації прав власності на нерухоме
майно, є технічний паспорт, складений
за результатами технічної
інвентаризації.

Отже, оскільки, житловий будинок
збудований в 1979 році, тобто до 1992 року,
на відведеній для цього земельній
ділянці у відповідності до дозволу
органів місцевого самоврядування і
набув статусу майна з часу завершення
будівництва, оскільки цивільне
законодавство, що діяло в той час, не
передбачало обов»язкової реєстрації
речових прав на житловий будинок, суд
вважає, що батьки позивача правомірно
набули право власності на нього. А
відтак позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215 ЦПК
України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, проживаючою в
АДРЕСА_2, право власності на житловий
будинок з належними до нього
господарськими будівлями та спорудами,
розташований в АДРЕСА_1, в порядку
спадкування майна за законом після
смерті батька ОСОБА_3, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2 та матері ОСОБА_4, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя підпис

Згідно з оригіналом

Суддя

Г.І.Карнасевич