Справа № 367/3650/13-ц Головуючий у І
інстанції Оладько С.І.Провадження №
22-ц/780/4137/14 Доповідач у 2 інстанції
МатвієнкоКатегорія 1
РІШЕННЯ

Іменем України

10 липня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого судді Матвієнко Ю.О.,

суддів Волохова Л.А.,
Мельника Я.С.,

при секретарі Микитенко
Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на заочне рішення Ірпінського
міського суду Київської області від 12
липня 2013 року у справі за позовом
прокурора м. Ірпеня Київської області в
інтересах держави до Коцюбинської
селищної ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 як
законного представника малолітньої
ОСОБА_4, третя особа: комунальне
підприємство «Святошинське
лісопаркове господарство», про
визнання недійсними рішення, державних
актів на право власності на землю,
визнання права власності на земельну
ділянку,

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2013 року прокурор м. Ірпеня
Київської області звернувся до суду в
інтересах держави з вищевказаним
позовом, який мотивував тим, що в ході
перевірки дотримання вимог земельного
законодавства прокуратурою виявлено
факт порушення Коцюбинською селищною
радою Київської області вимог закону
при виділенні громадянам земельних
ділянок. Так, рішенням Коцюбинської
селищної ради від 25 грудня 2008 року №
2174/25-5 було затверджено проект
землеустрою та передано у власність
ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1500 га
для будівництва і обслуговування
будинку по АДРЕСА_1. На підставі даного
рішення ОСОБА_2 видано державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЖ № 469752, кадастровий номер
:01:042:0040.

Однак, передача у власність ОСОБА_2
земельної ділянки відбулася з
порушенням вимог чинного
законодавства, оскільки надана
відповідачу земельна ділянка
перебуває за межами смт. Коцюбинське,
яке не має генерального плану, а отже
селищна рада не мала права нею
розпоряджатися.

Крім того, спірна ділянка
відповідно до рішення РМ УРСР № 673 від 20
червня 1956 року перебуває у постійному
користуванні КП «Святошинське
лісопаркове господарство» і
відноситься до земель
лісогосподарського призначення, що
підтверджується проектом організації
лісового господарства і таксаційними
описами ділянки. Таким чином, спірна
земельна ділянка лісового фонду
передана у власність ОСОБА_2 без її
вилучення у встановленому порядку у КП
«Святошинське лісопаркове
господарство» та без зміни її
цільового призначення. Крім того, при
передачі ділянки у власність ОСОБА_2
проект землеустрою не проходив
державну експертизу, що є порушенням
ст. 9 Закону України «Про державну
експертизу землевпорядної
документації».

В подальшому ОСОБА_2 провів
відчуження спірної ділянки на підставі
договору купівлі-продажу від 02 червня
2009 року ОСОБА_3, який отримав державний
акт на право власності на земельну
ділянку серії ЯГ № 527227.

23 вересня 2009 року ОСОБА_3 продав
спірну земельну ділянку ОСОБА_1, яка
діяла від імені та в інтересах
малолітньої дочки ОСОБА_4, 2000 року
народження, про що на державному акті,
виданому на ім'я ОСОБА_3, зроблено
відмітку про перехід права власності
до ОСОБА_4 в особі ОСОБА_1

Позивач вважає, що укладені між
відповідачами договори
купівлі-продажу на підставі ст. 228 ЦК
України є нікчемними правочинами, бо
порушують публічний порядок, а відтак
не потребують визнання їх недійсними.
Відповідно, виданий на підставі цих
договорів державний акт на ім'я ОСОБА_3
з відміткою про перехід права
власності до ОСОБА_4 в особі ОСОБА_1 слід
визнати недійсним, як отриманий з
порушенням вимог чинного
законодавства.

На підставі викладеного позивач
просив визнати недійсним рішення
Коцюбинської селищної ради від 25
грудня 2008 року за № 2174/25-5 про передачу у
власність ОСОБА_2 земельної ділянки
площею 0,1500 га для будівництва і
обслуговування будинку по АДРЕСА_1;
визнати недійсним виданий на ім»я
ОСОБА_2 державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯЖ
№ 469752; визнати недійсним виданий на
ім»я ОСОБА_3 державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯГ
№ 527227 з відміткою про перехід права
власності до ОСОБА_4 в особі ОСОБА_1 та
скасувати їх державну реєстрацію, та
визнати за державою право власності на
земельну ділянку площею 0,1500 га по
АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Ірпінського
міського суду Київської області від 12
липня 2013 року позов задоволено
частково. Визнано недійсним рішення
Коцюбинської селищної ради від 25
грудня 2008 року № 2174/25-5 про передачу у
власність ОСОБА_2 земельної ділянки
площею 0,1500 га. Визнано недійсним
виданий на ім»я ОСОБА_2 державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЖ № 469752. Визнано недійсним
виданий на ім'я ОСОБА_3 державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯГ № 527227 з відміткою про перехід
права власності до ОСОБА_4 в особі
ОСОБА_1 та скасовано їх державну
реєстрацію. В іншій частині позову
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
відповідач ОСОБА_1 подала на нього
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати заочне рішення суду першої
інстанції в частині задоволених
позовних вимог, закрити провадження у
справі в частині позовних вимог про
визнання недійсним рішення
Коцюбинської селищної ради від 25
грудня 2008 року № 2174/25-5, в іншій частині
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову. В обгрунтування
апеляційної скарги посилалася на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального права. Зокрема
зазначала, що вимоги в частині визнання
незаконним рішення Коцюбинської
селищної ради не підлягають розгляду в
суді в порядку цивільного судочинства,
а повинні розглядатись відповідно до
положень ст. 17 КАС України. Крім того,
державний акт, виданий на ім'я ОСОБА_3 з
відміткою про перехід права власності
до ОСОБА_4 в особі ОСОБА_1, є похідним від
договорів купівлі-продажу від 02 червня
2009 року, укладеного між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, та від 23 вересня 2009 року,
укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_4 Судовим рішенням дані
договори недійсними не визнавались,
отже відсутні підстави для визнання
недійсними виданих на підставі цих
договорів державних актів.

Рішенням апеляційного суду
Київської області від 11 грудня 2013 року
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено
частково.

Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 12 липня 2013 року
скасовано в частині визнання недійсним
виданого на ім'я ОСОБА_3 державного акта
серії ЯГ № 527227 на право власності на
земельну ділянку площею 0,15 га
кадастровий номер :01:042:0040 по
АДРЕСА_1 з відміткою про перехід права
власності до ОСОБА_4 в особі ОСОБА_1 і
скасування його державної реєстрації
та ухвалено в цій частині нове рішення
про відмову в задоволенні цих вимог. В
решті рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 23 квітня 2014
року частково задоволено касаційні
скарги прокурора Київської області та
ОСОБА_1

Рішення апеляційного суду Київської
області від 11 грудня 2013 року в частині
вимог про визнання недійсним
державного акту на право власності на
земельну ділянку, виданого на ім»я
ОСОБА_3 з відміткою про перехід права
власності до наступного покупця -
ОСОБА_4 в особі ОСОБА_1 скасовано, справу
в цій частині передано до суду
апеляційної інстанції на новий
розгляд. В іншій частині рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
залишено без змін.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в частині вимог про визнання
недійсним державного акту серії ЯГ №
527227, виданого на ім»я ОСОБА_3 з
відміткою про перехід права власності
до ОСОБА_4 в особі ОСОБА_1, колегія
суддів, заслухавши доповідь судді
доповідача, пояснення учасників
процесу, дійшла висновку, що рішення
суду в цій частині підлягає скасуванню
з ухваленням нового рішення, виходячи з
наступного.

Так, судом встановлено, що 02 червня 2009
року ОСОБА_2 за договором
купівлі-продажу провів відчуження
спірної земельної ділянки ОСОБА_3, який
отримав державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯГ
№ 527227.

ОСОБА_3 спірна земельна ділянка була
відчужена на підставі договору
купівлі-продажу від 23 вересня 2009 року
ОСОБА_1, яка діяла від імені і в
інтересах своєї малолітньої дочки
ОСОБА_4, 2000 року народження, про що на
державному акті, виданому на ім'я
ОСОБА_3, зроблено відмітку про перехід
права власності до ОСОБА_4 в особі
ОСОБА_1

Задовольняючи вимоги прокурора в цій
частині, суд виходив з того, що у зв'язку
із визнанням недійсним рішення ради
про передачу у власність ОСОБА_2
земельної ділянки та виданого на його
ім»я державного акта серії ЯЖ № 469752, є
правові підстави для визнання
недійсним виданого на ім'я покупця
земельної ділянки ОСОБА_3 державного
акта серії ЯГ № 527227 з відміткою про
перехід права власності до наступного
покупця - ОСОБА_4 в особі ОСОБА_1, та
скасування його державної реєстрації.

При цьому суд залишив поза увагою
підстави позову прокурора, який
мотивував вимоги тим, що укладені між
відповідачами договори
купівлі-продажу спірної ділянки є
нікчемними згідно положень ст. 228 ЦК
України як такі, що порушують публічний
порядок, і не потребують визнання їх
недійсними.

Ухвалюючи рішення в цій частині, суд
дійшов правильного висновку про
необгрунтованість посилань прокурора
на нікчемність договорів
купівлі-продажу від 02 червня 2009 року та
23 вересня 2009 року, оскільки прокурор не
надав доказів, що дані правочини
порушують публічний порядок. Однак,
прийшовши до таких висновків, суд в
порушення вимог ст.ст.81, 131, 152 ЗК
України, ст. 204 ЦК України, та всупереч
попереднім висновкам про відсутність
підстав вважати договори
купівлі-продажу нікчемними, визнав
державний акт серії ЯГ № 527227, виданий
на ім»я ОСОБА_3, з відміткою про перехід
права власності до наступного покупця -
ОСОБА_4 в особі ОСОБА_1, недійсним.

Наведене свідчить про порушення вимог
процесуального закону щодо законності
і обгрунтованості рішення.

Крім того, суд не звернув уваги на те, що
правовою підставою видачі ОСОБА_3
державного акту є договір
купівлі-продажу від 02 червня 2009 року
року, що прямо вказано у державному
акті серії ЯГ № 527227. Відповідно, без
вирішення питання щодо правомірності
набуття ОСОБА_3 права на спірну ділянку
за цивільно-правовою угодою, як це
передбачає п.«в» ч.3 ст.152 ЗК України,
підстави для визнання недійсним
державного акту, виданого на підставі
цієї угоди, відсутні. Це стосується
також і договору купівлі-продажу від 23
вересня 2009 року, укладеного між ОСОБА_3
та ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_5, на
підставі якого на державному акті
серії ЯГ № 527227 зроблено відмітку про
перехід права власності.

Зазначені вище порушення, які допустив
суд першої інстанції, призвели до
неправильного вирішення спору в
оскаржуваній частині.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.
Норми матеріального права вважаються
порушеними чи неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції в частині задоволених
позовних вимог щодо визнання недійсним
державного акту серії ЯГ № 527227 з
відміткою про перехід права власності,
ухвалене з порушенням норм
матеріального права і підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в їхньому задоволенні з
наступних підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст. 81, ст. 131 ЗК
України (в редакції на час виникнення
спірних правовідносин), громадяни
України набувають права власності на
земельні ділянки в тому числі на
підставі придбання за договорами
купівлі-продажу, дарування, міни,
іншими цивільно-правовими угодами.
Укладення таких угод здійснюється
відповідно до Цивільного кодексу
України з урахуванням вимог цього
Кодексу.

Згідно ст. 126 ЗК України (в редакції на
час виникнення спірних правовідносин),
право власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом.

За змістом вказаних норм правовою
підставою набуття громадянином права
власності на земельну ділянку є
укладення ним цивільно-правової угоди,
а державний акт, що видається на
підставі такої угоди, лише посвідчує
право особи на земельну ділянку. Отже,
без встановлення судом недійсності
(невідповідності вимогам закону)
правочину, як правової підстави
придбання громадянином земельної
ділянки, визнання недійсним державного
акту, виданого на підставі цього
правочину, є незаконним та
необгрунтованим.

Такі висновки відповідають приписам
щодо презумпції правомірності
правочину, встановленим ст. 204 ЦК
України, згідно якої правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Крім того, такі висновки узгоджуються
із положеннями ч. 3 ст. 152 ЗК України,
згідно якої захист порушених прав
громадян та юридичних осіб на земельні
ділянки здійснюється в тому числі
шляхом заявлення позову про визнання
угоди недійсною.

Суд першої інстанції дійшов вірного
висновку, з яким колегія суддів
погоджується, про те, що укладений між
відповідачами ОСОБА_2 і ОСОБА_3 договір
купівлі-продажу спірної земельної
ділянки від 02 червня 2009 року, а також
договір купівлі-продажу між ОСОБА_3 та
ОСОБА_1, яка діяла в інтересах
малолітньої ОСОБА_4, від 23 вересня 2009
року не є такими, що порушують
публічний порядок, оскільки укладені
між приватними особами і їхнім
предметом є майно, що перебуває у
приватній власності.

За таких обставин, а також враховуючи
приписи ст. 204 ЦК України щодо
презумпції правомірності правочину,
колегія суддів вважає, що відсутні
підстави для визнання недійсним
державного акта на право власності на
земельну ділянку серії ЯГ № 527227,
виданого на ім»я ОСОБА_3, з відміткою
про перехід права власності до ОСОБА_4 в
особі ОСОБА_1, з підстав, вказаних
прокурором у позові.

Доводи прокурора в суді апеляційної
інстанції про те, що визнання недійсним
державного акту на право власності на
земельну ділянку вважається окремим
способом захисту порушених прав і не
пов'язане із вирішенням питання про
правомірність набуття особою права
власності на земельну ділянку,
необгрунтовані.

Такі доводи суперечать вимогам закону,
зокрема ст. 328 ЦК України, згідно якої
право власності набувається на
підставах, не заборонених законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

При цьому колегія суддів враховує
правовий висновок, який зробив
Верховний Суд України на засіданні
Судової палати у цивільних справах 2
жовтня 2013 року при розгляді справи №
6-93цс 13, предметом якої був спір про
визнання державного акту на право
приватної власності на землю недійсним
за позовом прокурора. При розгляді цієї
справи Верховний Суд України зробив
правовий висновок, відповідно до якого
державний акт на право приватної
власності на землю видається на
підставі рішення органу місцевого
самоврядування або органу виконавчої
влади, тому вирішення питання про
правомірність видачі державного акта
безпосередньо залежить від законності
рішення, на підставі якого такий акт
виданий, і дотримання вимог,
передбачених земельним
законодавством, зокрема статтями 116, 118
ЗК України. Аналогічний правовий
висновок зробив Верховний Суд України
при розгляді справи № 6-92цс 13.

За змістом наведеної правової позиції
стосовно спору в даній справі
вирішення питання про правомірність
видачі державного акта на право
власності на земельну ділянку
безпосередньо залежить від законності
правочину, на підставі якого такий акт
виданий.

В той же час, колегія суддів
апеляційного суду вважає
необгрунтованими доводи апеляційної
скарги про порушення судом першої
інстанції правил підвідомчості справи
та неможливості розгляду в суді
загальної юрисдикції, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо: захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин; інших
правовідносин, крім випадків, коли
розгляд таких справ проводиться за
правилами іншого судочинства.

Виходячи з положень норм Земельного
кодексу України, глав 27, 33, 34
Цивільного кодексу України, статті 15
ЦПК України, справи з приводу
володіння, користування, розпорядження
земельними ділянками, що перебувають у
власності громадян чи юридичних осіб, і
визнання недійсними державних актів на
право власності та право постійного
користування земельними ділянками
підсудні загальним судам.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
ОСОБА_1 підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції в частині визнання недійсним
державного акту серії ЯГ № 527227,
виданого на ім»я ОСОБА_3 з відміткою про
перехід права власності до ОСОБА_4 в
особі ОСОБА_1 - скасуванню з ухваленням
рішення про відмову в задоволенні цієї
вимоги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія судів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Заочне рішення Ірпінського міського
суду Київської області від 12 липня 2013
року в частині визнання недійсним
виданого на ім'я ОСОБА_3 державного акта
серії ЯГ № 527227 на право власності на
земельну ділянку площею 0,15 га,
кадастровий номер :01:042:0040 по
АДРЕСА_1 з відміткою про перехід права
власності до ОСОБА_4 в особі ОСОБА_1 і
скасування його державної реєстрації -
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення про відмову у задоволенні
цих вимог.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: