Справа №: 398/2177/14-цРІШЕННЯ
"09" липня 2014 р. Олександрійський
міськрайонний суд Кіровоградської
області в складі:
головуючого судді
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Олександрія
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
який діє у власних інтересах та в
інтересах неповнолітньої дитини
ОСОБА_2 до Акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» та
ОСОБА_3, як третя особа вказано відділ
державної виконавчої служби
Олександрійського міськрайонного
управління юстиції про зняття арешту з
ОСОБА_1, який діє у власних інтересах
та в інтересах неповнолітньої дитини
ОСОБА_2 (надалі Позивач) 26 березня 2014
року звернувся до суду із позовом до АТ
«Державний ощадний банк України» та
ОСОБА_3 (надалі Відповідачі) про зняття
арешту з нерухомого майна, а саме
квартири АДРЕСА_1, мотивуючи свої
вимоги тим, що на підставі договору
дарування квартири, посвідченого
нотаріально 29 вересня 2009 року ОСОБА_4
отримала в дарунок від батька ОСОБА_5
квартиру АДРЕСА_1 (зареєстровано в
реєстрі за № 2850), зареєстрованого в
Олександрійському МБТІ 14 жовтня 2009
року № 9285/120. До моменту придбання
ОСОБА_5 вказаної квартири вона належала
ОСОБА_6, що підтверджується технічним
паспортом на квартиру. В цей час в
квартирі був зареєстрований ОСОБА_3,
якого заочним рішенням
Олександрійського міськрайонного суду
від 11 липня 2012 року за позовом ОСОБА_4 у
справі № 2/1118/1528/12 ОСОБА_3 визнано таким,
що втратив право користування
зазначеною квартирою. Згодом,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла і після її
смерті відкрилась спадщина, до складу
якої входить і вказана квартира. В
червні 2013 року він у власних інтересах
та в інтересах неповнолітньої дитини
звернувся до державної нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини, однак отримати свідоцтво про
право на спадщину за законом на
квартиру не може отримати, оскільки в
Єдиному реєстрі заборон відчуження
нерухомого майна на спадкову квартиру
накладено арешт за постановою ДВС на
підставі наказу Олександрійського
міськрайонного суду від 11 травня 2010
року по справі № 2н-84 про стягнення
боргу з ОСОБА_3 Арешт на квартиру і
досі не знятий, тому він просить суд
врахувати, що власником вказаної
квартири з жовтня 2009 року є ОСОБА_4 -
спадкодавець, а тому і правові
підстави для накладення заборони
відчуження вказаної квартири в 2010
В судовому засіданні позивач на
позовних вимогах наполягає,
посилаючись на викладені обставини та
просить суд прийняти рішення та
задовольнити позовні вимоги в повному
Представник відповідача АТ
«Державний ощадний банк України» в
судове засідання з'явилася, будучи
належним чином повідомленою про дату,
час та місце розгляду справи в суді, в
клопотанні до суду проти вимог
заперечує, оскільки до компетенції
банку не входять повноваження щодо
накладення чи зняття арешту з майна,
тому може виступати як третя сторона та
просить суд виключити АТ «Ощадбанк» зі
складу відповідачів. Вважає, що
належним відповідачем у справі має
Відповідач ОСОБА_3 двічі в судове
засідання не з'явився, про причину
неявки до суду відповідач суд не
повідомив, письмових заяв та клопотань
до суду від нього не надійшло. Суд
вважає, що відповідач був належним
чином повідомленим про дату, час та
місце розгляду справи в суді за
останнім відомим місцем реєстрації
його проживання, він був повідомлений
через газету «Народне слово» № 27 (3149)
від 19 червня 2014 року.
Дослідивши матеріали цивільної
справи, з'ясувавши обставини, на які
позивач посилається як на підставу
своїх вимог, оцінивши досліджені в
судовому засіданні докази у сукупності
з іншими матеріалами справи, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
За змістом ст. 10 ЦПК України,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу свої вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.
У відповідності до вимог ст. 15 ЦПК
України суди розглядають в порядку
цивільного судочинства справи про
захист порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових
відносин, а також з інших
правовідносин, крім випадків, коли
розгляд таких справ проводиться за
правилами іншого судочинства.
За змістом ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог чи заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
кодексу. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлені ці обставини.

Правовідносин сторін врегулюванні
ст.ст. 3-11, 15, 16, 22, 316-321, 391, 392, 657 ЦК України.

Cтаттею 15 ЦК України передбачено
право кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа також має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного судочинства. Отже,
об'єктом захисту є порушене, невизнане
або оспорюване право чи цивільний
інтерес, саме вони є підставою для
звернення особи за захистом свого
права із застосуванням відповідного
способу захисту. Такі способи захисту
передбачені відповідно статтею 16 ЦК
України.

Згідно ст. 316 ЦК України правом
власності є право особи на річ, яке
вона здійснює відповідно до закону за
своєю волею, незалежно від волі інших
осіб.

Відповідно до вимог ст.ст. 319, 321 ЦК
України власник володіє, користується
та розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

За змістом ст.ст. 386, 391 ЦК України
власник може передбачати можливість
порушення свого права власності іншою
особою, може звернутись до суду з
вимогою про заборону вчинення нею дій,
які можуть порушити його право, або з
вимогою про вчинення певних дій для
запобігання такому порушенню. Власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

При вирішенні даного спору суд,
виходячи з принципу диспозитивності
цивільного судочинства, розглядає
справу в межах заявлених вимог і на
підставі наданих доказів.

Згідно ст. 38 Закону України «Про
виконавче провадження», у редакції
діючій до 08 березня 2011 року, у разі
закінчення виконавчого провадження
припиняється чинність арешту майна
боржника, скасовуються інші здійснені
державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення. Якщо у
виконавчому провадженні державним
виконавцем був накладений арешт на
майно боржника, у постанові про
закінчення виконавчого провадження
державний виконавець зазначає про
скасування арешту. За заявою боржника
державний виконавець видає йому
додаткові копії постанови, вказаної у
частині другій цієї статті, для її
пред'явлення до органу нотаріату та
інших органів, що здійснюють
реєстрацію майна або ведуть реєстр
заборони на його відчуження для зняття
арешту з майна.

Частинами 2 та 3 ст. 26 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень», у
редакції діючій до 08 серпня 2012 року,
встановлено, що записи про обтяження
погашаються на підставі актів (рішень)
уповноважених на це органів або
посадових осіб та згідно п. 41 Порядку
ведення Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 26 жовтня 2011 року № 1141, державний
реєстратор вносить записи до
Державного реєстру прав про скасування
державної реєстрації прав у разі
скасування на підставі рішення суду
рішення державного реєстратора про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень.

Судом встановлено, що відповідно до
договору дарування квартири,
посвідченого нотаріально 29 вересня 2009
року ОСОБА_4 отримала в дарунок від
батька ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1
(зареєстровано в реєстрі за № 2850)
Договір дарування було зареєстровано
в Олександрійському МБТІ 14 жовтня 2009
року № 9285/120. До моменту придбання
ОСОБА_5 вказаної квартири вона належала
ОСОБА_6, що підтверджується технічним
паспортом на квартиру. В цей час в
квартирі був зареєстрований ОСОБА_3,
якого заочним рішенням
Олександрійського міськрайонного суду
від 11 липня 2012 року за позовом ОСОБА_4 у
справі № 2 /1118/1528/12 визнано таким, що
втратив право користування зазначеною
квартирою. Згодом, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4
померла, що підтверджується копією
свідоцтва про смерть, і після її смерті
відкрилась спадщина, до складу якої
входить і вказана квартира. В червні 2013
року позивач у власних інтересах та в
інтересах неповнолітньої дитини
звернувся до державної нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини, однак отримати свідоцтво про
право на спадщину за законом на спірну
квартиру не може отримати, оскільки в
Єдиному реєстрі заборон відчуження
нерухомого майна на спадкову квартиру
накладено арешт за постановою ДВС на
підставі наказу Олександрійського
міськрайонного суду від 11 травня 2010
року по справі № 2н-84 за заявою
прокурора м. Олександрія в інтересах
ВАТ «Державний ощадний банк України»
про стягнення боргу з ОСОБА_3 в сумі 7 160
грн. 24 коп. Дізнавшись, що існує
заборона відчуження вказаної
квартири, яку позивач бажає
успадкувати, він змушений звертатись
до суду.

Судом встановлено, що міським
відділом ДВС Олександрійського
міськрайонного управління юстиції
зареєстровано обтяження в Єдиному
реєстрі заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна, як вказано, що 07
липня 2010 року було зареєстровано
обтяження за № 10008454 на квартиру
АДРЕСА_1, власником якого вказано
ОСОБА_3.

Судом достовірно встановлено, що
єдиним власником вказаної квартири з
жовтня 2009 року є спадкодавець ОСОБА_4,
отримавши квартиру в дар, а тому і
правові підстави для накладення
заборони відчуження вказаної квартири
в липні 2010 року були відсутні. Порушене
право підлягає захисту.

Суд приймає до уваги лист ВДВС
Олександрійського міськрайонного
управління юстиції від 05.02.2014 року №
667/02.1-25 зі змісту якого вбачається, що
дійсно на виконання судового наказу
Олександрійського міськрайонного суду
від 11 травня 2010 року по справі № 2н-84 за
заявою прокурора м. Олександрія в
інтересах ВАТ «Державний ощадний банк
України» про стягнення боргу з ОСОБА_3
в сумі 7 160 грн. 24 коп. було накладено
арешт на квартиру АДРЕСА_1. Дане
виконавче провадження завершено
відповідно до п. 5 ст. 47 Закону України
«Про виконавче провадження», тому
арешт з майна може бути знятий тільки
за рішенням суду.

Виходячи з характеру правовідносин,
доведеності своїх вимог, а також
керуючись засадами розумності,
виваженості та справедливості суд
вважає задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі.

Судові витрати суд відносить на
відповідача ОСОБА_3 та вважає можливим
звільнити Акціонерне товариство
«Державний ощадний банк України» від
сплати судових витрат.

Враховуючи викладені обставини та
керуючись ст. 60 Закону України «Про
виконавче провадження», ст.ст 3-11, 15, 16,
22, 316-321, 391 ЦК України, ст.ст. 3, 4-11, 15, 57-60, 88,
212-215 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Зняти арешт з квартири АДРЕСА_1,
накладений за судовим наказом №2-н-
84/2010 від 11 травня 2010 року реєстраційний
номер обтяження № 10008454.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп. та 120
грн. за публікацію оголошення в газеті,
а всього 363 грн. 60 коп.

Звільнити Акціонерне товариство
«Державний ощадний банк України» від
сплати судових витрат.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Кіровоградської
області через Олександрійський
міськрайонний суд протягом 10-денного
строку з дня його проголошення або з
часу отримання копії рішення.

Суддя: