АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Заводян К.І., Перепелюк І. Б.

секретар Собчук І.Ю.

за участю позивачки ОСОБА_1,
представників позивачів ОСОБА_2,
ОСОБА_3, позивачки ОСОБА_4, її
представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_6,
ОСОБА_1 до Глибоцької селищної ради
Глибоцького району Чернівецької
області, третя особа без самостійних
вимог ОСОБА_7, про визнання права
власності на спадкове майно та за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_1,
Глибоцької селищної ради Глибоцького
району Чернівецької області, третя
особа без самостійних вимог ОСОБА_7, про
встановлення факту проживання однією
сім'єю, надання права на спадкування,
усунення від права на спадкування та
визнання права власності на спадкове
майно за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Глибоцького районного суду
Чернівецької області від 30 травня 2014
року,

встановила:

У січні 2014 року ОСОБА_6, ОСОБА_1
звернулися в суд з позовом до
Глибоцької селищної ради Глибоцького
району Чернівецької області про
визнання права власності на спадкове
майно.

Зазначали, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер
їхній батько ОСОБА_8, після смерті якого
відкрилась спадщина за законом на
нерухоме майно по АДРЕСА_1 Чернівецької
області. Спадкоємцями першої черги є
вони та син померлого ОСОБА_7, який
спадщини не прийняв.

Посилаючись на те, що вони належним
чином прийняли спадщину, однак
отримати свідоцтво на право на
спадщину не мають змоги у зв'язку з
відсутністю правовстановлюючих
документів на майно, позивачі просили
визнати за ними право власності по 1/2
частці у спірному нерухомому майні.

У лютому 2014 року третя особа із
самостійними вимогами ОСОБА_4
звернулася до суду із позовом до
ОСОБА_6, ОСОБА_1, Глибоцької селищної
ради Глибоцького району Чернівецької
області про встановлення факту
проживання однією сім'єю, надання права
на спадкування, усунення від права на
спадкування та визнання права
власності на спадкове майно.

Зазначала, що зі спадкодавцем ОСОБА_8
вона проживала однією сім'єю без
реєстрації шлюбу в період з липня 1998
року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а тому
відповідно до ст. 1264 ЦК України вона є
спадкоємцем четвертої черги.

ОСОБА_8 був пенсійного віку, в період з
січня 2013 року по день смерті він хворів
на тяжкі захворювання, перебував у
безпорадному стані, у зв'язку з чим вона
постійно доглядала за ним, надавала
йому допомогу, він перебував на повному
її утриманні.

Посилаючись на зазначені обставини, а
також на те, що позивачі за первісним
позовом як діти спадкодавця не
надавали йому необхідної допомоги,
фактично ухилялися від її надання,
просила встановити факт її проживання
зі спадкодавцем однією сім'єю, надати
їй право на спадкування разом зі
спадкоємцями першої черги, усунути від
права на спадкування за законом ОСОБА_6,
ОСОБА_1, ОСОБА_7, визнати за нею - ОСОБА_4
право власності на спірне спадкове
нерухоме майно.

Рішенням Глибоцького районного суду
Чернівецької області від 30 травня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_6, ОСОБА_1
задоволено. У позові ОСОБА_4 -
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позову ОСОБА_6,
ОСОБА_1 відмовити, а її позов
задовольнити.

Посилається на невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, порушення норм матеріального
та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Указаним нормам рішення суду першої
інстанції в частині задоволення позову
ОСОБА_6, ОСОБА_1 про визнання права
власності на спадкове майно не
відповідає.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням встановленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Колегія суддів дійшла висновку про
необхідність виходу за межі доводів
апеляційної скарги ОСОБА_4, скасування
рішення суду у згаданій частині з
ухваленням нового рішення про відмову
у позові з наступних підстав.

У справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
року помер ОСОБА_8, після його смерті
відкрилась спадщина за законом на
нерухоме майно по АДРЕСА_1 Глибоцького
району Чернівецької області.

Позивачі ОСОБА_6 та ОСОБА_1, як діти
ОСОБА_8, є спадкоємцями першої черги за
законом, вони прийняли спадщину шляхом
подання до нотаріальної контори заяв.

Спадкоємцем першої черги за законом є
також син померлого ОСОБА_7, який
спадщину не прийняв.

Ці обставини визнаються особами, які
беруть участь у справі.

Судом першої інстанції встановлено, що
в період з 1998 року по день смерті
спадкодавця третя особа із
самостійними вимогами ОСОБА_4
проживала із ОСОБА_8 однією сім'єю без
реєстрації шлюбу у спірному нерухомому
майні, де була зареєстрована.

Висновок суду першої інстанції в цій
частині позивачами ОСОБА_6 та
ОСОБА_1 шляхом подання апеляційної
скарги не оспорено.

Встановлено також, що третя особа із
самостійними вимогами ОСОБА_4
впродовж передбаченого ст. 1270 ЦК
України шестимісячного строку
звернулася до нотаріуса із заявою про
прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8

Згідно зі ст. 1264 ЦК України у четверту
чергу право на спадкування за законом
мають особи, які проживали зі
спадкодавцем однією сім'єю не менш як
п'ять років до часу відкриття спадщини.

Таким чином, між позивачами за
первісним позовом ОСОБА_6, ОСОБА_1 та
третьою особою із самостійними
вимогами ОСОБА_4, як між спадкоємцями
різних черг, існує спір з приводу права
на спадкове майно, яке залишилося після
смерті ОСОБА_8

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд
за клопотанням позивача, не припиняючи
розгляду справи, замінює первісного
відповідача належним відповідачем,
якщо позов пред'явлено не до тієї особи,
яка має відповідати за позовом, або
залучає до участі у справі іншу особу
як співвідповідача.

Усупереч вказаним нормам
матеріального та процесуального права
суд першої інстанції не звернув увагу
на те, що позов ОСОБА_6 та ОСОБА_1
пред'явлено до Глибоцької селищної
ради, яка за наявності спадкоємців, що
прийняли спадщину, між якими виник
спір, не є належним відповідачем.

Відповідно, висновок суду першої
інстанції щодо встановлення дійсних
обставин справи, доведеності позову є
безпідставним, оскільки такий висновок
може бути зроблено лише за участі
належного відповідача.

Тому, на часткове задоволення
апеляційної скарги ОСОБА_4, рішення
суду першої інстанції у відповідній
частині підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення, яким у
позові ОСОБА_6 та ОСОБА_1 про визнання
права власності на спадкове майно слід
відмовити за його безпідставністю.

Що ж стосується рішення суду першої
інстанції про відмову у задоволенні
позову ОСОБА_4, то підстав для його
скасування колегія суддів не вбачає.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з
його безпідставності та недоведеності.

Такий висновок суду першої інстанції є
правильним.

Вимоги про визнання права на
спадкування позивачка заявила на
підставі ч. 2 ст. 1259 ЦК України,
відповідно до якої фізична особа, яка є
спадкоємцем за законом наступних черг,
може за рішенням суду одержати право на
спадкування разом із спадкоємцями тієї
черги, яка має право на спадкування, за
умови, що вона протягом тривалого часу
опікувалася, матеріально
забезпечувала, надавала іншу допомогу
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Виходячи зі змісту вказаної норми
права, одержати право на спадкування
має спадкоємець за умови, якщо він
протягом саме тривалого часу надавав
відповідну допомогу спадкодавцеві,
який в силу певних причин був у
безпорадному стані, а відповідно у
зв'язку з цим потребував опіки,
матеріального забезпечення та іншої
допомоги.

У позові ОСОБА_4 зазначала, що в період з
січня 2013 року і по день смерті ОСОБА_8
хворів тяжкою хворобою -
онкозахворюваням підшлункової залози
та ішемічною хворобою серця, перебував
у лежачому стані, йому була необхідна
допомога у пересуванні, прийомі їжі,
обслуговуванні.

Проте судом першої інстанції на
підставі наявних, досліджених доказів,
яким надана належна оцінка
встановлено, що спадкодавець
потребував певної допомоги лише
впродовж останніх двох місяців свого
життя, що не може вважатися тривалим
періодом часу у розумінні ч. 2 ст. 1259 ЦК
України і що є необхідною умовою для
задоволення вимог спадкоємців за
законом наступних черг.

Обґрунтованими є і висновки суду
першої інстанцію про відсутність
підстав для задоволення вимоги ОСОБА_4
про усунення ОСОБА_6, ОСОБА_1, від права
на спадкування.

Згідно з ч. 5 ст. 1224 ЦК України за
рішенням суду особа може бути усунена
від права на спадкування за законом,
якщо буде встановлено, що вона
ухилялася від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Відповідно до указаної норми для
усунення від права на спадкування за
законом необхідно довести: факт
ухилення особи від надання
спадкодавцеві допомоги, факт
перебування спадкодавця в
безпорадному стані через похилий вік
та потребу спадкодавця в допомозі цієї
особи.

Згідно з п. 6 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року № 7 «Про судову практику у справах
про спадкування» при встановленні
факту ухилення особи від виконання
обов'язку щодо утримання спадкодавця
слід враховувати поведінку особи,
розуміння нею свого обов'язку щодо
надання допомоги, її необхідності для
існування спадкодавця, наявність
можливості для цього та свідомого
невиконання такою особою
встановленого законом обов'язку.

Суд першої інстанції виходив з
недоведеності позову в цій частині.

З цим висновком погоджується і колегія
суддів.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених статтею 61
цього Кодексу.

ОСОБА_4 не посилася на належні та
допустимі докази на підтвердження
факту свідомого невиконання ОСОБА_6 та
ОСОБА_1 обов'язку по догляду за батьком.

З показань свідків ОСОБА_9,
ОСОБА_1,ОСОБА_10,ОСОБА_11, ОСОБА_12, виписки
із медичної карти амбулаторного
хворого (а. с. 82) вбачається, що ОСОБА_8
хворів, однак самостійно міг себе
обслуговувати.

Певної сторонньої допомоги він почав
потребувати останні два місяці свого
життя.

Доводи апелянта про те, що за станом
здоров'я спадкодавець потребував
сторонньої допомоги в останні пів року
життя спростовуються змістом вказаної
виписки з історії хвороби, довідкою
Глибоцького райцентру первинної
медико-санітарної допомоги за № 81 від 3
березня 2014 року (а.с.79).

Встановлено, що в силу того, що
спадкодавець проживав однією сім'єю з
ОСОБА_4 остання надавала йому необхідну
допомогу.

Тому певної конкретної допомоги від
ОСОБА_6 та ОСОБА_1 спадкодавець і не
потребував.

Встановлено, що ОСОБА_6 у зв'язку з
проживанням за межами області такої
допомоги надавати не могла, а ОСОБА_1
періодично спілкуючись із батьком
надавала йому кошти на лікування.

Доводи апелянта про те, що вони зі
спадкодавцем біля 15 років проживали
однією сім'єю, вели спільне
господарство, проводили ремонтні
роботи за спільні кошти самі по собі не
мають правового значення у спорі про
надання права на спадкування зі
спадкоємцями першої черги та про
усунення від права на спадкування.

Апелянт посилається на те, що
спадкодавець за життя неодноразово
звертався до доньки ОСОБА_1 з проханням
надавати йому кошти на лікування й
допомогу у догляді, однак донька не
реагувала на такі звернення.

Проте у справі відсутні докази на
підтвердження таких доводів й на такі
докази не посилалася ОСОБА_4

Допитані за ініціативою ОСОБА_4 свідки
ОСОБА_13, ОСОБА_11, ОСОБА_12 також не були
очевидцями відмови спадкоємців ОСОБА_6
та ОСОБА_1 у наданні допомоги своєму
батькові.

Апелянт посилається на відмову у
допиті свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15

Проте оскільки ОСОБА_4 стверджує, що
свідки можуть підтвердити ті ж події,
що і вже допитані свідки, то суд
підставно відмовив у їх допиті.

Апелянт зазначає, що суд першої
інстанції не мотивував відмови у
задоволенні вимог про встановлення
факту проживання ОСОБА_4 зі
спадкодавцем однією сім'єю.

Однак, встановивши відсутність підстав
для надання ОСОБА_4 права на
спадкування разом зі спадкоємцями
першої черги та для усунення ОСОБА_6
та ОСОБА_1 від спадкування, суд
обґрунтовано відмовив у позові в
повному обсязі.

Встановлення у судовому порядку
певного факту можливе лише у випадку,
якщо він має юридичне значення.

На підставі вищевикладеного та керуюсь
пп. 1, 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України,
колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Глибоцького районного суду
Чернівецької області від 30 травня 2014
року в частині задоволення позовних
вимог ОСОБА_6, ОСОБА_1 до Глибоцької
селищної ради Глибоцького району
Чернівецької області про визнання
права власності на спадкове майно
скасувати.

У позові ОСОБА_6, ОСОБА_1 до Глибоцької
селищної ради Глибоцького району
Чернівецької області про визнання
права власності на спадкове майно
відмовити.

У решті рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
В. В. Яремко

Судді :
К.І. Заводян

І. Б. Перепелюк