Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2015/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Плохотніченко Л. І.
Доповідач Савченко С. О.
РІШЕННЯ

Іменем України

17.07.2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі: головуючого судді:
Савченко С.О.

суддів: Суржика М.М., Карпенка О.Л.

при
секретареві -Гончар О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору -
публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк»,
Державний фонд сприяння молодіжному
житловому будівництву, про
зобов'язання співвласника майна щодо
виконання кредитного договору, за
апеляційними скаргами ОСОБА_3 та
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 02 червня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд
з позовом до ОСОБА_3 про зобов'язання
приймати участь у виконанні кредитного
договору № KGPLGF01580104 у формі здійснення
щомісячних платежів в розмірі 65
доларів США, тобто половину зазначеної
в кредитному договорі суми, на
відповідний рахунок банку, та
стягнення судових витрат.

В обґрунтування позову зазначено, що
08.09.2005 року між ним та ПАТ КБ
«Приватбанк» було укладено кредитний
договір № KGPLGF01580104 на придбання
житлового будинку, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, терміном на 20 років,
до 08.01.2025 року. За умовами договору
позивач повинен був сплачувати на
користь банку щомісячно 131,39 доларі США.

Оскільки, на момент укладення договору
та до 25.02.2014 року позивач перебував у
шлюбі з позивачем і рішення щодо
укладання кредитного договору
приймалося за взаємною згодою між
подружжям, позивач вважає, що
відповідач повинна брати участь
нарівні з ним у витратах на управління,
утримання та збереження даного
спільного майна.

Посилаючись на вказані підстави
позивач просив задовольнити його
позов.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 31.03.2014 року до участі у
справі було залучено третіх осіб, які
не заявляють самостійних вимог на
предмет спору -публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (надалі по тексту ПАТ КБ
«ПриватБанк») та Кіровоградське
регіональне управління Державної
спеціалізованої фінансової установи
Державний фонд сприяння молодіжному
житловому будівництву.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 02.06.2014 року позовні
вимоги задоволено в повному обсязі та
вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції ОСОБА_3 та ПАТ КБ
«ПриватБанк» подали апеляційні скарги,
в яких ставиться питання про
скасування судового рішення з підстав
неправильного застосування судом норм
матеріального та порушенням
процесуального права і ухвалення
нового рішення про відмову у
задоволенні позову. Зазначено, що ПАТ
КБ «ПриватБанк» не надав згоди на
заміну боржника по кредитному
договору, судом невірно застосовано до
спірних правовідносин ст. 360 ЦК України,
яка регулює правовідносини у спільній
частковій власності, сторони ж
володіють будинком на правах спільної
сумісної власності. Банк вважає, що
позивачем обрано не вірний спосіб
захисту цивільного права. Відповідач
зазначала, що боржником по кредитному
договору являється позивач а тому
виконання зобов'язання перед Банком
повинен нести він.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника відповідача та
представника ПАТ КБ «ПриватБанк», які
підтримали доводи апеляційних скарг,
вивчивши матеріали справи, перевіривши
в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України,
законність і обґрунтованість судового
рішення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3
перебували у зареєстрованому шлюбі з
22.02.1992 року по 25.02.2014 року, що
підтверджується копіями свідоцтва про
шлюб та рішенням Ленінського районного
суду м. Кіровограда від 25.02.2014 року
(а.с.31, 5, 56-57).

07.09.2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, за
наданою ОСОБА_3 згодою, укладено
договір купівлі-продажу житлового
будинку, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, ціна якого складає 53025 грн.
(а.с.15-18).

08.09.2005 року між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ
«ПриватБанк», правонаступником якого є
ПАТ КБ «ПриватБанк», було укладено
кредитний договір за № KGPLGF01580104, за яким
позивач отримав в борг 10920 доларів США у
вигляді не поновлювальної кредитної
лінії на придбання житлового будинку у
сумі 8400,00 доларів США, та на сплату
страхових внесків у сумі 2520 доларів
США, зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 1,06% на
місяць, на суму залишку заборгованості
за кредитом і комісією за
розрахунково-касове обслуговування у
розмірі 0,40% від суми виданого кредиту
щомісяця. ОСОБА_3, як співвласник надала
свою згоду на отримання ОСОБА_2 кредиту
(а.с.6-9). В забезпечення кредитного
договору між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ
«ПриватБанк» 08.09.2005 року укладено
договір іпотеки нерухомого майна, а
саме: житловий будинок, розташований за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10-14).

Задовольняючи позов суд першої
інстанції дійшов висновку, що
відповідно до ст.360 ЦК України
співвласник відповідно до своєї частки
у праві спільної часткової власності
зобов'язаний брати участь у витратах на
управління, утримання та збереження
спільного майна, у сплаті податків,
зборів (обов'язкових платежів), а також
нести відповідальність перед третіми
особами за зобов'язаннями, пов'язаними
із спільним майном, а тому відповідач,
як співвласник житлового будинку,
зобов'язана приймати участь у
виконанні кредитного договору
укладеного між позивачем та банком.

Однак, колегія суддів не погоджується з
таким висновком суду.

Згідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 527 ЦК України
передбачено, що боржник зобов'язаний
виконати свій обов'язок, а кредитор -
прийняти виконання особисто, якщо інше
не встановлено договором або законом,
не випливає із суті зобов'язання.

Згідно вимог статті 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 510 та статті 520 ЦК
України передбачено, що сторонами у
зобов'язання є боржник і кредитор.
Боржник у зобов'язанні може бути
змінений іншою особою лише за згодою
кредитора, якщо інше не передбачено
законом.

Відповідно до змісту ст. 65 СК України
при укладенні договору одним із
подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя. Для
укладення одним із подружжя договорів
стосовно цінного майна згода другого з
подружжя має бути подана письмово.
Договір, укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

Згідно ч. 2 ст. 73 СК України стягнення
може бути накладено на майно, яке є
спільною сумісною власністю подружжя,
якщо судом установлено, що договір був
укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї і одержане за договором
використано на її потреби.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, викладених у
п.п. 23-24 Постанови №11 від 21.12.2007 року "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя", спільною
сумісною власністю подружжя, що
підлягає поділу (статті 60, 69 СК України,
ч. 3 ст. 368 ЦК України) можуть бути
будь-які види майна, за винятком тих,
які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом, в тому числі грошові суми та
майно, належні подружжю за іншими
зобов'язальними правовідносинами. При
поділі майна враховуються також борги
подружжя та правовідносини за
зобов'язаннями, що виникли в інтересах
сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).Між подружжям
ділиться майно, а не борги по
зобов'язанню одного з подружжя, хоч при
поділі майна борги повинні
враховуватися.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків є договори та інші
правочини.

Відповідно до вимог статті 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Позивач є боржником (має обов'язки) по
кредитному договору № KGPLGF01580104 від
08.09.2005 року а ПАТ КБ «ПриватБанк» -
кредитором (має права), таким чином
майнові права та інтереси позивача по
кредитному договору не порушуються.

Суд першої інстанції при вирішенні
спору порушив норми процесуального
права та неправильно застосував норми
матеріального права, висновки суду не
відповідають обставинам справи та
наявним у справі доказам, що згідно з
п.п. 2, 3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою
для скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення про відмову в
задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314,
316, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 02 червня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення
яким в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору - публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк», Державний фонд
сприяння молодіжному житловому
будівництву, про зобов'язання
співвласника майна виконання
кредитного договору відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» понесені судові
витрати в сумі 121,80 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: