Справа № 149/1906/14-ц
Провадження №2/149/672/14
Номер рядка звіту 49
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17.07.2014 року Хмільницький
міськрайонний суд Вінницької області в
складі:

головуючого судді Слободонюк М.В.

за участю секретаря Коломієць В.О.

позивача ОСОБА_1, відповідача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Хмільнику цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
зміну розміру стягуваних аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом
про зміну розміру стягуваних аліментів
із ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої
дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, з твердої
грошової суми в розмірі 200 грн. на
місяць на ? частину щомісячного доходу
(заробітку), але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку з дня подачі заяви до
суду й до моменту досягнення дитиною
повноліття.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1
вказала, що перебувала з відповідачем у
зареєстрованому шлюбі, який розірвано
згідно свідоцтва про розірвання шлюбу
серії НОМЕР_1 від 19.11.2009р. В період цього
шлюбу у них народилася спільна дитина -
син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням
Хмільницького міськрайонного суду
Вінницької області від 29.09.2009 року з
відповідача було стягнуто аліменти в
розмірі 200 грн., але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку починаючи з 14.09.2009
року і до повноліття дитини.

Однак позивач вважає даний розмір
аліментів недостатнім для утримання
дитини, оскільки відповідач
добровільно допомоги на утримання
дитини не надає, не бере участі у
додаткових витратах, хоча витрати на
утримання дитини значно зросли. А тому
вважає, що з відповідача слід стягувати
на утримання дитини аліменти в розмірі
? частини щомісячного доходу
(заробітку), але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1
заявлені вимоги підтримала в повному
обсязі та пояснила суду, що у даний час
відповідач не регулярно платить на
дитину аліменти за попереднім рішенням
суду в розмірі 200 гривень, що є
недостатнім для утримання дитини. А
тому вважає, що з ОСОБА_2 необхідно
стягнути аліменти в збільшеному
розмірі.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні
позовних вимог не визнав та пояснив
суду, що на даний час він ніде не працює,
проживає з матір'ю, яка є особою
похилого віку, хворіє, та потребує
догляду. Зазначив, що аліменти згідно
попереднього рішення суду хоч із
піврічною затримкою однак сплачує в
сумі 300 грн., а тому просить у
задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи та
оцінивши докази в їх сукупності, судом
встановлено, що сторони по справі
перебували у зареєстрованому шлюбі,
який було розірвано 19.11.2009р. (а.с. 3).

Від цього шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народився син ОСОБА_3, що
підтверджується копією свідоцтва про
народження серії НОМЕР_2 від 21.11.2005 року,
батьком якого є відповідач ОСОБА_2 (а.с.
4).

Рішенням Хмільницького міськрайонного
суду Вінницької області від 29 вересня
2009 року з відповідача ОСОБА_2 стягнуто
на користь позивача ОСОБА_1, яка у даний
час змінила прізвище на ОСОБА_1,
аліменти на утримання неповнолітнього
сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 200
грн., але не менше 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку
починаючи з 14.09.2009 року і до досягнення
дитиною повноліття (а.с. 5).

У даний час вказане судове рішення
виконується в примусовому порядку
відділом ДВС Хмільницького МРУЮ (а.с. 6).

Як зазначила у судовому засіданні
позивач, підставою для звернення до
суду із даним позовом є недостатній
розмір аліментів, що стягуються із
відповідача за попереднім судовим
рішенням.

Визначаючись щодо заявлених позовних
вимог суд виходить із наступного.

Так, відповідно до ст.ст. 180, 181 ч. 3 СК
України, батьки зобов'язані утримувати
дитину до досягнення нею повноліття. За
рішенням суду кошти на утримання
дитини присуджуються у частці від
доходу одного з батьків і (або) у
твердій грошовій сумі, що визначається
судом. При цьому згідно вимог статті 182
СК України мінімальний розмір
аліментів на одну дитину не може бути
меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму на
дитину відповідного віку, за винятком
випадків, коли розмір аліментів
встановлений у твердій грошовій сумі.

Разом із тим положення ч.1 ст.192 СК
України вказують на те, що розмір
аліментів, визначений за рішенням суду
може бути згодом зменшено або
збільшено за рішенням суду за позовом
платника або одержувача аліментів у
разі зміни матеріального або сімейного
стану, погіршення або поліпшення
здоров'я когось із них та в інших
випадках, передбачених цим Кодексом.

Частинами 1, 2 та 3 ст. 10 ЦПК України
встановлено, що цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд
розглядає справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

А відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Із пояснень сторін судом встановлено,
що позивач незважаючи на те, що до
справи долучила довідки Лип'ятинської
сільської ради Хмільницького району
Вінницької області про склад сім'ї та
перебування на її утриманні
неповнолітнього сина (а.с. 7, 8), однак
фактично в с. Лип'ятин лише
зареєстрована. На справді ж остання
проживає разом із сім'єю - чоловіком та
сином в м. Хмільнику, де і працює.
Будь-яких доказів про погіршення її
матеріального становища чи стану
здоров'я, а так само стану здоров'я
неповнолітньої дитини до справи не
додано. Аналогічно суду не доведено
будь-яких обставин, які б вказували на
зміну матеріального становища
відповідача як платника аліментів, та
можливість ним сплачувати аліменти у
збільшеному розмірі.

Як пояснив відповідач у судовому
засіданні, від сплати аліментів на
утримання свого неповнолітнього сина
ОСОБА_3 він не відмовляється, однак у
зв'язку з тим, що ніде не працює, а
отримує дохід та забезпечує своє
існування лише за рахунок ведення
домашнього господарства та за рахунок
пенсійних виплат, які отримує його
мати, з якою він проживає, тому не має
можливості сплачувати аліменти у
збільшеному розмірі.

Таким чином суд приходить до висновку,
що обставини, які згідно ст. 192 СК
України є підставою для збільшення
розміру аліментів у судовому засіданні
позивачем доведені не були. Суд
констатує, що наведених позивачем
доказів є недостатньо для того, щоб
змінити розмір стягуваних з
відповідача аліментів, а тому у
задоволенні позовних вимог слід
відмовити.

При цьому суд вважає за необхідне
зазначити, що відмова у задоволені
даного позову не є перешкодою для
повторного звернення до суду із
відповідним позовом у разі
встановлення для цього відповідних
підстав, передбачених ст. 192 СК України.

Враховуючи прийняття судом рішення про
відмову у задоволенні позову, судові
витрати пов'язані зі сплатою судового
збору, від оплати яких позивач була
звільнена, компенсуються за рахунок
держави.

Керуючись ст. 192 СК України, ст.ст.
10, 11, 15, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про зміну розміру стягуваних
аліментів відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Вінницької області
через Хмільницький міськрайонний суд
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особі, яка не була
присутня в судовому засіданні - з дня
отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Слободонюк М.В.