АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22-ц/796/9865/2014
Головуючий у 1 - й інстанції: Українець
Доповідач: Ратнікова В.М
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А
Ї Н И

23 липня 2014 року колегія суддів Судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Пилипчук В.Є..

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення
Солом'янського районного суду міста
Києва від 20 червня 2014 року в цивільній
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про
стягнення неустойки (пені),-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Солом'янського районного суду
міста Києва від 20 червня 2014 ОСОБА_3
відмовлено в задоволенні позовних
вимог до ОСОБА_5 про стягнення
неустойки (пені).

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4
звернувся з апеляційною скаргою, в якій
просить рішення Солом'янського
районного суду міста Києва від 20 червня
2014 року скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що
рішення суду ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права. Зазначає, що відмовляючи в
задоволенні позовних вимог суд 1-ї
інстанції посилався на відсутність
вини відповідача у виникненні
заборгованості по сплаті аліментів,
так як в період з листопада 2012 року по
січень 2013 року обов'язок по
відрахуванню аліментів з заробітної
плати відповідача було покладено на
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Прем'єр Дістріб'юшн
компані», яке є роботодавцем ОСОБА_5,
так як виконавчий лист був направлений
за місцем роботи відповідача. Проте,
такі висновки суду 1-ї інстанції є
необґрунтованими та такими, що
суперечать вимогам чинного
законодавства України, так як в силу
вимог закону саме ОСОБА_5 зобов'язаний
добровільно та своєчасно здійснювати
відрахування аліментів в розмірі ј
частини з усіх видів свого заробітку
(доходу) на утримання дитини. Проте,
відповідачем умисно рішення суду про
стягнення аліментів виконувалося не в
новому обсязі, що призвело до
виникнення заборгованості в період з
листопада 2012 року по січень 2013 року, яка
була погашена лише 11 лютого 2014 року.
Крім того, примусове виконання рішення
суду виконавчою службою, є
підтвердженням обставини невиконання
відповідачем рішення суду у
добровільному порядку. За наведених
обставин вважає, що відповідач має
понести відповідальність за
прострочку сплати аліментів,
встановлену ст.196 СК України, у вигляді
сплати штрафних санкцій.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 повністю
підтримав доводи апеляційної скарги та
просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання
не з'явився, про день та час слухання
справи судом повідомлений у
встановленому законом порядку, причину
неявки суду не повідомив, а тому,
колегія суддів вважає можливим слухати
справу в його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової
В.М., пояснення представника позивача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що рішенням
Деснянського районного суду міста
Києва від 24.11.2011 року позовні вимоги
ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини та матеріальної допомоги на
утримання дружини задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3
аліменти на утримання неповнолітнього
сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ј
частини всіх видів заробітку (доходу),
але не менше 30% прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку
щомісячно, починаючи з 31.01.2011 року і до
досягнення дитиною повноліття.

05 грудня 2011 року Деснянським районним
судом м. Києва було видано виконавчий
лист по справі №2-1848/11 про стягнення з
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 аліментів на
утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ј частини всіх
видів заробітку (доходу), але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку щомісячно, починаючи
з 31.01.2011 року і до досягнення дитиною
повноліття.

З матеріалів справи вбачається, що 24
жовтня 2012 року державним виконавцем
Відділу державної виконавчої служби
Печерського районного управління
юстиції в місті Києві було винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження щодо стягнення з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_3 аліментів на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ј частини всіх
видів заробітку (доходу), але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку щомісячно, починаючи
з 31.01.2011 року і до досягнення дитиною
повноліття (ВП №34901543).

Оскільки на той час ОСОБА_5 працював у
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Прем'єр Дістріб'юшн
компані», то 07 листопада 2012 року
державним виконавцем Відділу
державної виконавчої служби
Печерського районного управління
юстиції в місті Києві було винесено
постанову про звернення стягнення на
заробітну плату боржника (ВП №34901543).

Даною постановою було звернуто
стягнення на заробітну плату боржника
ОСОБА_5.

Зобов'язано Товариство з обмеженою
відповідальністю «Прем'єр Дістріб'юшн
компані» проводити щомісячне
утримання з усіх видів заробітку
(доходу), що належить до виплати
боржнику ОСОБА_5 після відрахування
податків, в розмірі 50% щомісячно до
погашення боргу, з яких 25% - поточні
аліменти, 25% - заборгованість по
аліментах, що станом на 01.04.2012 складає
11709,87, а подальшу заборгованість
головному бухгалтеру нарахувати з
01.04.2012 року по день отримання постанови.
Після погашення заборгованості по
аліментам, стягувати поточні аліменти
у розмірі 25%. Утримані із заробітку
(доходів) кошти перераховувати на
користь ОСОБА_8.

Здійснювати відрахування із
заробітної плати, пенсії, стипендії та
інших доходів боржника і
перераховувати кошти стягувачу у
строк, встановлений для здійснення
зазначених виплат боржнику, а якщо
такий строк не встановлено - до
десятого числа кожного місяця,
наступного за звітним. Кожні шість
місяців надсилати державному
виконавцю звіт про здійснені
відрахування та виплати за формою,
встановленою Міністерством юстиції
України (зразок додається).

У разі припинення перерахування коштів
стягувачу у зв'язку із зміною боржником
місця роботи, проживання, перебування
чи навчання або з інших причин
підприємствам, установам,
організаціям, фізичній особі, фізичній
особі-підприємцю не пізніш як у
триденний строк надіслати письмове
повідомлення державному виконавцю про
причину припинення виплат та із
зазначенням нового місця роботи,
проживання чи навчання боржника, якщо
воно відоме. Попереджено відповідальну
за утримання коштів особу про
відповідальність за ненадання таких
відомостей без поважних причин.

Відповідальній за утримання коштів
особі заборонено самостійно змінювати
порядок стягнення суми боргу та розмір
відрахувань.

07.11.2012 року постанову про звернення
стягнення на заробітну плату боржника
від 07.11.2012 року державним виконавцем
Печерського районного управління
юстиції в місті Києві було направлено
головному бухгалтеру Товариства з
обмеженою відповідальністю «Прем'єр
Дістріб'юшн компані».

14 грудня 2012 року державним виконавцем
Відділу державної виконавчої служби
Печерського районного управління
юстиції в місті Києві вдруге було
винесено постанову про звернення
стягнення на заробітну плату боржника
(ВП №34901543), яку направлено на виконання
Товариству з обмеженою
відповідальністю «Прем'єр Дістріб'юшн
компані».

На виконання даної постанови,
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Прем'єр Дістріб'юшн
компані» до Відділу державної
виконавчої служби Печерського
районного управління юстиції в місті
Києві було надіслано звіт про
здійснення відрахувань та виплат з
заробітку (доходу) ОСОБА_5 за період з
грудня 2012 року по травень 2013 року.

З матеріалів справи вбачається, що з
07.02.2013 року ОСОБА_5 працює на посаді
директора Товариства з обмеженою
відповідальність
«Інвест-Нафтогазвидобування». Середня
заробітна плата відповідача на даному
товаристві за період з 01.02.2012 року по
01.01.2014 року становить 286 грн.

06.06.2013 року ОСОБА_5 було звільнено з
займаних ним посад в Товаристві з
обмеженою відповідальністю «Прем'єр
Дістріб'юшн компані», за згодою сторін
(п.1ст.36 КЗпП України).

18 жовтня 2013 року державним виконавцем
Печерського районного управління
юстиції в місті Києві було складено
довідку-розрахунок заборгованості по
аліментам за виконавчим листом №2-1848/11
від 05.12.2011 року, з якої вбачається, що
станом на 18.10.2013 року заборгованість
ОСОБА_5 по сплаті аліментів становить 22
544,28 грн.

10 лютого 2014 року державним виконавцем
Печерського районного управління
юстиції в місті Києві було складено
довідку-розрахунок заборгованості по
аліментам за виконавчим листом №2-1848/11
від 05.12.2011 року, з якої вбачається, що
станом на 01.03.2014 року переплата ОСОБА_5
по сплаті аліментів становить 63,55 грн.

11 лютого 2014 року державним виконавцем
Печерського районного управління
юстиції в місті Києві було винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження з примусового виконання
виконавчого листа №2-1848/11 від 05.12.2011
року (ВП №34901543) у зв'язку зі звільненням
боржника з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Прем'єр Дістріб'юшн
компані» та направлено виконавчий
лист на виконання до Дніпровського
районного управління юстиції в м.Києві
.

Посилаючись на те, що з листопада 2012
року по січень 2013 року здійснювалося
погашення заборгованості по аліментам
не вповному обсязі, ОСОБА_3 звернулась
до суду з позовом до ОСОБА_5 про
стягнення неустойки (пені) від суми
несплачених аліментів. З урахуванням
заяви про зменшення позовних вимог
просила суд стягнути з відповідача на
її користь неустойку (пеню) за
несплату аліментів в період з
листопада 2012 року по січень 2013 року в
сумі 41 622,87 грн.

Відмовляючи в задоволенні даних
позовних вимог суд 1-ї інстанції
виходив з того, що вина відповідача у
виникненні заборгованості по сплаті
аліментів відсутня, оскільки в період з
листопада 2012 року по січень 2013 року
обов'язок по відрахуванню аліментів з
заробітної плати відповідача було
покладено на його роботодавця -
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Прем'єр Дістріб'юшн
компані», а тому підстав для
задоволення позовних вимог немає.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду першої інстанції
зроблений на підставі повного та
об'єктивного встановлення дійсних
обставин справи, з урахуванням
досліджених судом доказів, яким
надана вірна правова оцінка та з
дотриманням вимог матеріального та
процесуального права.

Так, відповідно до вимог ст.180 СК
України, батьки зобов'язані утримувати
дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст.181 СК України за рішенням
суду кошти на утримання дитини
(аліменти) присуджуються у частці від
доходу її матері, батька і (або) у
твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст.195 СК України розмір
заборгованості за аліментами
обчислюється державним виконавцем, а у
разі спору - судом.

Стаття 196 СК України передбачає, що при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.
Розмір неустойки може бути зменшений
судом з урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.

Згідно роз'яснень п.22 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» встановлена ст.196
СК України відповідальність платника
аліментів за прострочення їх сплати у
виді неустойки (пені) настає лише за
наявності вини цієї особи. На платника
аліментів не можна покладати таку
відповідальність, якщо заборгованість
утворилася з незалежних від нього
причин, зокрема, у зв'язку з
несвоєчасною виплатою заробітної
плати, затримкою або неправильним
перерахуванням аліментів банками. В
інших випадках стягується неустойка за
весь час прострочення сплати
аліментів.

Судом достовірно встановлено, що з
листопада 2012 року по січень 2013 року
ОСОБА_5 перебував у трудових відносинах
з Товариством з обмеженою
відповідальністю «Прем'єр Дістріб'юшн
компані» і саме на останнє постановами
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Печерського районного управління
юстиції в місті Києві від 24 жовтня 2012
року та 14 грудня 2012 року було покладено
обов'язок проводити щомісячне
утримання аліментів з усіх видів
заробітку (доходу), що належить до
виплати боржнику ОСОБА_5, після
відрахування податків, в розмірі 50%
щомісячно до погашення боргу, з яких 25% -
поточні аліменти, 25% - заборгованість по
аліментам.

Перерахування Товариством з обмеженою
відповідальністю «Прем'єр Дістріб'юшн
компані» на користь ОСОБА_3 не в повному
обсязі аліментів призвело до
виникнення у ОСОБА_5 заборгованості зі
сплати аліментів. Даний факт
підтверджується дослідженими судом
звітами Товариства з обмеженою
відповідальністю «Прем'єр Дістріб'юшн
компані» про здійснення відрахувань та
виплат з заробітку (доходу) ОСОБА_5.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності, а частинами 1, 4
статті 60 ЦПК встановлено, що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог, заперечень,
крім випадків, установлених ст. 61 цього
Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Ні в суді першої інстанції, ні до суду
апеляційної інстанції позивачем не
надано належних та допустимих доказів
того, що заборгованість за аліментами
з листопада 2012 року по січень 2013 року
виникла саме з вини ОСОБА_5.

За наведених обставин, колегія суддів
вважає, що суд 1-ї інстанції прийшов до
вірного висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про
стягнення неустойки (пені) за
несвоєчасну сплату аліментів.

Не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги про те, що
відповідачем умисно рішення суду про
сплату аліментів виконувалося не в
новому обсязі, що призвело до
виникнення заборгованості в період з
листопада 2012 року по січень 2013 року, яка
була погашена лише 11 лютого 2014 року, з
огляду на таке.

З системного аналізу положень
законодавства України вбачається, що
вина особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, у виникненні
заборгованості проявляється в
бездіяльності, а саме: у злісному
ухиленні від сплати встановлених
рішенням суду коштів на утримання
дитини (аліментів), яке полягає у
тривалому, систематичному і
наполегливому ухиленні від виконання
цього обов'язку: приховування свого
місця проживання, повторне ухилення
від сплати аліментів, незважаючи на
відповідні попередження.

В матеріалах справи відсутні належні
та допустимі докази, які підвереджують
факт вини та умисного невиконання
ОСОБА_5 рішення суду про сплату
аліментів.

Доводи апеляційної скарги про те, що
силу вимог закону саме ОСОБА_5
зобов'язаний добровільно та своєчасно
здійснювати відрахування з усіх видів
свого заробітку (доходу) в розмірі ј
частини на сплату аліментів на
утримання дитини, колегія суддів
вважає необґрунтованими з огляду на
таке.

Статтею 68 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
стягнення на заробітну плату, пенсію,
стипендію та інші доходи боржника
звертається у разі відсутності в
боржника коштів на рахунках у банках чи
інших фінансових установах,
відсутності чи недостатності майна
боржника для покриття в повному обсязі
належних до стягнення сум, а також у
разі виконання рішень про стягнення
періодичних платежів та стягнення на
суму, що не перевищує трьох мінімальних
розмірів заробітної плати.

Згідно зі ст.69 Закону України «Про
виконавче провадження» підприємства,
установи, організації, фізичні особи,
фізичні особи - підприємці здійснюють
відрахування із заробітної плати,
пенсії, стипендії та інших доходів
боржника і перераховують кошти
стягувачу у строк, встановлений для
здійснення зазначених виплат боржнику,
а якщо такий строк не встановлено - до
десятого числа кожного місяця,
наступного за звітним. Такі
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, фізичні особи -
підприємці кожні шість місяців
надсилають державному виконавцю звіт
про здійснені відрахування та виплати
за формою, встановленою Міністерством
юстиції України.

Відповідно до п.7 ст.74 Закону України
«Про виконавче провадження» у разі
стягнення аліментів у частці від
заробітку (доходу) боржника на
підприємстві, в установі, організації,
у фізичної особи, фізичної особи -
підприємця відрахування здійснюються
з фактичного заробітку (доходу) на
підставі постанови державного
виконавця. При цьому розмір аліментів у
разі їх стягнення у частці від
заробітку (доходу) не може бути менше
встановленого Сімейним кодексом
України. У разі якщо стягнути аліменти
в зазначеному розмірі неможливо,
адміністрація підприємства, установи,
організації, фізична особа, фізична
особа - підприємець, які проводили
відрахування, нараховують боржнику
заборгованість із сплати аліментів.

Таким чином, зі змісту вказаних норм
права вбачається, що з метою повного та
своєчасного виконання рішення суду про
стягнення аліментів законодавець
наділив, зокрема, підприємства,
установи, організації правом проводити
відрахування з заробітної плати
божника. Систематичний контроль за
правильним і своєчасним відрахуванням
утриманих сум аліментів стягувачам
покладається на державного виконавця.

Не ґрунтуються на вимогах закону
доводи апеляційної скарги про те, що
примусове виконання рішення суду
виконавчою службою є підтвердженням
невиконання відповідачем рішення суду
у добровільному порядку, оскільки з
наявних в матеріалах справи доказів
вбачається, що ОСОБА_5 повідомляв
державного виконавця про сплату ним
заборгованості за аліментами, а також
самостійно повідомив державного
виконавця про інше місце роботи в
Товаристві з обмеженою
відповідальність
«Інвест-Нафтогазвидобування», що
свідчить про належне виконання
відповідачем обов'язків по сплаті
аліментів.

Інші доводи апеляційної скарги
правильність висновків суду першої
інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що рішення
Солом'янського районного суду міста
Києва від 20 червня 2014 року є законним та
обґрунтованим, постановлене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а тому підстав
для задоволення апеляційної скарги
представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4
немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
міста Києва від 20 червня 2014 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: