Справа № 344/6906/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1726/2014
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого
Девляшевського В.А.,

суддів:
Малєєва А.Ю., Меленко О.Є.,

секретаря
Драганчук У.М.,

з участю: ОСОБА_2
та її представника - ОСОБА_3;

представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_2 на рішення
Івано-Франківського міського суду від
20 червня 2014 року -

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ОСОБА_4 пред'явив до
ОСОБА_6 позов про стягнення боргу за
договором безвідсоткової цільової
позики, мотивувавши позовні вимоги тим,
що останній 07.07.2007 року позичив у нього
490 000 грн із кінцевим строком повернення
07.07.2017 року, з умовою, що отримані кошти
повинні бути повернуті за першою
вимогою, що підтверджується договором
позики та розпискою про отримання
коштів, для будівництва
індивідуального житлового будинку для
постійного проживання. Посилаючись на
те, що станом на 12.05.2014 року ОСОБА_6 не
здійснив жодних дій по погашенню
заборгованості, просив стягнути з
нього 490 000 грн заборгованості за
договором позики та судові витрати.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 20 червня 2014 року позов ОСОБА_4
задоволено. Постановлено стягнути із
ОСОБА_6 в користь ОСОБА_4 490 000 грн
заборгованості за договором позики від
07.07.2007 року та 3654 грн судового збору.

Не погоджуючись із даним рішенням,
представник ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу, у якій посилається на неналежне
дослідження судом обставин справи.
Судом, на її думку, не було враховано
того, що договір позики від 07.07.2007 року,
був укладений між сторонами під час
перебування відповідача та ОСОБА_2 у
шлюбі, а тому даний договір є фіктивним,
оскільки остання не давала згоди, як
другий із подружжя, на його укладення.
Крім того, зазначає апелянт, дані кошти
до сімейного бюджету не поступали, а
тому названий договір було укладено з
метою зменшення її частки майна
подружжя при поділі майна, що перебуває
на праві спільної сумісної власності
апелянта та відповідача. Посилаючись
на незаконність та необґрунтованість
даного рішення, просить його скасувати
та ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

В засідання апеляційного суду ОСОБА_4
та ОСОБА_6 не з'явились з невідомих
причин, хоч судові повідомлення їм було
надіслано завчасно. Отже, є правові
підстави для розгляду справи у їх
відсутності.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2
та її представник апеляційну скаргу
підтримали з мотивів, наведених у ній.
Крім того, ОСОБА_2 зазначила, що
постійно контролювала фінансові
питання сім'ї, в тому числі й під час
спорудження індивідуального жилого
будинку. Тому вона переконана, що
ніяких коштів для будівництва ОСОБА_6
не позичав. На її думку, розписка про
позику коштів була складена після
судового рішення від 14.03.2014 року, яким
розірвано шлюб між нею і ОСОБА_6. ОСОБА_2
вказала також, що в даний час на
розгляді Івано-Франківського міського
суду перебуває цивільна справа за її
позовом до ОСОБА_6 про поділ майна,
придбаного за період перебування в
шлюбі. Вважаючи у зв'язку із наведеним
оскаржене рішення незаконним, просить
його скасувати, ухвалити нове рішення
про відмову у позові ОСОБА_4

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_2, представників, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з таких
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
07.07.2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було
укладено договір безвідсоткової
цільової позики на суму 490 000 грн,
строком на 10 років (а.с.5). Факт передачі
та одержання вищеназваної суми коштів
сторони підтвердили розпискою від
07.07.2007 року (а.с.16). І ОСОБА_2 цієї
обставини ніякими належними та
об'єктивними доказами не спростувала.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої
інстанції прийняв до уваги названі
письмові докази укладення між
сторонами в даній справі угоди позики
коштів, а також визнання представником
ОСОБА_6 вимог позивача про стягнення
боргу.

Твердження представника апелянта про
те, що укладенням названої угоди позики
коштів без згоди ОСОБА_2, як одного із
подружжя, було порушено право
останньої, а тому суд повинен був
відмовити у позові ОСОБА_4, є
безпідставними, оскільки не
ґрунтуються на законі.

Положення статті 65 Сімейного Кодексу
України, на яку посилається апелянт,
регулюють порядок розпорядження
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, і не
стосуються права одного із подружжя на
отримання кредиту або позики, оскільки
такі угоди є правочинами щодо
отримання у власність грошових коштів.
Про це, зокрема, вказано у п.25 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 із
змінами від 07.02.2014 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин».

Питання чи були використані позичені
відповідачем кошти в інтересах його
сім'ї є предметом дослідження в іншій
справі. З цього приводу в ч.4 статті 65 СК
України зазначено, що договір,
укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

Приймаючи до уваги викладене вище,
колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції в даній справі про
задоволення позову ОСОБА_4 про
стягнення боргу постановлено з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права. Доводи апелянта
висновків суду не спростовують. Тому
підстав для скасування оскарженого
рішення немає.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст. 218; 307; 308; 313; 314; 319; 324; 325 ЦПК України,
колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
відхилити, а рішення
Івано-Франківського міського суду від
20 червня 2014 року по даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після її
проголошення, однак може бути
оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі двадцяти днів після
набрання нею законної сили.

Головуючий
В.А. Девляшевський

Судді:
А.Ю. Малєєв

О.Є. Меленко