АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22-ц/796/4495/2014
Головуючий у 1 інстанції - Шевчук А.В.
Доповідач - Борисова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Шиманського В.Й., Гаращенка Д.Р.

при секретарі: Мовчан О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2,
який діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 на
рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 28 листопада 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4 до
Оболонської районної в м. Києві
державної адміністрації, Оболонського
районного відділу Головного
управління Державної міграційної
служби України в м. Києві, третя особа -
Комунальне підприємство «Житлосервіс
«Приозерне» Оболонського району у м.
Києві про визнання права користування
житловим приміщенням, зобов'язання
вчинити дії, та

за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про
виселення,-

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2009 року позивачі звернулися до
суду з позовом, в якому просили визнати
за ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 право
користування жилим приміщенням
квартири АДРЕСА_4 та зобов'язати
Оболонський районний відділ Головного
управління Державної міграційної
служби України в м. Києві зареєструвати
його разом із дружиною ОСОБА_3 в
займаному приміщенні.

Свої вимоги мотивували тим, щоГІРФО
Оболонського РУ ГУ МВС України в м.
Києві та ДП «Екос» відмовляють у
реєстрації місця їх проживання у
вказаній квартирі.

У квітні 2010 року ОСОБА_5 звернулася із
позовом, в якому просила виселити
відповідачів з кімнати АДРЕСА_4, без
надання іншого жилого приміщення,
оскільки своєю неправомірною
поведінкою та систематичним
порушенням правил співжиття ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 роблять неможливим для інших
проживання в одній комунальній
квартирі.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 28 листопада 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_4 до
Оболонської районної в м. Києві
державної адміністрації, Оболонського
районного відділу Головного
управління Державної міграційної
служби України в м. Києві, третя особа:
Комунальне підприємство «Житлосервіс
«Приозерне» Оболонського району у м.
Києві про визнання права користування
житловим приміщенням, зобов'язання
вчинити дії, та позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2,
ОСОБА_4 про виселення - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції позивач ОСОБА_2, який діє в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_3 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати вказане рішення в частині
відмови у задоволенні позову ОСОБА_2,
ОСОБА_4 та ухвалити нове про
задоволення їх позову, посилаючись на
його незаконність та
необґрунтованість.

Зазначив, що в кімнаті разом з
позивачами проживає їхня неповнолітня
дитина, а орган опіки і піклування це
питання не розглядав та не приймав
участі в справі, не надавав висновків у
справі.

Крім того, він неодноразово звертався
до коменданту будинку, до паспортистів
ЖУ «Лівобережне» з проханням
зареєструвати його та інших членів
родини в кімнаті. Проте, йому
відмовляли, не брали заяв, вказували, що
на цю кімнату вже є інші люди, які
бажають заселитись та отримати ордер,
хоча як встановив суд апеляційної
інстанції в рішенні від 18 вересня 2008
року, він та його родина сплачували за
комунальні послуги, так як квитанції їм
постійно надавались.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні
підтримав апеляційну скаргу та просив
її задовольнити.

В судовому засіданні представник
відповідача Оболонської районної в м.
Києві державної адміністрації та
представник третьої особи КП
«Житлосервіс «Приозерне» Оболонського
району у м. Києві заперечували проти
задоволення апеляційної скарги,
просили її відхилити та залишити
рішення суду першої інстанції без змін.

Позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, відповідач
Оболонський районний відділ Головного
управління Державної міграційної
служби України в м. Києві в судове
засідання не з'явились, про день, час та
місце розгляду справи були повідомлені
належним чином. Колегія суддів вважає
можливим розглядати справу у їх
відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які з'явились, вивчивши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 суд виходив з його
недоведеності та необґрунтованості.

Висновок суду відповідає обставинам
справи та ґрунтується на вимогах
закону.

Судом встановлено, що Рішенням
Київської міської адміністрації №142
від 15 травня 1995 року будинок АДРЕСА_4
було передано у повне господарче
відання AT ХК «Київміськбуд» та
визначено його як гуртожиток для
одиноких.

В зв'язку з роботою в
проектно-будівельній компанії
«Тріумф-ФК» на підставі ордеру №355 від
11 липня 2001 року, виданого начальником
ЖУ «Західне» ДП «Екос» AT ХК
«Київміськбуд», на балансі якого
перебував гуртожиток по АДРЕСА_4,
ОСОБА_2 надано кімнату АДРЕСА_4 на 3
ліжко-місця у вказаному гуртожитку.

На підставі розпорядження Київської
міської адміністрації №1915 від 10 жовтня
2004 року зі змінами від 10 грудня 2004 року,
статус вказаного будинку з 01 січня 2005
року змінено на житловий будинок для
малосімейних.

Згідно штампу в паспорті про
реєстрацію, а також копії талону про
зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2
з 14 жовтня 1997 року був зареєстрований у
АДРЕСА_3 і знятий з реєстраційного
обліку місця проживання лише 02
листопада 2007 року (т.1 a.c. 14,15,67).

Відповідно до довідки по формі №3 КП
«Житлосервіс «Оболонь» Оболонського
району у м. Києві від 23 листопада 2009
року (т.1 а.с.42) та штампу в паспорті про
реєстрацію (Т.1 а.с. 66) ОСОБА_4 з 20 серпня
1991 року проживала та була
зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 і
знята з реєстраційного обліку місця
проживання 22 грудня 2009 року.

Згідно свідоцтва про право власності
на житло від 27 жовтня 2006 року ОСОБА_4 є
співвласником квартири АДРЕСА_1, як
особа яка постійно проживала в цій
квартирі та отримала право на
приватизацію частки помешкання на
підставі Закону України «Про
приватизацію державного фонду
України» (т.1 а.с. 41). Крім того, згідно
свідоцтва про право власності від 12
вересня 2003 року ОСОБА_4 є співвласником
квартири АДРЕСА_2 (т.1 а.с.40).

Рішенням колегії суддів судової палати
в цивільних справах Апеляційного суду
м. Києва від 18 вересня 2008 року по справі
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_4
на рішення Оболонського районного суду
м. Києва від 14 травня 2008 року в
цивільній справі за позовом
дочірнього підприємства «Екос»
Акціонерного товариства холдингової
компанії «Київміськбуд» до ОСОБА_2,
ОСОБА_4 про виселення встановлено, що
відповідачі набули право користування
кімнатою в гуртожитку і не можуть бути
виселені без надання їм іншої жилої
площі (т.1 а.с. 62).

Отже вірним є висновок суду про те, що
право ОСОБА_2, ОСОБА_4 та їх
неповнолітнього сина ОСОБА_3 на
користування кімнатою в гуртожитку по
АДРЕСА_4 встановлено судовим рішенням
і не підлягає додатковому доказуванню
відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України.

Щодо відмови у задоволені первісного
позову в частині зобов'язання вчинити
дії, то колегія суддів також
погоджується з таким висновком з
огляду на таке.

Закон України «Про свободу пересування
та вільний вибір місця проживання»
визначає порядок реєстрації місця
проживання і необхідний перелік
документів які подаються до
компетентного органу для реєстрації
місця проживання, а також обов'язок
громадянина України протягом десяти
днів після прибуття до нового місця
проживання подати необхідні документи
і зареєструвати своє місце проживання.

Згідно листів начальника ВГІРФО
Оболонського РУ ГУ МВС України в м.
Києві від 11 листопада 2008 року та від 21
грудня 2008 року ОСОБА_2 роз'яснено
порядок реєстрації місця проживання та
повідомлено необхідний перелік
документів для можливості прийняття
рішення по даному питанню.

Отже, вірним є висновок суду першої
інстанції про те, що позивачі не довели
правових підстав для задоволення
позову в частині зобов'язання
Оболонського районного відділу
Головного управління Державної
міграційної служби України в м. Києві
вчинити певні дії, у зв'язку з тим, що
ними не було дотримано встановленого
діючим законодавством порядку
реєстрації, зокрема не надано
відповідний пакет документів, а суд не
може підмінити у своєму рішенні
сукупність рішень усіх державних
органів, до компетенції яких
законодавчо віднесені вирішення даних
питань.

При цьому, ОСОБА_2, ОСОБА_4 не надано
жодного належного та допустимого
доказу на підтвердження неправомірної
відмови компетентного органу у
реєстрації їх місця проживання.

В іншій частині рішення суду не
оскаржується, а тому є таким, що набрало
законної сили.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність висновків
суду першої інстанції, і на законність
оскаржуваного рішення не впливають.

Рішення суду є законним та
обґрунтованим, відповідає вимогам
процесуального права, внаслідок чого
підстав для його скасування з мотивів
викладених в апеляційній скарзі, не
вбачається.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313, 316, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2,
який діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 -
відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 28 листопада 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: