Справа № 344/169/14-ц
Провадження № 2/344/3595/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді
Польської М.В.

при секретарі c/з
Дзюбак Х.Б..

за участю представника позивача Длугош
І.І., відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Івано-Франківську цивільну справу за
позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області з позовом
до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за кредитним договором від 25.05.2007 року в
загальному розмірі 17368,68 грн., стягнення
судових витрат.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги та
просив задовольнити позов із підстав,
викладених в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні
заперечив проти позову та просив в
задоволенні позову відмовити, оскільки
позивачем пропущено строки позовної
давності.

Заслухавши пояснення представника
позивача та відповідача, дослідивши
письмові матеріали справи, суд
приходить до висновку що позов не
підлягає до задоволення, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що 05.05.2007 року між
ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладено
кредитний договір б/н, який складається
з заяви клієнта, Умов надання
банківських послуг, правил
користування платіжною карткою та
Тариф банку, за умовами якого
відповідач отримав кредитну картку з
кредитним лімітом у розмірі 7 000 грн.,
під 36% річних (а.с.22-30).

Умовами та правилами надання
банківських послуг передбачено
відповідальність сторін, в тому числі
штрафні санкції (п.8.6), строк дії
кредитної картки (п.9.12).

Як вбачається з розрахунку
заборгованості станом на 31.10.2013 року
відповідач має заборгованість у сумі
17368,68 грн., а саме 6075,05 грн. тіло кредиту,
8359,20 грн. відсотки за користування
кредитом, 1869,25 грн. - заборгованість по
комісії за користуванням кредиту; 250
грн. штраф (фіксована частина), 815,18 грн. -
штраф (процентна ставка) (а.с.7-21).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048
ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626
ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання
міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання -
це правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку. Таке
визначення розкриває сутність
зобов'язання як правового зв'язку між
двома суб'єктами (сторонами),
відповідно до якого на одну сторону
покладено обов'язок вчинити певну дію
(певні дії) чи утриматись від її (їх)
здійснення; іншій стороні зобов'язання
надано право, що кореспондує обов'язку
першої. Обов'язками боржника та правами
кредитора вичерпується зміст
зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк. Якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події (ч. 1
ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2
ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК
України).

У той самий час, згідно із ст. 536 ЦК
України за користування чужими
грошовими коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором між фізичними
особами. Розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.
На відміну від процентів, які є платою
за користування чужими грошима,
неустойка є засобом забезпечення
виконання зобов'язання і одночасно
способом цивільно-правової
відповідальності.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 останній
платіж здійснив 09.07.2010 року (а.с.16).

В судовому засіданні відповідач просив
застосувати строки позовної давності
та відмовити в задоволенні позову.

Представник позивача звернув увагу
суду на те, що банком не пропущено
строки позовної давності, посилаючись
на п.9.12 Умов і правил надання
банківських послуг, який передбачає
пролонгацію дії договору.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної
давності починається заново (ч. 1, 3
ст. 264 ЦК України). Цивільне
законодавство передбачає два види
позовної давності: загальну і
спеціальну. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України). Для окремих видів
вимог законом встановлена спеціальна
позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).
З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою. Так, за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання
не встановлено або визначено моментом
вимоги кредитора, перебіг позовної
давності починається від дня, коли у
кредитора виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України). За змістом цієї норми
початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Отже, аналізуючи умови договору сторін
та зміст зазначених правових норм, слід
дійти висновку про те, що у випадку
неналежного виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором,
позовна давність за вимогами кредитора
про повернення кредитних коштів та
процентів за користування кредитом,
повернення яких відповідно до умов
договору визначено періодичними
щомісячними платежами, повинна
обчислюватися з моменту сплати
останнього платежу, протягом 30 днів,
тобто з 01.08.2010 року, а термін позовної
давності сплив 01.08.2013 року. Натомість
позовна заява подана позивачем до суду
10.01.2014 року.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок. Саме таку
правову позицію висловлено у справі №
6-116-цс 13 постанови Верховного Суду
України від 06.11.2013 року

З врахуванням застосованої
відповідачем позовної давності, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги до задоволення не підлягають.

Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених законом та
ст.61 цього Кодексу.

На підставі викладеного, відповідно до
ст..252-256, 258, 261, 264, 267, 509, 510, 526, 530, 536, 549, 610,
611, 626, 629, 1048, 1054 Цивільного Кодексу
України, керуючись ст.ст. 212-215 ЦПК
України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ПАТ КБ
«Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
від 25.05.2007 року. - відмовити

Заочне рішення може бути переглянути
за письмовою заявою відповідача
протягом 10 днів з дня отримання його
копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга, подана після
закінчення строків, установлених
статтею 294 ЦПК України, залишається без
розгляду, якщо апеляційний суд за
заявою особи, яка її подала, не знайде
підстав для поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Суддя
Польська М.В.