АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790//5044/14
Головуючий 1 - інстанції -
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого
судді - ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.

суддів колегії
- ШЕВЧЕНКО Н.Ф.

- ХОРОШЕВСЬКОГО О.М.

при секретарі
- Прудніковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Фрунзенського
районного суду міста Харкова від 13
червня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_4 до Відкритого акціонерного
товариства "Турбоатом", третя особа:
генеральний директор відкритого
акціонерного товариства "Турбоатом"
Суботін Віктор Георгійович, про
поновлення на роботі, виплаті
заробітної плати за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди,-

в с т а
н о в и л а :

18 листопада 2013 року ОСОБА_4
звернувся до Фрунзенського районного
суду міста Харкова з позовом, в якому
просив визнати незаконним і скасувати
наказ відповідача № 416 від 22 жовтня 2013
року про його звільнення з посади
слюсаря-сантехніка 4-го розряду;

Поновити його на цій посаді ,
внести відповідні записи до його
трудової книжки.

З часу ухвалення рішення
допустити його до негайного
виконання,стягнути на його
користь з відповідача середній
заробіток за час вимушеного прогулу з
23.10.2013 року до часу ухвалення рішення по
справі.

Визнати дискримінаційними дії ВАТ
"Турбоатом" щодо звільнення його з
роботи, оскільки вони спрямовані на
його обмеження за ознаками віку.

Зобов"язати відповідача
відшкодувати йому моральну шкоду в
розмірі 8000,00 грн.

В обгрунтування позову посилався на
те, що 4 травня 2011 року наказом по ВАТ
"Турбоатом" № 144 , був призначений на
посаду слюсаря-сантехніка 4 розряду.
Наказом № 416 від 22 жовтня 2б13 року його
було звільнено з посади слюсаря -
сантехніка 4 розряду за скороченням
штату.

Звільнення вважав незаконним,
оскільки фактичною його причиною було
досягнення ним пенсійного віку, що є
прямим порушенням вимог ст.ст.10,11 ЗУ
№3721-ХП від 16.12.1993 року " Про основні
засади соціального захисту ветеранів
праці та інших громадян похилого віку в
Україні" та ЗУ № 5207-У1 від 06.09.2012 року
"Про засади запобігання та протидії
дискримінації в Україні"

Крім того, при навності інших
вакансій йому було запропоновано
тільки некваліфіковану
низькооплачувану роботу учня
стропальника, про майбутнє звільнення
за скороченням штату відповідачем не
була проінформована державна служба
зайнятості.

Рішенням Фрунзенського районного
суду міста Харкова від 13 червня 2014 року
в задоволенні позову ОСОБА_4
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач
просить скасувати вказане рішення та
ухвалити нове, яким задовольнити його
позов у повному обсязі. При цьому
посилається на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення судом
норм матеріального і процесуального
права.

Зазначає, щ ст. 11 Закону України
«Про основні засади соціального
захисту ветеранів праці та інших
громадян похилого віку в Україні»
громадяни похилого віку мають право на
працю нарівні з іншими громадянами,
яке додатково гарантується
державними цільовими програмами
зайнятості населення. Забороняється
відмова у прийнятті на роботу і
звільнення працівника за ініціативою
власника або уповноваженого ним органу
з мотивів досягнення пенсійного віку.
Переведення працівника похилого
віку і працівника передпенсійного
віку з одного робочого місця на
інше не допускається без його згоди,
якщо при цьому змінюються істотні
умови праці.

Вказує, що ч. 2 ст. 6 Закону України
«Про засади запобігання та протидії
дискримінації в Україні» форми
дискримінації з боку державних
органів, органів влади Автономної
Республіки Крим, органів місцевого
самоврядування, їх посадових осіб,
юридичних осіб публічного та
приватного права, а також фізичних
осіб, забороняються. Всупереч вимогам
цього закону мотивом його звільнення
було саме досягнення ним пенсійного
віку.

Вказує, що суд першої інстанції
взагалі не розглядав питання про його
звільнення з мотивів дискримінації, не
зважаючи на те, що в період з 22.10.2013 року
по 25.10.2013 року на підприємстві були
звільнені 8 працівників з 11 пенсійного
та предпенсійного віку.

Стверджує, що адміністрація ВАТ
«Турбоатом» звільнила його за п.1 ст. 40
КЗпП України, проте з переліку змін
внесених в штатний розклад,
затвердженого генеральним директором
не вивела з цього розкладу його штатну
одиницю слюсаря сантехника 4 розряду.

Зазначає, що адміністрація ВАТ
«Турбоатом» при звільненні його з
роботи порушила ст. 49-2 КЗпП України,
приховавши наявні на підприємстві
вакансії.

У запереченнях на апеляційну
скаргу представник ВАТ «Турбоатом»
Царук Л.М. зауважує на
безпідставність доводів наведених в
апеляційній скарзі ОСОБА_4 та просить
про залишення їх без задоволення.
Підкреслює, що позивача звільнено на
законних підставах за скороченням
численності штату і те, що це
звільнення не носить
дискримінаційного характеру.

Начебто проведені засідання
профкому цеха № 81 про надання згоди на
його звільнення і зврнення з цим
поданням начальника відділу кадрів
суперечать нормам трудового
законодавства, оскільки вказана особа
не наділена правом прийняття на роботу
і звільнення з роботи і діяла не за
разовим дорученням правомочної особи.

Акти про його відмову отримати
повідомлення про запрошення на
засідання профкома не відповідають
дійсності, що підтвердили особи, за
участю яких вони складені, проте суд не
дав цьому належної оцінки, а також не
звернув уваги на те, що подання на дачу
згоди на звільнення, оригінали
протоколів засідань профкома складені
лише відносно нього, у той час як в один
день разом з ним з цеха № 81 були
звільнені ще п"ять працівників.

Заслухавши доповідь судді;
пояснення позивача та представника
відповідача, дослідивши доводи
апеляційної скарги , заперечень на
скаргу та матеріали справи, судова
колегія доходить висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Судовим розглядом встановлено, що
ОСОБА_4 був прийнятий слюсарем-
сантехніком 4 розряду в цех № 81
Відкритого акціонерного товариства
«Турбоатом», з 4 травня 2011 року, згідно
наказу № 144 від 4 травня 2011 року.

Адміністрацією ВАТ«Турбоатом», 15
липня 2013 року направлено листа голові
профспілкового комітету підприємства
про можливе скорочення штату з метою
оптимізації чисельності ремонтної
служби підприємства з 16 жовтня 2013 року
в цехах №№ 66,67, 81 та додано перелік
штатних одиниць, що підлягають
скороченню.

31 липня 2013 року профспілковим
комітетом первинної профсоюзної
організації ВАТ "Турбоатом" винесена
постанова № 104 "Про впорядкування
чисельності ремонтного персоналу".

Згідно наказу генерального
директора ВАТ «Турбоатом» «Про
впорядкування чисельності ремонтного
персоналу» за № 46 від 12 серпня 2013 року,
з 16 жовтня 2013 року скорочено
чисельність ремонтного персоналу в
цехах; №№ 66,67,81 у відповідності до
переліку; наказано відповідним
посадовим особам внести зміни до
штатних розкладів, попередити
працівників про майбутнє звільнення ,
вжити заходи щодо їх працевлаштування.

Наказом № 50 від 19 серпня 2013 року
«Про впорядкування чисельності
робітників цеху № 81» у зв»язку з
оптимізацією чисельності цеху
скорочені з 22.10.2013 року посади :
слюсаря-ремонтника
(компресорно-насосних установок) - 1
одиниця., слюсаря-ремонтника (по
холодильним установкам) - 1 одиниця.,
слюсаря - сантехніка - 3 одиниці, з
попередженням працівників про
майбутнє вивільнення скорочуваних
працівників цеху в тому числі і ОСОБА_4.

Наказом генерального директора
ВАТ «Турбоатом» № 416 від 22 жовтня 2013
року, ОСОБА_4 був звільнений у зв'язку з
скороченням штату за ч 1 ст. 40 КЗУпП.

Згідно акту від 20 серпня 2013 року,
за два місяця до звільнення, позивач
був повідомлений про наказ від 19 серпня
2013 року генерального директора
підприємства про звільнення, але
відмовився від підпису в наказі.

Разом з попередженням ОСОБА_4 було
запропоновано вакантні посади учня
стропальника та токаря
розточувальника, від яких він
відмовився.

9 жовтня 2013 року позивачу було
запропоновано вакантні посади учня
стропальника, контролера, від яких він
також відмовився, що підтверджується
актом від 9 жовтня 2013 року.

З актів від 10 жовтня 2013 року та від
21 жовтня 2013 року вбачається, що ОСОБА_4
повідомлявся про засідання цехового
комітету щодо розгляду подання про
дачу згоди на його звільнення за ч 1 ст.
40 КЗУпП, але відмовився від отримання
запрошення на засідання цехового
комітету. Розгляд питання було
відкладено на 21.10.2013 року

21 жовтня 2013 року на засіданні
цехового комітету розглядалось
подання начальника управління по
роботі з персоналом Кириченко Г.І. про
дачу згоди на звільнення ОСОБА_4 у
зв»язку з скороченням штату
працівників.

На звернення з таким поданням
вказана особа була уповноважена
довіреністю генерального директора
ВАТ " Турбоатом" від 02.01.2013 року.

Цеховий комітет профспілки цеху
№ 81 постановив - враховуючи, що ОСОБА_4
має низьку кваліфікацію та
продуктивність праці, досвід роботи
слюсаря - сантехніка в порівнянні з
іншими слюсарями-сантехніками 4
розряду, дати згоду адміністрації ВАТ
«Турбоатом» на звільнення ОСОБА_4, за
скороченням штату, п 1 ст. 40 КЗпП України
з 22 жовтня 2013 року. Вказані обставини
підтвердили свідки ОСОБА_8 -начальник
цеху № 81 та ОСОБА_9 - начальник дільниці
цього цеху.

Відповідно до п 1 ч 1 ст. 40 КЗпП
України трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках: змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Інформація про заплановане
масове вивільнення працівників у
зв"язку із змінами в оррганізації
виробництва і праці була надіслана
підприємством до державного центу
зайнятості, яким отримана 16.08.2013 року (
а.с.36 т.1)

Статею 43 КЗпП України передбачено
розірвання трудового договору з
підстав, передбачених скороченням
штату, лише за попередньою згодою
виборного органу (профспілкового
представника), первинної профспілкової
організації, членом якої є працівник.

Згідно ст. 42 КЗпП України при
скороченні чисельності чи штату
працівників у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
переважне право на залишення на роботі
надається працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 49-2 КЗпП
одночасно з попередженням про звіль
нення у зв'язку зі змінами в
організації виробництва і праці
власник або уповнова жений ним орган
пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві, в установі,
організації.

Згідно з абз. 1 п. 19 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
прак тику судами трудових спорів» від 6
листопада 1992 р. № 9... розглядаючи
трудові спори, пов'язані зі звільненням
за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані
з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали
місце зміни в організації виробництва
і праці, зокрема, ліквідація,
реорганізація або перепрофілювання
підприємства, установи, організа
ції, скорочення чисельності або штату
працівників, чи додержано власником
або уповноваженим ним органом норм
законодавства, що регулюють
вивільнення пра цівника, які є
докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що праців
ник відмовився від переведення на іншу
роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи
попереджувався він за два місяці про
наступне вивільнення.

Наведені обставини свідчать про
те, що звільнення ОСОБА_4 відбулось у
зв"язку зі скороченням штату та було
здійснено відповідачем з дотриманням
вимог трудового законодавства. Від
запропонованих вакантних посад, які
відповідали його кваліфікації, він
відмовився . Всупереч вимогам ст.10 ЦПК
України позивач не довів, що його
звільнення пов"язано з досягненням
пенсійного віку, а не зі скороченням
штату.

Про відсутність порушень
трудового законодавства при
звільненні позивача свідчить і
відповідь на його звернення
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Харківській області від
05.12.2013 року за № 01-19/8600 ( а.с.96 т.1)

За таких обставин суд дійшов
правильного висновку про відсутність
підстав для задоволення позовних вимог
ОСОБА_4

Інші доводи апеляційної скарги
ОСОБА_4також висновків суду не
спростовують, були предметом розгляду
судом першої інстанції, який дав їм
належну оцінку.

Судова колегія визнає, що рішення
ухвалено судом першої інстанції з
додержанням норм матеріального і
процессуального права, що відповідно
до ч.1 ст.308 ЦПК України є підставою для
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1ч.1 ст.307, ст.
ст.308, 313, 314, 315,317, 319,324 ЦПК України судова
колегія, -

У Х В
А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду
міста Харкова від 13 червня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення.
Касаційна скарга на ухвалу
апеляційного суду може бути подана
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя - підпис

Судді колегії - підписи

Копія вірна. Суддя -