Справа №591/3456/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Міліціанов Р. В.Номер
провадження 22-ц/788/1386/14 Суддя-доповідач -
Ільченко О. Ю. Категорія - 49
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ільченко О. Ю.,

суддів - Рибалки В. Г. , Попруги С. В.

за участю секретаря судового засідання
- Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 25 червня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3

про розірвання шлюбу, надання дозволу
на виїзд дитини за кордон без згоди
батька,

в с т а н о в
и л а :

У травні 2014 року позивачка звернулася
до суду з позовом, який обґрунтовувала
тим, що з 29 квітня 2011 року вони з
відповідачем перебувають у шлюбі, від
якого мають малолітню доньку ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

З лютого 2014 року фактичні шлюбні
стосунки між сторонами припинились,
тому позивачка просила шлюб розірвати,
стягнути з відповідача на її користь
аліменти на утримання дитини та
зобов'язати відповідача надати дозвіл
на виїзд дитини на постійне місце
проживання до Російської Федерації.

Під час розгляду справи, 25 червня 2014
року, позивачка звернулася до суду із
заявою про уточнення позовних вимог
щодо надання дозволу на тимчасовий
виїзд дитини строком до трьох років.

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 25 червня 2014 року позов
задоволено.

Розірвано шлюб ОСОБА_4 та ОСОБА_3,
зареєстрований 29 квітня 2011 року
Ковпаківським відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби Сумського
міського управління юстиції, актовий
запис № 354.

Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на
утримання неповнолітньої доньки -
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 400,00
гривень щомісячно, аліменти
виплачуються ОСОБА_4 до досягнення
дитиною повноліття, починаючи
стягнення з 20 травня 2014 року.

Надано дозвіл ОСОБА_4 на виїзд за межі
території України дитини ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 до Російської Федерації та
на виготовлення проїзного документа
для виїзду за межі території України
без згоди батька на строк до 25 червня 2017
року.

Вирішено питання щодо розподілу
судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
порушення та неправильне застування
норм матеріального і процесуального
права, просить скасувати рішення суду в
частині надання позивачці дозволу на
виїзд за межі України доньки ОСОБА_5 і
на виготовлення їй проїзного документу
та ухвалити нове рішення, яким в цій
частині позову відмовити. При цьому
вважає, що наданий дозвіл на виїзд
дитини за кордон є фактично
безстроковим і порушує його права на
спілкування з дочкою.

Заслухавши пояснення апелянта, який
підтримав свою апеляційну скаргу,
заперечення позивачки та її
представника, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду -
скасуванню в частині вирішених вимог
про надання дозволу на виїзд дитини.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що
невмотивованою відмовою відповідача
на тимчасовий виїзд дитини за кордон
порушуються права останньої на
спілкування з бабусею, яка проживає на
території Російської Федерації.

Колегія суддів в повній мірі не може
погодитись з таким висновком суду,
виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що
позивачкою одночасно заявлені вимоги
про розірвання шлюбу, стягнення
аліментів на дитину та вимог про
надання дозволу на виїзд малолітньої
дитини до іншої країни. Рішення в
частині задоволених вимог про
розірвання шлюбу та стягнення
аліментів не оспорюється. Вимоги про
надання дозволу на виїзд дитини
позивачка мотивувала тим, що має намір
виїхати на постійне місце проживання
до Російської Федерації, де вона
народилась і де проживає її мати,
бабуся доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

25 червня 2014 року, в день постановлення
судового рішення, вона уточнила позов в
цій частині та просила надати дозвіл на
виїзд дитини без згоди батька терміном
до трьох років

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України
«Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» за
відсутності згоди одного із батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

Посилаючись на вказану норму Закону,
суд не звернув увагу на те, що Закон
регулює виїзд дитини за кордон, а не
визначення постійного місця
проживання. Із змісту позовної заяви та
пояснень позивачки вбачається, що її
метою є виїзд на постійне місце
проживання до Росії, де вона народилась
та де проживає її мати.

Одночас, вона зазначала, що має намір
забезпечити дитину кращими умовами
проживання.

Таким чином, фактично ставиться
питання про визначення місця
проживання дитини, а не про тимчасовий
виїзд. Проте, позов з цих підстав не
заявлявся.

Стаття 19 СК України передбачає участь
органу опіки та піклування у захисті
сімейних прав та інтересів, зокрема,
при вирішенні питань при визначенні
місця проживання неповнолітньої
дитини. При цьому суду надається
письмовий висновок щодо розв'язання
спору між батьками щодо їх участі у
вихованні дитини.

Суд неправильно визначився у правах та
обов'язках сторін, тому рішення в
оскаржуваній частині підлягає
скасуванню, а в задоволенні вимог про
надання дозволу на виїзд дитини слід
відмовити.

Крім порушення норм матеріального
права, судом не були враховані норми
процесуального Закону.

Зокрема, статтею 126 ЦПК України
передбачено, що залежно від обставин
справи, суддя чи суд мають право
постановити ухвалу про роз'єднання
кількох поєднаних в одному провадженні
вимог у самостійні провадження, якщо їх
спільний розгляд ускладнює вирішення
справи.

Суд не скористався цією можливістю,
хоча вимоги про надання дозволу на
виїзд дитини не є однорідними з іншими
заявленими позовними вимогами та
потребували більш детального вивчення.

За викладених умов, апеляційна скарга
підлягає частковому скасуванню.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.2; 309 ч.1 п.п.3, 4; 314
ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволити
частково.

Рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 25 червня 2014 року скасувати в
частині задоволених вимог про виїзд
дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди
батька та ухвалити нове рішення, яким
відмовити ОСОБА_4 в задоволенні цих
вимог.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і протягом
двадцяти днів може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий (підпис)

Судді (підписи)

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду Сумської
області: О.Ю. Ільченко