Справа № 495/3485/14-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

08 липня 2014 року
м.
Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області в складі:

головуючого одноособово -
судді Боярського О.О.

при секретарі - Рачицькій
І.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Білгород-Дністровському
Одеської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа -
Білгород-Дністровський РВ ДМС України
в Одеській області про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням, зобов'язання
зняття з реєстрації місця проживання
та виселення, -

В С Т А Н О В
И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа -
Білгород-Дністровський РВ ДМС України
в Одеській області про визнання
відповідачів такими, що втратили право
користування житловим приміщенням,
зобов'язати зняти їх з реєстрації місця
проживання та виселити, вказуючи, що
вона є власником житлового будинку
АДРЕСА_1. У зазначеному будинку
зареєстровані відповідачі, однак право
користуватися зазначеним будинком
останні втратили, а тому підлягають
виселенню та зняттю з реєстраційного
обліку.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свої
позовні вимоги підтримала, просила суд
їх задовольнити.

В судовому засіданні відповідачі
ОСОБА_2, ОСОБА_4, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах малолітньої
ОСОБА_5 у судовому засіданні проти
задоволення позовних вимог позивача
заперечували в повному обсязі з
підстав їх необгрунтованості.

У судове засідання відповідач ОСОБА_3
не з'явилася, в матеріалах справи
наявні письмові заперечення
відповідно до яких проти задоволення
позовних вимог вона заперечує.

Дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши всі суттєві обставини
справи та перевіривши їх наявними
доказами, заслухавши пояснення
присутніх у судовому засіданні сторін,
суд приходить до наступного.

Суд встановив, що ОСОБА_1 є власником
житлового будинку АДРЕСА_1, на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом, виданого 01.11.2007 року
Білгород-Дністровською міською
державною нотаріальною конторою
Одеської області, за реєстровим
номером 6263, зареєстрованого КП
"Білгород-Дністровське БТІ" 06.12.2007 року,
номер запису: 6011, в книзі: 236, реєстровий
номер 12288196.

ОСОБА_2 являється рідною донькою
ОСОБА_1, що також не заперечується
позивачем. Згідно свідоцтва про
народження серії НОМЕР_1 від 24.03.2011 р,
актовий запис №316; серії НОМЕР_2 від
04.06.1987 року, актовий запис №361 ОСОБА_3,
ОСОБА_4 являються рідними доньками
ОСОБА_2.

Отже, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - рідні онучки
позивачки ОСОБА_1

На підставі свідоцтва про
народження серії НОМЕР_3, виданого
відділом реєстрації актів цивільного
стану по м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровського
міськрайонного управління юстиції 27
жовтня 2006 року, неповнолітня
відповідачка по справі ОСОБА_5
являється рідною донькою відповідачки
ОСОБА_4. А позивачці ОСОБА_1
неповнолітня ОСОБА_5 приходиться
правнукою.

Згідно норм ч.2 ст. З СК Украіни сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

Ч. 4 цієї ж статті визначено, що сім'я
створюється на підставі шлюбу,
кровного споріднення, усиновлення, а
також на інших підставах, не
заборонених законом і таких, що не
суперечать моральним засадам
суспільства.

Відповідно до ч. 2 СТ. 64 ЖК України до
членів сім'ї наймача належать дружина
наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї
наймача може бути визнано й інших осіб,
якщо вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство.

Виходячи з наведеного вище,
відповідачі, являються кровними
родичами ОСОБА_1 та мають статус членів
сім'ї.

В своїй позовній заяві позивачка
посилається на норми ст. ст. 98, 99 ЖК
України, якими визначені обов'язки
тимчасових жильців. Але за своєю
правовою природою поняття «тимчасові
жильці» ніяк не стосується жодного з
відповідачів.

Право користування житловим будинком
АДРЕСА_1 у ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
виникло на підставі ч. 1 ст. 405 ЦК
України, а саме члени сім'ї власника
житла, які проживають разом з ним, мають
право на користування цим житлом
відповідно до закону. Житлове
приміщення, яке вони мають право
займати визначається його власником.

ОСОБА_2 (донька ОСОБА_1), у спірному
житловому будинку мешкає з 1990 року.
Разом з нею зареєстрований та проживає
її неповнолітній син ОСОБА_6 (онук
ОСОБА_1).

У судовому засіданні позивач зазначає,
що з 2012 року ОСОБА_2 мешкає за іншою
адресою: АДРЕСА_2. В підтвердження своїх
доводів позивач надала акт обстеження
житлових умов від 12.05.2014 року, складений
комісією у складі паспортистів "ЖЕО-1"
ОСОБА_7 та ОСОБА_8, сусідів ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11 У зв'язку із викладеним,
позивачка вважає, що у відповідності до
ст. 71-72 ЖК України ОСОБА_2 втратила право
користування житловим приміщенням та
підлягає виселенню.

У судовому засіданні ОСОБА_2 не
заперечувала проти того, що значний
період часу перебуває за адресою
АДРЕСА_2, оскільки там проживає її
добрий знайомий до якого вона ходить у
гості. Однак, постійним місцем її
проживання є саме житловий будинок
АДРЕСА_1, де вона проживає разом із
своїм малолітнім сином ОСОБА_6.

ОСОБА_2 перебуває в статусі матері
одинокої та іншого місця для
проживання не має.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що періодична відсутність позивачки у
спірному будинку не є підставою для
позбавлення її єдиного місця
проживання, яке вона займає на законних
підставах.

ОСОБА_3 (онука позивачки) зареєстрована
та проживає у будинку АДРЕСА_1 з 27.09.2006
року.

Позивачка у судовому засіданні
пояснила, що відповідачка ОСОБА_3 з 2011
року не мешкає у спірному будинку, так
як виїхала на постійне місце
проживання до Франції, де мешкає по
теперішній час, що підтверджується
актом обстеження житлових умов від
12.05.2014 року, складеного комісією у
складі паспортистів "ЖЕО-1" ОСОБА_7 та
ОСОБА_8, сусідів ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, а тому у відповідності до ч. 2
ст. 107 ЖК України просить визнати її
такою, що втратила право на
користування житловим будинком та
зняти її з реєстраційного обліку.

У своїх письмових запереченнях
відповідачка ОСОБА_3 підтверджує той
факт, що на даний час перебуває у
Франції. Причиною її переїзду до
Франції стало одруження, що не
заперечується і позивачкою. Але згідно
діючого законодавства Франції вона
знаходиться там тимчасово, та
періодично повертається до України та
проживає за місцем своєї реєстрації,
тобто у спірному будинку.

Ч. 2 ст. 405 ЦК України визначено, що член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Таким чином, суд вважає тимчасове
перебування відповідачки у Франції
поважною причиною відсутності у
спірному будинку. А тому вимоги
позивачки щодо виселення та зняття з
реєстраційного обліку ОСОБА_3 не
підлягають задоволенню.

Крім того, посилання позивачки на норму
ч. 2 ст. 107 ЖК України, як на підставу для
виселення відповідачки є недоцільними,
оскільки норми данної статті
стосуються наймача та членів його
сім'ї, які користуються жилими
приміщеннями в будинках державного та
громадського житлового фонду, в той
час, як відповідачка проживає та
зареєстрована у будинку, який є
приватною власністю позивачки.

ОСОБА_4 (онука ОСОБА_1), проживає та
зареєстрована у спірному будинку разом
із своєю малолітньою донькою
відповідачкою по справі ОСОБА_5
(правнучкою ОСОБА_1). ОСОБА_1 просить суд
виселити останніх із будинку та зняти
їх з місця реєстрації на підставі ст. 116
ЖК України, у зв'язку із тим, що ОСОБА_4
систематично порушує правила
співжиття, а саме 19.04.2014 року побила
позивачку, та спричинила їй тілесні
ушкодження. За вказаним фактом СВ
Білгород-Дністровського МВ УМВС
України в Одеській області внесено
відомості до Єдиного реєстру досудових
розслідувань за №0001162 та порушено
кимінальне провадження за ч. 1 ст. 125 КК
України.

Однак, суд вважає зазначені позовні
вимоги необгрунтованими та такими, що
не підлягають задоволенню, доводи
позивачки голослівними.

Так, із матеріалів справи вбачається,
що позивачка дійсно зверталася до
органів МВС України з приводу того, що
ОСОБА_4 нанесла їй тілесні ушкодження
та зазначена заява була внесена до
ЄРДР.

Однак, із матеріалів справи також
вбачається, що 23.04.2014 року слідчим СВ
Білгород-Дністровського МВ ГУМВС
України в Одеській області ст.
лейтенантом міліції Димитрашко Є.В.
було винесено постанову про закриття
кримінального провадження №0001162
у зв'язку з відсутністю в діянні складу
кримінального правопорушення.

А отже, доводи позивачки про порушення
правил співвжиття ОСОБА_4, тим більш
систематичного не знайшли свого
підтвердження ані в судовому
засіданні, ані в матеріалах справи.

У відповідності до ч.1 ст.156 ЖК України
визначено, що члени сім'ї власника
жилого будинку (квартири), які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при іх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири)
член його сім'ї вправі вселяти в
займане ним жиле приміщення інших
членів сім'ї. На вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей згоди власника не
потрібно.

Таким чином, вимога позивачки про
виселення із спірного житлового
будинку малолітньої доньки ОСОБА_4 -
ОСОБА_5 є безпідставними.

Відповідно до ч. 3 ст. 156 ЖК члени сім'ї
власника будинку зобов'язані дбайливо
ставитися до жилого будинку (квартири).
Повнолітні члени сім'ї власника
зобов'язані брати участь у витратах по
утриманню будинку (квартири) і
придомової території та проведенню
ремонту. Спори між власником та членами
його сім'ї про розмір участі у витратах
вирішуються в судовому порядку.

Доводи позивачки про те, що відповідачі
відмовляються від сплати комунальних
послуг за користування житловим
будинком не є підставою для їх
виселення, а лише породжують право
позивачки на вирішення питання про
розмір участі сторін у витратах на
комунальні послуги у судовому порядку.

З огляду на вищевикладене, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 є необгрунтованими, а
отже такими, що не підлягають
задоволенню.

Керуючись керуючись ст. 405 ЦК України,
ст. 71-72, 107,156 ЖК України, ст. ст. 209, 213-215,
218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
третя особа - Білгород-Дністровський РВ
ДМС України в Одеській області про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,
зобов'язання зняття з реєстрації місця
проживання та виселення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Одеської області через суд першої
інстанції протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: