печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2014 року Печерський районний
суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Матійчук Г.О.,

при секретарі - Мусаелян Д. С.,

за участі: представника позивача:
ОСОБА_1,

представника відповідача: Ярухіна Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«Вернум Банк» про стягнення грошових
коштів за договором банківського
вкладу,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 (в подальшому також
Вкладник) звернулася до суду з позовом
до ПАТ «Вернум Банк» (в подальшому -
відповідач, Банк) про стягнення
грошових коштів за договором
банківського вкладу та просить суд
стягнути з відповідача депозитний
вклад в сумі 4 700 000,00 доларів США та
заборгованість за відсотками в сумі 150
776,00 доларів США, зобов'язавши Публічне
акціонерне товариство «Вернум Банк»
видати ОСОБА_3 зазначені кошти готівкою
одноразовою операцією через касу
Банку.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що
05.08.2013 року між нею та Публічним
акціонерним товариством
«Діапазон-Максимум Банк»,
правонаступником якого є ПАТ «Вернум
Банк» було укладено Договір
банківського вкладу "Д-М Банк
Процентний" №24468/2013 (далі - Договір),
згідно якого сума вкладу складає 4 700
000.00 доларів США; день повернення вкладу
- 12.08.2014 року; виплата процентів,
нарахованих на вклад за ставкою 5.50%
річних, здійснюється згідно з умовами
Договору.

25.06.2014 року вона звернулася до ПАТ
«Вернум Банк» з повідомленням, в якому
просила достроково припинити дію
Договору банківського вкладу та
повернути вклад у сумі 4 700 000 доларів
США та проценти, нараховані станом на
дату дострокового припинення дії
зазначеного Договору готівкою через
касу Банку, проте всупереч умовам
Договору Банк вклад та відсотки не
повернув.

Зазначає, що у відповідь на звернення
їй надійшов лист, у якому повідомлялось
про неможливість Банком виплатити суму
вкладу та нарахованих процентів, з
огляду на підпункт 7 пункту 1 Постанови
Правління НБУ від 30.05.2014 року №328.

Враховуючи, що Банк взяті на себе
договірні зобов'язання за Договором
банківського вкладу №24468/2013 від 05.08.2013
року не виконав, вважає, що з
відповідача на її користь слід
стягнути кошти за Договором
банківського вкладу 4 700 000,00 доларів США
та нараховані відповідно до його умов
відсотки в сумі 150 776,00 доларів США.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 підтримала позовні
вимоги з зазначених в ньому підстав,
надавши суду додаткові пояснення щодо
безпідставності посилання Банку на
Постанову Правління НБУ від 30.05.2014 року
№328, просила позов задовольнити в
повному обсязі.

Представник відповідача Ярухін Ю.Ю. в
судовому засіданні позов визнав в
повному обсязі та проти задоволення
позову не заперечував, що не суперечить
повноваженням, якими він наділений,
відповідно до довіреності № 41,
посвідченої Головою Правління ПАТ
«Вернум Банк» С.В.Маерян.

Заслухавши пояснення представника
позивача, з урахуванням визнання
позову представником відповідача,
повно та всебічно з'ясувавши всі
обставини справи, дослідивши матеріали
справи, суд дійшов до висновку про
задоволення позову з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 05.08.2013 року між
ОСОБА_3 та Публічним акціонерним
товариством «Діапазон-Максимум Банк»,
правонаступником якого є ПАТ «Вернум
Банк» було укладено Договір
банківського вкладу "Д-М Банк
Процентний" № 24468/2013 (а.с.6-7).

Відповідно до п. 1.1 Договору, його
Предметом є розміщення в Банку
іменного строкового банківського
вкладу фізичної особи ОСОБА_3 під
назвою «Д-М Банк Процентний» на строк
не менше 372 днів, з дня зарахування суми
початкового вкладу у розмірі, не
меншому від зазначеного у підпункті 1.3
Договору, з виплатою процентів зі
спливом кожного розрахункового
періоду (далі - «Вклад»). Для обліку
Вкладу Банк відкриває на ім'я Вкладника
вкладний рахунок №0822 в доларах
США (далі - «Рахунок»).

Згідно умов Договору, сума Вкладу
складає 4 700 000.00 доларів США. День
повернення Вкладу - 12.08.2014 року. Виплата
процентів, нарахованих на Вклад за
ставкою 5.50% річних, здійснюється згідно
з умовами Договору.

Позивач свої зобов»язання за Договором
виконала та внесла готівкою до каси
Банку зазначену суму, що
підтверджується квитанцією № 2016 від 05
серпня 2013 р.

Відповідно до домовленостей,
викладених у розділі 2 Договору,
Вкладник має право, зокрема: отримати
Вклад та суму нарахованих процентів
згідно з умовами цього Договору;
виступати з ініціативою про дострдкове
розірвання договору.

Згідно п. 3.2.3. Договору, враховуючи
умови цього Договору, на вимогу
Вкладника Банк зобов'язаний видати
готівкою або перерахувати на рахунок
Вкладника, зазначений у п. 3.2.2 Договору.
Вклад з урахуванням вимог підпункту 2.2.3
Договору та перераховану суму
процентів по Вкладу згідно з умовами
пункту 4.4 Договору - в день, зазначений у
письмовій вимозі про дострокове
розірвання Договору.

В судовому засіданні встановлено,
підтверджено показами представників
позивача та відповідача, вбачається з
відповідді Банку на заяву позивача про
повернення вкладу (а.с.12) що сума Вкладу
становить 4 700 000.00 доларів США.

Пунктом 4.4 Договору встановлено, що у
випадку звернення Вкладника до Банку з
письмовою вимогою про повернення
Вкладу до закінчення строку Вкладу,
Сторони цього Договору погодили
наступний порядок задоволення такої
вимоги. При отриманні Банком
зазначеної вище вимоги Вкладника Банк
протягом 7 (семи) банківських днів з
моменту отримання такої вимоги
повертає Вклад разом із нарахованими,
відповідно до умов цього пункту
Договору, процентами, у порядку,
передбаченому п.2.10 цього Договору. При
цьому, Проценти, нараховані за
користування Вкладом нараховуються
таким чином: якщо Вклад знаходився на
депозитному рахунку до 30 днів (включно)
- за ставкою 1,0% річних для вкладів у
гривні; за ставкою 1,0 % за вкладами у
доларах США; за ставкою 1,0% річних у
євро; якщо Вклад знаходився на
депозитному рахунку від 31 дня до 90 днів
- за ставкою 11,0% річних для вкладів у
гривні; за ставкою 2 % за вкладами у
доларах США; за ставкою 1,5% річних у
євро; якщо Вклад знаходився на
депозитному рахунку від 91 дня до 180 днів
- за ставкою 13,0% річних для вкладів у
гривні; за ставкою 2,5 % за вкладами у
доларах США; за ставкою 2,0% річних у
євро; якщо Вклад знаходився на
депозитному рахунку від 181 дня до 270
днів - за ставкою 14,5% річних для вкладів
у гривні; за ставкою 3,0 % за вкладами у
доларах США; за ставкою 2,5% річних у
євро; якщо Вклад знаходився на
депозитному рахунку віл 271 дня до 372
днів - за ставкою 15,0% річних для вкладів
у гривні; за ставкою 3,5% за вкладами у
доларах США; за ставкою 3,0% річних у
євро; якщо Вклад знаходився на
депозитному рахунку більше 372 днів - за
ставкою 15,5% річних для вкладів у гривні;
за ставкою 3,5% за вкладами у доларах США;
за ставкою 3,0% річних у євро.

Таким чином, на даний час загальна сума
невиплачених позивачу процентів,
складає 150 776 доларів США, що не
заперечує й представник Банку.

25.06.2014 року ОСОБА_3 звернулася до ПАТ
«Вернум Банк» з повідомленням, в якому
просила достроково припинити дію
Договору банківського вкладу та
повернути Вклад у сумі 4 700 000 доларів
США та проценти, нараховані станом на
дату дострокового припинення дії
зазначеного Договору готівкою через
касу Банку (а.с.11).

У відповідь на звернення позивачу
надійшов лист № 660 від 26.06.2014 р. за
підписом в.о. Голови Правління Банку
С.А.Причини, у якому зазначалося, що
відповідно до підпункту 7 пункту 1
Постанови Правління НБУ від 30.05.2014 року
№ 328 уповноважені банки (в тому числі і
ПАТ «Вернум Банк») зобов'язані обмежити
видачу (отримання) готівкових коштів в
іноземній валюті з поточних та
депозитних рахунків клієнтів через
каси та банкомати в межах до 15 000
гривень на добу на одного клієнта в
еквіваленті за офіційним курсом
Національного банку України.

Також зазначалось, що враховуючи
зазначене обмеження. ПАТ «Вернум Банк»
не має можливості виплатити всю суму
вкладу у розмірі 4 700 000 доларів США та
нарахованих на дату припинення
Договору банківського вкладу
процентів одноразово та в повному
обсязі.

Тобто, фактично позивачу було
відмовлено у задоволенні її вимоги
щодо повернення коштів.

Суд вважає таку відмову безпідставною
з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

На виконання умов Договору, позивач
здійснила Вклад на рахунок Банку, в той
час, як Банк зобов'язаний був повернути
цей Вклад разом із відсотками за
користування коштами на вимогу
позивача у будь-який час протягом
строку дії Договору.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 р.
«Про практику розгляду цивільних справ
за позовами про захист прав
споживачів» до відносин, які
регулюються Законом України «Про
захист прав споживачів» належать,
зокрема, ті, що виникають із договорів
про надання фінансово - кредитних
послуг для задоволення власних
побутових потреб громадян (у тому числі
про надання кредитів, відкриття й
ведення рахунків, проведення
розрахункових операцій, приймання і
зберігання цінних паперів, надання
консультаційних послуг).

До того ж, відповідно до ч. 2 ст. 1058 ЦК
України, договір банківського вкладу, в
якому вкладником є фізична особа, є
публічним договором.

Частина 1 ст. 633 ЦК України дає
визначення поняттю публічний договір:
публічний договір, в якому одна сторона
- підприємець взяла на себе обов'язок
здійснювати продаж товарів, виконання
робіт або надання послуг кожному, хто
до неї звернеться (роздрібна торгівля,
перевезення транспортом загального
користування, послуги зв'язку, медичне,
готельне, банківське обслуговування
тощо).

Згідно з ч. 2 ст. 633 ЦК України умови
публічного договору встановлюються
однаковими для всіх споживачів, крім
тих, кому за законом надані відповідні
пільги.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
банки і банківську діяльність» клієнт
банку - будь-яка фізична чи юридична
особа, що користується послугами банку.

Виходячи з вищенаведеного, вкладник за
договором банківського вкладу є
споживачем послуг банку (клієнт банку),
зокрема у сфері залучення коштів на
депозитні рахунки. Відповідно захист
його прав як споживача регламентовано
Законом України «Про захист прав
споживачів» та відповідними нормами
Цивільного Кодексу України.

До відносин банку та вкладника за
рахунком, на який внесений вклад,
застосовуються положення про договір
банківського рахунка (глава 72 ЦК
України), якщо інше не встановлено цією
главою або не випливає із суті договору
банківського вкладу.

Частиною 1 ст. 1058 ЦК України
визначається: за договором
банківського вкладу (депозиту) одна
сторона (банк), що прийняла від другої
сторони (вкладника) або для неї грошову
суму (вклад), що надійшла,
зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.

За договором банківського вкладу
(депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від іншої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові цю суму та проценти на неї
або дохід в іншій формі на умовах та в
порядку, установлених договором (п. 2.4.
Положення про порядок здійснення
банками України вкладних (депозитних)
операцій з юридичними і фізичними
особами, затвердженого постановою
Правління Національного банку України
від 03.12.2003 року № 516 (далі - Положення від
03.12.2003 р. № 516)).

Згідно ч. 1 ст. 1060 ЦК України, договір
банківського вкладу укладається на
умовах видачі вкладу на першу вимогу
(вклад на вимогу) або на умовах
повернення вкладу зі спливом
встановленого договором строку
(строковий вклад).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України, банк
зобов'язаний видати вклад або його
частину на першу вимогу вкладника, крім
вкладів, зроблених юридичними особами
на інших умовах повернення, які
встановлені договором.

Згідно п. 1.2. Положення від 03.12.2003 р. № 516,
договір банківського вкладу (депозиту)
укладається на умовах видачі вкладу
(депозиту) на першу вимогу (вклад
(депозит) на вимогу) або на умовах
повернення вкладу (депозиту) зі спливом
встановленого договором строку
(строковий вклад (депозит).

За договором банківського вкладу
(депозиту) незалежно від його виду банк
зобов'язаний видати вклад або його
частину на першу вимогу вкладника, крім
вкладів, розміщених юридичними особами
на інших умовах повернення, які
встановлені договором (абз. 2 п. 3.3.
Положення від 03.12.2003 р. № 516).

Однією з основних умов Договору
банківського вкладу №24468/2013 від 05.08.2013
року є можливість зняття коштів з
Вкладного рахунку у будь-який момент
протягом всього строку дії Договору
(без обмежень щодо кількості операцій
та суми операції) (п. 3.2.3. п. 4.4 Договору).

Тобто, внесенний позивачем Вклад
відповідно до Договору №24468/2013 від
05.08.2013 р. є вкладом на вимогу. Отже, Банк
зобов'язаний повернути ОСОБА_3 кошти
протягом усього строку дії Договору в
будь-який момент на її вимогу.

Вимога про повернення коштів
Позивачем, як зазначалося вище, була
направлена до Банку, проте останній
свої зобов'язання щодо повернення
коштів не виконав.

У справі Zolotas проти Греції (No 2)
Європейський суд з прав людини
зазначив наступне:

«Суд зазначає, що на підставі статті 830
Цивільного кодексу, якщо особа, яка
кладе суму грошей у банк, передає йому
право користування нею, то банк має її
зберігати і, якщо він використовує її
на власну користь, повернути вкладнику
еквівалентну суму за умовами угоди.
Отже, власник рахунку може
добросовісно очікувати, аби вклад до
банку перебував у безпеці, особливо
якщо він помічає, що на його рахунок
нараховуються відсотки. Закономірно,
він очікуватиме, що йому повідомлять
про ситуацію, яка загрожуватиме
стабільності угоди, яку він уклав з
банком, і його фінансовим інтересам,
аби він міг заздалегідь вжити заходів з
метою дотримання законів і збереження
свого права власності. Подібні довірчі
стосунки невід'ємні для банківських
операцій і пов'язаним з ними
правом.

Суд водночас нагадує, що принцип
правової певності притаманний усій
сукупності статей Конвенції і є одним з
основоположних елементів правової
держави».

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію про захист прав людини
та основоположних свобод та практику
Європейського суду з прав людини (далі -
ЄСПЛ) як джерело права.

Відмовляючись повернути кошти, які
належать на праві власності позивачу,
відповідач порушує положення
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод та ст. 1 Першого
Протоколу, підписаного та
ратифікованого Україною, яка у
відповідності до ст. 5 цього ж
протоколу, є додатковою статтею
Конвенції.

Таке порушення виявилося в наступному:

У ст. 1 Протоколу №1 вказано, що кожна
фізична або юридична особа має право
мирно володіти своїм майном. Ніхто не
може бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Цей же принцип закріплено і в ст. 41
Конституції України.

Але, в порушення цих норм, позивач
позбавлений права користуватися своїм
майном. В даному випадку його майном є
грошові кошти, які Банк отримав від
позивача на умовах строковості та
платності, та до цього моменту не
повернув.

Частина 1 ст. 1061 ЦК України визначає, що
банк виплачує вкладникові проценти на
суму вкладу в розмірі, встановленому
договором банківського вкладу.

Абзацом 1 п. 3.5. Положення від 03.12.2003 року
№ 516 встановлено, що проценти на
банківський вклад (депозит)
виплачуються вкладникові на його
вимогу відповідно до строків,
визначених у договорі банківського
вкладу (депозиту).

Відповідно до абз. 2 п. 1.6. Положення від
03.12.2003 року № 516, банк сплачує вкладнику
суму вкладу (депозиту) і нараховані за
ним проценти у валюті вкладу (депозиту),
якщо грошові кошти надійшли на
вкладний (депозитний) рахунок в
іноземній валюті, або на умовах та в
порядку, передбачених договором,
відповідно до заяви вкладника - в іншій
іноземній чи в національній валюті.

Позивачем було здійснено вклад в
іноземній валюті - доларах США. У
зв'язку з цим, відповідно до вимог
чинного законодавства, повернення
коштів позивачу повинно здійснюватись
також у доларах США.

Що стосується посилання Банку у листі
про відмову повернення вкладу та
виплату відсотік на Постанову НБУ № 328
суд зазначає наступне.

30.05.2014 року Національний банк України
прийняв Постанову № 328 «Про
врегулювання діяльності фінансових
установ та проведення валютних
операцій».

В преамбулі Постанови № 328 «Про
врегулювання діяльності фінансових
установ та проведення валютних
операцій» від 30.05.2014 року Національний
банк України послався на те, що діє,
керуючись статтею 99 Конституції
України, статтями 6, 7, 15, 33, 55 та
розділами IV, V, VIII Закону України «Про
Національний банк України», статтями 66,
67 та главою 11 Закону України «Про банки
і банківську діяльність», статтями 4, 6
та 11 Декрету Кабінету Міністрів
України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю».

Пунктом 4 Постанови визначено, що
«Постанова набирає чинності з 01 червня
2014 року та діє до 01 вересня 2014 року.
Підпункт 6 пункту 1 цієї постанови діє
до моменту набрання чинності
постановою Правління Національного
банку України від 30 квітня 2014 року № 249
«Про затвердження Змін до деяких
нормативно-правових актів
Національного банку України»,
зареєстрованою в Міністерстві юстиції
України 07 травня 2014 року за № 480/25257».

Постанова № 328 від 30.05.2014 року зачіпає
права, свободи й законні інтереси
громадян - вкладників поточних
рахунків і депозитів в банках України,
оскільки вона позбавляє їх права
отримати у строки, встановлені в
договорах, що були укладені між
вкладниками і банками, їхні вклади у
національній чи іноземній валюті, а
також проценти по них.

Так, підпунктом 7 пункту 1 цієї
Постанови Національний банк України
визначив, що «уповноважені банки
зобов'язані обмежити видачу (отримання)
готівкових коштів в іноземній валюті з
поточних та депозитних рахунків
клієнтів через каси та банкомати в
межах до 15000 гривень на добу на одного
клієнта в еквіваленті за офіційним
курсом Національного банку України.
Зазначена вимога поширюється на видачу
(отримання) готівкових коштів як у
межах України, так і за її межами
незалежно від кількості рахунків
клієнта в одному банку».

Цим самим, Національний банк України
порушив вимоги ст.ст. 316-319, 321 ЦК України.

Також вказане суперечить вимогам: ст. 41
Конституції України (Кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю. Ніхто
не може бути позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним); ч. 2 ст. 1068 ЦК (За договором
банківського рахунку банк зобов'язаний
видати відповідні грошові котити
клієнта); ст. 629 ЦК України (Договір є
обов'язковим для виконання сторонами);
ст. 22 Конституції України
(Конституційні права гарантуються і не
можуть бути скасовані); ст. 64
Конституції України (Конституційні
права не можуть бути обмежені).

Відповідно до ст. 8 Конституції України
нормативно-правові акти приймаються на
підставі Конституції України і повинні
відповідати їй.

Згідно ст. 56 Закону України «Про
Національний банк України»
Національний банк України видає
нормативно-правові акти з питань,
віднесених до його повноважень, які є
обов'язковими для органів державної
влади і органів місцевого
самоврядування, банків, підприємств,
організації та установ незалежно від
форм власності, а також для фізичних
осіб та які підлягають обов'язковій
державній реєстрації в Міністерстві
юстиції України та набирають чинності
відповідно до законодавства України;
при цьому нормативно-правові акти
Національного банку не можуть
суперечити законам України та іншим
законодавчим актам України.

Підтвердженням незаконності дій
Національного банку України є і той
факт, що його постанова № 328 від 30.05.2014
року не пройшла реєстрацію в
Міністерстві юстиції України, хоча
пунктом першим Указу Президента
України «Про державну реєстрацію
нормативно-правових актів міністерств
та інших органів виконавчої влади» від
03.10.1992 р. № 493/92 встановлено, що з 1 січня
1993 року нормативно-правові акти, які
видаються міністерствами, іншими
органами виконавчої влади, органами
господарського управління та контролю
і які зачіпають права, свободи й
законні інтереси громадян або мають
міжвідомчий характер, підлягають
державній реєстрації.

Відповідно до статті 57 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти, що визначають
права і обов'язки громадян, не
доведенні до відома населення у
порядку, встановленому законом, є
нечинним.

Пунктом 15 Положення про державну
реєстрацію нормативно-правових актів
міністерств, інших органів виконавчої
влади, органів господарського
управління та контролю, що зачіпають
права, свободи та інтереси громадян або
мають міжвідомчий характер,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України №731 за 28.12.1992,
передбачено, що в разі порушення вимог
про направлення для виконання
нормативно - правових актів лише після
їх державної реєстрації та офіційного
опублікування ці нормативно-правові
акти вважаються такими, що не набрали
чинності і не можуть бути застосовані.

Таким чином. Постанова Правління
Національного Банку України №328 є
нечинною і не може застосовуватись, а
відтак не може служити обґрунтуванням
відмови відповідача у виконанні ним
свого зобов'язання за Договором і за
законодавством про видачу позивачу
валютних коштів, оскільки вона
суперечить зазначеними нормами
Цивільного кодексу України в частині
обмеження в видачі готівкових коштів в
іноземній валюті.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах та у спосіб, що передбачені
Конституцією та Законами України.
Частиною 3 статті 22 Конституції України
гарантується, що при прийнятті нових
законів або внесення змін до чинних
законів не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав і
свобод, це також стосується і
підзаконних актів, які повинні
відповідати Конституції України та
законам України.

Згідно з положеннями частини 4 статті 8
ЦПК України у разі невідповідності
правового акта закону України або
міжнародному договору, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України, суд застосовує акт
законодавства, який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, можна прийти до
висновку про необхідність
застосування в даному випадку положень
статей 1066, 1068 ЦК України, відповідно до
яких відмова/обмеження відповідача у
видачі валютних коштів є незаконного.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути, зокрема,
примусове виконання обов'язку в натурі
(п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Враховуючи, що Банк взяті на себе
договірні зобов'язання за Договором
банківського вкладу №24468/2013 від 05.08.2013
року не виконав, суд вважає, що з
відповідача на користь позивача слід
стягнути кошти за Договором
банківського вкладу та нараховані
відповідно до його умов відсотки.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь держави
підлягає стягненню судовий збір в
розмірі 3 654,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись
Конституцією України, ст. ст. 15, 16, 509, 526,
633, 1058, 1060, 1061, 1066, 1068 ЦК України, Законом
України «Про захист прав споживачів»,
Законом України «Про банки і
банківську діяльність», Законом
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини», ст. ст. 10, 11, 27, 31, 57,
60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «Вернум Банк»
про стягнення грошових коштів за
договором банківського вкладу
задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Вернум Банк» на користь
ОСОБА_3 депозитний вклад в сумі 4 700 000,00
(чотири мільйони сімсот тисяч) доларів
США та заборгованість за відсотками в
сумі 150 776,00 (сто п'ятдесят тисяч сімсот
сімдесят шість) доларів США,
зобов'язавши Публічне акціонерне
товариство «Вернум Банк» видати ОСОБА_3
зазначені кошти готівкою одноразовою
операцією через касу Банку.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Вернум Банк» на користь
держави 3 654 (три тисячі шістсот
п'ятдесят чотири) грн. у відшкодування
судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
м. Києва через Печерський районний суд
м. Києва.

Суддя
Г.О.Матійчук