Справа № 496/3306/13-ц
Провадження 2/496/82/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2014 року Біляївський районний
суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Галич О.П.,

при секретарі - Ткаченко В.М.,

за участю:

представника позивачів - ОСОБА_1,

представника відповідачів - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Біляївка Одеської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
(треті особи: Біляївська державна
нотаріальна контора Одеської область,
реєстраційна служба Біляївського
міськрайонного управління юстиції в
Одеській області) про визнання
свідоцтва про право на спадщину за
законом недійсним, скасування
державної реєстрації право на
власності на нерухоме майно та
визнання права власності на спадкове
майно - ,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з
зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що на підставі свідоцтв про
право власності на житловий будинок
від 17.12.2007 р. виданих виконкомом
Великодальницької сільської ради
Біляївського району Одеської області,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є власниками 5/6 частин
житлового будинку з надвірними
спорудами під АДРЕСА_1. 1/6 частина
зазначеного будинку належить
відповідачам у рівних частках на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 06.07.2012р.
виданого Біляївською державною
нотаріальною конторою після померлого
батька відповідачів ОСОБА_8, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_8. Покійний ОСОБА_8 був
власником 1/6 частики зазначеного
будинку на підставі рішення
Біляївського районного суду Одеської
області від 02.03.2009 р. Відповідно до
вказаного рішення, судом встановлено
факт прийняття ОСОБА_8 спадщини після
смерті ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_9 р.
та визнано за ОСОБА_8 в порядку
спадкування за заповітом після смерті
ОСОБА_9 право власності на 1/6 частину
зазначеного вище житлового будинку.
Рішенням Апеляційного суду Одеської
області від 26.02.2013 р., рішення
Біляївського районного суду від 02.03.2009
р. було скасовано, а у задоволені
позовних вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про
встановлення факту прийняття спадщини
та визнання права власності на
спадкове майно, відмовлено. Таким чином
свідоцтво про право на спадщину за
законом від 06.07.2012 р. виданого
відповідачам після смерті їх батька
ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_8.,
повинно бути визнано недійсним.
Позивачі зазначають, що ОСОБА_9 був їх
дідом, якому належала 1/6 частина
зазначеного житлового будинку, на
підставі рішення Біляївського
районного суду від 18.09.1996 р. За ним було
визнано право власності на зазначену
частку житлового будинку з надвірними
спорудами в порядку обов'язкової
частки у спадщині, відповідно до ст. 533
ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) після смерті
батька позивачів ОСОБА_8, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_8 р. Рішенням Апеляційного
суду Одеської області від 26.02.2013 р.,
встановлено, що після смерті ОСОБА_9,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_9 р. спадкоємцями
його майна були: його сини ОСОБА_8,
ОСОБА_7, неповнолітні онуки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Позивачі зазначають, що відповідач
ОСОБА_7 вважається таким, що не прийняв
спадщину після смерті ОСОБА_9, так як
він не виконав жодних дій передбачених
ст.ст. 548,549 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.), що
також було встановлено рішенням
Апеляційного суду Одеської області від
26.02.2013р. Позивачі вважають, що вони є
спадкоємцями першої черги за законом і
вважаються такими, що прийняли
спадщину після смерті ОСОБА_9,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_9 р., так як на час
його смерті і до теперішнього часу вони
проживають у спірному будинку.
Позивачі просили суд: визнати
недійсним свідоцтво про право на
спадщину за законом від 06 липня 2012 року
зареєстрованого в реєстрі за №2-1392,
спадкова справа №592/2011, виданого
Біляївською державною нотаріальною
конторою на ім'я ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, після смерті
ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_8 року, що
складається з 1/6 частини житлового
будинку з надвірними спорудами під
АДРЕСА_1 та складається з одного
житлового будинку зазначеного на плані
л.„А", загальною площею 68,20 кв.м.,
житловою 39,50 кв.м., та надвірних споруд
літери: „Б" - сараю, „В" - гаражу, „Г" -
комори, „Д" - літньої кухні, І- цистерни,
1-2 огорожі, розташовані на земельній
ділянці площею 0,40 га, що належить
Великодальницькій сільській раді
Біляївського району Одеської області;
скасувати державну реєстрацію права
власності на нерухоме майно 1/6 частини
житлового будинку з надвірними
спорудами під АДРЕСА_1, зареєстрованого
за ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_4, по 1/12 частки за кожним;
визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у рівних частках,
право власності на спадщину у порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_9 р., яка
складається з 1/6 частини житлового
будинку з надвірними спорудами під
АДРЕСА_1 та складається з одного
житлового будинку зазначеного на плані
під л. „А", загальною площею 68.20 кв.м.,
житловою площею 39,50 кв.м. та надвірних
споруд літери: „Б" - сараю, „В" - гаражу,
„Г" - комори, „Д" - літньої кухні, І-
цистерни, 1-2 - огорожі, розташовані на
земельній ділянці площею 0,40 га, що
Великодальницькій сільській раді
Біляївського району Одеської області.

Представник позивачів та позивачі у
судовому засіданні підтримали позовні
вимоги та просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_6,
позовні вимоги визнав частково, та
пояснив, що позовні вимоги в частині
визнання право власності за позивачами
в рівних частках на спадкове майно, а
саме 1/6 частини спірного будинку, не
підлягають задоволенню, так як
позивачами не доведений факт їх
постійного проживання з ОСОБА_9 на
момент його смерті.

Представники третіх осіб у судове
засідання не з'явилися, але надали
заяви про розгляд справи за їх
відсутності (а.с. 90,120).

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у судове
засідання не з'явилися, були
повідомлені належним чином, про
причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши пояснення сторін та
дослідивши докази по справі, суд
вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_9 року
помер ОСОБА_9, що підтверджується
свідоцтвом про смерть (а.с. 16), після
смерті якого залишилась спадщина у
вигляді 1/6 частини житлового будинку з
надвірними спорудами під АДРЕСА_1.

Рішенням Біляївського районного
суду Одеської області було визнано
право власності за ОСОБА_8 на 1/6 частину
спадкового майна, а саме житловий
будинок АДРЕСА_1 та зазначене рішення
суду було скасовано рішення
Апеляційного суду Одеської області від
26.02.2013 року (а.с.75-78).

06.07.2012 року державними нотаріусом
Біляївської державної нотаріальної
контори Одеської області було видане
свідоцтво про право на спадщину за
законом ОСОБА_6, спадкова справа №592/2011,
зареєстровано в реєстрі за № 2-1392, де
зазначено, що спадкодавцю ОСОБА_8
належала 1/6 частина житлового будинку з
надвірними спорудами під АДРЕСА_1 на
підставі рішення Біляївського
районного суду Одеської області від
02.03.2009 року (справа №2-573/2009) (а.с. 67).

На підставі зазначено свідоцтва
відповідачами було зареєстровано
право власності на нерухоме майно 1/6
частину зазначено будинку (а.с. 68-70).

Відповідно до статті 1301 ЦК України,
свідоцтво про право на спадщину
визнається недійсним за рішенням суду,
якщо буде встановлено, що особа, якій
воно видане, не мала права на
спадкування, а також в інших випадках
встановлених законом.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню. Обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

З таких підстав зазначене
свідоцтво є недійсним, а державна
реєстрація підлягає скасуванню.

При вирішенні позовної вимоги про
визнання за позивачами права власності
в рівних частках на 1/6 частину
спадкового майна, а саме будинку
АДРЕСА_1 суд, враховував слідуючи
обставини.

На час відкриття спадщини після смерті
ОСОБА_9 діяв ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Пленум ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про
судову практику в справах про
спадкування» зазначив, що у разі
відкриття спадщини до 01.01.2004 року
застосовується чинне на той час
законодавство, зокрема відповідні
правила Цивільного кодексу УРСР, в тому
числі щодо прийняття спадщини, кола
спадкоємців по закону.

Згідно із положеннями ст. 548 ЦК України
(в редакції 1963 року) для придбання
спадщини необхідно, щоб спадкоємець її
прийняв. Не допускається прийняття
спадщини під умовою або з
застереженнями. Прийнята спадщина
визнається належною спадкоємцеві з
моменту відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 549 ЦК України
(в редакції 1963 року) визнавалося, що
спадкоємець прийняв спадщину якщо він
фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном, або якщо
він подав державній нотаріальній
конторі за місцем відкриття спадщини
заяву про прийняття спадщини. Ці дії
повинні бути вчинені протягом шести
місяців з дня відкриття спадщини.

У ч. 3 ст. 10, ч. ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України
встановлено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі.

Згідно із ст. 58 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

У судовому засіданні були допитані
свідки, які були заявлені як позивачами
та їх представником так і
представником відповідача. Але суд не
приймає до уваги пояснення свідків у
судовому засіданні, з тих причин, що
заявлені свідки плутались в
поясненнях, не могли чітко пояснити чи
проживали малолітні на той час ОСОБА_3
та ОСОБА_4 з покійним дідусем ОСОБА_9

Надані суду акти від 28.02.2014 року та
12.03.2014 року, завірені депутатом
сільської ради Макаренко А.М.
суперечать один одному (а.с. 148,155).
Надалі акт від 12.03.2014 року
спростовується письмовими поясненнями
депутата Макаренко А.М. з зазначенням
того, що в акті від 12.03.2014 року не
йдеться про встановлення факту
постійного проживання, а лише про
можливість доступу до будинку певних
осіб після смерті спадкодавця (а.с. 186).

Довідки надані представником позивача
у судовому засіданні (а.с. 152,153,154,157,158)
жодним чином не підтверджують факт
проживання позивачів на момент смерті
з дідусем ОСОБА_9, а лише вказують, що
позивачі були зареєстровані у
зазначеному будинку.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_3
пояснив, що у травні 1997 році закінчив 7
класів у Великодальницькій школі та
переїхав з бабусею та сестрою на інше
місце мешкання. Також зазначив, що
дідусь ОСОБА_9 помер зимою 1997 року, а
мати його ОСОБА_13 проживала за адресою
АДРЕСА_2 на час смерті дідуся.

Позивач ОСОБА_4 у судовому засіданні
пояснила, що проживала за зазначеною
адресою та доглядала за дідусем ОСОБА_9,
але у 1997 році вийшла заміж, народила
дитину та виїхала за місцем проживання
свого чоловіка. Але постійно не
проживала з чоловіком, періодично
приїздила до дідуся.

Згідно до свідоцтва про одруження
серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 та ОСОБА_15
одружились 11 червня 1997 року (а.с.11) Далі
ОСОБА_4 змінювала прізвище, яке наданий
час є ОСОБА_4 (а.с. 10-13).

В матеріалах справи відсутні будь-які
безспірні докази фактичного прийняття
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спадщини після смерті
в 1997 р. свого дідуся ОСОБА_9

Наявні у справі докази, в тому числі і
факт реєстрації позивачів у будинку
АДРЕСА_1 не є підтвердженням факту
фактичного прийняття ними спадщини,
яка відкрилась після смерті їх дідуся.

У п. 65 Правових позицій, висловлених
судовою колегією в цивільних справах
Верховного Суду України в зв'язку з
аналізом причин перегляду судових
рішень у цивільних справах у 1996 р.
передбачено: „Відповідно до п. 1 ст. 549
ЦК України прийняття спадщини може
підтверджуватися діями спадкоємців,
які за своїм характером свідчать, що в
шестимісячний строк з дня відкриття
спадщини вони фактично вступили в
управління або володіння спадковим
майном. Разом з тим, само по собі
зберігання відсутньою особою прописки
у спадковій частині будинку не є такими
діями."

Позивачі у судовому засіданні
пояснили, що після смерті дідуся
ОСОБА_9, вони вимушені були виїхати з
зазначеного будинку так як їх дядько
ОСОБА_8 погрожував їм, та вони змушені
були поїхати.

З огляду на вище викладене суд вважає,
що позов підлягає частковому
задоволенню.

Керуючись ст. 1301 ЦК України, ст.ст. 548,549
ЦК УСРС (в редакції 1963 року), ст.ст.
10,58,60,61, 212 -215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання
свідоцтва про право на спадщину за
законом недійсним, скасування
державної реєстрації право на
власності на нерухоме майно та
визнання права власності на спадкове
майно, задовольнити частково.

Визнати недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом від 06 липня 2012
року зареєстрованого в реєстрі за
№2-1392, спадкова справа №592/2011, виданого
Біляївською державною нотаріальною
конторою на ім'я ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, після смерті
ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_8 року, що
складається з 1/6 частини житлового
будинку з надвірними спорудами під
АДРЕСА_1 та складається з одного
житлового будинку зазначеного на плані
„А", загальною площею 68,20 кв.м., житловою
39,50 кв.м., та надвірних споруд літери:
„Б" - сараю, „В" - гаражу, „Г" - комори,
„Д" - літньої кухні, І- цистерни, 1-2
огорожі, розташовані на земельній
ділянці площею 0,40 га, що належить
Великодальницькій сільській раді
Біляївського району Одеської області.

Скасувати державну реєстрацію права
власності на нерухоме майно 1/6 частини
житлового будинку з надвірними
спорудами під АДРЕСА_1, зареєстрованого
за ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_4, по 1/12 частки за кожним.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
через Біляївський районний суд
Одеської області протягом 10 днів з дня
його проголошення, а особам, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час його
проголошення, - протягом 10 днів з дня
отримання його копії.

Повідомити осіб, що беруть участь
у розгляді справи, що з повним рішенням
суду вони зможуть ознайомитись 18 липня
2014 року.

Суддя
Галич О.П.

14.07.2014