АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 210/8082/13-ц 22-ц/774/1413/К/14
Справа № 210/8082/13-ц
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22ц/774/1413/К/14
Доповідач - Братіщева Л.А.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

31 липня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Братіщевої
Л.А.,

суддів: Грищенко Н.М.,
Турік В.П.,

при секретарі: Булах К.А.,

за участю: представника позивача
ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4-
ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Дзержинського районного
суду м. Кривого Рогу від 06 травня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про поділ майна, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ
спільного майна подружжя, посилаючись
на те, що під час перебування у шлюбі з
відповідачем, 25.09.1997 року через товарну
біржу «Новий вік» придбали двокімнатну
квартиру, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1, право власності на яку
оформлено на відповідача. Відповідач в
добровільному порядку вищевказане
майно поділити не бажає, а тому вона
просила суд поділити його, визнавши за
нею право власності на ? його частину
спірної квартири.

Доповнивши позовні вимоги у січні 2014
року позивач просила суд визнати
квартиру, що розташована АДРЕСА_1
спільною сумісносною власністю ОСОБА_2
та ОСОБА_4; розділити вищевказану
квартиру і визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_4
право власності по 1/2 ідеальної частини
спірної квартири; та розподілити
судові витрати.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу від 06 травня 2014 року
відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні
позову.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2
ставить питання про скасування
рішення суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення про
задоволення позову, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, не з'ясування
судом всіх обставин, які мають значення
для правильного вирішення справи.

Так, суд першої інстанції, відмовляючи
позивачу в задоволенні її позовних
вимог не прийняв до роз'яснення Пленуму
ВСУ від 21 грудня 2007 року N11 «Про
практику застосування судам
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсної та поділ
спільного майна подружжя», в якому
вказано, що «Вирішуючи спори про поділ
майна подружжя, суди повинні
враховувати, що саме по собі розірвання
шлюбу не припиняє прав спільної
сумісної власності подружжя на майно,
набуте за час шлюбу.» «Спільною сумісна
власністю подружжя, що підлягає поділу
(статті 60, 69 СК, ч. З ст. 368 ЦК), відповідно
до частин 2,3 ст. 325 ЦК можуть бути
будь-які види майна, за винятком тих,
які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором
законом».

Крім того висновок суду, що нею
пропущено строк позовної давності,
оскільки вона зверталася до суду з
позовом, лише у березні 2013 року, в той
час, як шлюб між сторонами було
розірвано 10.01.2006 року є таким що не
ґрунтується на законі, оскільки
початок позовної давності до вимоги
про поділ спільного майна подружжя,
шлюб якого розірвано, обчислюється не з
дати прийняття постанови державного
органу РАЦС (статті 106, 107СК України) чи з
дати набрання рішенням суду законної
сили (статті 109,110 СКУкраїни) а від дня
коли один із співвласників дізнався
або міг дізнатися про порушення свого
права власності (ч.2 ст. 72 СК України).
Про порушення свого права на спірну
квартиру вона дізналась лише 13.03.2013
року з позову ОСОБА_4 про визнання
ОСОБА_2 такою що втратила право на
користування житловим приміщенням.

В запереченнях на апеляційну скаргу
ОСОБА_4 зазначає, що оскаржуване судове
рішення є законним та обґрунтованим, в
процесі розгляду справи суд не порушив
норм ні матеріального, ні
процесуального права, а тому рішення
суду слід залишити без змін, відхиливши
апеляційну скаргу.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з
12.04.1997 року по 10.01.2006 року, в період
якого 25.09.1997 року було придбано
квартиру АДРЕСА_1, право власності на
яку оформлено на відповідача.

Договір купівлі-продажу квартири був
укладений через товарну біржу "Новий
вік".

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу від 05.04.2006 року правочин
договору купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 визнаний
дійсним.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції керувався ст. 72 СК
України та виходив з пропуску
позивачем строку позовної давності
щодо пред'явлення вимоги про поділ
майна, заявленої після розірвання
шлюбу.

Проте, погодитися з таким висновком
суду першої інстанції колегія суддів
не може з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 72 СК України до
вимоги про поділ майна, заявленої
після розірвання шлюбу,
застосовується позовна давність у три
роки. Позовна давність обчислюється
від дня, коли один із співвласників
дізнався або міг дізнатися про
порушення свого права власності.

Як вбачається з матеріалів справи, шлюб
між сторонами розірвано 10.01.2006 року, що
підтверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу (а.с. 6).

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції пов'язав пропуск строку
звернення до суду тільки з тим, що
після спливу трьох років після
розірвання шлюбу ОСОБА_2 не зверталася
з позовом про поділ майна.

Але, як встановлено в суді апеляційної
інстанції про порушення свого права
ОСОБА_2 дізналася лише 13 березня 2013
року, з позовної заяви відповідача, що
була подана ним до Дзержинського
районного суду м.Кривого Рогу, про
визнання ОСОБА_2 такою що втратила
право на користування житловим
приміщенням та про обставини, що
стосуються реєстрації права власності
за відповідачем на спірну квартиру.

До цього часу про порушення її права на
спірну квартиру ОСОБА_2 не було відомо,
більше того вона мала намір поділити
майно придбане у період шлюбу з
відповідачем в тому числі і спірну
квартиру, про що свідчить довіреність
від 29.06.2010 року надана нею її
представнику ОСОБА_7 з питань укладання
договору про поділ майна, придбаного у
період перебування у зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_5.(а.с. 97)

Крім того посилаючись на те, що позивач
пропустила строк позовної давності і
відмовляючи в позові лише з цих
підстав, суд першої інстанції залишив
поза увагою те, що положення
цивільного законодавства про позовну
давність поширюється лише на випадки
пред'явлення обґрунтованого позову про
що роз'яснено у п.11 Постанови пленуму
Верховного Суду України від 18.12.2009 року
№ 14 «Про судове рішення у цивільній
справі»

Проте суд першої інстанції ухвалюючи
рішення зовсім не визначився із тим чи
є позов ОСОБА_2 обґрунтованим.

Виходячи із наступного, висновок суду
про відмову в задоволенні позову
ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного
майна у зв'язку з пропуском строку
позовної давності колегія суддів
вважає помилковим й скасовує рішення з
підстав, передбачених п.2, п.4 ч.1 ст. 309
ЦПК України з ухваленням нового
рішення про задоволення позову ОСОБА_2

Вирішуючи питання про поділ квартири
АДРЕСА_1 колегія суддів виходить з
презумпції виникнення права спільної
сумісної власності подружжя на це
майно у відповідності до положень ч.1
ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю, що діяв
на момент придбання майна подружжям та
ст. 60 СК України діючого на теперішній
час.

Вказане не заперечувалося
відповідачем ОСОБА_4 ані в суді першої,
ані в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КпШС
України (1969 р.) визначається, що майно,
нажите подружжям за час шлюбу, є його
спільною сумісною власністю. Кожен з
подружжя має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном.

Аналогічне положення містить ст. 60 СК
України, майно набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини ( навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороби, тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об,єктом права спільної сумісної
власності подружжя. Згідно ст. 63 СК
України дружина і чоловік мають рівні
права на володіння, користування і
розпорядження майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
оскільки інше не було встановлено
домовленістю між ними. Судом
встановлено, що шлюбний контракт між
сторонами не укладався.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Оскільки вимог щодо реального поділу
спільного майна подружжя, позивачка не
заявляла, заявивши вимогу тільки про
визначення ідеальних часток в ньому
(а.с. 56-57), то колегія суддів, враховуючи
положення ст. 11 ЦПК України щодо
розгляду справи в межах заявлених
позивачем вимог, та виходячи з рівності
часток (ч.1 ст. 70 СК України), визначає
ідеальні частки сторін по справі у
цьому майні по ? за кожним з подружжя.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено, стягненню з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_2. підлягають судові
витрати в сумі 374,70 грн. за подання
позовної заяви до суду першої
інстанції, 187,35 грн.- за розгляд справи в
суді апеляційної інстанції та 350 грн.- в
рахунок відшкодування вартості з
оцінки майна, а всього 912,05 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.2, п.4 ч.1 ст. 309,
ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу від 06 травня 2014 року -
скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна -
задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною
сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

Поділити спільне сумісне майно
подружжя квартиру АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
судові витрати в розмірі 912,05 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: