Справа № 459/5342/13
Головуючий у 1 інстанції: Кріль М.Д.
Провадження № 22-ц/783/4559/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шумська
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючий суддя:
Шумська Н.Л.

судді:
Струс Л.Б., Шандра М.М.

секретар: Бадівська О.О.

особи, які беруть участь у справі:
ОСОБА_2, представники ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові апеляційну
скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_3 на
рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 06 травня 2014
року за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2,
виконавчого комітету Гірницької
селищної ради (третя особа: відділ
держземагенства у м.Червонограді
Львівської області) про визнання
частково недійсним рішення, державного
акту на право власності на земельну
ділянку, свідоцтва про право на
спадщину за законом,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Червоноградського міського
суду Львівської області від 06 травня 2014
року у позові ОСОБА_5 до ОСОБА_2,
виконавчого комітету Гірницької
селищної ради (третя особа: відділ
держземагенства у м.Червонограді
Львівської області) про визнання
частково недійсним рішення, державного
акту на право власності на земельну
ділянку, свідоцтва про право на
спадщину за законом відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник
ОСОБА_5 - ОСОБА_3. В апеляційній скарзі
покликається на його незаконність, на
порушення норм матеріального та
процесуального права. Зокрема
зазначає, що Державний акт про право
власності на земельну ділянку площею
1089 кв.м. від 22.03.1996 року ОСОБА_6
виготовлявся та видавався з порушенням
вимог закону, межі земельної ділянки
визначеної державним актом від 22.03.1996
року, виділеної йому у власність не
встановлювалися та не узгоджувалися із
суміжними землекористувачами, зокрема
із ОСОБА_7 Вказує, що її земельна
ділянка в законному порядку не
вилучалася, не з»ясовувалося кому
належить частина земельної ділянки
площею 389 кв.м., а тому державний акт від
22.03.1996 року недійсний. Відповідно і
державний акт на право приватної
власності виданий ОСОБА_2 на підставі
свідоцтва про право власності на
спадкове майна також є недійсним.
Просить рішення Червоноградського
міського суду Львівської області від 06
травня 2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення, яким позов задовольнити
повністю.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційних скарг та вимог, заявлених у
суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає до задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_5 є власником житлового будинку
АДРЕСА_1 та згідно з рішенням
виконавчого комітету Гірницької
селищної Ради народних депутатів №79
від 30.08.1990 року за вказаним
будинковолодінням було закріплено
земельну ділянку площею 700 м кв. ОСОБА_2,
відповідач по справі, проживає в
АДРЕСА_2 і є суміжним з позивачем
землевласником, який успадкував після
смерті батька земельну ділянку площею
0,01089 га на підставі свідоцтва про право
на спадщину.

Відповідно до ст. ст. 142 - 145 Конституції
України до матеріальної основи органів
місцевого самоврядування належить,
зокрема, земля, управління якою
здійснюють територіальні громади
через органи місцевого самоврядування
в межах їх повноважень шляхом
прийняття рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з ч. 1 ст. 126 ЗК України право
власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом, крім
випадків, визначених ч. 2 цієї статті.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, не
заборонених законом, зокрема, із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Як вбачається з матеріалів справи
рішенням виконавчого комітету
Гірницької селищної ради №17 від 10.12.1958
року ОСОБА_6 (батька відповідача)
отримав земельну ділянку площею 740 кв.м.
та рішення виконавчого комітету
Гірницької селищної ради від 29.02.1996
року йому було виділено у користування
389 кв.м. Цим же рішення ОСОБА_6 було
передано у приватну власність земельну
ділянку для обслуговування житлових
будинків і господарських будівель
площею 1089 кв.м. Таким чином, ОСОБА_6
набув право власності на земельну
ділянку відповідно до чинного
законодавства.

Рішенням Апеляційного суду Львівської
області від 29.10.2012 року, що вступило в
законну силу встановлено, що згідно з
технічним паспортом на
будинковолодіння, виготовленого 29.11.1990
року, після закріплення за будинком
позивача земельної ділянки площею 700
кв.м., у фактичному користуванні
позивача знаходилася земельна ділянка
площею 641 кв.м. Також даним рішенням,
встановлено що у фактичному
користуванні позивача, ще до
оформлення права власності на земельну
ділянку батьком відповідача у 1998 році,
була земельна ділянка площею 641 кв.м., а
700 кв. м.

Таким чином, дані обставини суд вважає
встановленими і повторному
доказуванню вони не підлягають.

Відповідно до ч. 3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно ст. 107 ЗК України основою для
відновлення меж є дані
земельно-кадастрової документації. У
разі неможливості виявлення дійсних
меж, їх встановлення здійснюється за
фактичним використанням земельної
ділянки.

Таким чином, відмовляючи у позові суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
з того, що згідно з кадастровими
планами межі суміжних ділянок сторін
не змінювалися так як у фактичному
користуванні позивачки, ще до
оформлення права власності на земельну
ділянку батьком відповідача 1998 році,
була земельна ділянка 641 кв.м., а не 700
кв.м., як стверджує позивачка, що
свідчить про відсутність факту
захоплення відповідачем частини її
земельної ділянки.

Відповідно до ст.152 ЗК України власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків. Захист прав громадян
та юридичних осіб на земельні ділянки
здійснюється шляхом: відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення прав, і запобігання вчиненню
дій, що порушують права або створюють
небезпеку порушення прав; визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування; або застосування
інших, передбачених законом, способів.

Відтак, колегія суддів відкидає як
необгрунтовані та безпідставні доводи
апелянта щодо відсутності погодження
меж суміжних земельних ділянок так як
встановлено що у фактичному
користуванні позивачки перебувала
земельна ділянка площею 641 кв. м., а
відтак її право користування земельною
ділянкою не порушено.

Оскільки колегією суддів встановлено
дотримання судом першої інстанції
вимог процесуального та матеріального
закону, а доводи скарги визнано
необґрунтованими, колегія суддів на
підставі ст.308 ЦПК апеляційну скаргу
відхиляє, а рішення суду першої
інстанції залишає без змін.

Керуючись ст.303, п.1ч.1ст.307, 308, п.1ч.1ст.314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5
- ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 06 травня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення й
може бути оскаржена протягом 20-ти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя
Н.Л. Шумська

Судді:
Л.Б. Струс

М.М. Шандра