АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа №681/692/14-ц
Провадження №22-ц/792/1442/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 року
м.Хмельницький

колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Хмельницької області в складі:

головуючого судді
Харчука В.М.,

суддів: Кізюн О.Ю.,

Федорової Н.О.

при секретарі: Вінярській А.А.

з участю: позивача та
представників сторін

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 22-ц/792/1442/14
за апеляційною скаргою
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Україна»
село Кустівці Полонського району на
рішення Полонського районного суду
Хмельницької області від 21 травня 2014
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю «Україна» село
Кустівці Полонського району
Хмельницької області про стягнення
боргу за договором позики, заслухавши
доповідача, пояснення учасника
процесу, дослідивши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, судова
колегія ,

В С Т А Н О В И
Л А :

рішенням Полонського районного суду
Хмельницької області від 21 травня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто із СТзОВ «Україна» с.
Кустівці Полонського району на
користь ОСОБА_2 борг за договором
позики в сумі 282 100 гривень, 2 821 гривню
судового збору, а всього 284 921 гривень.

Сільськогосподарське товариство
з обмеженою відповідальністю
«Україна» не погодилось із ухваленим
рішенням, подало апеляційну скаргу.

Апелянт посилається на неповне
з»ясування судом обставин справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права - ст. 218, ч. 2 ст. 937, ч. 3 ст. 949, ч. 1 ст.
1046, ч. 1 та ч. 2 ст. 1047 ЦК України, ч. 1 ст. 57,
ч.ч. 1 та 3 ст. 58, ст. 59, ст. 214 ЦПК України.

Апелянт посилається на те, що судом
не враховано ту обставину, що позивач
надав суду суперечливі докази на
підтвердження факту укладення з ним
договору

______________________________________________________________________Г
оловуючий в першій інстанції -Горщар
А.Г. Справа № 22ц/792/1442/14

Доповідач - Харчук В.М.
Категорія № 19,27

позики.

Квитанції до прибуткових касових
ордерів виписані на ім»я гр. ОСОБА_4, а
не на ім»я позивача.

Як пояснив позивач, прізвище ОСОБА_4
він вигадав, щоб при укладенні
договору позики не склались негативні
наслідки для сільськогосподарської
діяльності.

Позивачем суду не надано письмові
договори позики, які підтверджують
факт укладення договору позики між
сторонами.

Суд при вирішенні спору
безпідставно допитав та поклав в
обґрунтування судового рішення покази
свідків. Покази свідків в даному
випадку не являються допустимими
доказами.

Суд першої інстанції дійшов хибного
висновку про те, що між сторонами в
належній формі укладений договір
позики.

З наданих позивачем розписок не
вбачається, між ким укладався договір
позики і кому позика повинна бути
повернута. Суд дійшов помилкового
висновку про те, що позивач був
позикодавцем.

Суд не встановив обставин справи, не
визначився з правовідносинами, що
склались між сторонами, та предметом
доказування.

Тому апелянт просить скасувати
рішення Полонського районного суду від
21 травня 2014 року, ухвалити нове рішення,
яким у позові позивачу відмовити.

Судова колегія приходить до висновку,
що апеляційна скарга апелянта
задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.ст. 3, 10, 11, ст.ст. 58,
59, 60, 61, 213, 214, 308 ЦПК України суд вирішує
цивільний спір на засадах змагальності
та диспозитивності, в межах та на
підставах заявленого позову та на
підставі наданих сторонами на його
підтвердження чи заперечення належних
і допустимих доказів.

Кожна сторона належними та
допустимими доказами повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень.

Обставини справи, які за законом
мають бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обставини, визнані сторонами,
доказуванню не підлягають.

Судове рішення повинне бути
законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд
вирішує, в тому числі, такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовуються вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності, тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити.

Суд апеляційної інстанції відхиляє
апеляційну скаргу апелянта і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення
здодержанням норм матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ч.ч. 1, 4, 5 ст. 203, ст. 204,
ч. 1 ст. 205, ч.ч. 1 та 2 ст. 207, ч. 1, п. 2) ст. 208,
ч.ч. 1 та 3 ст. 215, ч.ч. 1 та 2 ст. 218, ст. 1046, ч.ч.
1 та 2 ст. 1047, ч. 1 та ч. 3 ст. 1049, ст. 1051 ЦК
України за договором позики
позикодавець передає у власність
позичальникові грошові кошти, а
позичальник зобов»язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів.

Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей.

Договір позики між фізичною та
юридичною особою повинен укладатись у
письмовій формі.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми.

Позичальник зобов»язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в
момент передання позикодавцеві коштів
або зарахування коштів на рахунок
позикодавця.

Позичальник має право оспорити
договір позики на тій підставі, що
грошові кошти насправді не були ним
одержані від позикодавця. Рішення суду
в частині оспорювання договору позики
не може грунтуватись на показах
свідків на підтвердження того, що гроші
насправді не були одержані від
позикодавця, крім випадків, коли
договір був укладений під впливом
обману, насильства, зловмисної
домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини.

Зміст правочину не може
суперечити положенням ЦК України,
іншим актам цивільного законодавства,
а також моральним засадам суспільства.

Правочин має вчинятись в належній,
встановленій законом формі і бути
спрямованим на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин вважається правомірним,
якщо його недійсність прямо не
встановлена законом або якщо він не
визнаний судом недійсним.

Правочин вважається таким, що
вчинений у письмовій формі, якщо
його зміст зафіксований в одному або
кількох документах, у листах,
телеграмах, розписках. Правочин має
бути підписаний сторонами (стороною).

Правочин, який вчиняє юридична
особа, підписується особами,
уповноваженими на це установчими
документами, та скріплюється печаткою.

Підставою недійсності правочину
можуть бути обставини недодержання цих
вимог сторонами (стороною) в момент
вчинення правочину.

Якщо недійсність правочину прямо
не встановлена законом, але одна із
його сторін заперечує його дійсність
на підставах, встановлених законом,
такий правочин може бути визнаний
судом недійсним.

Задовольняючи позовні вимоги
позивача ОСОБА_2 та стягуючи із
відповідача на його користь 282 100
гривень позики, суд першої інстанції
виходив з того, що між сторонами 30
березня, 04, 26, 28 квітня, 20, 26 травня, 20
червня, 20, 29 липня 2011 року в належній
письмовій формі укладено договір
позики, за яким позичальником отримано
від позикодавця 282 100 гривень коштів,
які СТзОВ «Україна» зобов»язалось
повернути ОСОБА_2 до 01.12.2013 року.

Однак позичальник, отримавши та
використавши кошти в господарській
діяльності, до визначеної сторонами
дати ці кошти позикодавцю не повернув.

Наведені обставини повністю
підтверджені наданими позивачем
письмовими розписками позичальника.

Крім того, факт отримання коштів
СТзОВ «Україна» фактично визнається і
самим підприємством, так як
підтверджений приходними касовими
ордерами на прізвище «ОСОБА_4.» -
вигадану особу.

Такі висновки суду першої
інстанції ґрунтуються на встановлених
обставинах, підтверджених належними і
допустимими доказами, відповідають
нормам матеріального і процесуального
права.

Судом правильно встановлено, що 30
березня, 04, 26, 28 квітня, 20, 26 травня, 20
червня, 20, 29 липня 2011 року ОСОБА_2
передав сільськогосподарському
товариству з обмеженою
відповідальністю «Україна» село
Кустівці Полонського району як
поворотну фінансову допомогу кошти
частинами в загальній сумі 282 100
гривень. Ці кошти підприємство
оприбуткувало по касі на вигадане
прізвище «ОСОБА_4.», використало їх на
господарські потреби, однак в
обумовлений договором позики строк до
01.12. 2013 року ОСОБА_2 не повернуло.

Ці обставини повністю
підтверджуються дослідженими судом
належним і допустимими доказами -
оригіналами розписок на ім»я ОСОБА_2
про отримання поворотної фінансової
допомоги, та наявними на руках у
позивача, дослідженими судом
оригіналами квитанцій до прибуткових
касових ордерів на прізвище «ОСОБА_4».

Розписки підприємства підписані
уповноваженими посадовими особами
товариства з прикладенням печатки
юридичної особи.

Крім того, представник
відповідача та апелянта в судовому
засіданні першої та апеляційної
інстанцій визнає, що у товариства існує
кредиторська заборгованість перед
зазначеною особою «ОСОБА_4.» на суму
боргу 282 100 гривень, а така особа
«ОСОБА_4.» товариству невідома.

Представник апелянта також
пояснив, що директором товариства на
момент видачі розписок та приходних
касових ордерів була дружина позивача
ОСОБА_2 - ОСОБА_5, яка в даний час у
товаристві не працює. Цей факт визнав і
позивач ОСОБА_2, що пояснює оформлення
по касі підприємства поворотної
фінансової допомоги на ім»я вигаданої
особи «ОСОБА_4.», а не на ім»я позивача.

Так як позичальник СТзОВ
«Україна» отримало від позикодавця
ОСОБА_2 в позику як поворотну фінансову
допомогу кошти на суму 282 100 гривень, а
товариство в обмовлений у розписках
строк до 01.12.2013 року ці кошти
позикодавцю не повернуло, умови
договору позики чітко визначені
сторонами у наданих позивачем
письмових розписках (належних і
допустимих доказах), то суд першої
інстанції обгрунтовано повністю
задовольнив позовні вимоги позивача.

Правовідносини між сторонами в
даній справі виникли на підставі
укладеного договору позики,
регулюються зазначеними судами першої
та апеляційної інстанції нормами
матеріального права, наслідки договору
позики реально наступили, так як кошти
підприємством у позику отримані та
використані на господарські потреби.

Суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи, дослідив
належні та допустимі докази, які їх
підтверджують, ухвалив законне та
обгрунтоване судове рішення, підстави
до скасування якого в межах доводів
апеляційної скарги апелянта відсутні.

Зокрема, суд апеляційної інстанції
не може взяти до уваги доводів
апеляційної скарги СТзОВ «Україна» в
тій частині, що суд першої інстанції
безпідставно послався в судовому
рішенні на покази свідків ОСОБА_5,
ОСОБА_6

Суд першої інстанції допитав
зазначених свідків не для
підтвердження факту укладення між
сторонами договору позики (ці
обставини підтверджуються письмовими
розписками, які досліджені судом), а для
з»ясування обставин та причин
оприбуткування коштів по касі
товариства на прізвище вигаданої особи
«ОСОБА_4». Слід зазначити, що обов»язок
по правильному оприбуткуванню
позичених коштів лежить не на
позикодавцеві ОСОБА_2, а саме на
посадових особах товариства.

Всі суперечності з цього приводу
суд першої інстанції та апеляційний
суд з»ясували.

Доводи апеляції апелянта в тій
частині, що в досліджених судами
розписках про надання фінансової
поворотної допомоги чітко не зазначено
хто є позикодавцем, та кому позика
повинна повертатись, заперечуються
самим змістом розписок.

В цих розписках чітко зазначено
від кого отримано позику і що позика
повинна бути повернута йому (ОСОБА_2.) до
01.12.2013 року.

Доводи апеляції апелянта не
ґрунтуються на встановлених
обставинах та нормах матеріального і
процесуального права.

Відповідачем та апелянтом
протягом усього часу розгляду справи
договір позики між сторонами у
встановленому законом порядку не
оспорений.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 303, 307-308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
судова колегія,

У Х В А Л И
Л А :

апеляційну скаргу
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Україна»
село Кустівці Полонського району
Хмельницької області відхилити,
рішення Полонського районного суду
Хмельницької області від 21 травня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
В.М.Харчук