АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 548/573/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/2556/14
Головуючий у 1-й інстанції Старокожко
Доповідач Прядкіна О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Прядкіної О.В.,

Суддів: Бутенко С.Б., Панченка О.О.,

При секретарі: Кальник А.М.

За участі: ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та
ОСОБА_2

на рішення Хорольського районного суду
Полтавської області від 09 липня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про захист честі, гідності та
відшкодування моральної шкоди та
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про захист честі, гідності та ділової
репутації, відшкодування моральної
шкоди, -

В С Т А
Н О В И Л А :

В квітні 2014р. ОСОБА_1 звернувся до суду
з зазначеним позовом. Вказував, що під
час проходження служби в органах
внутрішніх справ в 1986р. був
направлений на виконання робіт в зону
Чорнобильської АЕС, внаслідок чого
отримав статус учасника ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії та
визнаний інвалідом 2 групи. З 2012р.
неодноразово звертався до працівників
управління пенсійного фонду України в
Хорольському районі з приводу
перерахування пенсії. Начальник
управління ОСОБА_2 відмовляла йому у
цьому, схиляла до дачі хабара,
відмовлялась виконувати рішення
судів, яким управління ПФУ
зобов'язували здійснити перерахунок
пенсії відповідно до довідки
Хорольського РВ УМВС України в
Полтавській області. Вважає, що
ігнорування відповідачем пенсійного
законодавства завдало йому
матеріальної шкоди від недоотримання
по 1500 грн. щомісяця, приниження його
офіцерської гідності та нервові
потрясіння, різко погіршили стан
здоров"я.

За твердженням позивача, ОСОБА_2,
дискредитуючи його чесне ім"я
поширила неправдиву інформацію, що він
нібито погрожує спалити Державну
установу, побити в ній вікна, убити її,
спалити житло, погрожуючи також членам
її сім"ї та написала заяву до
відповідних органів району.

Крім того, на конференції учасників
ліквідаторів аварії на ЧАЕС 11.04.2014р.
було озвучено звернення ОСОБА_2 про те,
що її життю були погрози з його боку.

Вважаючи зазначену інформацію
недостовірною, просив зобов"язати
ОСОБА_2 спростувати її через засоби
масової інформації та стягнути у
відшкодування матеріальної шкоди та
моральної шкоди 22167грн.64 коп.

В квітні 2014р. ОСОБА_2 звернулась до суду
з позовом захист честі, гідності та
ділової репутації, відшкодування
моральної шкоди. Зокрема, вказувала, що
ОСОБА_1 в 2014р. звернувся до суду з
позовом до УПФУ в Хорольскому районі
на неправомірні дії по відмові в
перерахунку пенсії. Не дочекавшись
виконання рішень судів з цього питання,
10 квітня 2014р. ОСОБА_1 зайшов до її
службового кабінету з вимогою
негайного отримання коштів по судових
рішеннях. Після роз"яснення щодо
порядку їх виконання, відповідач в
коридорі управління публічно
вигукував обвинувачував її в тому, що
вона хабарник і злочинець, не
відповідає займаній посаді.

23.04.2014р. вона взагалі не змогла
потрапити на робоче місце, оскільки
ОСОБА_1 заблокував вхід до кабінету,
розвісивши на ньому вимоги до неї, як
хабарника і злочинця.

Своїми діями відповідач ускладнив її
стосунки із трудовим колективом та
керівництвом району та області,
призвели до втрати душевного спокою і
погіршення стану здоров"я. Просила
зобов"язати ОСОБА_1 спростувати
відомості, що не відповідають
дійсності, ганьблять її честь,
гідність та ділову репутацію шляхом
усного вибачення на зборах трудового
колективу УПФ в Хорольскому районі та
направити звернення про вибачення до
керівництва Пенсійного фонду України
в Полтавській області, прокуратури
Хорольського району та Хорольського РВ
УМВС України в Полтавській області та
на розгляд Хорольської організації
чорнобильців та воїнів
інтернаціоналістів «Дзвони» та
відшкодувати моральну шкоду.

Рішенням Хорольського районного суду
Полтавської області від 09 липня 2014 року
відмовлено в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Рішення суду оскаржили ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, які в апеляційних скаргах,
посилаючись на невірну оцінку судом
обставин справи, просять рішення
скасувати та ухвалити нове про
задоволення їх позовних вимог.

Колегія суддів, перевіривши справу в
межах заявлених вимог і апеляційного
оскарження, приходить до висновку, про
відхилення апеляційних скарг з таких
підстав:

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що конфліктна ситуація
між сторонами виникла з приводу
виконання рішення судів про
зобов"язання управління пенсійного
фонду у Хорольському районі провести
перерахунок пенсії ОСОБА_1 із
заробітку за серпень 1986р., зробити
відповідні нарахування та проводити
виплату пенсії, починаючи з 6 лютого
2014р. Постанова Хорольського районного
суду Полтавської області від 6 березня
2014р. з зазначеного питання залишена
без змін ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 3 квітня 2014р.

Примусове виконання судових рішень
здійснюється в порядку, визначеному
Законом України «Про виконавче
провадження».

Проте, ОСОБА_1 10.04.2014р. до управління ПФУ
звернувся з заявою , в якій вимагав
негайно виконати рішення судів за його
позовними заявами. В заяві він
попереджає, що у разі неотримання до
25.04.2014р. грошового перерахунку,
вимушений буде силовим методом
заблокувати роботу УПФ району,
вказуючи, що "це його останній
аргумент на дії начальника - хабарника
і злочинця " ( а.с. 130, 145).

В цей же день начальник управління
пенсійного фонду у Хорольскому районі
ОСОБА_2 звернулася з заявою до
Хорольського РВ УМВС України в
Полтавській області з проханням
притягнути ОСОБА_1 до
відповідальності за наклеп та погрози (
а.с.83).

Заперечення ОСОБА_1 відносно того, що
10.04.2014р. він знаходився в прокуратурі
району та райвідділі міліції
належним чином не підтверджені та
спростовуються власноручно написаним
ним листом-попередження, в якому він
називає начальника управління
хабарником і злочинцем.

В свою чергу звернення ОСОБА_2 до
Хорольського РВ УМВС України в
Полтавській області 10 та 25 квітня 2014р.
( а.с.157) та 19 квітня 2014р. до прокурора
Хорольського району про притягнення
ОСОБА_1 за наклеп ( а.с.115), відповідає
роз"ясненням щодо таких дій,
викладених в п.16 Постанови пленуму ВСУ
№ 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної та
юридичної особи» про те, що відповідно
до статті 40 Конституції України
усі мають право направляти
індивідуальні чи колективні письмові
звернення або особисто звертатися до
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування та посадових
і службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк. Суди
повинні мати на увазі, що у випадку,
коли особа

звертається до зазначених органів із
заявою, в якій міститься та чи інша
інформація, і в разі, якщо цей орган
компетентний перевірити таку
інформацію та надати відповідь,
проте в ході перевірки інформація не
знайшла свого підтвердження, вказана
обставина не може сама по собі бути
підставою для задоволення позову,
оскільки у такому випадку мала місце
реалізація особою конституційного
права, передбаченого статтею 40
Конституції, а не поширення
недостовірної інформації. У випадку
звернення особи із заявою до
правоохоронних органів судам слід
враховувати висновки, викладені у
Рішенні Конституційного Суду України
від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 (справа про
поширення відомостей). Разом з тим
наявність у такому зверненні завідомо
неправдивих

відомостей, а також у разі
встановлення, що для звернення особи до
вказаних органів не було жодних
підстав і було викликано не наміром
виконати свій громадський обов'язок
або захистити свої права, свободи чи
законні інтереси, тягне
відповідальність,

передбачену законодавством України.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції
вірно виходив з того, що самого факту
поширення недостовірної інформації
про нього не було, тому підстав для
задоволення позову немає. Щодо
зустрічного позову ОСОБА_2, то
висловлювання відповідача про те, що
ОСОБА_2 є хабарницею та злочинцем, з
урахуванням доведеності її провини у
порушення порядку прийому документів у
відповідача, та з урахуванням
загострення політичних процесів в
Україні станом на квітень 2014 року, не є
недостовірною інформацією, яка порушує
честь і гідності та ділову репутацію
позивачки, а є реалізацією позивачем
свого права на свободу слова.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи в межах заявлених
вимог фізичних осіб і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі. Особа, яка бере
участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд.

У абз.2 п. 15 вказаної Постанови
зазначено, що під поширенням
інформації слід розуміти:
опублікування її у пресі, передання
по радіо, телебаченню чи з
використанням інших засобів масової
інформації; поширення в мережі
Інтернет чи з

використанням інших засобів
телекомунікаційного зв'язку;
викладення в характеристиках, заявах,
листах, адресованих іншим особам;
повідомлення в публічних виступах, в
електронних мережах, а також в іншій
формі хоча б одній особі.

Однак, обраний позивачами спосіб
захисту порушеного, на їх, думку
особистого немайнового права не
відповідає положенням ст.277 ЦК України.

Так, прохання ОСОБА_1 про зобов"язання
ОСОБА_2 спростувати недостовірну
інформацію через засоби масової
інформації не може бути задоволено,
так як відповідач не розповсюджувала
її у такій спосіб.

Також не підлягає задоволенню вимога
ОСОБА_2 про зобов"язаня ОСОБА_1
спростувати відомості, що не
відповідають дійсності, ганьблять її
честь, гідність та ділову репутацію
шляхом усного вибачення на зборах
трудового колективу УПФ в Хорольскому
районі та направити звернення про
вибачення до керівництва Пенсійного
фонду України в Полтавській області,
прокуратури Хорольського району та
Хорольського РВ УМВС України в
Полтавській області та на розгляд
Хорольської організації чорнобильців
та воїнів інтернаціоналістів «Дзвони»,
так як не відповідають способу
захисту, визначеному ст.ст.16, 277 ЦК
України.

Крім того, в позовній заяві ОСОБА_2 не
конкретизовано, які саме відомості , що
не відповідають дійсності, вона
просить спростувати.

З огляду на викладене колегія суддів
погоджується з висновками місцевого
суду.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
не відносяться до тих підстав, з якими
процесуальне законодавство пов'язує
можливість прийняття рішення щодо
скасування або зміни оскаржуваного
судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1
та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Хорольського районного суду
Полтавської області від 09 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржене
протягом 20 днів шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

СУДДІ: