Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№22-ц/778/2225/14
Головуючий у 1-й інстанції: Ревуцький
Суддя-доповідач: Онищенко Е.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 р.
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого Онищенка Е.А.

Суддів Ломейка В.О.

Кухаря С.В.

При секретарі Камінській О.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою прокуратури
Запорізької області на рішення
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 27 березня 2014
року по справі за позовом Бердянської
міжрайонної прокуратури Запорізької
області в інтересах держави до
Бердянської міської ради, ОСОБА_3,
Управління Держземагенства у
Бердянському районі Запорізької
області про скасування п. п. 5.16 рішення
Бердянської міської ради № 41 від 25.02.2010
року, визнання недійсним Державного
акту на право приватної власності на
земельну ділянку, скасування його
державної реєстрації та повернення
земельної ділянки,

ВСТАНОВИЛА :

У вересні 2013 року Бердянська
міжрайонна прокуратура звернулась до
суду з позовом в інтересах держави, в
якому вказала, що прокурорською
перевіркою встановлено, що п.5.16 рішення
сімдесят дев'ятої сесії Бердянської
міської ради V скликання №41 від 25.02.2010р.
«Про передачу у власність та в оренду
земельних ділянок, продовження терміну
розробки проекту відведення, та
надання дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок» затверджено проект
відведення земельних ділянок та
передано ОСОБА_3 у власність земельну
ділянку площею 0, 0 892 га, розташовану по
АДРЕСА_1 для індивідуального дачного
будівництва в межах норм безоплатної
приватизації. На підставі зазначеного
рішення 01.06.2010р. ОСОБА_3 було видано
Державний акт на право власності на
вказану земельну ділянку, який
зареєстровано за номером 18, серії
ЯК №911822, кадастровий номер
:12:016:0282.

Позивач вважає, що п.5.16 рішення
Бердянської міської ради №41 від
25.02.2010р. підлягає скасуванню, державний
акт на право приватної власності на
земельну ділянку повинен бути визнаний
недійсним, а його державна реєстрація
підлягає скасуванню з наступних
підстав. В ході прокурорської
перевірки було встановлено, що згідно з
положеннями ст. 51 ЗК України спірна
земельна ділянка відноситься до земель
рекреаційного призначення. Відповідно
до ст.9 Закону України «Про державну
експертизу землевпорядної
документації» проекти землеустрою
щодо відведення земельних ділянок
вказаної категорії підлягають
обов'язковій державній експертизі
землевпорядної документації.
Зазначена вимога виконана не була,
проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки затверджено без
проведення зазначеної експертизи.

Крім того, згідно інформації виконкому
Бердянської міської ради від 15.05.2013р.,
відповідності до Генерального плану м.
Бердянська, затвердженого рішенням
Бердянської міської ради №8 від 25.06.2009
року, зазначені у рішенні території
запроектовані для розміщення
оздоровчих установ та установ
відпочинку. Відповідно до п.3.39 ДБН 360-92
«Планування і забудова міських і
сільських поселень» - будівництво
нових дачних районів в межах міських
населених пунктів не допускається.

Також ст.ст. 58, 59, 60 ЗК України, ст. ст. 88, 90
Водного кодексу України встановлюють
розміри прибережних захисних смуг в
залежності від виду водойми прямо
забороняють надання у приватну
власність земельних ділянок водного
фонду, до яких відносяться прибережні
захисні смуги. Спірна земельна ділянка
знаходиться у двокілометровій зоні
прибережної захисної смуги Азовського
моря.

Крім того, проект землеустрою
спірної земельної ділянки було
погоджено Мелітопольським сектором
регулювання природокористування
Державного управа охорони
навколишнього природного
середовища в Запорізькій області.
Он вищезазначений висновок повинна
була видавати Державна екологічна
інспекція Азовського моря.

За таких обставин позивач прийшов до
висновку, що Бердянська міська рада під
час прийняття рішення № 41 від 25.02.2010р.
грубо порушила положення чинного
законодавства в частині підстав та
порядку надання земельних ділянок у
власність визначених Конституцією та
Земельним кодексом України, і не мала
права надавати у власність відповідачу
ОСОБА_3 земельну ділянку по АДРЕСА_1.

Своє звернення до суду позивач пояснює
тим, що незаконною передачею спірної
земельної ділянки порушено інтереси
держави тому, що земля є основним
національним багатством, що перебуває
під особливою охороною держави.
Позивач вважає, що орган виконавчої
влади, який здійснює державний
контроль за використанням та охороною
земель і повинен виступати позивачем у
справі є Держсільгоспінспекція
України, повноважень якої не входить
участь в судових розглядах. Тому
прокуратура звернулась суду
самостійно в інтересах держави.

На підставі викладеного, позивач в
своєму позові просив суд визнати
незаконним та скасувати п.5.16 рішення
сімдесят дев'ятої сесії Бердянської
міської ради Запорізької області
п'ятого скликання № 41 від 25.02.2010 року
«Про передачу в оренду та у власність
земельних ділянок , продовження
терміну розробки проекту відведення,
та надання дозволу на розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельних ділянок», визнати недійсним
державний акт на право власності серії
ЯК №911822 від 01.06.2010 року на земельну
ділянку площею 0,0892 га., виданого на ім'я
ОСОБА_3 для ведення індивідуального
дачного будівництва в АДРЕСА_1,
зобов'язати Управління
Держземагенства у Бердянському районі
скасувати запис № 18 від 01.06.2010
року про державну реєстрацію акту на
право власності на землю серії ЯК № 911822
по АДРЕСА_1, кадастровий номер
:12:016:0282 виданого на ім'я ОСОБА_3 ,
зобов'язати Управління
Держземагенства у Бердянському районі
скасувати державну реєстрацію
земельної ділянки, розташованої по
АДРЕСА_1, шляхом закриття Поземельної
книги на земельну ділянку по АДРЕСА_1.,
зобов'язати відповідача повернути
вказану земельну ділянку вартістю 96840,53
грн., площею 0,0892 га., яка знаходиться на
АДРЕСА_1, межі якої визначені в
державному акті на право власності на
землю серії ЯК №911822 виданому ОСОБА_3,
територіальній громаді м. Бердянськ.

Рішенням Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 27 березня
2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Прокуратура Запорізької області
звернулась до суду із апеляційною
скаргою на рішення Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 27 березня 2014 року, в якій
апелянт, посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
вивчивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення, є неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
недоведеність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Встановлено, що спірна земельна
ділянка належить до земель
рекреаційного призначення в силу вимог
ст. 51 Земельного кодексу України.
Вказане також визначено у проектній
документації із землеустрою щодо
відведення земельної ділянки по
АДРЕСА_1 та у листі Управління
Держземагенства у Бердянському районі
від 09.09.2013.

В порушення вимог ст. 118 ЗК України та
ст. 9 Закону України «Про державну
експертизу землевпорядної
документації» проектна документація
із землеустрою щодо відведення
зазначеної земельної ділянки
затверджена оскаржуваним рішенням
Бердянської міської ради без
проведення обов'язкової державної
експертизи.

Проект відведення спірної земельної
ділянки не погоджено уповноваженим
органом у сфері охорони навколишнього
природного середовища, оскільки
висновок Мелітопольського сектору
регулювання природокористування
Державного управління охорони
навколишнього природного середовища в
Запорізькій області № 252 від 11.02.2010 не
має юридичної сили. Згідно з п. 7.1
Положення про державну екологічну
інспекцію Азовського моря,
затвердженого наказом Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища України № 527 від 06.12.2006,
вищевказаний висновок повинна була
видавати Державна екологічна
інспекція Азовського моря.

Крім того, прокурорською перевіркою
встановлено, що спірна земельна
ділянка відповідно до схеми її
місцезнаходження та ситуаційної схеми,
кадастрового плану проекту
землеустрою знаходиться в межах міста
Бердянська, на території Бердянської
коси в межах визначеної ст. 88 Водного
кодексу України (у редакції чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) двокілометрової зони
прибережної захисної смуги Азовського
моря.

При цьому відповідно до положень ст. ст.
85, 90 Водного кодексу України та ст. 59
Земельного кодексу України вона не
могла бути передана у приватну
власність.

Однак, вказаний довід суд до уваги не
прийняв, пославшись на відсутність так
званої «пояснювальної записки» до
ситуаційної схеми, проекту відведення
прибережної захисної смуги та
невизначеність водоохоронних зон. Крім
того, суд помилково витлумачив
положення ст. 87 ВК України та п. 4.5.10
Правил визначення розмірів і меж
водоохоронних зон та режиму ведення
господарської діяльності в них,
затвердженої постановою Кабінету
Міністрів України від 08.05.1996 №486,
зазначивши, що фактичні розміри і межі
прибережних захисних смуг існують не в
силу їх законодавчого закріплення, а
лише за умови їх визначення
відповідними проектами землеустрою. У
зв'язку з відсутністю проекту
відведення прибережної захисної смуги,
віднесення спірних земельних ділянок
до прибережної захисної смуги та
земель водного фонду є лише
припущенням.

Даний висновок суду є помилковим.
Згідно зі ст. 88 Водного кодексу України
(у редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) з метою охорони
поверхневих водних об'єктів від
забруднення і засмічення та збереження
їх водності вздовж річок, морів і
навколо озер, водосховищ та інших
водойм в межах водоохоронних зон
виділяються земельні ділянки під
прибережні захисні смуги. Уздовж морів
та навколо морських заток і лиманів
виділяється прибережна захисна смуга
шириною не менше 2 км відрізу води.

Крім того, відповідно до ст. 90 Водного
кодексу України прибережна захисна
смуга уздовж морів, морських заток і
лиманів входить у зону санітарної
охорони моря і може використовуватися
лише для будівництва санаторіїв та
інших лікувально-оздоровчих закладів,
з обов'язковим централізованим
водопостачанням і каналізацією.

Законодавець чітко визначив
знаходження прибережних захисних смуг.

Відповідно до Порядку погодження
природоохоронними органами матеріалів
щодо вилучення (викупу) надання
земельних ділянок, затвердженої
наказом Міністерства природи України
від 05.11.2004 № 434, який не взято судом до
уваги, у разі відсутності належної
землевпорядної документації та
встановлених у натурі (на місцевості)
меж щодо водоохоронних зон та
прибережних захисних смуг водних
об'єктів природоохоронний орган
забезпечує їх збереження шляхом
урахування при розгляді матеріалів
щодо вилучення (викупу), надання цих
земельних ділянок нормативних
розмірів прибережних захисних смуг,
встановлених статтею 88 Водного кодексу
України, та орієнтовних розмірів і меж
водоохоронних зон, що визначаються
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 08.05.1996 №486 «Про
затвердження Порядку визначення
розмірів і меж водоохоронних зон та
режиму ведення господарської
діяльності в них», з урахуванням
конкретної ситуації (п.2.9.)

Відсутність у проектах землеустрою
урахування відповідно до ст. 60 ЗК
України розмірів і меж прибережної
захисної смуги Азовського моря
унеможливлює відведення такої
земельної ділянки.

Аналогічно судом першої інстанції
зроблені помилкові висновки про
відсутність порушень вимог
містобудівного законодавства.

Так, відповідно до ст. ст. 12, 19 Закону
України «Про планування та забудову
території» (в редакції в період
прийняття оскаржуваного рішення
Бердянської міської ради), ст. ст. 1, 16, 17
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності» забудова та
використання території населених
пунктів повинні відповідати
Генеральному плану відповідного
населеного пункту.

Генеральний план м. Бердянська
затверджений рішенням Бердянської
міської ради № 8 від 25.06.2009. При цьому за
адресою виділеної ОСОБА_3 оскаржуваним
рішенням Бердянської міської ради № 41
від 25.02.2010 земельної ділянки ним
передбачено лише розміщення
оздоровчих установ та установ
відпочинку, що також підтверджується
листом виконавчого комітету
Бердянської міської ради від 15.05.2013.

Крім того, відповідно до проектних
рішень генерального плану розвитку
міста будівництво нових дачних районів
в межах міста Бердянська не
передбачено. Заборона на будівництво
нових дачних районів в міських
населених пунктів також передбачена
пунктом 3.39 ДБН 360-92 «Планування і
забудова міських і сільських
поселень».

Також суд внаслідок самостійної зміни
підстав і предмету позову зробив
невірні висновки про відсутність
підстав для повернення спірної
земельної ділянки територіальній
громаді м. Бердянськ.

Так, в оскаржуваному рішенні зазначено,
що за своїм змістом та суттю це є позов
на підставі ст. 388 ЦК України, який має
подавати лише власник.

Поряд з цим судом взагалі не враховано,
що правовою підставою для вказаної
вимоги прокурором наведено положення
ст. ст. 1212, 1213 ЦК України.

Крім того, під час ухвалення
оскаржуваного рішення не вірно
застосовано положення ст. 140 ЗК України
та практику Європейського суду, в тому
числі в черговий раз змінено підстави
позову.

Так, вирішуючи спір, суд першої
інстанції у порушення ст.ст. 10, 213, 214 ЦПК
України не врахував, що позивачем
ставилося питання не про припинення
права власності на земельну ділянку, а
про визнання недійсним державного акту
на право власності на землю, оскільки
при його видачі було порушено вимоги
діючого законодавства.

Тобто, суд ототожнює поняття визнання
недійсним державного акту на право
власності на землю з припиненням прав
на землю.

Однак, положення ст.ст. 140, 143 Земельного
кодексу України щодо припинення прав
на землю застосовуються до
правовідносин, коли особа правомірно
набула право власності чи користування
земельною ділянкою і в процесі її
використання виникли підстави для
припинення цих прав.

При визнанні державного акту на право
власності на землю недійсним
оспорюється законність передачі землі
у власність та набуття прав на неї.

Окрім того, як на підставу повернення
землі зазначено ст. 1212 Цивільного
кодексу України, яка передбачає що
особа, яка набула майно без достатньої
правової підстави, зобов'язана його
повернути, а також зобов'язана
повернути майно й тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала.

Тобто, припинення прав та визнання
недійсним правовстановлюючого
документу - різні поняття, які є різними
способами захисту цивільних прав та
інтересів згідно ст. 16 ЦК України, тому
їх ототожнення свідчить про порушення
та неправильне застосування судом норм
матеріального права.

Аналогічна позиція міститься в ухвалі
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 20.02.2013 по справі № 22-1025/2012
(№2-27352011).

Судом при винесені оскаржуваного
рішення застосовано практику
Європейського суду з прав людини, а
саме рішення від 29.06.1982 у справі
«Спорронг і Льонрот проти Швеції»,
від 25.08.1994 у справі «Антрік проти
Франції» від 25.07.2002 у справі
«Совтрансавто Холдінг проти України»
та від 24.06.2003 у справі «Стретч проти
Об'єднаного Королівства
Великобританії і Північної Ірландії».

Проте, дані рішення Європейського суду
не підлягають застосуванню до
правовідносин щодо набуття права
власності на земельну ділянку ОСОБА_3
оскільки порушення земельного
законодавства були допущені не з вини
публічного органу, а з вини саме
набувача земельної ділянки, який в силу
закону знав про недопустимість
передачі у приватну власність земель,
які знаходяться в межах прибережної
захисної смуги, мав виготовити
землевпорядну документацію та
направити її для проходження державної
землевпорядної експертизи та
погодження з компетентними органами
влади, однак не зробив цього, що
призвело до порушення ст. ст. 59, 118
Земельного кодексу України, ст. ст. 85, 90
Водного кодексу України, ст. 9 Закону
України «Про державну експертизу
землевпорядної документації».

Відповідно до постанови Пленуму
Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009
«Про судове рішення у цивільній
справі» обґрунтованим визнається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Судова колегія приходить до висновку,
що вказані порушення призвели до
неправильного вирішення справи, тому
суд апеляційної інстанції на підставі
ст. 309 ЦПК України рішення суду
скасовує та ухвалює нове рішення про
задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу прокуратури
Запорізької області задовольнити.

Рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 27 березня
2014 року по цій справі скасувати та
ухвалити нове рішення наступного
змісту.

Позов Бердянської міжрайонної
прокуратури Запорізької області в
інтересах держави до Бердянської
міської ради, ОСОБА_3, Управління
Держземагенства у Бердянському районі
Запорізької області про скасування п.
п. 5.16 рішення Бердянської міської ради
№ 41 від 25.02.2010 року, визнання недійсним
Державного акту на право приватної
власності на земельну ділянку,
скасування його державної реєстрації
та повернення земельної ділянки -
задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати п.5.16
рішення сімдесят дев'ятої сесії
Бердянської міської ради Запорізької
області п'ятого скликання № 41 від 25.02.2010
року «Про передачу в оренду та у
власність земельних ділянок ,
продовження терміну розробки проекту
відведення, та надання дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельних ділянок»

Визнати недійсним державний акт на
право власності серії ЯК №911822 від
01.06.2010 року на земельну ділянку площею
0,0892 га., виданого на ім'я ОСОБА_3 для
ведення індивідуального дачного
будівництва в АДРЕСА_1

Зобов'язати Управління
Держземагенства у Бердянському районі
скасувати запис № 18 від 01.06.2010
року про державну реєстрацію акту на
право власності на землю серії ЯК № 911822
по АДРЕСА_1, кадастровий номер
:12:016:0282 виданого на ім'я ОСОБА_3 .

Зобов'язати Управління
Держземагенства у Бердянському районі
скасувати державну реєстрацію
земельної ділянки, розташованої по
АДРЕСА_1, шляхом закриття Поземельної
книги на земельну ділянку по АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_3 повернути вказану
земельну ділянку вартістю 96840,53 грн.,
площею 0,0892 га., яка знаходиться на
АДРЕСА_1, межі якої визначені в
державному акті на право власності на
землю серії ЯК №911822 виданому ОСОБА_3,
територіальній громаді м. Бердянськ.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: