Справа № 464/101/14
Головуючий у 1 інстанції: Борейко С.В.
Провадження № 22-ц/783/4139/14
Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк
Категорія справи:25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і Шеремети
Н.О.,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

за участю Ривака М.І. - представника ПАТ
«АСК «Дністер»;

адвоката ОСОБА_4 - представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на
рішення Сихівського районного суду
міста Львова від 23 квітня 2014 року,

В С Т А Н О
В И Л А:

03 січня 2014 року Публічне акціонерне
товариство „Акціонерна страхова
компанія „Дністер" звернулося до суду
з позовом до ОСОБА_5, у якому просило суд
стягнути зі згаданого відповідача в
порядку регресу 7 719 грн. 51 коп. та
судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп.
Позивач позовні вимоги обгрунтовував
тим, що в результаті
дорожньо-транспортної пригоди (ДТП),
яка мала місце 03.10.2010 року у місті
Львові, відбулось зіткнення
застрахованого автомобіля марки
«Mitsubbishi Cold 1.3 АТ» та автомобіля марки
«Ніссан», під керуванням відповідача,
внаслідок чого застрахований
автомобіль отримав пошкодження.
Згадана ДТП мала місце в результаті
порушення відповідачем п.10.1 Правил
дорожнього руху України. Відносно
автомобіля марки «Mitsubbishi Cold 1.3 АТ», д.н.з.
НОМЕР_1, 25.06.2010 року між позивачем та
ОСОБА_6 був укладений договір про
страхування наземного транспорту №
052-3202/390-10. Згадана ДТП позивачем визнана
страховим випадком. Згідно із звіту від
08.11.2011 про оцінку застрахованого
автомобіля, завданого власнику
колісного транспортного засобу,
власнику застрахованого автомобіля
ОСОБА_6 перераховано страхове
відшкодування в розмірі 6 311 грн. 17 коп.,
а відтак до позивача, у відповідності
до ст. 993 ЦК України, перейшло право
вимоги, яке страхувальник або інша
особа, що отримала відшкодування, має
до особи відповідальної за завдані
збитки. При цьому позивач також просив
стягнути із відповідача витрати
понесені за отримання довідки ДАІ у
розмірі 83 грн., 25 грн. 34 коп. вартості
телеграм учасникам ДТП, 500 грн. за
послуги з експертного дослідження, 800
грн. за отримані юридичні послуги та
сплачений судовий збір у розмірі 229 грн.
40 коп. (а.с. 2-5).

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено частково. Стягнуто з
відповідача на користь позивача у
порядку регресу відшкодування
завданих збитків у розмірі 6 311 грн. 17
коп. та судовий збір у сумі 229 грн. 40 коп.,
а всього - 6 540 грн. 57 коп. В задоволенні
решти позовних вимог відмовлено (а.с.
85-88).

Дане рішення оскаржив відповідач
ОСОБА_5

Апелянт просить оскаржуване
рішення скасувати та ухвалити нове,
яким відмовити позивачу у задоволенні
позовних вимог у повному обсязі,
покликаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права.

Вважає неправомірним
застосування судом до спірних
правовідносин норми ч. 1 ст. 1191 ЦК
України, а також неправомірною відмову
суду у застосуванні строків позовної
давності з посиланням на норми ст. 257 та
ч. 6 ст. 261 ЦК України, оскільки вважає, що
до спірних правовідносин мали б
застосовуватися стаття 993 ЦК України та
стаття 27 Закону України „Про
страхування", згідно яких
страхувальник, який отримав майнову
шкоду в деліктному правовідношенні,
набув право вимоги відшкодування до
заподіювача і строк такої вимоги почав
спливати у момент заподіяння шкоди (а.с.
90-92).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника апелянта на підтримання
доводів апеляційної скарги та
заперечення цих доводів зі сторони
представника позивача, перевіривши
матеріали справи та законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Задоволення позовних вимог суд
мотивував тим, що у 03.10.2010 року мала
місце ДТП, потерпілій у якій ОСОБА_6
позивачем (як страховиком за Договором
про страхування наземного транспорту,
який було укладено 25.06.2010 року між
позивачем та ОСОБА_6) було виплачено
страхове відшкодування у розмірі 6 311
грн. 17 коп., а відтак до позивача
перейшло право зворотної вимоги
(регресу) до відповідача, як до особи,
винної у ДТП, у розмірі виплаченого
відшкодування.

При цьому суд нормами матеріального
права, на підставі яких було вирішено
справо, зазначив, як ст. 993 ЦК України
(яка регулює договірні відносини), так і
ст. 1191 ЦК України (яка регулює деліктну
відповідальність).

Вище наведені висновки судом зроблені
з порушенням та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
25.06.2010 року між ПАТ «АСК «Дністер»
(„Страховик") та ОСОБА_6
(„Страхувальник") було укладено
Договір про страхування наземного
транспорту (а.с. 9-16).

03.10.2010 року з вини відповідача ОСОБА_5
мав місце страховий випадок, в
результаті якого майну Страхувальника
(ОСОБА_6) завдано шкоди (а.с. 45-46, 47), яка у
подальшому (а саме - 29.12.2011 року; а.с. 77)
була виплачена Страхувальнику (ОСОБА_6)
Страховиком (позивачем по даній
справі).

Вище наведені обставини визнаються
сторонами по справі, а відтак в силу
норми, яка передбачена ч.1 ст. 61 ЦПК
України, доказуванню не підлягають.

Відповідно до цивільного
законодавства шкода, завдана майну та
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи (в нашому випадку -
ОСОБА_6 („Страхувальнику")
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала. Заподіяння
шкоди потерпілому (ОСОБА_6) можливе за
двома підставами: 1) у результаті
невиконання контрагентом потерпілого
(ПАТ «АСК «Дністер») своїх договірних
зобов'язань; 2) у результаті дій особи,
що не пов'язана з потерпілим будь-якими
договірними відносинами (у нашому
випадку - відповідача ОСОБА_5; деліктна
відповідальність).

Якщо дії третьої особи (відповідача
ОСОБА_5), якими страхувальнику (ОСОБА_6)
спричинені збитки, є страховим
випадком, то у такого потерпілого
(страхувальника за договором
страхування ОСОБА_6) є дві можливості
відшкодування шкоди: за рахунок
безпосереднього заподіювача шкоди
(відповідача ОСОБА_5) або за рахунок
страховика (позивача ПАТ «АСК
«Дністер») шляхом отримання страхового
відшкодування - при цьому право вибору
належить самому потерпілому.

У нашому випадку шкода ОСОБА_6 була
відшкодована шляхом виплати їй
страхового відшкодування за рахунок
страховика, позивача ПАТ «АСК
«Дністер», на підставі існуючих між
ними договірних зобов'язань, а відтак
до спірних правовідносин не може бути
застосованою норма ст. 1191 ЦК України,
яка регламентує недоговірні
зобов'язання (деліктну
відповідальність).

Статтею 993 ЦК України встановлено, що до
страховика (ПАТ «АСК «Дністер»), який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник
(ОСОБА_6) або інша особа, що одержала
страхове відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки
(відповідача ОСОБА_5).

Тобто, до ПАТ «АСК «Дністер» перейшло
право на відшкодування збитків у
порядку суброгації, за якої
відбувається лише зміна осіб у вже
наявному зобов'язанні (зміна активного
суб'єкта) зі збереженням самого
зобов'язання: ПАТ «АСК «Дністер», як
страховик, набуло прав і обов'язків
страхувальника ОСОБА_6 у
правовідносинах з відповідачем ОСОБА_5,
як особою відповідальною за завдані
ОСОБА_6 збитки, і за якою (суброгацією)
перебіг строку позовної давності
починається з моменту виникнення
страхового випадку.

У даному випадку страховий випадок мав
місце 03.10.2010 року, а позивач звернувся
до суду лише 03 січня 2014 року (через три
роки і два місяці), тобто - зі спливом
строку позовної давності,
встановленого ст. 257 ЦК України
тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності позивач у
поданому ним позові визнає та просить
його поновити, посилаючись при цьому на
те, що «у зв'язку із змінами у
законодавстві, а саме прийняттям
постанови від 01.03.2013 № 4 Пленумом Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки» (позивачем) було пропущено
термін подання позовної заяви» (а.с. 3),
однак прийняття Пленумом Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ будь-якої постанови не є «змінами
у законодавстві» і прийняття такої
постанови не може бути визнано
поважною причиною пропущення позовної
давності.

В той же час, частиною 4 ст. 267 ЦК України
встановлено, що сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Відповідачем (в порядку вище згаданої
ст. 267 ЦК України) було подано до суду
першої інстанції заяву про
застосування строків позовної
давності (а.с. 74).

З урахуванням вище наведеного
оскаржуване рішення підлягає
скасуванню з ухваленням нового - про
відмову у задоволенні позовних вимог у
зв'язку зі спливом позовної давності.

Керуючись ст.ст. 257, 267 ЦК України, ст.ст.
303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п. 4, 314 ч.2, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду
міста Львова від 23 квітня 2014 року
скасувати і ухвалити нове, яким
відмовити Публічному акціонерному
товариству „Акціонерна страхова
компанія „Дністер" у задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_5 у зв'язку зі
спливом позовної давності.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскарженим
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання рішенням
законної сили.

Суддя:

Судді: