Номер провадження: 22-ц/785/6091/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.

суддів - Панасенкова В.О.,
Парапана В.Ф.

при секретарі - Орловій С.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 17 березня 2014 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
про усунення перешкод в здійсненні
права власності шляхом витребування
правовстановлюючих документів на
квартиру,

встановила:

У вересні 2013 року ОСОБА_2
звернулася до суду з позовом до ПАТ
„УкрСиббанк" про усунення перешкод в
здійсненні права власності шляхом
витребування правовстановлюючих
документів на квартиру під АДРЕСА_1, а
саме договору купівлі-продажу,
технічного паспорту, Витягу про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно № 21017155 від 08.02.2008 року та Витягу з
реєстру правочинів.

Мотивуючи свої позовні вимоги
позивач зазначає, що 07.04.2009 року між нею
та акціонерним комерційним
інноваційним банком „УкрСиббанк",
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство „УкрСиббанк",
було укладено договір № 1
відповідального зберігання
документів, за умовами якого вона
передала відповідачу за актом
прийому-передачі оригінали документів
на квартиру АДРЕСА_1, а саме договір
купівлі-продажу, технічний паспорт,
Витяг про реєстрацію права власності
на нерухоме майно № 21017155 від 08.02.2008 року
та Витяг з реєстру правочинів, а
відповідач прийняв оригінали цих
документів та зобов'язався зберігати і
повернути їх у схоронності.

Також позивач вказує, що 15.07.2013
року вона звернулася до відповідача з
письмовою вимогою про повернення
вищевказаних документів, але
відповідач залишив цю її вимогу без
відповіді і задоволення.

З огляду на наведене, позивач
вважає, що такі дії відповідача
порушують її права на володіння,
користування та розпорядження її
власністю.

Позивач веде дану справу в суді через
свого представника ОСОБА_4, який просив
розглянути справу без його участі та
задовольнити позов, про що подав
адресовану суду свою письмову заяву,
яка приєднана судом до матеріалів
справи.

Відповідач не повідомив суду
причину неявки свого представника,
хоча його представник Сидюк Р.О.
(довіреність від 20.12.2013 р. № 33-21/41262/1
терміном дії по 31.01.2016 р.) був
повідомлений належним чином, про що
свідчить розписка про одержання ним
судової повістки.

Рішенням суду у задоволенні
позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним
рішенням позивач звернулася з
апеляційною скаргою, в якій просить
його скасувати, та постановити нове
рішення, яким задовольнити її позовні
вимоги в повному обсязі, посилаючись
при цьому на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає у зв'язку з тим,
що районний суд повно і всебічно
дослідив і оцінив обставини по справі,
надані сторонами докази згідно ст.ст. 10,
60, 212 ЦПК України, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин, та вірно послався на
діюче законодавство.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних підстав.

Судом першої інстанції правильно
були встановлені наступні обставини.

Згідно договору № 1
відповідального зберігання документів
від 07 квітня 2009 року акціонерний
комерційний інноваційний банк
„УкрСиббанк", правонаступником якого є
публічне акціонерне товариство
„УкрСиббанк", зобов'язався зберігати
оригінали документів на квартиру
АДРЕСА_1, а саме договір:
купівлі-продажу, технічний паспорт,
витяг про реєстрацію права власності
на нерухоме майно № 21017155 від 08.02.2008 року
та витяг з реєстру правочинів, які були
передані йому ОСОБА_2, і повернути
останній ці документи у схоронності, в
строки, зазначені в цьому договорі.

Пункти 3.1., 3.2. цього договору
встановлюють, що ОСОБА_2 повинна
передати документи в повній
комплектності за актом
прийому-передачі згідно п.1.2. цього
договору банку в день підписання
договору застави, який являється
забезпеченням зобов'язань по
кредитному договору № 0 від 05
лютого 2008р. Документи передаються
банку в місті його територіального
розташування, а саме за адресою м.
Одеса, вул. Садова, 5.

Факт передачі ОСОБА_2 згаданих
документів банку підтверджується
підписаним сторонами актом
прийому-передачі документів від 07
квітня 2009 року.

У відповідності до п.4.1. цього
договору, після повного погашення
ОСОБА_2 суми кредиту, виданого за
кредитним договором № 0 від 05
лютого 2008р., а також сплати процентів
(включаючи підвищені проценти),
штрафних санкцій за вказаним кредитним
договором, банк зобов'язаний повернути
отримані на зберігання документи у
кількості і комплектації згідно акту
прийому-передачі

Пункт 5.1. цього договору
встановлює, що строк зберігання
документів - до моменту виконання
ОСОБА_2 зобов'язань по кредитному
договору № 0 від 05 лютого 2008 року.

Згідно з п.10.1. цього договору, цей
договір діє до моменту повного
виконання ОСОБА_2 зобов'язань по
кредитному договору № 0 від 05
лютого 2008 року.

Вказані обставини дійсно
дозволяли суду першої інстанції
зробити висновок, що між банком і
ОСОБА_2 було укладеного кредитний
договір № 0 від 05 лютого 2008 року,
та що, в забезпечення виконання
позичальником ОСОБА_2 своїх зобов'язань
за цим кредитним договором, між банком
як заставодержателем і ОСОБА_2 як
заставодавцем було укладеного договір
застави нерухомого майна, за умовами
якого предметом застави є квартира
АДРЕСА_1.

Згідно ст.572 ЦК України, в силу
застави кредитор (заставодержатель)
має право у разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

У відповідності до ч.4 ст.576 ЦК
України, права заставодержателя на річ,
яка є предметом застави, поширюються на
її приналежності, якщо інше не
встановлено договором.

Вирішуючи дану справу, суд
обґрунтовано взяв до уваги те, що
позивач не надала доказів щодо
виконання нею в повному обсязі
кредитного договору № 0 від 05
лютого 2008 року щодо повернення кредиту
та усіх нарахувань за ним, а також не
надала суду доказів щодо розірвання
або визнання недійсними цих договорів
в установленому законом порядку.

Таким чином, неспроможні доводи
позивача стосовно того, що дії
відповідача щодо неповернення їй
правовстановлюючих документів на
квартиру АДРЕСА_1 порушують її права на
володіння, користування та
розпорядження цієї квартирою.

Відтак суд правильно вважав
позовні вимоги позивача передчасними.

Колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції, виконавши всі вимоги
цивільно-процесуального законодавства
і всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
діючими нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, та дійшов до
правильного висновку, що позовні
вимоги позивача є безпідставними, а
відтак такими, що не підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційним судом були залучені
до матеріалів справи та досліджені
нові докази, надані представником
Банку, а саме - рішення апеляційного
суду Одеської області про стягнення
заборгованості з ОСОБА_2, з якого
вбачається що позивачка неналежним
чином виконувала свої обов'язки по
сплаті кредиту та сам іпотечний
договір від 05.02.2008р., з п.п. 1.7 та 2.4.1 якого
вбачається, що ОСОБА_2 зобов'язалася
передати оригінали правоустановчих
документів на предмет іпотеки (які є
предметом позову по цій справі)на
виконання іпотечного договору.

Вказані докази прийняті
апеляційним судом та залучені до
матеріалів справи так як суд першої
інстанції розглянув справу у
відсутності сторін, вказані письмові
докази входять до предмету
доказування, позивач та її представник
не надали ці докази та не повідомили
суд про їх існування, а суд першої
інстанції їх не витребував за
відсутності клопотання сторін, які не
з'явилися у судове засідання.

Апелянт не довела обставини, на
які посилалася як на підставу своєї
позовної заяви та апеляційної скарги, а
надані Банком докази спростовують її
доводи.

Твердження апелянта в
апеляційній скарзі про те, що рішення
суду першої інстанції не відповідає
вимогам закону, є неспроможними.

Наведені в апеляційній скарзі
доводи не спростовують висновків суду
і не містять підстав для висновків про
порушення або неправильне
застосування судом норм права, які
привели до неправильного вирішення
справи.

Тому, на думку колегії суддів,
справа розглянута по суті правильно,
законних підстав для скасування чи
зміни рішення суду першої інстанції
немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308,
313, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Одеської
області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити, рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 17 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції може бути оскаржена в
касаційному порядку до касаційного
суду протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою.

Головуючий
Р.Д. Громік

Судді
В.Ф. Парапан

В.О. Панасенков