Номер провадження: 22-ц/785/2362/14
Головуючий у першій інстанції Тончева
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів- Процик М.В., Доценко Л.І.

При секретарі -Добряк Н.І.

За участю відповідача-ОСОБА_5

Представника відповідача- ОСОБА_10

Розглянула у відкритому судовому
засіданні м. Одесі апеляційну скаргу
ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення
Тарутинського районного суду Одеської
області від 20 листопада 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
ОСОБА_5

-про стягнення боргу,-

В С Т
А Н О В И Л А:

17.08.2012 року позивач уточнивши свої
вимоги, просив стягнути з ОСОБА_7 та
ОСОБА_5 30 190 гривень в тому числі: 11500
гривень основного боргу; 8000 гривень
втраченого завдатку переданого ОСОБА_9;
10 000 гривень моральної шкоди; 3 % річних
з простроченої суми основного боргу, що
становить 690 гривень. Крім того, позивач
просить стягнути на його користь
витрати пов'язані з явкою до суду в
розмірі 500 гривень 1000 грн. на правову
допомогу та судовий збір.(а.с.75)

Вимоги обґрунтовує тим, що 01 грудня 2009
року за договором позики він передав
ОСОБА_7 та ОСОБА_5 11500 гривень, які
останні зобов'язались повернути їх до 01
січня 2010 року. В підтвердження
зазначеної угоди в той же день
відповідачами була складена розписка,
яка засвідчувала отримання останніми
грошей.

05 грудня 2009 року позивач підписав з
ОСОБА_9 договір завдатку, згідно якого
сплатив йому одну тисячу доларів США.
Згідно договору завдатку, при
підписанні основного договору позивач
повинен був до 10 січня 2010 року сплатити
ОСОБА_9 ще п'ять тисяч доларів США.

Позивач пов'язує наявність
боргових зобов'язань з втратою
завдатку ОСОБА_9, що призвело , до втрати
ним 8 000 грн. та моральних страждань.

Рішенням Тарутинського районного суду
Одеської області від 20 листопада 2013
року позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_7 та
ОСОБА_5 про стягнення боргу - задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_6 заборгованість в сумі 11500
(одинадцять тисяч п'ятсот) гривень
.Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6
витрати на правову допомогу в розмірі
1000 (одна тисяча) гривень. Стягнуто з
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 судовий збір в
розмірі 214 (двісті чотирнадцять)
гривень 60 (шістдесят) копійок.

В задоволенні інших позовних вимог, а
саме :

щодо стягнення з відповідачки ОСОБА_7
заборгованість в сумі 11500 (одинадцять
тисяч п'ятсот) гривень, витрат на
правову допомогу в розмірі 1000 (одна
тисяча) гривень, судового збору в
розмірі 652 (шістсот п'ятдесят дві)
гривні, втраченого завдатку в розмірі
8000 (вісім тисяч) гривень, моральної
шкоди в розмірі 10000 (десяти тисяч)
гривень, 3 % річних з простроченої суми
основного боргу в розмірі 690 (шістсот
дев'яносто) гривень, витрат пов'язаних з
явкою до суду в розмірі 500 (п'ятсот)
гривень; щодо стягнення з відповідача
ОСОБА_5 втраченого завдатку в розмірі
8000 (вісім тисяч) гривень, моральної
шкоди в розмірі 10000 (десяти тисяч)
гривень. З % річних з простроченої суми
основного боргу в розмірі 690 (шістсот
дев'яносто) гривень, витрат пов'язаних з
явкою до суду в розмірі 500 (п'ятсот)
гривень, судового збору в розмірі 437
(чотириста тридцять сім) гривень 40
(сорок) копійок - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5
ставить питання про скасування рішення
суду з ухваленням нового, про відмову в
заявлених вимогах до нього, та
стягнення боргу з ОСОБА_7, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права. Зокрема
посилається на те, що грошей за
договором позики не отримував,
розписка ним написана на прохання
ОСОБА_7 , котра і отримала гроші в борг.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6
ставить питання про скасування рішення
суду з ухваленням нового, про солідарне
стягнення боргових зобов'язань,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема посилається на те, що гроші від
нього отримували відповідачі та на те,
що суд не задовольнив його вимоги в
повному обсязі.

В судове засідання ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 в судове засідання не з'явились,
про час та місце розгляду справи
сповіщені належним чином.

Судова колегія, ухвалою суду від
19.05.2014 року визнала явку відповідача
ОСОБА_7- обов'язковою.

Відповідно до повідомлення
сільського голови № 768 від 17.07.2014 року
ОСОБА_7, котра зареєстрована в АДРЕСА_1
не проживає з грудня 2013 року.

В силу ст. 305 ч.2 ЦПК України, судова
колегія вважає можливим розглянути
справу за її відсутності.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді доповідача, вислухавши пояснення
сторін, що з'явились, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційних скарг дійшла наступного.

Стягуючи суму боргу з ОСОБА_5 та
відмовляючи у вимогах до ОСОБА_7
районний суд виходив з того, що
договірні зобовязання щодо договору
позики виникли між відповідачем та
ОСОБА_5, котрий несе відповідальність
за порушення взятого на себе
зобов»язання. Стягуючи 3% річних
районний суд виходив з вимог ст.625 ЦК
України. Стягуючи на правову допомогу в
сумі 1000 грн. районний суд виходив з
витрат понесених відповідачем. В
зв'язку з відсутності правових підстав
районний суд відмовив у стягненні
моральної шкоди, заподіяних збитків в
сумі 8 000 грн. та 500 грн. пов'язаних з
явкою до суду.

Проте повністю погодитись з таким
судженням районного суду не можна з
наступних підстав.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає справи в межах заявлених
вимог і на підставі наданих доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Верховний Суд України на засіданні
Судової палати у цивільних справах 18
вересня 2013 року розглянув справу № 6-63
цс 13, предметом якої був спір про
стягнення боргу за договором позики.

При розгляді цієї справи Верховний Суд
України зробив правовий висновок про
те, що письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннім
договором, оскільки після укладення
цього договору всі обов'язки за
договором позики, у тому числі
повернення предмета позики або рівної
кількості речей того ж роду та такої ж
якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в
борг грошових коштів є документом, який
видається боржником кредитору за
договором позики, підтверджуючи як
його укладення, так і умови договору, а
також засвідчуючи отримання боржником
від кредитора певної грошової суми або
речей.

Досліджуючи боргові розписки чи
договори позики, суди повинні виявляти
справжню правову природу укладеного
договору, незалежно від найменування
документа, і залежно від установлених
результатів робити відповідні правові
висновки.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК
України на підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочини
можуть бути односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої
статті 207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннім
договором, оскільки після укладення
цього договору всі обов'язки за
договором позики, у тому числі
повернення предмета позики або рівної
кількості речей того ж роду та такої ж
якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в
борг грошових коштів є документом, який
видається боржником кредитору за
договором позики, підтверджуючи як
його укладення, так і умови договору, а
також засвідчуючи отримання боржником
від кредитора певної грошової суми або
речей.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК
України встановлено, що за договором
позики на позичальникові лежить
зобов'язання повернути суму позики у
строк та в порядку, що передбачені
договором.

Як вбачається з наданої розписки від 01
грудня 2009 року , котра підписана ОСОБА_5
та ОСОБА_7 , розписка написана ОСОБА_5 на
прохання ОСОБА_7, котра отримала в борг
гроші в сумі 11 500 грн. (а.с.10).

В суді першої інстанції ОСОБА_7
заперечувала проти позову та
зазначала, що грошей не брала, розписку
не підписувала.

Ухвалою від 21 травня 2013 року
районним судом було призначено
почеркознавчу експертизу.(а.с.116).

Повідомленням № 2826/02 від 22 липня
2013 року проведення експертизи не є
можливим в зв'язку з відсутністю
вільних та експериментальних взірців
підпису ОСОБА_7

Ухвалою від 07 жовтня 2013 року
Тарутинським районним судом Одеської
області встановлено, що відповідачка
ОСОБА_7 відмовилась від участі в
проведенні почеркознавчої експертизи.

Відповідно до ст.146 ч.1 ЦПК України
у разі ухилення особи, яка бере участь
у справі, від подання експертам
необхідних матеріалів, документів або
від іншої участі в експертизі, якщо без
цього провести експертизу неможливо,
суд залежно

від того, хто із цих осіб ухиляється, а
також яке для них ця експертиза має
значення, може визнати факт, якого
з'ясування якого була призначена, або
відмовити у його визнанні.

Виходячи з того, що ОСОБА_7
відмовилась від участі в проведені
почеркознавчої експертизи, не
з'явилась в суд апеляційної інстанції,
котрий визнав її явку обов'язковою та
не довела , що підпис під розпискою від
01 грудня 2009 року не її , а тому судова
колегія вважає встановлений факт її
підпису під розпискою від 01.12.2019 року(
а.с. 10)

За таких обставин, судова колегія
приходить до висновку, що висновок
районного суду про відсутність
боргових зобов'язань ОСОБА_7 є таким, що
не відповідають обставинам по справі,
оскільки відповідно до наданої
позивачем розписки вбачається, що
гроші в сумі 11 500 грн. отримала саме
ОСОБА_7.

Та обставина, що розписка
написана ОСОБА_5, котрий виступив
поручителем за ОСОБА_7, не створює для
нього правових наслідків щодо боргових
зобов'язань, оскільки договір поруки
це акцесорне (додаткове) зобов'язання,
що встановлюється на підставі окремого
договору та відповідно до ст. 547 ЦК
України договір поруки має бути
обов'язково укладений в письмовій
формі.

Виходячи з вищезазначеного,
судова колегія приходить до висновку,
що ОСОБА_7 за договором позики
отримала в борг у позивача 01.12.2009 року 11
500 грн., котрі зобов'язана була
повернути 01.02.2009 року.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший процент не встановлений
договором або законом.

Виходячи з того, що строк
прострочення платежу становить (345Х3)=
1035 грн., вимоги позивача щодо стягнення
690 грн. за прострочку платежу
підлягають задоволенню.

Одночасно підлягає стягненню і
сума понесених позивачем судових
витрат, так як вони підтверджені
документально.

Судова колегія приходить до висновку,
що вимоги щодо стягнення моральної
шкоди, не підлягають задоволенню так
як спірні правовідносини відносяться
до договірних.

Не підлягають задоволенню і
вимоги щодо понесених позивачем витрат
на придбання земельної ділянки в
розмірі 8 000 грн., так як дані
правовідносини не пов'язані з
борговими зобов'язаннями, що не
позбавляють права позивача на захист
порушеного права на загальних
підставах.

За правилами 85 ч.1 ЦПК України
витрати пов'язані з переїздом до
іншого населеного пункту сторін та їх
представників, а також наймання житла
несуть сторони.

Виходячи з того, що ОСОБА_6
проживає в м. Одесі, його вимоги про
стягнення 500 грн. за проїзд не
підлягають задоволенню, оскільки спір
розглядався за місцем його проживання.

Крім того, правову допомогу може
надавати особа, яка є фахівцем у галузі
права і за законом має право на
надання правової допомоги.

Доказами такого права та факту надання
зазначених послуг може слугувати
диплом спеціаліста з правознавства,
договір про надання юридичних послуг(
правової допомоги) та квитанція, що
підтверджує оплату послуг.

В матеріалах справи відсутні
докази на підтвердження того, що
представник позивача за законом має
право на надання правової допомоги
відповідно до вимог ст.56 ЦПК України,
оскільки приймав участь за дорученням.(
а.с.43;).

За таких обставин, вимоги
позивача щодо стягнення коштів в сумі
1000 грн. на правову допомогу не
підлягають задоволенню.

Виходячи з вищезазначеного,
судова колегія приходить до висновку,
що районний суд прийшов до помилкового
висновку, що боргові зобовязання
виникли у ОСОБА_5, а тому з підстав ст.309
ч.3,4 ЦПК України рішення районного суду
скасовує з ухваленням нового про
стягнення суми боргу, 3% річних за
прострочення грошового зобовязання та
судових витрат з ОСОБА_7

Керуючись ст.ст. 309; 316; 317; 319 ЦПК України
судова колегія,

В И Р І Ш И Л
А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5
задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6
задовольнити частково.

Рішення Тарутинського районного суду
Одеської області від 20 листопада 2013
року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
ОСОБА_5 про стягнення боргу
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6
суму основного боргу-11 500 грн.; 3% річних
в сумі-690 грн. та судові витрати-151 грн.70
коп.

В решті позовних вимог-відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржена на протязі 20 днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий суддя -
Л.А.Гірняк

Судді- Л.І.Доценко

М.В.Процик