АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5650/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Кудрявцева Т. О. Доповідач -
Дерев'янко О.Г.Категорія 37
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2014 року
м. Дніпропетровськ

колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного

суду Дніпропетровської області в
складі:

головуючого судді: Дерев'янка О.Г.,

суддів: Черненкової Л.А.,
Петешенкової М.Ю.

при секретарі: Філіній Я.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
Дніпропетровської міської ради

на рішення Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 08
листопада 2013 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до Дніпропетровської міської ради,
третя особа Сьома Дніпропетровська
державна нотаріальна контора про
визнання права власності в порядку
спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О
В И Л А:

У серпні 2013 року позивачка ОСОБА_2
звернулась до суду з вказаним позовом
до відповідача про визнання права
власності на 7/12 часток земельної
ділянки в порядку спадкування за
заповітом.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що є дочкою ОСОБА_3, яка
склала заповіт, яким все належне матері
майно, де б воно не знаходилось та з
чого б воно не складалось заповіла їй.

29.05.2012 р. ОСОБА_3 отримала свідоцтво про
право на спадщину за законом реєстр, №
4-813 на ? частку земельної ділянки по
АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську та
свідоцтво про право власності, реєстр
№ 4-816 від 29.05.2012 року на ? частку
земельної ділянки по АДРЕСА_1 в м.
Дніпропетровську. При житті мати не
провела державну реєстрацію права
власності на майно, оскільки
ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла.

У видачі свідоцтва на право спадщину
нотаріусом було відмовлено у зв'язку з
тим, що ОСОБА_3 за життя не
перереєструвала право власності на
вказану земельну ділянку, тому
позивачка просила суд визнати за нею
право власності в порядку спадкування
за заповітом право власності на 7/12
частин земельної ділянки по АДРЕСА_1 в
м. Дніпропетровську.

Рішенням Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 08
листопада 2013 року позов ОСОБА_2
задоволено, визнано за позивачкою
права власності на 7/12 часток земельної
ділянки, що розташована по АДРЕСА_1 в м.
Дніпропетровську в порядку
спадкування за заповітом, після смерті
ОСОБА_3 (а.с.97-99).

Додатковим рішенням Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська від
28 лютого 2014 року стягнуто з
Дніпропетровської міської ради на
користь ОСОБА_2 судовий збір 1045 грн.99
коп. (а.с.129)

В апеляцiйнiй скарзi
Дніпропетровська міська рада ставить
питання про скасування рішення суду та
ухвалення нове рішення, яким позивачу у
задоволенні позову відмовити. Як на
підстави апеляційної скарги
посилається на те, що судом першої
інстанції при ухваленні рішення
порушено норми матеріального та
процесуального права (а.с.150-157).

Перевiривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегiя суддiв вважає, що скарга
підлягає задоволенню, а рішення суду
скасуванню з наступних пiдстав.

Рішення повинно відповідати вимогам
ст. 213 та ст.215 ЦПК України, бути законним
і обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючі позовні вимоги
ОСОБА_2 та визнаючи за нею право
власності на 7/12 частин спірної
земельної ділянки в порядку
спадкування за заповітом після смерті
ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з
того, що ОСОБА_3 правомірно набула право
на спадкування після смерті чоловіка
на належну йому частину земельної
ділянки але не зареєструвала, тому є
всі підстави для задоволення позову.

Проте, з таким висновком суду
погодитись не можна.

Встановлено судом та підтверджується
матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1
року померла ОСОБА_3 (а.с.7)

08.11.2008 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким
усе належне їй майно, де б воно не
знаходилось та з чого б воно не
складалось, усі майнові права та
обов'язки, які належать їй на час
посвідчення заповіту тощо заповіла
ОСОБА_2 (а.с.5)

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом від 29.05.2012 року,
державним нотаріусом Сьомої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори, ОСОБА_3 як
дружині померлого ОСОБА_4 видано
свідоцтво про право на спадщину за
законом, яка складається із ? частини
земельної ділянки площею 0,0475 га,
призначеної для обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд, які розташовані по
АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську, та
належали померлому на підставі
державного акту на право власності на
земельну ділянку, виданого
Дніпропетровським міським управлінням
земельних ресурсів 24.01.2005 року,
кадастровий номер :02:151:0012. (а.с.8)

29.05.2012 року ОСОБА_3 як пережившій
дружині ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2
року видано свідоцтво про право
власності на спільне сумісне майно
подружжя, що складається з земельної
ділянки площею 0,0475 га, призначеної для
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд, які
розташовані по АДРЕСА_1 в м.
Дніпропетровську та належали
померлому на підставі державного акту
на право власності на земельну ділянку,
виданого Дніпропетровським міським
управлінням земельних ресурсів 24.01.2005
року, кадастровий номер :02:151:0012.
(а.с.9)

З матеріалів справи також вбачається,
що постановою державного нотаріуса від
17.07.2013 року ОСОБА_2 відмовлено у
вчиненні нотаріальної дії - у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом після смерті ОСОБА_3 на 7/12
часток зазначеної земельної ділянки, у
зв'язку з відсутністю державної
реєстрації права власності
спадкодавця на спадкове майно. (а.с.6)

Таким чином вбачається, що ОСОБА_3, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, за життя, не
зареєструвала у встановленому порядку
та не оформила і не отримала державний
акт на право власності на вказану
земельну ділянку.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що
до складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1258 ЦК України, спадкуванням є
перехід прав та обов'язків (спадщини)
від фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

За змістом ч.1 ст.1268 ЦК України,
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її.

Відповідно до ч.3. ст.3 Закону України
від 01 липня 2004 року "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" права на нерухоме
майно, які підлягають державній
реєстрації відповідно до цього Закону,
виникають з моменту такої реєстрації.

За змістом ст. 125 ЗК право власності на
земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають із
моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно абз.3 ч.2 ст. 331 ЦК, якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації.

У пункті 3.5 інформаційного листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року "Про
судову практику розгляду цивільних
справ про спадкування", звертається
увага на те спори про визнання права
власності на земельну ділянку в
порядку спадкування, зокрема у
випадках, якщо відсутній отриманий
спадкодавцем державний акт про право
власності на земельну ділянку,
зареєстрований належним чином, якщо
спадкодавцем не був отриманий
державний акт про право власності на
земельну ділянку, розглядаються судами
з урахуванням вимог закону та
роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30 травня 2008 року № 7 про те,
що відповідно до статті 1225 ЦК право
власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців за
загальними правилами спадкування (зі
збереженням її цільового призначення)
при підтвердженні цього права
спадкодавця державним актом на право
власності на землю або іншим
правовстановлюючим документом.

Відповідно до ст. 125 ЗК право власності
на земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають із
моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом, а також
право власності на земельну ділянку,
набуту у власність із земель приватної
власності без зміни її меж, цільового
призначення, посвідчується зокрема
цивільно-правовою угодою щодо
відчуження земельної ділянки,
укладеною у порядку, встановленому
законом, у разі набуття права власності
на земельну ділянку за такою угодою.

Набуття права власності на земельну
ділянку та перехід права власності на
земельну ділянку в порядку спадкування
має місце за наявності наступних
юридичних фактів у їх сукупності:

- ухвалення рішення компетентного
органу про передачу у власність
земельної ділянки спадкодавцю,
укладення спадкодавцем правочинів
щодо набуття права власності на
земельні ділянки;

- виготовлення технічної документації
на земельні ділянки;

- визначення меж земельної ділянки в
натурі;

- погодження із суміжними
землевласниками та
землекористувачами;

- одержання у встановленому порядку
Державного акта на землю;

- реєстрація права власності на
земельну ділянку.

Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не
дотримано - право власності на
конкретні земельні ділянки не виникає
та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить
до спадкоємців у порядку спадкування.

Судом першої інстанції встановлено, що
зазначені вимоги померлою
спадкодавицею ОСОБА_3 не були
дотримані, у відповідності до діючих
норм закону вона не здійснила у
встановленому порядку державну
реєстрацію свого права власності на
земельну ділянку, отже не реалізувала
свого права власності в контексті ст. 125
ЗК України, а тому в розумінні ст. 1218 ЦК
України, воно не може входити до складу
спадщини та успадковуватися
спадкоємцями.

У пункті 3.1 інформаційного листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року "Про
судову практику розгляду цивільних
справ про спадкування", також
звертається увага і на те, що
належність правовстановлюючих
документів встановлюється судом
відповідно до законодавства, яке було
чинним на час набуття права власності
на житловий будинок, споруду.

Якщо за життя спадкодавець не набув
права власності на житловий будинок,
земельну ділянку, то спадкоємець також
не набуває права власності у порядку
спадкування. До спадкоємця переходять
лише визначені майнові права, які
належали спадкодавцеві на час
відкриття спадщини. Для набуття права
власності у встановленому
законодавством порядку спадкоємець
повинен здійснити дії, які необхідні
для набуття права власності на
визначене нерухоме майно.

За таких обставин, рішення
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 08 листопада 2013
року підлягає скасуванню, з ухваленням
нового рішення, яким ОСОБА_2 у
задоволенні позову до
Дніпропетровської міської ради про
визнання права власності в порядку
спадкування за заповітом - відмовити.

Враховуючи викладені обставини не може
бути залишено в силі також і додаткове
рішення Бабушкінського районного суду
м. Дніпропетровська від 28 лютого 2014
року, яким з відповідача на користь
позивачки стягнуто судовий збір у
розмірі 1045,99 грн.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш
И Л А:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської
міської ради задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду
м. Дніпропетровська від 08 листопада 2013
року та додаткове рішення
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 28 лютого 2014 року -
скасувати.

Постановити нове рішення, яким ОСОБА_2 у
задоволенні позову до
Дніпропетровської міської ради про
визнання права власності в порядку
спадкування за заповітом - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та протягом двадцяти днів
може бути оскаржено у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: