Справа № 126/1049/14-ц Провадження №
22-ц/772/2102/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Хмель Р. В.Категорія: 52
Доповідач: Марчук В. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2014 р. м. Вінниця колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Вінницької області в
складі:

Головуючої судді: Марчук В.С.,

Суддів: Сопруна В.В., Голоти Л.О.

При секретарі: Сніжко О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Бершадського районного суду
Вінницької області від 29 травня 2014 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських
прав, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка звернулася у
Бершадський районний суд Вінницької
області з даним позовом та просила
позбавити ОСОБА_2 батьківських прав
відносно доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 і
доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2. Свої
вимоги ОСОБА_3 мотивувала тим, що у
період подружнього життя, з 1995 року по
2006 рік, у сторін народилося дві доньки -
ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Після розірвання шлюбу 15 червня
2006 року, діти залишилися проживати з
матір`ю - позивачкою по справі.

Оскільки відповідач - батько
дітей, добровільно допомоги на
утримання дітей не надавав, у 2008 році
Бершадським районним судом Вінницької
області було ухвалене рішення про
стягнення з нього аліментів на їх
утримання у частці від заробітку. З
часу розірвання шлюбу відповідач не
цікавився життям дітей, їхнім здоров`ям
та матеріальним забезпеченням, не
займався їхнім вихованням; на час
звернення позивачки з позовом до суду,
мав заборгованість по аліментах за
шість місяців.

Виходячи з цього, позивачка
вважає, що відповідач не виконує своїх
батьківських обов`язків, всіляко
ухиляючись від цього задля власного
благополуччя, тому його необхідно
позбавити батьківських прав.

Рішенням Бершадського районного
суду Вінницької області від 29.05.2014 року
позов задоволено з вказаних позивачкою
підстав.

Відповідач ОСОБА_2 не погодився з
рішенням суду, оскаржив його у
апеляційному порядку, як незаконне та
необґрунтоване, ухвалене з порушенням
норм матеріального і процесуального
права, у якому висновки суду не
відповідають фактичним обставинам
справи. Просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позову.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обгрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, вважає що апеляційну скаргу
слід задовольнити у зв`язку з
наступним.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним та
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з`ясованих
обставин на які сторони посилаються, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд виходив з
обставин, що за час спільного
сімейного життя у сторін народилося
двоє дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3. Між ОСОБА_6 та
ОСОБА_3. було розірвано шлюб 15.06.2006 року.
Після розірвання шлюбу діти залишилися
проживати з матір`ю. 04.12.2009 року ОСОБА_3.
зареєструвала шлюб із ОСОБА_8 та
змінила прізвище на ОСОБА_3. У новій
сім`ї у позивачки ІНФОРМАЦІЯ_4 року
народилася донька ОСОБА_9. Всі діти
проживають з позивачкою. На утримання
доньок ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з відповідача
на підставі рішення Бершадського
районного суду Вінницької області від
04.03.2008 року стягуються аліменти.

Всі ці обставини визнаються сторонами,
тому відповідно до ст. 61 ч.1 ЦПК України
не підлягають доказуванню.

Щодо висновків суду про те, що
відповідач ОСОБА_2 не приймає участі у
вихованні дочок з моменту розірвання
шлюбу з позивачкою, не цікавиться
їхніми успіхами та інтересами, а отже
не виконує своїх батьківських
обов`язків, то колегія суддів з ними не
погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України,
батьки можуть бути позбавлені
батьківських прав, якщо вони
ухиляються від виконання своїх
обов`язків по вихованню дітей.

Як видно зі свідоцтва про розірвання
шлюбу на а/с 10, між сторонами шлюб було
розірвано 15.06.2006 року. 04.12.2009 року
позивачка зареєструвала новий шлюб з
ОСОБА_8 (а/с13) .

Пояснення позивачки, що вона не чинила
перешкод відповідачу у спілкуванні з
дітьми після розірвання їхнього шлюбу,
спростовується розпорядженням
Бершадської районної державної
адміністрації Вінницької області № 519
від 26 листопада 2009 року, яким був
визначений спосіб участі ОСОБА_10 у
вихованні дітей (а/с39), тому що орган
опіки та піклування вирішує питання
участі когось із батьків у вихованні
дітей, лише у разі такого спору між
батьками, відповідно до норми ст. 158 СК
України.

Щодо наявності у відповідача
заборгованості по сплаті аліментів на
утримання дітей у розмірі 35743,02 грн., то
вказані у рішенні суду обставини
суперечать матеріалам справи.

Так, у позовній заяві позивачка
вказувала, що відповідач, на час її
звернення до суду з даним позовом,
заборгував кошти по сплаті аліментів
на утримання дітей лише за шість
місяців. Суд же у своєму рішенні
зіслався на розрахунок відділу ДВС
Бершадського районного управління
юстиції за період з лютого місяця 2008
року по квітень 2014 року, що суперечить
позову (а/с58). Крім того, позивачка
пояснила у судовому засіданні, що
заборгованість по аліментах становить
лише 3000 грн. і то, виходячи з усної
домовленості з відповідачем про
збільшений розмір аліментів.

Такої усної домовленості колегія
суддів не може брати до уваги,
враховуючи наступне. Відповідно до ст.
181 СК України, виконання батьками свого
обов`язку утримувати дітей може
відбуватися за домовленістю про це між
ними або за рішенням суду. Як зазначала
позивачка у позові, аліменти
стягувалися за рішенням суду. Про це
свідчить також виконавчий лист на а/с 8.
Відповідно до ст.189 СК України, батьки
мають право укласти договір про сплату
аліментів на дітей, але він укладається
у письмовій формі та має бути
нотаріально посвідчений.

Отже, усна домовленість законом не
передбачена. А відповідно до
розрахунку того ж відділу ДВС
Бершадського районного управління
юстиції Вінницької області але на а/с 84,
станом на 01.06.2014 року у ОСОБА_2
заборгованість по аліментах відсутня,
навпаки сплачено більше на 15659,98 грн.

Про те, що між сторонами після
розірвання шлюбу відсутнє розуміння та
доброзичливі стосунки, свідчить уже
зазначене розпорядження Бершадської
районної державної адміністрації
Вінницької області № 519 від 26
листопада 2009 року про спосіб участі
відповідача у вихованні дітей; позов
ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_3 такою, що
втратила право користуватися житловим
приміщенням та рішення Бершадського
районного суду Вінницької області від
30.01.2014 року, яким даний позов задоволено
(а/с14, 17). Проте, зазначені обставини не
свідчать про ухилення ОСОБА_2 від
обов`язку по вихованню дітей, а
говорять про складність стосунків між
батьками дітей, яка впливає на думку
неповнолітніх їхніх дітей, щодо участі
кожного з батьків у їхньому вихованні.

Так, пояснення неповнолітньої ОСОБА_4,
зазначені у рішенні суду на а/с 78 про те,
що витрати на її навчання, виховання та
розвиток несе лише мати, не є
об`єктивними, виходячи з вищевказаного
та того, що батько - відповідач у справі,
сплачує аліменти на утримання дітей і
ними розпоряджається дійсно мама.

Щодо висновку служби у справах дітей
Бершадської РДА Вінницької області №
01-3-270 від 28.03.2014 року про доцільність
позбавлення батьківських прав ОСОБА_2,
то він зроблений за неповно
досліджених обставин. Колегія суддів
дійшла до такої думки, виходячи з
рішення суду та Порядку провадження
органами опіки і піклування
діяльності, пов`язаної із захистом прав
дитини, затвердженого Постановою КМ
України №866 від 24.09.2008 року. У своєму
рішенні на а/с 78 суд вказав, що
представники органу опіки та
піклування ОСОБА_11 і ОСОБА_12 пояснювали
суду, що зазначений висновок
ґрунтувався на обстеженні умов
проживання дітей в сім`ї позивачки;
враховувалися довідки школи та була
проведена співбесіда з дітьми.

Разом з тим, при наданні висновку,
служба мала відвідати і батька дітей,
вияснити його власне ставлення до
виховання дітей; провести з ним
співбесіду і з урахуванням побаченого
та почутого, зробити необхідний
висновок.

Враховуючи викладене, вказаний
висновок не об`єктивний і тому не може
бути допустимим доказом при вирішенні
даного спору.

Пункт 15 Постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року
говорить, що позбавлення батьківських
прав, є крайнім заходом впливу на осіб,
які не виконують батьківських
обов`язків, а тому питання про його
застосування слід вирішувати лише
після повного, всебічного, об`єктивного
з`ясування обставин справи.

Виходячи з викладеного, встановлених
колегією суддів обставин, які
ґрунтуються на наявних у справі
доказах, підстави для задоволення
позову відсутні, а отже рішення суду
ухвалене за невідповідності висновків
суду обставинам справи та з порушенням
і неправильним застосуванням норм
матеріального права. В силу ст.309 ЦПК
України, рішення суду першої інстанції
необхідно скасувати та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.
ст. 307,309,313,314,316,317,319 ЦПК України, колегія
суддів -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Бершадського районного суду
Вінницької області від 29 травня 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про позбавлення батьківських прав,
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене
шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді/підписи/

З оригіналом вірно

суддя:
В.С. Марчук