Ухвала

іменем україни

30 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Хопти С.Ф., Лесько А.О.,
Луспеника Д.Д.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Бугаївського дошкільного навчального
закладу «Дивосвіт», третя особа -
Бугаївська сільська рада
Радивилівського району Рівненської
області, про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу за касаційною
скаргою Бугаївського дошкільного
навчального закладу «Дивосвіт» на
рішення Радивилівського районного
суду Рівненської області від 21 березня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Рівненської області від 20 травня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що наказом Бугаївського
навчального закладу «Дивосвіт» від
30 вересня 2011 року № 63-к її було
переведено з 3 жовтня 2011 року з посади
підсобного працівника на посаду
старшого кухаря, а наказом від 4 жовтня
2013 року № 174 її було звільнено
з посади старшого кухаря на підставі
п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України у
зв'язку з втратою довіри щодо
збереження товарних цінностей та на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у
зв'язку з невідповідністю займаній
посаді внаслідок недостатньої
кваліфікації (освіти). Вважала наказ
про звільнення незаконним, оскільки
вона не була
матеріально-відповідальною особою,
договір про індивідуальну матеріальну
відповідальність з нею не укладався.
Також їй не пред'являлись претензії
щодо виконання обов'язків старшого
кухаря.

Позивачка просила, з урахуванням
збільшених позовних вимог, визнати
наказ від 4 жовтня 2013 року незаконним,
поновити її на роботі та стягнути з
відповідача на її користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу у
розмірі 8 076 грн 51 коп.

Рішенням Радивилівського районного
суду Рівненської області від
21 березня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Рівненської
області від 20 травня 2014 року, позов
ОСОБА_4 задоволено. Наказ завідувача
Бугаївського дошкільного навчального
закладу «Дивосвіт від 4 жовтня 2013 року
№ 174 визнано незаконним. Поновлено
ОСОБА_4 на роботі на посаді кухаря
Бугаївського дошкільного навчального
закладу «Дивосвіт». Стягнуто з
Бугаївського дошкільного навчального
закладу «Дивосвіт» на користь ОСОБА_4
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 5 жовтня 2013 року по день
поновлення на роботі у розмірі 8 076 грн 51
коп. Допущено негайне виконання
рішення суду в частині поновлення
ОСОБА_4 на роботі і стягнення
заробітної плати, але не більше ніж за
один місяць. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі Бугаївський
дошкільний навчальний заклад
«Дивосвіт», посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та узвали
нове рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_4 відмовити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції в межах
касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалені з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Задовольняючи позов, суди на підставі
доказів, поданих сторонами, які
належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК
України), дійшли до правильного
висновку про те, що роботодавець не
довів наявність підстав, передбачених
п. 2 ст. 40 та п. 2 ст. 41 КЗпП
України для звільнення позивачки, що є
його процесуальним обов'язком (ст. ст. 10,
60 ЦПК України, ст. ст. 40, 41 КЗпП України).
При цьому у порушення ст. 43 КЗпП України
роботодавець не отримав згоду
профспілкового органу Бугаївського
дошкільного навчального закладу
«Дивосвіт», членом якої позивачка є, а
на запит суду профспілковий комітет не
дав згоду на її звільнення, мотивувавши
свій висновок.

Оскільки з матеріалів справи та змісту
касаційної скарги не вбачається
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Бугаївського
дошкільного навчального закладу
«Дивосвіт» відхилити.

Рішення Радивилівського районного
суду Рівненської області від 21 березня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Рівненської області від 20 травня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
С.Ф. Хопта

А.О. Лесько

Д.Д. Луспеник