Справа № 204/4257/2013-ц
Провадження № 2/204/145/2014 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2014 року Красногвардійський
районний суд м. Дніпропетровська в
складі:

головуючої судді
Самсонової В.В.

при секретарі
Калініченко М.В.

за участю позивача
ОСОБА_1

за участю представників позивача
ОСОБА_2 та ОСОБА_3

за участю відповідача
ОСОБА_4

за участю представника відповідача
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті
особи: Виконком Китайгородської
сільської ради Царичанського району
Дніпропетровської області,
Царичанська державна нотаріальна
контора Дніпропетровської області про
визнання недійсною заяви про відмову
від прийняття спадщини та визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину за заповітом,-

В С Т А Н О В И В:

В червні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом, в якому просив поновити
йому, ОСОБА_1, строк звернення до суду з
позовом про визнання недійсною заяви
про відмовлення від спадщини після
смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 та
визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину за заповітом, виданого
08.04.2008 року на ім'я ОСОБА_7, визнати
недійсною його заяву про відмову від
прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2,
посвідчену 26 грудня 2007 року секретарем
виконкому Китайгородської сільської
ради Царичанського району
Дніпропетровської області за реєстром
№ 101, визнати недійсним свідоцтво про
право на спадщину, видане 08.04.2008 року
державним нотаріусом Царичанської
державної нотаріальної контори
Дніпропетровської області за реєстром
№ 913 на ім'я ОСОБА_7 після смерті ОСОБА_6,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_2. В обґрунтування
позову позивач вказав на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1. За життя, а саме 01.07.1998 року
вона зробила заповіт, посвідчений
виконкомом Китайгородської сільської
ради Царичанського району
Дніпропетровської області за
реєстраційним № 21, в якому вона
заповідала все своє майно, яке буде їй
належати на день її смерті, позивачу -
ОСОБА_1 та його сестрі - ОСОБА_7 в рівних
частках. 26 грудня 2007 року позивач
звернувся до Царичанської державної
нотаріальної контори
Дніпропетровської області із заявою, в
якій відмовлявся від належної йому
частки спадщини, що залишилася після
смерті матері ОСОБА_6 на користь
спадкоємця за заповітом - ОСОБА_7.
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_7,
спадкоємцем якої є ОСОБА_4. Свою заяву
про відмову від прийняття спадщини
позивач вважає недійсною, так як після
смерті матері між ним та сестрою була
досягнута домовленість про те, що він
відмовляється від своєї частки
спадщини за заповітом на її користь за
умови, що вона за життя зробить заповіт,
в якому буде заповідати майно, отримане
після смерті матері, йому - своєму
єдиному рідному брату або його синові -
її єдиному рідному племінникові -
ОСОБА_3. 08 квітня 2008 року ОСОБА_7
одержала в Царичанській державній
нотаріальній конторі
Дніпропетровської області свідоцтво
про право на спадщину за заповітом
після смерті ОСОБА_6 за реєстром № 913.
Позивач був впевнений, що сестра
виконає їхню домовленість і зробить
заповіт на його або племінника користь.
Після смерті ОСОБА_7 позивач звернувся
до Третьої Дніпропетровської
державної нотаріальної контори, за
місцем відкриття спадщини сестри, і
дізнався про наявність заповіту від
імені ОСОБА_7, в якому вона заповідала
квартиру АДРЕСА_1 своєму співмешканцю -
ОСОБА_4. Зазначена квартира входила до
спадкового майна матері позивача,
оскільки належала на праві часткової
власності матері - ОСОБА_6 і сестрі -
ОСОБА_7 , а тому сестра мала можливість
розпоряджатися лише своєю часткою
згаданої квартири, а іншу спадкову
частку, яка належала їхній матері, вона
повинна була, згідно їхньої
домовленості, заповідати позивачу або
ОСОБА_3 Позивач відмовився від
прийняття спадщини після смерті матері
під впливом помилки, яка була зумовлена
згаданою домовленістю між ним і
сестрою. Якби вона не пообіцяла і не
запевнила його в тому, що після її
смерті спадок матері буде належати
йому внаслідок заповіту або закону, то
він ніколи б не підписав заяву про
відмову від прийняття спадщини на її
користь. Крім того, позивач вважає, що
причина пропущення ним 3-х річного
строку позовної давності є поважною,
так як він дізнався про те, що сестра не
виконала їхньої домовленості,
внаслідок чого підписав відмову від
спадщини, і зробила заповіт на корить
відповідача в жовтні 2012 року, коли
звернувся до нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини після
смерті ОСОБА_7 Внаслідок поважності
причини пропущення позовної давності
порушене право позивача на спадкування
підлягає захисту. Тому, позивач
звернувся до суду з цим позовом.

Пізніше позивач уточнив свої позовні
вимоги та просив поновити йому, ОСОБА_1,
строк звернення до суду з позовом про
визнання недійсною заяву про відмову
від прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 та
визнання частково недійсними
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, виданих на ім'я ОСОБА_7,
визнати недійсною його заяву про
відмову від прийняття спадщини після
смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2,
посвідчену 26 грудня 2007 року секретарем
виконкому Китайгородської сільської
ради Царичанського району
Дніпропетровської області за реєстром
№ 101, визнати частково на 1/2 частку
недійсними свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, виданих
державним нотаріусом Царичанської
державної нотаріальної контори
Дніпропетровської області на ім'я
ОСОБА_7 після смерті ОСОБА_6, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме: 08.04.2008 року
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом за реєстром № 909 на житловий
будинок АДРЕСА_2; 08.04.2008 року свідоцтво
про право на спадщину за заповітом за
реєстром № 911 на приватизовану
земельну ділянку площею 0,8013 га,
призначеної для обслуговування
житлового будинку, споруд,
розташованих в АДРЕСА_2; 08.04.2008 року
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом за реєстром № 913 на
приватизовану земельну ділянку площею
1,8681 га, призначеної для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, розташованої на території
Китайгородської сільської Ради
Царичанського району,
Дніпропетровської області; 01.10.2008 року
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом за реєстром № 2385 на 1/3 частку
квартири АДРЕСА_1; 19.03.2009 року свідоцтво
про право на спадщину за заповітом за
реєстром № 465 на 1/6 частку квартири
АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_8, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_4, спадкоємцем якого була
його дружина ОСОБА_6, яка прийняла
спадщину, але не оформила своїх
спадкових прав.

Представники позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3
в судовому засіданні позовні вимоги
позивача підтримали та просили
задовольнити в повному обсязі,
посилалися на обставини викладені в
уточненому позові.

Відповідач та його представника ОСОБА_5
в судовому засіданні заперечували
проти задоволення позовних вимог
позивача та просили відмовити йому в
задоволенні. При цьому, пояснили, що за
життя ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 була
приватизована квартира АДРЕСА_1. Після
смерті батька - ОСОБА_8, його 1/3 частку
успадкували спадкоємці першої черги -
донька ОСОБА_7 та дружина (мати) ОСОБА_6
Спадкоємець першої черги після смерті
батька - син ОСОБА_1 від права на спадок
відмовився. Власниками квартири стали
ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в рівних частках по 1/2
частині кожному. Після смерті матері -
ОСОБА_6 належну їй 1/2 частку квартири та
інше майно успадкувала спадкоємець
першої черги - донька ОСОБА_7
Спадкоємець першої черги - син ОСОБА_1
знову від свого права на спадок
відмовився, про що 26.12.2007 року до
Царичанської районної Державної
нотаріальної контори була подана
заява. Як вказано в позовній заяві,
позивач при підписанні правочину -
заяви про відмову від права на спадок -
помилився стосовно його прав та
обов'язків, які випливають зі змісту
правочину. Ця помилка була зроблена під
впливом домовленості між ним та ОСОБА_7
що після її смерті позивач стане
власником всього її майна. Але
посилання на дані обставини є
абсурдним, так як ОСОБА_7 є молодшою
сестрою позивача, різниця в віці
складає 9 років і в 2007 році помирати в
найближчий час вона не планувала, як і
не планувала складати на ім'я старшого
брата заповіт. Тому, такої домовленості
не було і бути не могло. Квартирою у м.
Дніпропетровську позивач не
користувався, не приймав участь в її
приватизації і не планував її
використовувати в майбутньому, що і
стало причиною відмови від права на
спадок. Заява підписувалась свідомо в
присутності представника офіційної
влади - секретаря Китайгородської
сільської ради Царичанського району
Дніпропетровської області і зміст
заяви викладено просто і зрозуміло. По
своїй суті, в своїх пояснення в
позовній заяві про причини підписання
та подання заяви про відмову від
спадщини, ОСОБА_1 вказав про мотив своїх
дій: сестра пообіцяла в майбутньому, що
ОСОБА_1 стане спадкоємцем після її
смерті. Проте, вказана помилка щодо
мотивів правочину не має істотного
значення. Крім того, вказали, що
позивачем пропущено строк позовної
давності, який передбачено ст. 257 ЦК
України і поновлювати його підстав не
вбачається. Позивач свідомо особисто
підписав правочин розуміючи його зміст
і строк позовної давності повинен
обчислюватися з дня підписання заяви,
тобто з 26.12.2007 року. Перебіг строку
позовної давності закінчився 27.12.2010
року і це також є підставою, згідно ст.
267 ч.4 ЦК України, для відмови в позові.

Представник виконкому Китайгородської
сільської ради Царичанського району
Дніпропетровської області Марченко
С.Д. в судове засідання не з'явився, про
час та місце слухання справи був
повідомлений належним чином, раніше
надав суду заяву, в якій просила
розглянути дану справу без його участі.

Представник Царичанської державної
нотаріальної контори
Дніпропетровської області Фрізен Н.Ю. в
судове засідання не з'явився, про час та
місце слухання справи був повідомлений
належним чином, раніше надав суду
заяву, в якій просила розглянути дану
справу без участі представника
нотконтори.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали
справи, суд вважає, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають по наступним
підставам.

В судовому засіданні встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1 від 23.07.2007 року, актовий
запис № 29 (а.с.29).

Ще за життя, а саме 01 липня 1998 року
ОСОБА_6 склала заповіт, який
посвідчений виконкомом
Китайгородської сільської ради
Царичанського району
Дніпропетровської області та
зареєстрований в реєстрі за № 21, і
згідно якого вона заповідала все своє
майно, яке буде їй належати на день її
смерті - ОСОБА_1 та ОСОБА_7 (а.с.41).

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України,
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її.

Так, у встановлений законом строк та
порядок, ОСОБА_1 та ОСОБА_7 звернулися до
Царичанської державної нотаріальної
контори Дніпропетровської області, а
саме: ОСОБА_7 звернулася з заявами про
прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, на
підставі вищевказаного заповіту
(а.с.37,40,59,66), а ОСОБА_1 звернувся з заявою
про відмову від належної йому частки
спадщини, що залишилася після смерті
матері ОСОБА_6 на користь спадкоємця за
заповітом - ОСОБА_7 (а.с.6).

На підставі вищевказаного,
Царичанською державною нотаріальною
конторою Дніпропетровської області
були видані ОСОБА_7 свідоцтва про право
на спадщину за заповітом після смерті
ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме:

- 08.04.2008 року за реєстровим № 909,
згідно якого ОСОБА_7 успадкувала
житловий будинок АДРЕСА_2 (а.с.41 на
обороті);

- 08.04.2008 року за реєстровим № 911,
згідно якого ОСОБА_7 успадкувала
приватизовану земельну ділянку площею
0,8013 га, призначеної для обслуговування
житлового будинку, споруд,
розташованих в АДРЕСА_2 (а.с.44 на
обороті);

- 08.04.2008 року за реєстровим № 913,
згідно якого ОСОБА_7 успадкувала
приватизовану земельну ділянку площею
1,8681 га, призначеної для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, розташованої на території
Китайгородської сільської Ради
Царичанського району,
Дніпропетровської області (а.с.47 на
обороті);

- 01.10.2008 року за реєстровим № 2385,
згідно якого ОСОБА_7 успадкувала 1/3
частку квартири АДРЕСА_1 (а.с.61);

- 19.03.2009 року за реєстровим № 465,
згідно якого ОСОБА_7 успадкувала 1/6
частину квартири АДРЕСА_1 (а.с.82).

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_7, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_2 від 03.11.2012 року, актовий
запис № 3283 (а.с.14).

Позивач - ОСОБА_1 та ОСОБА_7, померла
ІНФОРМАЦІЯ_5, є рідними братом та
сестрою.

Після смерті ОСОБА_7, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_5, відкрилася спадщина на
належне їй майно, яку отримав її
співмешканець - ОСОБА_4, відповідач по
даній справі.

Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України,
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Так, вищевказані обставини визнані
сторонами в судовому засіданні та не
оспорюються, а тому доказуванню
вищевказані обставини не підлягають.

Позивач та його представники просили
визнати недійсною його заяву про
відмову від прийняття спадщини після
смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2,
оскільки він відмовився від прийняття
спадщини після смерті матері під
впливом помилки, яка була зумовлена
згаданою домовленістю між ним і
сестрою. Вказав, якби його сестра не
пообіцяла і не запевнила його в тому, що
після її смерті спадок матері буде
належати йому внаслідок заповіту або
закону, то він ніколи б не підписав
заяву про відмову від прийняття
спадщини на її користь.

При цьому, в судовому засіданні були
допитані свідки: ОСОБА_11, яка була
сусідкою, та ОСОБА_12, яка є подругою
померлої ОСОБА_6, і які вказала, що вони
добре знають позивача та його померлу
сестру. Вказали, що коли спілкувалася з
ОСОБА_7, померлою ІНФОРМАЦІЯ_5, коли вона
ще була жива, і вона вказувала, що після
її смерті хоче щоб все, що їй належить
залишилося її брату та його сину,
рідному племіннику ОСОБА_7. Олена
вказувала, що не скривдить свого брата.
В чому вони (свідки) переконалися після
смерті ОСОБА_6, а саме вказали, що ОСОБА_7
допомагала позивачу грошима, торби
повні йому привозила і таке інше.

Відповідач та його представник просили
відмовити позивачу в задоволенні його
позовних вимог, оскільки останнім
пропущений встановлений законом строк
звернення до суду з даними позовними
вимогами.

Згідно з положеннями ст. 256 ЦК України,
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України,
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

В порядку ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалась або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

А відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України,
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Разом з тим, згідно з ч. 5 ст. 267 ЦК
України, якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту.

Враховуючи зміст норми ст. 267 ЦК
України, суд вважає, що до поважних
підстав пропуску строку слід відносити
лише ті обставини, які є об'єктивно
непереборними та не залежать від
волевиявлення сторони та пов'язані з
дійсними істотними перешкодами чи
труднощами для своєчасного звернення
до суду з відповідним позовом.

Позивач просив поновити йому строк
звернення до суду з даними позовними
вимогами, оскільки він вважає, що
причина пропущення ним 3-х річного
строку позовної давності є поважною,
так як він дізнався про те, що сестра не
виконала їхньої домовленості,
внаслідок чого підписав відмову від
спадщини, і зробила заповіт на корить
відповідача в жовтні 2012 року, коли
звернувся до нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини після
смерті ОСОБА_7

При цьому, сам позивач в судовому
засіданні вказав, що він розумів
наслідки своєї відмови від прийняття
спадщини, але він вважав, що сестра
складе заповіт на його користь на це
майно, тому він і відмовився від
прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо
особа, яка вчинила правочин, помилилася
щодо обставин, які мають істотне
значення, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням. Помилка щодо мотивів
правочину не має істотного значення,
крім випадків, встановлених законом.

Так, твердження позивача щодо того, що
він відмовився від прийняття спадщини
після смерті своєї матері ОСОБА_6,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь
сестри ОСОБА_7, оскільки у них була
домовленість, що сестра складе після
цього заповіт на ім'я позивача чи його
сина - і є його мотивом.

А згідно з ч. 1 ст. 229 ЦК України, як вже
було вказано вище, помилка щодо мотивів
правочину не має істотного значення.

Крім того, відповідно до п. 19 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
06.11.2009 року за № 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» - «Помилка
внаслідок власного недбальства,
незнання закону чи неправильного його
тлумачення однією зі сторін не є
підставою для визнання правочину
недійсним».

Таким чином, суд прийшов до висновку, що
позивачу було відомо про наслідки його
відмови від прийняття спадщини з
моменту написання ним заяви про
відмову від належної йому частки
спадщини, що залишилася після смерті
матері ОСОБА_6 на користь спадкоємця за
заповітом - ОСОБА_7, а саме з 26.12.2007 року.
Тобто, перебіг строку позовної
давності закінчився у позивача - 27.12.2010
року.

Причин для поновлення позивачу строку
звернення до суду з даними позовними
вимогами судом не вбачається.

Крім того, окрім пропуску позивачем
встановленої законом позовної
давності для звернення до суду з даними
позовними вимогами, позивачем також не
було надано суду належних, у
встановленому законом порядку, доказів
того, що свідоцтва про право на
спадщину видані на ім'я ОСОБА_7,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_5, підлягають
визнанню частково недійсними.

Твердження позивача та його
представників щодо домовленості між
позивачем та його померлою сестрою
ОСОБА_7, померлою ІНФОРМАЦІЯ_5, стосовно
спадку їхньої матері є безпідставними.
Таким чином, вказані твердження є
необґрунтованими. Крім того, вказані
обставини не є підставою для визнання
частково недійсними свідоцтв про право
на спадщину за заповітом.

За таких обставин, з урахуванням всього
вищевказаного, суд вважає необхідним
відмовити позивачу в задоволенні його
позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 3, 15, 16, 229, 256, ,257, 261, 267, 1218, 1268, 1301 ЦК
України, п. 19 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 року
за № 9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», ст. ст. 10, 11, 57-61,
209, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до
ОСОБА_4, треті особи: Виконком
Китайгородської сільської ради
Царичанського району
Дніпропетровської області,
Царичанська державна нотаріальна
контора Дніпропетровської області про
визнання недійсною заяви про відмову
від прийняття спадщини та визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину за заповітом - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Красногвардійський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.В.
Самсонова