рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

08 липня 2014 року
м. Білгород-Дністровський

Білгород - Дністровський міськрайонний
суд Одеської області

у складі головуючого - одноособово
судді Шевчук Ю.В.

при секретарі Мамончик К.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Білгород-Дністровському
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про поділ сумісного майна
подружжя та за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя
особа - приватний нотаріус
Білгород-Дністровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 про
визнання договору дарування удаваним
та визнання його удаваним правочином,
встановлення того, що договір
дарування є договором купівлі-продажу,
визнання квартири об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
визнання права власності на ? частину
квартири,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_2 про поділ сумісного майна
подружжя, вказуючи, що вона з
відповідачем перебувала у
зареєстрованому шлюбі з 07 серпня 2010
року. .

За період сумісного проживання
сторонами було набуто спільне майно, а
саме : автомобіль на «Mitsubishi Galant», 1998
року випуску, зеленого кольору, №
кузова НОМЕР_3, державний реєстраційний
номер НОМЕР_4, який належить ОСОБА_2, на
підставі Свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_5,
виданого 11.09.2012 року, автомобіль «Ford
С-max», 2006 року випуску, чорного кольору,
№ кузова НОМЕР_6, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, який
належить ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва
про реєстрацію транспортного засобу
серії НОМЕР_7, виданого 06.07.2010 року; а
також рухоме майно : розкладний диван,
журнальний стіл, спальний гарнітур,
трюмо, кухонні шафи, кухонний стіл,
холодильник, електрична плита, бойлер,
супутникова антенна, телевізор, набір
кухонного посуду. Угоди про
добровільний розподіл вищевказаного
майна сторонами не досягнуто. У зв'язку
з цим позивачка звернулась до суду та
просить суд визнати вищевказане майно
об'єктом права спільної сумісної
власності, та здійснити розділ майна,
стягнути з відповідача ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 вартість ? частини
автомобілю «Mitsubishi Galant», 1998 року
випуску, зеленого кольору, № кузова
НОМЕР_3, державний реєстраційний номер
НОМЕР_4, стягнути з відповідача ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 вартість ? частини
автомобілю «Ford С-max», 2006 року випуску,
чорного кольору, № кузова НОМЕР_6,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
та виділити ОСОБА_1 розкладний диван,
спальний гарнітур, кухонні шафи,
холодильник, телевізор, набір
кухонного посуду, розкладений диван,
спальний гарнітур; ОСОБА_2 виділити
журнальний стіл, трюмо, кухонний
стіл,електричну плиту, бойлер,
супутникову антенну, журнальний стіл,
трюмо.

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя
особа - приватний нотаріус
Білгород-Дністровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 про
визнання договору дарування удаваним
та визнання його удаваним правочином,
встановлення того, що договір
дарування є договором купівлі-продажу,
визнання квартири об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
визнання права власності на ? частину
квартири, вказуючи, що ОСОБА_1 до
переліку майна, яке підлягає розділу,
не включена квартира АДРЕСА_1.
Власником цієї квартири є ОСОБА_1 на
підставі договору дарування,
посвідченого приватним нотаріусом
Білгород-Дністровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5. Однак, як
вказує ОСОБА_2 цей договір дарування є
удаваним правочином, тобто вчинений
для приховання іншого договору -
договору купівлі-продажу, та просить
суд визнати договір дарування квартири
АДРЕСА_1 недійсним та удаваним
правочином, встановити, що цей договір
є договором купівлі-продажу, визнати
вищевказану квартиру об'єктом права
спільної сумісної власності; визнати
за ОСОБА_2 право власності на ? частина
цієї квартири; визнати спільною
сумісною власністю подружжя наступне
рухоме майно : кухонний уголок,
спальний гарнітур, розкладний диван,
комп'ютерний стіл, холодильник, пральну
машинку, газоелектричну плиту, бойлер,
телевізор, супутникову антенну,
ДВД-плеєр, набір кухонного посуду,
поділити це майно. виділивши ОСОБА_2 :
холодильник, розкладний диван, пральну
машинку, супутникову антенну, набір
кухонного посуду; ОСОБА_1 просить
виділити : кухонний уголок, спальний
гарнітур, комп'ютерний стіл,
газоелектричну плиту, бойлер,
ДВД-плеєр, телевізор.

У судовому засіданні позивач по
первісному позову ОСОБА_1 уточнила
свої позовні вимоги - відмовилась від
позовних вимог в частині визнання
об'єктом права спільної сумісної
власності рухомого майна : розкладного
дивану, журнального столу, спального
гарнітуру, трюмо, кухонної шафи,
кухонного столу, холодильнику,
електричної плити, бойлеру,
супутникової антенни, телевізору,
набору кухонного посуду та розподілу
цього майна, іншу частину позовних
вимог залишила без змін та просила їх
задовольнити; щодо вимог зустрічного
позову, то пояснила, що не визнає вимоги
зустрічного позову та просить суд
відмовити у його задоволенні, оскільки
вимоги зустрічного позову є
необґрунтованими та недоведеними.

Адвокат в інтересах ОСОБА_1 - ОСОБА_6
повністю підтримав доводи ОСОБА_1 та
просив задовольнити первісну уточнену
заяву, у задоволенні зустрічного
позову просив суд відмовити.

Адвокат в інтересах ОСОБА_2 - ОСОБА_7 у
судовому засіданні уточнив вимоги
зустрічного позову та відмовився від
позовних вимог в частині визнання
рухомого майна : кухонного кутку,
спального гарнітуру, розкладного
дивану, комп'ютерного столу,
холодильника, пральної машинки,
газоелектричної плити, бойлеру,
телевізору, супутникової антенни,
ДВД-плеєру, набору кухонного посуду
об'єктом права спільної сумісної
власності ,та розділу цього майна, іншу
частину позовних вимог зустрічного
позову залишив без змін та просив його
задовольнити; у задоволенні вимог
первісного позову просив відмовити у
повному обсязі, оскільки автомобіль
«Mitsubishi Galant», 1998 року випуску, зеленого
кольору, № кузова НОМЕР_3, державний
реєстраційний номер НОМЕР_4 взагалі не
підлягає розділу, оскільки він був
придбаний ОСОБА_2 до укладення шлюбу, а
що стосується автомобілю «Ford С-max», 2006
року випуску, чорного кольору, № кузова
НОМЕР_6, державний реєстраційний номер
НОМЕР_1, то представник ОСОБА_8 вважає
довідку про вартість цього автомобілю
не належним доказом, тому просить
відмовити у задоволенні первісного
позову.

Представник відповідача по
зустрічному позову ОСОБА_3 у судовому
засіданні вирішення питання щодо вимог
первісного позову залишила на розсуд
суду, оскільки ОСОБА_3 не є стороною по
первісному позову, у задоволенні вимог
зустрічного позову просила суд
відмовити. оскільки ці вимоги є
недоведеними, та необґрунтованими.

Представник відповідача по
зустрічному позову ОСОБА_4 у судовому
засіданні вирішення питання щодо вимог
первісного позову залишила на розсуд
суду, оскільки ОСОБА_3 не є стороною по
первісному позову,щодо вимог
зустрічного позову, просила суд
відмовити у задоволенні цих вимог,
оскільки ОСОБА_2 не надав суду належних
та допустимих доказі в обґрунтування
своїх позовних вимог.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмету спору - Приватний
нотаріус Білгород-Дністровського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
у судове засідання не з'явилась, надала
на адресу суду засвідчені копії
документів, на підставі яких було
посвідчено договір дарування від 06.01.2011
року, а також письмові пояснення щодо
вимог зустрічного позову, згідно яких
вказала, серед іншого, що договір нею
посвідчений у відповідності до вимог
чинного законодавства, окремо звернула
увагу на те, що згідно п. 13 цього
договору вказано, що він не має
характеру фіктивного та удаваного
правочину, сторони мали на меті реальне
настання правових наслідків від
укладеного правочину, також просила
розглянути справу за її відсутності та
прийняти рішення відповідно до норм
чинного законодавства.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_9
пояснив, що він є батьком ОСОБА_2. У
серпні 2010 року його син ОСОБА_2
одружився із ОСОБА_1, і спочатку вони
жили у його будинку. Потім знайшли
квартиру, через ріелтора, яка
коштувала 16 000 доларів США та придбали
цю квартиру. При передачі коштів за
придання цієї квартири він не був
присутній. На даний час у цій квартирі
ніхто не проживає там проживають
квартиранти. також поясни в, що його син
- ОСОБА_2 ходить у море на протязі
приблизно 10 років.

Допитана в якості свідка ОСОБА_10
пояснила, що вона є мамою ОСОБА_2 також
пояснила, що у серпні 2010 року її син
одружився із ОСОБА_1 Спочатку ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 проживали у них в будинку. Потім
вирішили купити свою квартиру. Знайшли
ріелтора, яка порадила їм придбати
квартиру АДРЕСА_1, яка коштувала 16 000
доларів. Поїхали оглядати цю квартиру,
хазяїном якої був ОСОБА_3, разом з
ріелтором. Говорили з хазяїном,
намагались знизити ціну на цю
квартиру,однак, знизити ціну не
вдалось,. Потім ОСОБА_1 взяла номер
телефону у хазяїна цієї квартири, і
питання щодо ціни квартири вони
вирішували між собою. Дали завдаток за
цю квартиру у розмірі 1000,00 доларів США,
про що він написав розписку, яку потім
забрала собі ОСОБА_1. Потім при
оформленні квартири у нотаріуса, були
присутні власники квартири, ОСОБА_1.
Безпосередньо при оформленні договору
вона не була присутня. Однак, їй не було
відомо, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3
оформлюється договір дарування,
оскільки вона вважала, що вони
оформлюють договір купівлі-продажу.
Після оформлення договору вони поїхали
до квартири ОСОБА_3- квартири АДРЕСА_1,
де йому були передані кошти, які він
перерахував. Грошові кошти за квартиру
передавала безпосередньо сама свідок -
ОСОБА_10. Про отримання усієї суми
грошей ОСОБА_3 розписку не писав. При
здійсненні перерахунку ОСОБА_3 не
сподобалась одна із купюр яка була йому
передана, у зв'язку з чим вони поїхали
на Білгород-Дністровський міський
ринок, де перевіряли цю купюру. Також
пояснила, що її син ОСОБА_2 тривалий час
ходить у море, а ОСОБА_1 ніде не
працювала.

Допитаний в якості свідка у судовому
засіданні ОСОБА_11 пояснив, що він є
батьком ОСОБА_1, також пояснив, що його
донька ОСОБА_1 перебувала у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 Що
стосується обставин набуття його
дочкою квартири АДРЕСА_1, то йому лише
відомо, що цю квартиру його дочці
ОСОБА_1 подарували, інших обставин він
не знає.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
ОСОБА_1, адвоката в її інтересах,
представника ОСОБА_2, представника
ОСОБА_3, представника ОСОБА_4, свідків,
суд приходить до наступного.

У судовому засіданні встановлено, що 07
серпня 2010 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали
шлюб, що підтверджується Свідоцтвом
про шлюб серії НОМЕР_8 від 07.08.2010 року.

Згідно відповіді відділення РЕР ДАІ з
обслуговування м.
Білгород-Дністровського та
Білгород-Дністровського району
Управління Державтоінспекції № 7/4 -190
від 08.02.2013 року, за ОСОБА_2
зареєстровані наступні автомобілі :
автомобіль «Mitsubishi Galant», 1998 року
випуску, зеленого кольору, № кузова
НОМЕР_3, державний реєстраційний номер
НОМЕР_4, який належить ОСОБА_2, на
підставі Свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_9,
виданого 06.07.2010 року; та автомобіль «Ford
С-max», 2006 року випуску, чорного кольору,
№ кузова НОМЕР_6, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, який
належить ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва
про реєстрацію транспортного засобу
серії НОМЕР_5, виданого 11.09.2012 року.

Тобто, автомобіль «Mitsubishi Galant», 1998 року
випуску, зеленого кольору, № кузова
НОМЕР_3, державний реєстраційний номер
НОМЕР_4, який належить ОСОБА_2, на
підставі Свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_9,
виданого 06.07.2010 року був придбаний
ОСОБА_2 до шлюбу, та, у відповідності до
статті 60 Сімейного кодексу України, не
може убути визнаний об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
тому суд вважає позовні вимоги
первісного позову у цій частині
необґрунтованими, та такими, що не
підлягають задоволенню.

Автомобіль «Ford С-max», 2006 року випуску,
чорного кольору, № кузова НОМЕР_6,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
який належить ОСОБА_2 на підставі
Свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_5,
виданого 11.09.2012 року, тобто був
придбаний сторонами у період
шлюбу,тому, у відповідності, до
положень статті 60 Сімейного кодексу
України, суд визнає цей автомобіль
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя та задовольняє
позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині,
стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
вартість ? частини цього автомобілю.

Згідно довідки центру надання послуг
пов'язаних з використанням
автотранспортних засобів з
обслуговування м.
Білгород-Дністровського та
Білгород-Дністровського району УДАІ
ГУМВС України в Одеській області № 7/4-810
від 17.06.2014 року, згідно бази даних
комп'ютерного обліку центра надання
послуг пов'язаних з використанням
автотранспортних засобів з
обслуговування м.
Білгород-Дністровського та
Білгород-Дністровського району,
оціночна вартість транспортного
засобу марки «Ford С-max», 2006 року випуску,
чорного кольору, № кузова НОМЕР_6,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
який належить ОСОБА_2 на підставі
Свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_5,
виданого 11.09.2012 року - 66 100, 12 гривень
згідно довідки-рахунку № 638322 від 04.09.2012
року. Таким чином, суд вважає за
необхідне стягнути з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 вартість ? частини «Ford
С-max», 2006 року випуску, чорного кольору,
№ кузова НОМЕР_6, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, який
належить ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва
про реєстрацію транспортного засобу
серії НОМЕР_5, виданого 11.09.2012 року,
тобто стягнути суму у розмірі 33050, 06
гривень.

Щодо вимог зустрічного позову ОСОБА_2
до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа -
приватний нотаріус
Білгород-Дністровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 про
визнання договору дарування удаваним
та визнання його удаваним правочином,
встановлення того, що договір
дарування є договором купівлі-продажу,
визнання квартири об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
визнання права власності на ? частину
квартири, судом встановлені наступні
факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно статті 717 ЦК України, за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдарованому)
безоплатно майно (дарунок) у власність.
Договір, що встановляє обов'язок
обдарованого вчинити на користь
дарувальника будь-яку дію майнового
або немайнового характеру, не є
договором дарування.

Згідно статті 655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно статті 235 ЦК України, удаваним є
правочин, який вчинено сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили. Якщо буде
встановлено, що правочин був вчинений
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили,
відносини сторін регулюються
правилами правочину, який сторони
насправді вчинили.

Згідно п. 25 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06.11.2009
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про ви знання
правочинів недійсними», за удаваним
правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно
оформляють один правочин, але між
ними насправді встановлюються інші
правовідносини. На відміну від
фіктивного правочину, за удаваним
правочином права та обов'язки сторін

виникають, але не ті, що випливають зі
змісту правочину.

Встановивши під час розгляду
справи, що правочин вчинено з метою
приховати інший правочин, суд на
підставі статті 235 ЦК має визнати, що
сторонами вчинено саме цей правочин, та
вирішити спір із застосуванням норм,
що регулюють цей правочин.

Якщо правочин, який насправді
вчинено, суперечить закону, суд
ухвалює рішення про встановлення його
нікчемності або про визнання його
недійсним.

До удаваних правочинів наслідки
недійсності, передбачені статтею 216
ЦК, можуть застосовуватися тільки у
випадку, коли правочин, який сторони
насправді вчинили, є нікчемним або
суд визнає його недійсним як
оспорюваний.

Згідно Узагальнення Верховного
суду України Практики розгляду судами
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними від 24.11.2008 року,
удаваним є правочин, що вчинюється з
метою приховання іншого правочину,
який сторони насправді вчинили. Тому
при укладенні удаваного правочину до
відносин його учасників
застосовуються правила щодо правочину,
який сторони мали на увазі (який
сторони

приховали). Суб'єкт, який вимагає
визнання правочину недійсним як
укладеного з метою приховати інший
правочин, повинен довести, що правочин
укладений з такою метою.

Воля сторін в удаваному правочині
спрямована на встановлення інших
цивільно-правових відносин, ніж ті,
які передбачені правочином
(наприклад, договір купівлі-продажу
квартири, що насправді є договором
застави в забезпечення повернення
позики або

укладений з метою уникнути звернення
стягнення на заставлене майно в
судовому порядку). При цьому позивач
повинен вказати, який інший правочин
приховується з допомогою укладеного
правочину.

Спільною ознакою фіктивного та
удаваного правочинів є те, що
розбіжність між волею та її
зовнішнім виявом стає наслідком
навмисних дій його учасників, які
мають за мету одержання певної користі
усіма або принаймні одним із них.
Різниця полягає в тому, що за
удаваного правочину настають інші
права та обов'язки, ніж ті, що
передбачені правочином. За удаваним
правочином обидві сторони свідомо, з
певною метою, документально
оформлюють

правочин, але насправді між ними
встановлюються інші правовідносини.

Приватним нотаріусом
Білгород-Дністровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 були
надані суду засвідчені копії
документів справи, на підставі яких
було посвідчено 06.01.2011 року договір
дарування квартири № квартири АДРЕСА_1.

Ці матеріали містять наступні
документи :

- договір дарування квартири АДРЕСА_1
від 06.01.2011 року, преамбула якого містить
текст про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1,
попередньо ознайомлені нотаріусом із
загальними вимогами законодавства,
додержання яких є необхідним для чинні
правочину, володіючи повним обсягом
цивільної дієздатності, повністю
усвідомлюючи значення своїх дій та
згідно з вільним волевиявленням, яке
відповідає їх внутрішній волі, маючи на
меті реальне настання правових
наслідків від укладеного правочину,
уклали цей договір дарування; згідно
п. 13 цього договору - сторонами
нотаріусу підтверджено, що сторони
договору однаково розуміють значення і
умови цього договору, його правові
наслідки, підтверджують дійсність
намірів при його укладанні, а також те,
що договір не має характеру фіктивного
та удаваного правочину;

- витяг про реєстрацію права власності
на нерухоме майно від 03.06.2010 року,
згідно якого ОСОБА_3 є власником
квартири № квартири АДРЕСА_1;

- договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 від 29.04.2010 року, укладений між
ОСОБА_13 та ОСОБА_3,

- заяву ОСОБА_4 про те, що вона надає
згоду своєму чоловікові ОСОБА_3 на
дарування квартири АДРЕСА_1, яка
належить їм на праві спільної сумісної
власності, ОСОБА_1, та на укладення
відповідного договору дарування
вищезазначеного нерухомого майна;

- довідка № 17 КП «ЖЕО №1» проте, що за
адресою : квартира АДРЕСА_1 ніхто не
зареєстрований;

- витяг з Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
від 06.01.2011 року 09 годин 58 хвилин, про те,
що квартира АДРЕСА_1 не перебуває під
забороною;

- витяг з Державного реєстру обтяжень
рухомого майна про податкові застави
від 06.01.2011 року 10 година 00 хвилин про те,
що інформація щодо ОСОБА_3, ОСОБА_4 у
цьому реєстрі відсутня;

- ідентифікаційний номер ОСОБА_4,

- ідентифікаційний номер ОСОБА_1;

- ідентифікаційний номер ОСОБА_3;

-паспорт ОСОБА_1;

-паспорт ОСОБА_3;

-свідоцтво про укладення шлюбу між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Як пояснив представник ОСОБА_2,
позовні вимоги зустрічного позову,
тобто удаваність правочину дарування
квартири від 06.01.2011 року, він
обґрунтовує наступним : покупка
вищевказаної квартири за 16 000,00 доларів
США; звернення до агентства
нерухомості для придбання цієї
квартири; а також тим, що у судове
засідання, не приймаючи до уваги на
неодноразові визнання явки
обов'язковою, не з'явились ОСОБА_3 та
ОСОБА_4

Як встановлено у судовому
засіданні, свідок ОСОБА_10 дійсно
давала покази у судовому засіданні
відносно того, що вона передавала
грошові кошти ОСОБА_3, але, суд приймає
до уваги той факт, що ОСОБА_10 не є
стороною оспорюваного договору
дарування від 06.01.2011 року, а також факт
того, що жодних розписок про отримання
коштів ОСОБА_3 сторонами суду не надано,
крім того, представник ОСОБА_3
категорично заперечувала факт
отримання ОСОБА_3 грошових коштів.

Твердження представника
відповідача щодо звернення ОСОБА_1 до
агентства нерухомості для підбору
квартири, також не знайшли свого
підтвердження у судовому засіданні,
оскільки саме представником ОСОБА_2
було заявлено клопотання про виклик та
допит в якості свідка ріелтора яка
знайшла для ОСОБА_1 вищевказану
квартиру, однак, цей свідок у судове
засідання так і не з'явилась, як пояснив
представник ОСОБА_2 - через те, що їй не
сплатили кошти за її роботу ріелтора
при пошуку вищевказаної квартири.

Твердження представника ОСОБА_2
про неявку у судове засідання ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 як доказ фіктивності договору
суд не приймає до уваги, оскільки воно
не ґрунтується на законі.

Згідно статті 1 ЦПК України,
завданнями цивільного судочинства є
справедливий , неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод та інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Згідно статті 10,11 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, при цьому
суд розглядає цивільні справи не
інакше як в межах заявлених позовних
вимог і на підставі наданих сторонами
доказів.

Кожна сторона повинна довести
ті обставин, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 6
цього Кодексу, тобто тягар доказування
лежить на сторонах цивільно-правового
спору.

Згідно статті 57 ЦПК України,
доказами є будь які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Стаття 58 ЦПК України передбачає, що
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.ч. 1,2,3 статті 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
ЦПК України. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, приймаючи до уваги
усі надані суду доказі у їх сукупності,
суд приходить до висновку, що
представником ОСОБА_2 не надано суду
належних та допустимих доказів в
обґрунтування своїх позовних вимог,
тобто представником ОСОБА_2 суду не
доведено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3,
укладаючи 06 січня 2011 року договір
дарування квартири АДРЕСА_1, вчиняли
цей правочин з метою приховати
вчинення договору купівлі-продажу, що
воля ОСОБА_1 та ОСОБА_3 була направлена
на встановлення інших відносин, ніж
відносини з приводу договору
дарування.

Крім того, суд приймає до уваги, що
твердження представника ОСОБА_2 щодо
фіктивності правочину спростовуються
показами усіх інших учасників судового
процесу, а також копіями документів
справи, на підставі яких було
посвідчено 06.01.2011 року договір
дарування квартири № квартири АДРЕСА_1,
які надані суду приватним нотаріусом
Білгород-Дністровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5

Згідно статті 212 ЦПК України, суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Згідно статті 213 ЦПК
України, рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

З урахуванням вищевказаного,
суд вважає, що позовні вимоги
первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
поділ сумісного майна подружжя є
доведеними, обґрунтованими, та такими,
що підлягають частковому задоволенню;
у задоволенні вимог зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя
особа - приватний нотаріус
Білгород-Дністровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 про
визнання договору дарування удаваним
та визнання його удаваним правочином,
встановлення того, що договір
дарування є договором купівлі-продажу,
визнання квартири об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
визнання права власності на ? частину
квартири суд вважає за необхідне
відмовити.

На підставі вищевикладеного та
керуючись Постановою Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06.11.2009
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про ви знання
правочинів недійсними», Узагальненням
Верховного суду України Практики
розгляду судами цивільних справ про
визнання правочинів недійсними від
24.11.2008 року, ст. 60 Сімейного кодексу
України, ст.ст. 235, 655, 717 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 1, 10, 11, 57, 58, 60, 212-215
ЦПК України, - суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
поділ сумісного майна подружжя -
задовольнити частково.

Визнати автомобіль «Ford С-max», 2006 року
випуску, чорного кольору, № кузова
НОМЕР_6, державний реєстраційний номер
НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2, який
мешкає за адресою : АДРЕСА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі Свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу серії
НОМЕР_5, виданого 11.09.2012 року об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який
мешкає за адресою : АДРЕСА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на
користь ОСОБА_1, яка проживає за адресою
: АДРЕСА_1, суму вартості ? частини
автомобіля «Ford С-max», 2006 року випуску,
чорного кольору, № кузова НОМЕР_6,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
який належить ОСОБА_2, який мешкає за
адресою : АДРЕСА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на
підставі Свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_5,
виданого 11.09.2012 року у розмірі 33 050, 06
гривень.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який
мешкає за адресою : АДРЕСА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на
користь ОСОБА_1, яка проживає за адресою
: АДРЕСА_1, сплачений ОСОБА_1 судовий
збір у розмірі 500,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який
мешкає за адресою : АДРЕСА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на
користь ОСОБА_1, яка проживає за адресою
: АДРЕСА_1, витрати на правову допомогу у
розмірі 300,00 гривень (квитанція № 2 від
21.12.2012 року).

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя
особа - приватний нотаріус
Білгород-Дністровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 про
визнання договору дарування удаваним
та визнання його удаваним правочином,
встановлення того, що договір
дарування є договором купівлі-продажу,
визнання квартири об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
визнання права власності на ? частину
квартири - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10 - денний
строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги.

СУДДЯ :