орган опіки та піклування
Києво-Святошинської районної
державної адміністрації
Справа № 369/6029/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

30.07.2014 року Києво-Святошинський
районний суд Київської області в
складі:

головуючого
судді Дубас Т.В.

при секретарі
Дідур М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, в інтересах
якої виступає ОСОБА_3, третя особа:
Орган опіки та піклування
Києво-Святошинської РДА Київської
області про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

В червні 2014 року позивач ОСОБА_1
звернулась до суду з даним позовом,
мотивуючи його тим, що вона ОСОБА_1, є
власником будинку АДРЕСА_2, що
підтверджується договором дарування
від 22 листопада 1994 року, згідно якого її
мати - ОСОБА_4, подарувала позивачу
даний будинок.

В 2001 році її син - ОСОБА_5 одружився з
ОСОБА_3, після чого позивач строком на
один рік зареєструвала останню в
своєму будинку, що підтверджується
будинкіовою книгою. А згодом ОСОБА_3
зареєструвала в даному будинку свою
доньку і онуку позивача - ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, причому зареєструвала без
згоди позивача.

21 вересня 2011 року рішенням
Солом'янського районного суду м. Києва
шлюб сина та невістки було розірвано. В
своїй позовній заяві про розірвання
шлюбу ОСОБА_3 зазначає, що їхня донька -
ОСОБА_2 залишається проживати разом з
матір'ю і дана позовна заява була
задоволена судом.

Згідно з ч. З ст. 64 Житлового кодексу
особи, які перестали бути членами сім'ї
наймача (наприклад, у зв'язку з
розірванням шлюбу між наймачем та його
дружиною), але продовжують проживати в
одному з ним жилому приміщенні, мають
такі самі права та обов'язки, як наймач
і члени його сім'ї.

Після того, як син позивача розлучився
з ОСОБА_3, у неї стосунки з колишньою
невісткою погіршились, це призвело до
того, що вона почала не дозволяти її
онуці приходити та навідувати позивача
та заборонила взагалі спілкуватись з
нею.

В квітні 2012 року позивач звернулась до
суду з позовом про визнання такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

18 жовтня 2012 року Києво-Святошинський
районний суд Київської області ухвалив
заочне рішення, яким задовольнив
позовні вимоги. Не погоджуючись з даним
рішенням, ОСОБА_3 подала заяву про
перегляд заочного рішення, а потім
апеляційну скаргу на вказане заочне
рішення.

12 вересня 2013 року Апеляційний суд
Київської ухвалив нове рішення по
даній справі, а саме визнав ОСОБА_3
такою, що втратила право користування,
а за малолітньою ОСОБА_2 залишили право
користування жилим приміщенням.

Про існування рішення Апеляційної
інстанції ОСОБА_1 стало відомо 22
листопада 2013 року за таких обставин - до
позивача в телефонному режимі
звернувся паспортист паспортного
відділу м. Вишневого для того, щоб вона
з'явилась в паспортний стіл зі своєю
будинковою книгою. По приїзду до
паспортного відділу позивачу стало
відомо про дане рішення Апеляційного
суду. Цей факт підтверджується
відміткою в будинковій книзі
паспортного столу м. Вишневого.

Тобто, ОСОБА_3 заперечувала проти
позовних вимог щодо визнання їх з
дочкою такими, що втратили право
користування моїм жилим приміщенням.
На даний час Відповідач по справі
являється користувачем та наймачем
жилим приміщенням позивача, проте її
мати жодного разу не оплатила за
комунальні послуги з 2001 року, тобто не
бажає зняти дочку з реєстраційного
обліку та не бажає оплачувати частину
наданих комунальних послуг.

Являючись пенсіонером позивачу
складено сплачувати всі комунальні
послуги, в неї не вистачає коштів, а
тому вона змушена звернутись до суду з
даним позовом.

З січня 2011 року по теперішній, позивач
витратила на оплату газу та
електроенергії 7 696,85 грн. Позивач
вважала, що відповідач зобов'язана
повернути сплачені нею кошти.

Відповідач повинна повернути позивачу
кошти, які вона витратила на сплату
комунальних послуг за газ - 5495,94 грн., за
електроенергію - 1729,40 грн., що загалом
становить - 7 225,34 грн. Крім цього позивач
вважала, що відповідач повинна
сплатити їй пеню в сумі 2 387,79 грн.

Тому позивач просила стягнути з ОСОБА_2,
законний представник якої - ОСОБА_3,
борг в сумі 9 613,13 грн., та судовий збір в
сумі.

В судовому засіданні позивач та її
представник позовні вимоги підтримали
та просили позов задоволити.

Представник відповідача проти
задоволення позову заперечував.

Представник Органу опіки та піклування
Києво-Святошинської РДА Київської
області направив до суду заяву про
розгляд справи у його відсутності.

Суд, заслухавши пояснення осіб які
брали участь у розгляді справи,
перевіривши матеріали справи, та
зібранні в ній докази, знаходить, що
позов не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні,
будинок за адресою АДРЕСА_2, належить на
праві власності ОСОБА_1 на праві
власності, що підтверджується
договором дарування від 22.11.1994 року.

Згідно домової книги, в даному будинку
окрім позивача, зареєстрована також
неповнолітня ОСОБА_2, законним
представником якої виступає ОСОБА_3.

Заочним рішенням Києво-Святошинського
районного суд Київської області від 18
жовтня 2012 року визнано ОСОБА_3 з
неповнолітньою ОСОБА_2 такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням в буд. АДРЕСА_2.

Рішенням Апеляційного суду Київської
області від 12.09.2013 року ухвалено нове
рішення, яким визнано ОСОБА_3 такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням в буд. АДРЕСА_2. В решті
позову відмовлено.

Згідно з ч. З ст. 64 Житлового кодексу
особи, які перестали бути членами сім'ї
наймача (наприклад, у зв'язку з
розірванням шлюбу між наймачем та його
дружиною), але продовжують проживати в
одному з ним жилому приміщенні, мають
такі самі права та обов'язки, як наймач
і члени його сім'ї.

Відповідно до ст. 162 ЖК УКРСР наймач
зобов'язаний своєчасно вносити
квартирну плату і плату за комунальні
послуги.

Так, позивач просячи стягнути з
відповідача кошти за сплачені
комунальні послуги , посилалась на
відповідні квитанції про сплату
платежів. Однак як вбачається з копії
квитанції про сплату коштів за
електроенергію та за газопостачання,
вбачається що ОСОБА_1 здійснювала
оплату даних послуг по будинку за
адресою: АДРЕСА_3; АДРЕСА_4; АДРЕСА_1.

Доказів того, що дані квитанції
підтверджують надання сплату
позивачем послуг по будинку, в якому
вона зареєстрована за адресою АДРЕСА_1,
позивачем не надано.

Стаття 60 ЦПК України визначає що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Таким чином, розглянувши справу в межах
заявлених позовних вимог, дослідивши
всебічно, повно, безпосередньо та
об'єктивно наявні у справі докази,
оцінив їх належність, допустимість,
достовірність, достатність і взаємний
зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі
обставини справи, на які сторони
посилалися як на підставу своїх вимог і
заперечень, з урахуванням того, що
відповідно до ст.1 ЦПК України
завданням цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених або оспорюваних прав, свобод
чи інтересів фізичної особи, суд дійшов
висновку, про необхідність відмови у
задоволенні позовних вимог що
стягнення заборгованості за сплачені
комунальні послуги, та в похідних вимог
щодо стягнення пені.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України,
ст. 64, 162 ЖК УРСР та керуючись ст.ст. 3, 10,
60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, в
інтересах якої виступає ОСОБА_3, третя
особа: Орган опіки та піклування
Києво-Святошинської РДА Київської
області про стягнення боргу -
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Київської області через
Києво-Святошинський районний суд
Київської області протягом десяти з
дня його проголошення.

Суддя
Т.В. Дубас