АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6453/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Говоруха В. О. Доповідач - Городнича
В.С. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2014 року
м. Дніпропетровськ

року Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого -
Городничої В.С.,

суддів - Варенко
О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Косенко
І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргуОСОБА_3 на рішення
Петриківського районного суду
Дніпропетровської області від 27 травня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до
Хутірської сільської ради
Петриківського району
Дніпропетровської області, третя
особа, яка не заявляє самостійних
вимог: Дніпродзержинська об'єднана
державна податкова інспекція
головного управління Міністрества
доходів і зборів України у
Дніпропетровській областіпро визнання
права власності на майно, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідача,
посилаючись на те, що 1980 році вона зі
своїм покійним чоловіком ОСОБА_4 в м.
П'ятихатки Дніпропетровської області
на підприємстві за власні кошти
придбали металевий швелер (50x30)
загальною довжиною 15 метрів та були
поставлені для переїзду транспортних
засобів через дренажний канал. В 1996
році позивач отримав довідку в
підприємстві, на якому купувалися
зазначені швелери, щодо придбання саме
позивачем зазначеного майна. 08.10.2013
року вона отримала довідку в
Хутірській сільській раді
Петриківського району
Дніпропетровської області за № 743 від
08.10.2013 року, в якій зазначено, що
металева конструкція на балансі
Хутірської сільської ради не
знаходиться і є власністю ОСОБА_3.27.10.2013
року забрала спірне майноз метою його
збереження. 25.03.2013 року на її адресу
надійшов лист № 6578/12/04-26-08 з
Петриківської ДПІ з вимогою про
надання позивачем документів, які
підтверджують право власності на
металеві конструкції (металеві
швелера).

Враховуючи зазначене, позивач просив
суд визнати за нею право власності на
два металеві швелери (50x30) загальною
довжиною 15 метрів.

РішеннямПетриківського районного суду
Дніпропетровської області від 27 травня
2014року у задоволенні позовних вимог
позивача відмовлено.

Не погодившись з рішенням
суду,позивачподав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати рішення суду та
постановити нове рішення, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення судузалишенню без змін з
наступних підстав.

Враховуючи показання свідків, судом
встановлено, що у 1980 році металевий
міст з двох швелерів будували ОСОБА_5 та
ОСОБА_4

З показань свідка ОСОБА_6 встановлено,
що в цьому році ОСОБА_3 брала в борг
гроші з метою купівлі матеріалів для
будівництва металевого мосту через р.
Чаплинка.

З показань свідка ОСОБА_7 встановлено,
що вона з моменту будівництва
металевого мосту через р. Чаплинка
користувалася ним та їй зі слів ОСОБА_8
відомо, що він особисто купував
металеві вироби для будівництва мосту
та привозив їх з підприємства, де
працював - з м. Дніпропетровська.

З показань свідка ОСОБА_9 встановлено,
що він особисто в 1980 році приймав
участь в будівництві зазначеного мосту
через р. Чаплинку та допомагав
розгортати шлак. Крім нього, в
будівництві мосту приймали участі і
інші особи. Йому відомо, зі слів інших
мешканців села, що будівництво мосту
організовував за власні кошти ОСОБА_8

З показань свідка ОСОБА_10 встановлено,
що йому відомо щодоспільної
домовленості між ОСОБА_8 та ОСОБА_4про
придбання в м. П'ятихатки
Дніпропетровської області металеві
швелери, але хто сплачував кошти йому
не відомо.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд
першої інстанції обґрунтовано не
прийняв показання свідків, як належний
доказ, оскільки свідкам достовірно та
безпосередньо не відомо, хто саме та за
які кошти придбав спірні металеві
швелера.

Суд також вірно не прийняв як належний
та допустимий доказ для встановлення
обставин, бухгалтерську довідку від 7
квітня 1996 року, оскільки вона виконана
не на фірмовому бланку підприємства,
яким видана, не містить жодних
реєстраційних документів, не містить
чіткого посилання на документ, на
підставі якого в ній викладені
обставини щодо придбання та відпуску
купленого товару. Отже, вказана довідка
не є платіжним документом та не може
свідчити про існування договору
купівлі-продажу. Крім того, вказана
довідка жодним чином не свідчить про
те, що в ній йдеться саме про спірні
металеві вироби.

Оскільки, представник установи, що
надала довідку № 743, від 8.10.2013 року -
сільський голова Хутірської сільської
ради Петриківського району
Дніпропетровської області, заперечує
достовірність даних вказаних в даній
довідці, суд прийшов до правильного
висновку щодо визнання вказаної
довідки як не допустимий доказ по даній
справі.

Крім того, суд вірно врахував пояснення
позивача в судовому засіданні, яка
пояснила, що спірні металеві швелери
вона придбала спільно з ОСОБА_8, що
спростовує її вимоги про визнання за
нею особистої власності на предмет
спору.

Згідно ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Враховуючи, що позивачем, відповідно до
принципу змагальності та обов'язку
доказування передбачених ст. 10 та 60 ЦПК
України, не надано до суду докази, що
свідчать про придбання нею за власні
кошти спірних металевих швелерів, тому
суд дійшов до законного та
обґрунтованого висновку про відмову у
задоволенні позовних вимог позивачки.

З'ясувавши в достатньо повному обсязі
права та обов'язки сторін, обставини по
справі, перевіривши доводи сторін та
давши їм правову оцінку, суд
постановив рішення, що відповідає
вимогам закону. Висновки суду
достатньообґрунтовані і
підтвердженінаявними в
матеріалахсправиписьмовимидоказами.

Апелянт в своїй скарзі посилається на
те, що суд першої інстанції не в повному
обсязі дав оцінку доказам по справі,
оскільки придбання спірного майна
підтверджується довідкою 1996 року, яка
вказує про факт придбання саме
позивачем металевих швелерів (50х30)
загальною довжиною 15 метрів.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» бухгалтерська
довідка як первинний документ повинна
містити такі реквізити: назва
документа - бухгалтерська довідка, дата
і місце складання; назва підприємства,
від імені якого складається довідка,
зміст, обсяги, одиниця вимірювання
господарської операції, посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції та
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дозволяють
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Однак, зазначена бухгалтерська довідка
колегія суддів не може вважати
належним доказом, оскільки складена
без зазначення вищевказаних
реквізитів. Таким чином, погоджуючись з
судом першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що вказана довідка не
є платіжним документом та не може
свідчити про існування договору
купівлі-продажу.

Крім того, безпідставними є посилання
апелянта щодо показань свідків, які
начебто підтвердили той факт, що дійсно
саме чоловік позивачки ОСОБА_4 разом із
сусідом ОСОБА_8 встановлювали металеві
швелери через дренажний канал.
Оскільки в матеріалах справи
знаходиться заява від 11.11.2013 року,
згідно якої мешканці села Хутірське
звернулися з колективною заявою на ім'я
сільського голови, де вказується, що
родина ОСОБА_3 ніякого відношення до
конструкції (швелерів) немає. Дана
заява розглядалась на засіданні
виконавчого комітету сільської ради.

Тому доводи апеляційної скарги є
безпідставними та необґрунтованими.
Крім того, зводяться до
переоцінкидоказів і незгоди з
висновками суду по їхоцінці та
особистоготлумаченняапелянтом норм
матеріального та процесуального права.

Порушеньматеріальногочипроцесуальног
о закону, які могли б призвести до
скасуваннярішення суду судом
апеляційноїінстанції не встановлено.

Вирішуючи спір між сторонами, суд
першої інстанції в достатньо повному
об'ємі з'ясував права та обов'язки
учасників спору, обставини справи,
перевірив доводи сторін та давши їм
належну правову оцінку, ухвалив
рішення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Петриківського районного суду
Дніпропетровської області від 27 травня
2014 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищогоспеціалізованого
суду України з розглядуцивільних і
кримінальних справ
протягомдвадцятиднів.

Судді: