Справа № 683/451/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

28 травня 2014 року
м.
Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд
Хмельницької області в складі:

головуючого-судді Цішковського
В.А.

при секретарі Сукманюк О.В.

з участю: позивача ОСОБА_1,

прокурора Баклана Г.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Старокостянтинів
справу за позовом ОСОБА_1, яка діє у
своїх інтересах та в інтересах
недієздатної сестри ОСОБА_2, до ОСОБА_3
та ОСОБА_4, яка діє у своїх інтересах та
в інтересах неповнолітньої дочки
ОСОБА_5, про витребування житлового
будинку із чужого незаконного
володіння, визнання втратившими право
користування житловим будинком,
виселення із житлового будинку,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2013 року ОСОБА_1, яка діє у
своїх інтересах та в інтересах
недієздатної сестри ОСОБА_2, звернулась
із позовом в суду до ОСОБА_3 про
витребування житлового будинку із
чужого незаконного володіння,
виселення із житлового будинку, а саме
витребувати 39/100 частини житлового
будинку по АДРЕСА_2 із незаконного
володіння ОСОБА_3 та виселити її та
членів її сім'ї із вказаного будинку.

В обґрунтування позову ОСОБА_1
вказує, що вона є власником 61/100 частини
будинку по АДРЕСА_2 а 39/100 частини, яку
вона згідно договору дарування від
04.07.1989 року подарувала своїй сестрі -
ОСОБА_2, яка є інвалідом І групи та
страждає на розумову відсталість з
дитинства. Згідно рішення
Старокостянтинівського районного суду
від 15.05.2006 року ОСОБА_2 визнано
недієздатною та рішенням від 18.04.2007
року ОСОБА_1 призначено опікуном над її
сестрою. Однак, 16.12.1998 року недієздатна
ОСОБА_6 подарувала 39/100 частини
вказаного будинку відповідачці ОСОБА_3
Оскільки недієздатна ОСОБА_2 не могла
усвідомлювати значення своїх дій в
момент укладання договору, то рішенням
від 07.04.2009 року Старокостянтинівського
районного суду договір визнано
недійсним. На даний час відповідачка
ОСОБА_3 так і продовжує проживати у
частині будинку, що належить
недієздатній ОСОБА_2, та створює
перешкоди у користуванні житлом,
постійно конфліктує з недієздатною, та
не реагує на постійні прохання
позивачки звільнити будинок. Оскільки
вирішити спір у позасудовому порядку
неможливо ОСОБА_1 звернулась до суду.

В подальшому позивачка збільшила
заявлені вимоги та просить витребувати
житловий будинок по АДРЕСА_3 в м.
Старокостянтинові з незаконного
володіння ОСОБА_3 ОСОБА_4, ОСОБА_5,
визнати їх такими, що втратили право
користування житловим будинком та
виселити відповідачів із вказаного
будинку. В обґрунтування вказала, що у
зазначеному будинку також
зареєстровані дочка відповідачки
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 із своєю
неповнолітньою дочкою ОСОБА_5, проте
вони там не проживають, оскільки у них є
у власності квартира по АДРЕСА_4 в м.
Старокостянтинові.

Ухвалою Старокостянтинівського
районного суду від 15.10.2013 року залучено
співвідповідачем ОСОБА_4, яка діє в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітньої дочки ОСОБА_5

В суді позивачка позов підтримала
та просить його задовольнити повністю.

В суді прокурор позов підтримав
та вказав, що оскільки відповідачі
чинять перешкоди у користуванні
будинком по АДРЕСА_3 в м.
Старокостянтинові, що належить
позивачці та недієздатній ОСОБА_2, а
тому вважає за можливе усунути
перешкоди у користуванні житлом шляхом
виселення відповідачів із будинку.

Відповідачка, яка у встановленому
порядку оповіщена про час і місце
судового засідання, до суду не
з'явилася. У відповідності до ст.224 ч.1
ЦПК України, суд вважає можливим
розглянути справу на підставі наявних
в ній даних та доказів - в порядку
заочного розгляду.

Заслухавши учасників процесу,
дослідивши надані докази, суд вважає,
що позов слід задовольнити частково з
наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка
ОСОБА_1 є власником 61/100 частини будинку
по АДРЕСА_2, а 39/100 частини вказаного
будинку належить ОСОБА_2. Вказаний
будинок в натурі між співвласниками не
поділений.

Встановлено, що згідно акта
амбулаторної судово-психіатричної
експертизи №28 від 30.03.2006 року, ОСОБА_2
страждає з дитинства на важку розумову
відсталість.

Також встановлено, що згідно
рішення Старокостянтинівського
районного суду від 15.05.2006 року ОСОБА_2
визнано недієздатною та рішенням від
18.04.2007 року ОСОБА_1 призначено опікуном
над її сестрою.

Крім того, встановлено, що 16.12.1998
року недієздатна ОСОБА_6 подарувала 39/100
частини вказаного будинку
відповідачці ОСОБА_3., оскільки, на
момент укладання договору ОСОБА_2 не
усвідомлювала значення своїх дій, то
рішенням від 07.04.2009 року
Старокостянтинівського районного суду
договір визнано недійсним.

Згідно рішення виконавчого
комітету Старокостянтинівської
міської ради від 21.01.2013 року № 12 п.3,
житловому будинку, який належить
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 присвоєно адресу
АДРЕСА_3 взамін адреси АДРЕСА_2 та
АДРЕСА_5

Також, згідно довідок
Старокостянтинівського районного
сектору управління державної
міграційної служби у Хмельницькій
області від 05.07.2013 року № 1318, від 08.02.2014
року № 31/333, за адресою АДРЕСА_3
зареєстровано місце проживання ОСОБА_3,
ОСОБА_4, та неповнолітньої ОСОБА_5

Крім того, встановлено, що
рішенням виконавчого комітету
Старокостянтинівської міської ради
від 08.02.2007 року №61, ОСОБА_7 та членам
його сім'ї ОСОБА_4 та ОСОБА_5 видано
ордер на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Вказані обставини
підтверджуються: копією договору
дарування від 04.07.1989 року; копією витягу
про державну реєстрацію права
власності від 10.02.2011 року за ОСОБА_2;
актом амбулаторної
судово-психіатричної експертизи №28
від 30.03.2006 року про хворобу ОСОБА_2;
рішенням Старокостянтинівського
районного суду від 18.04.2007 року про
призначення ОСОБА_1 опікуном над її
сестрою ОСОБА_2; рішенням
Старокостянтинівського районного суду
від 07.04.2009 року про визнання договору
дарування частини будинку ОСОБА_2 для
ОСОБА_3 недійсним; рішенням виконавчого
комітету Старокостянтинівської
міської ради від 21.01.2013 року № 12 п.3 про
впорядкування адресного господарства;
довідками Старокостянтинівського
районного сектору управління
державної міграційної служби у
Хмельницькій області від 05.07.2013 року №
1318, від 08.02.2014 року № 31/333 про реєстрацію
місця проживання ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5; рішенням виконавчого комітету
Старокостянтинівської міської ради
від 08.02.2007 року №61 про видачу ордера на
квартиру ОСОБА_7 та членам його сім'ї
ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 показали, що
частина житлового будинку по АДРЕСА_3 в
м. Старокостянтинові, належить ОСОБА_1,
а інша частина - ОСОБА_2 Відповідачка
ОСОБА_3 створює перешкоди позивачці та
недієздатній ОСОБА_2 у користуванні
частиною будинку. Також, свідки
вказали, що ОСОБА_4 та її неповнолітня
дочка ОСОБА_5 в будинку по АДРЕСА_3 в м.
Старокостянтинові не проживають. На
прохання ОСОБА_1 звільнити частину
займаного ОСОБА_3 будинку, відповідачка
не реагує та створює лише конфлікти як
з ОСОБА_1, так і з недієздатною ОСОБА_2

Згідно ч.1 ст. 383 ЦК України,
власник житлового будинку, квартири
має право

використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб і не має права
використовувати його для промислового
виробництва.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України
власник, який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

У відповідності до ст. 391 ЦК
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Також, згідно ч.3 ст. 116 ЖК України
осіб, які самоправно зайняли жиле
приміщення, виселяють без надання їм
іншого жилого приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК України
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Виселення
проводиться добровільно або в судовому
порядку.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 72 ЦК
України опікун зобов'язаний дбати
про збереження та використання майна
підопічного в його інтересах.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що відповідачка ОСОБА_3
створює перешкоди у користуванні та
розпорядженні майном, що належить
ОСОБА_1 та недієздатній ОСОБА_2,
інтереси якої представляє позивачка, а
тому, вважає за необхідне усунути
перешкоди у користуванні майном шляхом
виселення відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4
та її неповнолітньої дочки ОСОБА_5 з
будинку АДРЕСА_3 в м. Старокостянтинові
без надання іншого житлового
приміщення.

Оскільки виселення з житлового будинку
тягне за собою, як наслідок, втрату
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та її неповнолітньою
дочкою ОСОБА_5 права на користування
житловим будинком по АДРЕСА_3 в м.
Старокостянтинові Хмельницької
області, що належить позивачці ОСОБА_1
та ,недієздатній ОСОБА_2, а тому в
частині позовних вимог про визнання
відповідачів, такими, що втратили право
користуванням житлом, слід відмовити.

Крім того, судові витрати
розподіляються згідно ст.88 ЦПК України
та підлягають стягненню з ОСОБА_3,
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 по 57 грн. 35 коп.
судового збору з кожної.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК
України, ст.ст.72, 383, 386, 391 ЦК України,
ст.ст. 109, 116 ЖК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, яка діє у своїх інтересах
та в інтересах недієздатної сестри
ОСОБА_2, задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4 та її
неповнолітню дочку ОСОБА_5 з будинку
АДРЕСА_3 в м. Старокостянтинові без
надання іншого житлового приміщення.

Стягнути із ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_1 по 57 грн. 35 коп. судового збору з
кожної.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

На рішення через суд першої інстанції,
який його ухвалив, позивачкою може бути
подана апеляційна скарга протягом
десяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.
Лише у разі залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення заочне рішення може бути
оскаржене відповідачем в апеляційному
порядку.

Суддя