Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука
О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Дербенцевої Т.П.,

Колодійчука В.М.,
Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за договором
позики

за касаційною скаргою ОСОБА_3 в особі
представника на рішення апеляційного
суду Одеської області від 18 лютого
2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із указаним позовом, мотивуючи
вимоги тим, що 2 квітня 2012 року він
передав у позику відповідачеві 210 000 грн
на строк до 1 травня 2012 року, що
підтверджується розпискою. За умовами
позики у випадку прострочення
повернення боргу позичальник
зобов'язується сплатити пеню у розмірі
20 % від суми заборгованості за кожен
день прострочення платежу.

Посилаючись на те, що боржником не
виконано грошове зобов'язання у
встановлений строк, ОСОБА_3 просив
стягнути із ОСОБА_4 210 000 грн
позики й 34 750, 68 грн пені.

Рішенням Роздільнянського районного
суду Одеської області від 26 квітня 2013
року позов задоволено. Стягнуто із
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 210 000
грн заборгованості за борговою
розпискою та 34 750, 68 грн пені.
Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 18 лютого 2014 року скасовано
рішення суду першої інстанції та
ухвалено нове рішення про відмову у
позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі
представника, посилаючись на порушення
апеляційним судом норм процесуального
права та неправильне застосування норм
матеріального права, просить скасувати
рішення апеляційного суду та залишити
в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши
матеріали справи, перевіривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

За ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма
підлягає застосуванню до цих
правовідносин; чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити; як
розподілити між сторонами судові
витрати; чи є підстави допустити
негайне виконання судового рішення;
чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

З метою правильного застосування ст.
ст. 1046, 1047 ЦК України суд повинен
встановити наявність між позивачем і
відповідачем правовідносин за
договором позики, виходячи з дійсного
змісту та достовірності документа, на
підставі якого доказується факт
укладення договору позики і його умов
(правові висновки Верховного Суду
України, викладені у постановах від 2
липня 2014 року № 79цс14 та від 18 вересня 2013
року № 63цс13).

За своєю суттю розписка про отримання у
борг грошових коштів є документом, який
видається боржником кредитору за
договором позики, підтверджуючи як
його укладення, так і умови договору, а
також засвідчуючи отримання боржником
від кредитора певної грошової суми або
речей.

Отже, письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику.

На підтвердження виникнення указаних
правовідносин із ОСОБА_4 позивач надав
оригінал розписки № 1 від 2 квітня 2012
року (а. с. 21), за змістом якої ОСОБА_4 дає
цю розписку ОСОБА_3 у тому, що отримала
від нього грошові кошти у розмірі 210 000
грн, які зобов'язана повернути до 1
травня 2012 року. У випадку прострочення
повернення боргу в указаний строк
зобов'язана сплатити 20 % річних від суми
заборгованості за кожен день
прострочення платежу.

Факт отримання грошових коштів за
розпискою № 1 від 2 квітня 2012 року
ОСОБА_4 заперечувала, посилаючись на те,
що відомості про особу позикодавця та
позичальника у розписці, час її
складення та строк виконання
зобов'язання виконано нею власноруч,
але під психологічним тиском осіб, які
повідомили про недостачу майна у
товаристві з обмеженою
відповідальністю «Нова пошта» (далі -
ТОВ «Нова пошта»), у якому працював її
син від її імені за договором. Суму
позики вписано іншою особою у зв'язку
із відсутністю даних щодо конкретного
розміру недостачі
товарно-матеріальних цінностей у ТОВ
«Нова пошта».

ОСОБА_3 зазначав, що дані про предмет
позики (розмір грошової суми) внесено
ним, але ОСОБА_4 ознайомилася із умовами
договору позики та своїм підписом на
розписці засвідчила факт отримання
грошей у вказаному розмірі.

Із матеріалів справи також вбачається,
що за агентським договором № 90 від 13
вересня 2011 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_4 на підставі
свідоцтва серії НОМЕР_1 (агент)
зобов'язалася здійснювати
представництво ТОВ «Нова пошта»
(принципала) перед його замовниками
(юридичними, фізичними
особами-підприємцями) щодо доставки
вантажів/пошти (а. с. 111-117).

Актом інвентаризації
товарно-матеріальних цінностей від 3
квітня 2012 року було виявлено
факт недостачі майна у ТОВ «Нова пошта»
на суму 210 208 грн, завданої внаслідок
скоєння ФОП ОСОБА_4 систематичних
крадіжок грошових коштів, які вона
отримувала від клієнтів за перевезення
вантажів та пошти згідно повноважень
за агентським договором від 13 вересня
2011 року (а. с. 105-110).

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
договором позики, апеляційний суд
зазначав, що заперечення ОСОБА_4 про
фактичне отримання коштів у власність
на умовах строковості та повернення,
визнання сторонами факту написання
суми коштів не відповідачем поряд із
власноручним заповненням інших граф
розписки, збіг часу написання розписки
2 квітня 2012 року із моментом виявлення
нестачі майна ТОВ «Нова пошта»,
зміст претензій матеріального
характеру за актом інвентаризації
товарно-матеріальних цінностей, які
майже збігаються із сумою боргу за
розпискою, видача розписки під час дії
агентського договору, пояснення обох
сторін щодо обставин написання
розписки та підтвердження
представником позивача того, що ОСОБА_3
на час виникнення боргових зобов'язань
був працівником ТОВ «Нова пошта», у їх
сукупності не дають підстав вважати
встановленим факт видачі розписки саме
на посвідчення отримання боржником від
кредитора певної грошової суми на
умовах позики.

Разом з тим, апеляційний суд не звернув
уваги на ті обставини, що послуги
агента за договором № 90 від 13 вересня
2011 року ОСОБА_4 надавала ТОВ «Нова
пошта» як підприємець, а розписка
видана фізичною особою-позичальником -
ОСОБА_4 фізичній особі-кредитору -
ОСОБА_3

Відомостей про те, що ОСОБА_4 зверталася
до правоохоронних органів із заявою на
неправомірні дії щодо неї, які
полягають у застосуванні психічного
тиску при написанні розписки, у
матеріалах справи немає.

З підстав вчинення під впливом
насильства чи безгрошовості договір
позики недійсним не визнавався.

ОСОБА_4 зверталася до апеляційного суду
із заявою про зупинення провадження у
справі до розгляду по суті справи за її
позовом про визнання договору позики
недійсним, яка призначена до судового
розгляду у суді першої інстанції.

Апеляційний суд відхилив указане
клопотання без наведення мотивів
такого рішення.

Разом з тим, з'ясування справжньої
правової природи розписки № 1 від
2 квітня 2012 року є передумовою
встановлення наявності або
відсутності у позивача права вимагати
від позичальника виконання боргового
зобов'язання.

Крім того, суд не встановив, яку посаду
обіймав у ТОВ «Нова пошта» ОСОБА_3 та у
якому підпорядкуванні (підзвітності)
від нього знаходилася ОСОБА_4, що має
значення для з'ясування тих обставин,
чи були у неї реальні підстави
побоюватися здійснення погроз, та чому
розписка видана саме на ім'я позивача.

Як вбачається із матеріалів справи,
постановою прокурора Роздільнянського
району Одеської області від 6 червня 2012
року матеріали із перевірки заяви
директора ТОВ «Нова пошта» за фактом
привласнення грошових коштів
товариства у розмірі 210 208 грн у період
часу із 1 січня 2012 року по 27 квітня 2012
року відповідно до укладеного із
ОСОБА_4 агентського договору
направлено для організації додаткової
перевірки (а. с. 118).

Обставини щодо подальшого розгляду
указаної заяви, що пов'язано із
предметом доказування у справі, яка
розглядається, з огляду на положення
ч. 4 ст. 61 ЦПК України
апеляційний суд не дослідив.

Враховуючи те, що внаслідок порушення
апеляційним судом норм процесуального
права (ст. ст. 10, 60, 212, 214, 303, 316 ЦПК
України) не встановлені фактичні
обставини справи, рішення апеляційного
суду необхідно скасувати відповідно до
ст. 338 ЦПК України, а справу передати на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 в особі
представника задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 18 лютого 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В.С. Висоцька

Т.П. Дербенцева

В.М. Колодійчук

І.М. Фаловська