Ухвала

іменем україни

31 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Хопти С.Ф., Лесько А.О.,
Луспеника Д.Д.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, обласного
комунального підприємства
«Дніпродзержинське бюро технічної
інвентаризації», треті особи: Перша
Дніпродзержинська державна
нотаріальна контора, приватний
нотаріус Дніпродзержинського міського
нотаріального округу ОСОБА_8, приватний
нотаріус Дніпродзержинського міського
нотаріального округу ОСОБА_9, про
визнання недійсними договорів
купівлі-продажу квартири, витребування
та повернення у власність 1/2 частини
квартири, усунення перешкод у
користуванні квартирою та вселення,
зобов'язання скасувати реєстрацію
договорів купівлі-продажу квартири та
здійснити реєстрацію права власності
на 1/2 частину квартири, відшкодування
моральної шкоди за касаційною скаргою
ОСОБА_7, поданою представником - ОСОБА_10,
на рішення Баглійського районного суду
м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 4 жовтня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 16 червня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що з 26 листопада 1994 року по 12 квітня
2008 року вона перебувала з ОСОБА_5 у
зареєстрованому шлюбі. Рішенням
Баглійського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 18 березня 2011 року визнано
недійсним договір дарування квартири
АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_5 та
ОСОБА_11, за нею було визнано право
власності на 1/2 частину
цієї квартири, яка була спільною
сумісною власністю подружжя, та
вселено її разом з неповнолітньої
дочкою ОСОБА_12 у спірну квартиру.
Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 19 січня
2012 року було змінено резолютивну
частині рішення суду від 18 березня 2011
року шляхом її доповнення та визнано
право власності на 1/2 частину спірної
квартири за ОСОБА_5 Вказані судові
рішення набрали законної сили, проте
відповідач відмовився їх виконувати і
22 червня 2012 року її разом з донькою було
примусово вселено у спірну квартиру.
Однак через перешкоди відповідача вона
не змогла зареєструвати за собою право
власності на 1/2 частину спірної
квартири, а згодом їй стало відомо,
відповідач без її згоди продав 31 липня
2012 року спірну квартиру ОСОБА_6, який 1
серпня 2012 року продав квартиру ОСОБА_7,
який проживає у ній на даний час.
Вважала, що ОСОБА_5 навмисно здійснив
продаж спірної квартири з метою
позбавлення її права на Ѕ частину
квартири, чим завдав їй моральну шкоду,
оскільки порушив її право, а також
неповнолітньої дитини на житло.

З урахуванням викладеного позивачка
просила визнати договір
купівлі-продажу спірної квартири
недійсним, вселити її та доньку до
квартири, зобов'язати реєстратора
зареєструвати за нею право власності
на 1/2 частину квартири та стягнути з
ОСОБА_5 на її користь моральну шкоду у
розмірі 55 тис. грн. Також просила
витребувати квартиру у ОСОБА_7, яка
вибула з її володіння поза її волею.

Рішенням Баглійського районного суду
м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 4 жовтня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 16 червня 2014 року, позов

ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано
частково недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 31
липня 2012 року, укладений між ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, посвідчений приватним
нотаріусом Дніпродзержинського
міського нотаріального округу ОСОБА_9
та зареєстрований за № 638. Витребувано

Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 у

м. Дніпродзержинську
Дніпропетровської області у ОСОБА_7,
визнавши право власності на 1/2 частину
зазначеної квартири за ОСОБА_4 Вселено

ОСОБА_4 до цієї квартири. Визнання права
власності на 12 частину квартири за
ОСОБА_4 є підставою для реєстрації за
нею права власності Державною
реєстраційною службою
Дніпродзержинського міського
управління юстиції. Стягнуто з ОСОБА_5
на користь ОСОБА_4 10 тис. грн на
відшкодування моральної шкоди. У
задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 в особі
представника - ОСОБА_10, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права й порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції в межах
касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалені з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Розглянувши касаційну скаргу в межах
її доводів, колегія суддів приходить до
висновку про те, що визнаючи в 1/2
частині недійсним договору
купівлі-продажу від 31 липня 2012 року
спірної квартири та витребувати це
майно у останнього добросовісного
покупця, ОСОБА_7, суди на підставі
доказів, поданих сторонами, які
належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК
України), дійшли до правильного
висновку про те, що ОСОБА_5 без згоди
іншого співвласника (майно подружжя),
ОСОБА_4, продав квартиру ОСОБА_6, який 1
серпня 2012 року (на наступний день)
продав її ОСОБА_7 Отже, наявні підстави,
передбачені ст. ст. 203, 215 ЦК України, для
визнання частково договору
купівлі-продажу недійсним. Крім того, у
силу ст. ст. 330, 388 ЦК України суди
витребували належну ОСОБА_4 частку
квартири, оскільки вона вибула з її
володіння поза її волею.

Інші сторони у справі, у тому числі
ОСОБА_5, судові рішення не оскаржили.

Оскільки з матеріалів справи та змісту
касаційної скарги не вбачається
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7, подану
представником - ОСОБА_10, відхилити.

Рішення Баглійського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 4 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 16 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
С.Ф. Хопта

А.О. Лесько

Д.Д. Луспеник