Справа №487/549/14-ц 23.06.2014 23.06.2014 23.06.2014
Провадження №22-ц/784/1658/14 Головуючий по 1
інстанції: Корнешової Т.В.
Суддя-доповідач
апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2014 року
м.
Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючою - Буренкової К.О.,

суддів - Галущенка О.І., Крамаренко Т.В.,

із секретарем - Богуславською О.М.,

за участю: представника відповідача -
Сиресіна О.О., розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою
відповідальністю «Стивідорна компанія
Нікмет-Термінал»

на рішення Заводського районного суду
м. Миколаєва від 16 квітня 2014 року

за позовом

ОСОБА_3

до

Товариства з обмеженою
відповідальністю «Стивідорна компанія
Нікмет-Термінал»

(надалі - ТОВ «Стивідорна компанія
Нікмет-Термінал»)

за участю третьої особи - Управління
пенсійного фонду України в Заводському
районі міста Миколаєва

про

зміну дати та формулювання причини
звільнення, стягнення середнього
заробітку за час затримки видачі
трудової книжки, виплату вихідної
допомоги, відшкодування моральної
шкоди та зобов'язання вчинити певні
дії,

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся з
позовом до ТОВ «Стивідорна компанія
«Нікмет-Термінал», який в подальшому
уточнив про зміну дати та формулювання
причини звільнення, стягнення
середнього заробітку за час затримки
видачі трудової книжки, виплату
вихідної допомоги, відшкодування
моральної шкоди та зобов'язання
вчинити певні дії.

Позивач зазначав, що рішенням
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 2 лютого 2011 року,
відносини між ним та відповідачем у
період з 22 лютого 2009 року по 31 травня 2010
року були визнанні трудовими. 12 квітня
2010 року під час виконання трудових
обов'язків з ним стався випадок
пов'язаний з виробництвом, внаслідок
чого ним було отримано травму у зв'язку
з чим він перебував на лікуванні. 14
жовтня 2010 року йому встановлено
інвалідність третьої групи, а з 3
листопада 2011 року інвалідність другої
групи у зв'язку з трудовим каліцтвом. 8
лютого 2013 року відповідачем незаконно
було видано наказ про його звільнення з
31 травня 2010 року по закінченню строку
трудового договору за п.2 ст. 36 КЗпП
України, а не за п.2 ст. 40 КЗпП України у
зв'язку зі станом здоров'я, який
перешкоджає виконанню даної роботи.
Крім того, в порушення вимог ст. 47 КЗпП
України відповідачем йому було видано
трудову книжку лише 25 вересня 2013 року.

Посилаючись на викладене та на те, що
неправомірними діями відповідача
завдано моральну шкоду, позивач просив
суд змінити дату і формулювання
причини його звільнення, зобов'язати
відповідача видати наказ та внести
відповідні записи до трудової книжки
про звільнення з 25 вересня 2013 року за
п. 2 ст. 40 КЗпП України, нарахувати та
виплатити середньомісячний заробіток
за час затримки видачі трудової книжки
з 2 січня 2013 року по 25 вересня 2013 року у
розмірі 10 403,34 грн., вихідну допомогу у
розмірі 1183,13 грн., в рахунок
відшкодування моральної шкоди
стягнути з відповідача 10 000 грн. та
зобов'язати ТОВ «Стивідорна компанія
Нікмет-Термінал» надати до
територіального органу управління
Пенсійного фонду України уточнюючий
звіт щодо визначення виплат за період
з 22 лютого 2009 року по 25 вересня 2013 року.

Ухвалою Заводського районного суду м.
Миколаєва від 21 березня 2014 року до
участі у справі в якості третьої особи
залучено - Управління пенсійного фонду
України в Заводському районі м.
Миколаєва.

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 16 квітня 2014 року позов
ОСОБА_3 задоволено частково.
Постановлено:

- змінити дату звільнення ОСОБА_3 -
докера-механізатора з роботи у ТОВ
«Стивідорна компанія Нікмет-Трмінал» з
31 травня 2010 року на 8 лютого 2013 року;

- змінити формулювання причини
звільнення з п.2 ст. 36 КЗпП України на п.5
ст. 40 КЗпП України у зв'язку з трудовим
каліцтвом;

- зобов'язати ТОВ «Стивідорна компанія
Нікмет-Термінал» видати наказ про
зміну дати і формулювання причини
звільнення ОСОБА_3 відповідно до
рішення суду та внести ці записи до
трудової книжки;

- стягнути за час вимушеного прогулу з 3
січня 2013 року по 8 лютого 2013 року з ТОВ
«Стивідорна компанія Нікмет-Термінал»
на користь ОСОБА_3 1183,13 грн. середнього
заробітку та 2000 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні вимог про стягнення
середнього заробітку за час затримки
видачі трудової книжки, виплату
вихідної допомоги та покладення
обов'язку на ТОВ «Стивідорна компанія
«Нікмет-Термінал» надати до
територіального органу управління
Пенсійного фонду України уточнюючий
звіт щодо визначення виплат за період
з 22 лютого 2009 року по 25 вересня 2013 року
відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ТОВ «Стивідорна
компанія Нікмет-термінал», посилаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права судом першої
інстанції, оскільки рішенням суду, яке
набрало законної сили було
встановлено, що між сторонами існував
строковий трудовий договір, а також на
те, що суд першої інстанції під час
розгляду справи вийшов за межі
позовних вимог, просило рішення суду
скасувати та ухвалити нове, яким в
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

В запереченнях на апеляційну скаргу,
позивач просив рішення суду залишити
без змін, а апеляційну скаргу
відхилити.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 в частині
зміни дати звільнення та формулювання
причин звільнення, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, суд виходив з того, що трудові
відносини, які склалися між сторонами
є такими, що укладені на невизначений
строк, оскільки письмові договори
підряду між сторонами, на підставі яких
позивач виконував роботу, в подальшому
були визнанні недійсними в судовому
порядку, а наказ про прийняття на
роботу позивача було видано на
невизначений строк. Вважаючи
порушеними трудові права позивача, суд
дійшов до висновку про наявність
підстав для відшкодування моральної
шкоди.

Проте, з таким висновком суду
погодитися не можна.

Згідно ст. 39-1 КЗпП України, якщо після
закінчення строку договору (пункти 2 і 3
статті 23) трудові відносини фактично
тривають і жодна із сторін не вимагає
їх припинення, дія цього договору
вважається продовженою на
невизначений строк. Трудові договори,
що були переукладені один чи декілька
разів, за винятком випадків,
передбачених частиною другою статті 23,
вважаються такими, що укладені на
невизначений строк.

Відповідно до ч.3 ст. 235 КЗпП України, у
разі визнання формулювання причини
звільнення неправильним або таким, що
не відповідає чинному законодавству, у
випадках, коли це не тягне за собою
поновлення працівника на роботі, орган,
який розглядає трудовий спір,
зобов'язаний змінити формулювання і
вказати в рішенні причину звільнення у
точній відповідності з формулюванням
чинного законодавства та з посиланням
на відповідну статтю (пункт) закону.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 2 лютого 2011 року, яке
залишено без змін ухвалою апеляційного
суду Миколаївської області від 20 липня
2011 року, позов ОСОБА_3 до ТОВ
«Стивідорна компанія Нікмет-Термінал»
про встановлення факту укладання
безстрокового трудового договору
задоволено частково. Встановлено факт,
що ОСОБА_3 знаходився у трудових
відносинах з ТОВ «Стивідорна компанія
Нікмет-Термінал», працюючи докером
-механізатором з 22 лютого 2009 року по 31
травня 2010 року (а.с.5-6).

Матеріали справи також свідчать, що 12
квітня 2010 року під час виконання
трудових обов'язків ОСОБА_3 отримано
травму. Згідно актів про нещасний
випадок за формами Н-1 та Н-5, складених 1
червня 2011 року за наслідками
розслідування нещасного випадку, що
стався 12 квітня 2010 року з ОСОБА_3, цей
випадок є пов'язаним з виробництвом. В
подальшому за наслідками травми
ОСОБА_3 визнано інвалідом третьої
групи, а з 3 листопада 2011 року інвалідом
2 групи у зв'язку з трудовим каліцтвом
(а.с. 52-61).

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 13 березня 2012 року
зобов'язано ТОВ «Стивідорна компанія
«Нікмет-Термінал» видати накази про
прийом та звільнення ОСОБА_3 на роботі в
період з 22 лютого 2009 року по 31 травня 2010
року на посаді докера-механізатора, з
видачею трудової книжки на його ім'я та
внесенням до трудової книжки записів
про роботу в період з 22 лютого 2009 року
по 31 травня 2010 року на посаді
докера-механізатора. В задоволенні
вимог про поновлення на роботі
відмовлено. Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 30 січня 2013
року в цій частині рішення суду першої
інстанції залишено без змін (а.с.27-31).

Отже, вказаним рішенням суду першої
інстанції встановлено, що між
сторонами було укладено строковий
трудовий договір.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Згідно ч.2 ст. 235 КЗпП України при
винесенні рішення про поновлення на
роботі орган, який розглядає трудовий
спір, одночасно приймає рішення про
виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.

За положеннями ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Із змісту позовної заяви вбачається,
що позивач просив змінити
формулювання причину звільнення з п.2
ст. 36 КЗпП України на п.2 ст. 40 КЗпП
України, а також відсутні вимоги про
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

В супереч вимогам ст. 11 ЦПК України суд
вийшов за межі повних вимог і змінив
формулювання причину звільнення на п. 5
ст. 40 КЗпП України та стягнув середній
заробіток за час вимушеного прогулу за
період з 3 січня 2013 року по 8 лютого 2013
року. Тому рішення суду в цій частині
підлягає скасуванню.

Наполягаючи на задоволенні вимог про
зміну дати звільнення, позивач
посилався на те, що строковий договір
не закінчився 31 травня 2010 року, а
продовжував свою дію.

Судами встановлено, що між сторонами
існував строковий трудовий договір і
лише на підставі рішення Заводського
районного суду м. Миколаєва від 13
березня 2012 року, яким було зобов'язано
відповідача видати накази про
прийняття позивача на роботу та його
звільнення з 22 лютого 2009 року по 31
травня 2010 року, яке набрало законної
сили 31 січня 2013 року, ТОВ «Стивідорна
компанія «Нікмет-Термінал» 8 лютого 2013
року було видано наказ №22 «Про
звільнення з роботи ОСОБА_3 з 31 травня
2010 року згідно п.2 ст. 36 КЗпП України»,
тобто з дати закінчення дії строкового
трудового договору (а.с.32-33).

Таким чином, підстави для зміни дати
звільнення ОСОБА_3 з роботи з 8 лютого 2013
року та покладення обов'язку на ТОВ
«Стивідорна компанія Нікмет-Термінал»
видати наказ про зміну дати і
формулювання причини звільнення
ОСОБА_3 відповідно до рішення суду та
внести ці записи до трудової книжки
відсутні.

Що стосується визнання в подальшому
недійсними договорів підряду № 18 від
22.02.2009р., №43 від 02.03.2009р., №63 від 01.04.2009р.,
№ 147 від 01.10. 2009 року та №165 від 01.01.2010р.,
на які посилався суд першої інстанції,
як на підставу задоволення позову, то
це не тягне за собою зміну обставин,
які встановлені рішенням Заводського
районного суду м. Миколаєва від 2 лютого
2011 року, яке набрало законної сили.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Враховуючи те, що в задоволені
позовних вимог ОСОБА_3 про відновленні
порушених трудових прав відмовлено, то
відсутні підстави і для стягнення
морального шкоди.

Ухвалюючи рішення в частині
задоволення позову суд першої
інстанції не з'ясував обставини справи
у зв'язку з чим висновки суду не
відповідають обставинам справи і
вимогам трудового законодавства, що
відповідно до п.п. 1,3,4 ст. 309 ЦПК України
є підставою для скасування та
ухвалення нового рішення, яким у
задоволенні вимог про зміну дати та
формулювання причин звільнення,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, відшкодування
моральної шкоди слід відмовити.

Оскільки рішення суду першої інстанції
підлягає скасуванню, то відповідно до
ч.5 ст.88 ЦПК України судовий збір з
відповідача на користь держави
стягненню не підлягає.

Рішення суду в частині відмови у
задоволенні вимог про стягнення
середнього заробітку за час затримки
видачі трудової книжки не
оскаржувалося та не було предметом
апеляційного розгляду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Стивідорна компанія Нікмет-Термінал»
- задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м.
Миколаєва від 14 квітня 2014 року в
частині задоволення вимог про зміну
дати звільнення та формулювання
причини звільнення, покладення
обов'язку на ТОВ «Стивідорна компанія
Нікмет-Термінал» видати наказ про
зміну дати і формулювання причини
звільнення ОСОБА_3 відповідно до
рішення суду та внести ці записи до
трудової книжки, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
відшкодування моральної шкоди,
стягнення судових витрат скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Стивідорна
компанія Нікмет-Термінал» про зміну
дати звільнення та причини
формулювання звільнення, покладення
обов'язку на ТОВ «Стивідорна компанія
Нікмет-Термінал» видати наказ про
зміну дати і формулювання причини
звільнення ОСОБА_3 відповідно до
рішення суду та внести ці записи до
трудової книжки, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
відшкодування моральної шкоди -
відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів з цього часу може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуюча:

Судді: