АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 1915/2900/2012Головуючий у 1-й
інстанції Вийванко О.М. Провадження №
22-ц/789/737/14 Доповідач - Гурзель
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2014 р. колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Гурзеля І.В.

суддів - Фащевська Н. Є., Ходоровський
М. В.,

при секретарі - Парандюк Ю.Б.

з участю сторін - апелянта ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 02 березня 2012
року по справі за позовом ОСОБА_3 до
приватного підприємства
"Тернопільська фірма "Будівельник" про
визнання майнового права,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_3 звернулася в суд із
позовом до відповідача ПП
«Тернопільська фірма «Будівельник»
про визнання майнового права,
посилаючись на те, що 31.10.2011 р. та 14.11.2011
р. між нею та відповідачем укладено
договори про участь у пайовому
будівництві на 68,23 кв. м. двох кімнатної
квартири № 96, на дев'ятому поверсі,
проектною загальною площею 68,23 кв. м. та
на 66,00 кв. м. квартири № 70, проектною
загальною площею 66,00 кв. м., які
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. На
виконання умов договорів вона повністю
виконала свої зобов'язання, однак,
відповідач безпідставно, не здає
будинок в експлуатацію, чим порушує її
права як споживача.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 02 березня 2012
року позов задоволено. Визнано за
ОСОБА_3 майнові права на 68,23 кв. м
квартири № 96, проектною загальною
площею 68,23 кв. м. та на 66,00 кв. м квартири
№ 70, проектною загальною площею 66,00 кв.
м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в позові відмовити. Посилається на
те, що рішення ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, неповного з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи.

Заслухавши апелянта, який зіслався
на доводи апеляції, представників
позивача та відповідача, які просять
апеляційну скаргу відхилити,
дослідивши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених позовних вимог колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачка у повному обсязі виконала
свої зобов'язання за договорами,
повністю сплатила вартість квартири,
натомість відповідач взятих на себе
зобов'язань не виконав, у встановлені
договорами строки, будинок в
експлуатацію не здав, чим порушив
майнові права позивача. З таким
висновком слід погодитись, оскільки
він відповідає вимогам закону та
ґрунтується на матеріалах справи.

Судом встановлено, що 31.10.2011 р. та 14.11.2011
р. між ОСОБА_3 та ПП «Тернопільська
фірма «Будівельник» було укладено
договори про участь у пайовому
будівництві на 68,23 кв. м. двох кімнатної
квартири № 96, на дев'ятому поверсі,
проектною загальною площею 68,23 кв. м. та
на 66,00 кв. м. квартири № 70, проектною
загальною площею 66,00 кв. м., які
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

За умовами зазначених договорів,
відповідач зобов'язався планово
закінчити будівництво та здати будинок
в експлуатацію у 2011 році, позивач при
укладанні договорів зобов'язалася
внести грошові кошти, що становить 100%
оплати і є фіксованою до закінчення
будівництва.

Позивач у повному обсязі виконала свої
зобов'язання за договорами, відповідно
до п.2.1 зазначених договорів повністю
сплатила вартість квартир, що
становить 100% оплати і є фіксованою до
закінчення будівництва.

Відповідач порушив взяті на себе
зобов'язання, оскільки не завершив
будівництво вищевказаних квартир, не
здійснив дії по здачі в експлуатацію
зазначеного будинку та не передав у
власність позивачу дані квартири, чим
прострочив виконання взятих на себе
зобов'язань.

Відповідно до вимог ст.ст. 509, 525, 526, 629 ЦК
України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином, в
установлений строк відповідно до вимог
договору, не допускається одностороння
відмова від зобов'язання та
одностороння зміна умов договору, за
винятком випадків, передбачених
законом. Договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно ст. 1 ЦК України цивільним
законодавством регулюються особисті
немайнові та майнові відносини.
Майнові відносини виникають з приводу
матеріальних благ і мають
майново-вартісний характер. До цих благ
відносяться не лише речі, які можна
фізично сприймати, а й майнові права та
обов'язки, що передбачено ст. 190 ЦК
України.

Майнові права згідно ст.177 ЦК України є
об'єктом цивільних прав.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні» майновими правами, які можуть
оцінюватись, визнаються будь-які права,
пов'язані з майном, відмінні від права
власності, у тому числі право вимоги.

Стаття 15 ЦК України передбачає право
кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Таким чином, порушення, невизнання або
оспорювання суб'єктивного права є
підставою для звернення особи за
захистом свого права із застосуванням
відповідного способу захисту. В даному
випадку право позивача не визнається
та оспорюється іншими особами .

Доводи апелянта про те, що визнання за
ОСОБА_3 майнового права на 68,23 кв. м
квартири № 96, за адресою: АДРЕСА_1
порушує його права та охоронювані
законом інтереси, оскільки між ОСОБА_1
та ПП «Тернопільська фірма
«Будівельник» було укладено 05
листопада 2007 р. договір про участь у
пайовому будівництві тієї ж квартири є
невірними з огляду на наступне.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 29 квітня 2014
року, яке залишено без змін ухвалою
апеляційного суду Тернопільської
області від 24 червня 2014 року
відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1
до ПП «Тернопільська фірма
«Будівельник» про визнання майнового
права на квартиру АДРЕСА_1. Відмовляючи
в задоволенні позову суд першої та
апеляційної інстанції виходили з того,
що згідно договору ПП «Тернопільська
фірма «Будівельник» приймає ОСОБА_1 у
пайове будівництво на двокімнатну
квартиру №96, проектною загальною
площею 68,23 кв.м. на 9 поверсі житлового
будинку по АДРЕСА_1, і що позивачем не
надано доказів внесення змін до
договору пайового будівництва житла
відносно адреси будинку.

Доводи апелянта про те, що він фактично
проживає в зазначеній квартирі з 2009
року не є доказом законності його
вселення, оскільки на даний час будинок
не був зданий в експлуатацію.
Апелянтом не представлено ордер чи
рішення компетентного органу на право
зайняття зазначеної квартири.

Посилання апелянта на занижену на його
думку вартість квартири, яка вказана в
договорі ОСОБА_3 також не є підставою
для відмови ОСОБА_3 у визнанні її
майнових прав, оскільки в даному
випадку колегія виходить з вимог ст.204
ЦК України про правомірність
правочину, якщо його недійсність прямо
невстановлена законом або якщо він
визнаний судом недійсним.

За вказаних обставин рішення суду є
законним та обґрунтованим, підстав для
його зміни чи скасування колегія не
вбачає.

Керуючись п.1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 313, п. 1
ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 02 березня 2012
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних та кримінальних справ
протягом 20 днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області І.В. Гурзель