Справа № 154/906/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Канівець Л.Ф. Провадження №
22-ц/773/1094/14 Категорія: 27 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Овсієнкa А. А.,

суддів - Подолюка В.А., Данилюк В.А.,

при секретарі Черняк О.В.,

з участю: позивача ОСОБА_1,

представника
відповідача Борща Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Надра» про визнання виконання
умов кредитного договору за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на
рішення Володимир-Волинського
міського суду Волинської області від 03
червня 2014 року,

встановила:

Рішенням Володимир-Волинського
міського суду Волинської області від 03
червня 2014 року відмовлено в
задоволенні позову ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Надра»» (далі - ПАТ
«КБ «Надра») про визнання виконання
умов кредитного договору.

Не погодившись із вищевказаним
рішенням суду позивач ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу, в якій, покликаючись
на неповноту з'ясування судом обставин,
що мають значення для справи,
неправильне застосування норм
матеріального права, просив дане
рішення скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

В ході апеляційного розгляду даної
справи позивач апеляційну скаргу
підтримав із зазначених у ній підстав,
тоді як представник відповідача просив
відхилити апеляційну скаргу у зв'язку з
її безпідставністю, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін,
вважаючи його законним та
справедливим.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та позовних вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду залишенню
без змін з наступних підстав.

Так, звернувшись до суду з вищевказаним
позовом, ОСОБА_1 у своїй позовній заяві
зазначив, що 19 березня 2007 року між ним
та ПАТ «КБ «Надра» був укладений
кредитний договір «Автопакет» №321/3-В-А,
відповідно до умов якого банк надав
йому кредит в розмірі 7718 доларів США на
придбання автомобіля під 14,5% річних на
строк до 19 березня 2014 року. Повернення
кредиту та сплата процентів за
користування кредитом згідно умов
договору повинно було здійснюватись
шляхом внесення щомісячних платежів на
рахунок банку в розмірі 147 доларів 84
центів США, що з урахуванням тіла
кредиту та суми нарахованих процентів
мало складати всього 12418 доларів США 56
центів. Покликаючись на ту обставину,
що на погашення кредиту ним було
сплачено банку 8950 доларів США, ОСОБА_1
просив суд визнати виконання умов
вищевказаного кредитного договору на
суму 8950 доларів США.

В ході розгляду справи позивач
збільшив позовні вимоги та просив
визнати виконаним даний кредитний
договір на суму 9830 доларів США.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив із того, що
позивач всупереч вимогам ст.60 ЦПК
України не довів тієї обставини, що
зобов'язання по кредитному договору на
вказану суму дійсно виконано ним
належним чином відповідно до умов
договору.

Зазначені висновки суду першої
інстанції, з якими погоджується і
колегія суддів, ґрунтуються на повно,
всебічно, об'єктивно встановлених
обставинах справи та відповідних їм
нормах матеріального права.

Так, відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено і
це підтверджується наявними у справі
письмовими доказами, що 19 березня 2007
року між ОСОБА_1 та Відкритим
акціонерним товариством комерційний
банк «Надра», правонаступником якого є
ПАТ «КБ «Надра», був укладений
кредитний договір «Автопакет» №321/3-В-А,
за умовами якого банк надав ОСОБА_1
кредит в сумі 7718 доларів США на
придбання автомобіля під 14,5% річних
строком до 19 березня 2014 року (а.с.42-48).

Згідно з п.п. 2.2.1, 2.2.3 даного договору
позичальник повертає кредит та сплачує
банку передбачені п.1.1.3.1 цього договору
відсотки безготівковим перерахуванням
або внесенням готівкових коштів на
банківський рахунок шляхом сплати суми
мінімально необхідного платежу, розмір
якого складає 147,84 доларів США,
щомісячно до 18 числа поточного місяця.
У випадку невнесення (повністю або
частково) позичальником до 18 числа суми
мінімального платежу банк, починаючи з
21 числі поточного місяця застосовує до
позичальника штрафні санкції,
передбачені даним договором.

Відповідно до п.п. 2.2.4, 2.2.5 договору, якщо
протягом дії кредитного договору
позичальник несвоєчасно та/чи
неповністю вніс черговий мінімальний
платіж та/чи інші платежі, то банк
приймає виконання позичальником своїх
зобов'язань по договору в наступному
порядку: прострочені відсотки за
користування кредитною лінією,
прострочені відсотки за користування
кредитом, відсотки за користування
кредитною лінією, відсотки за
користування кредитом, пені та штрафи,
прострочена сума кредитної лінії,
прострочена сума кредиту, сума
кредитної лінії, сума кредиту, та
самостійно розподіляє кошти згідно
вищевказаної черговості.

Статтею 526 ЦК України визначено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Зобов'язання, які виникають з підстав
встановлених ст.11 ЦК України, зокрема
договорів, припиняються на підставах
встановлених договором або законом.

Так, відповідно до ст.598, 599 ЦК України за
відсутності інших підстав припинення
зобов'язання, передбаченого договором
або законом, зобов'язання припиняється
його виконанням проведеним належним
чином.

Отже, в силу наведених вище норм закону,
договірне зобов'язання припиняється
лише виконанням, проведеним належним
чином, а саме - відповідно до умов
договору, вимог ЦК та інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Судом першої інстанції встановлено, що
рішенням Володимир-Волинського
міського суду Волинської області від 05
вересня 2011 року, яке 16 вересня 2011 року
набрало законної сили, стягнуто
солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «Надра»
заборгованість за кредитним договором
«Автопакет» №321/3-В-А від 19 березня 2007
року в сумі 54927 грн. 90 коп., що
еквівалентно 6900 доларів США 49 центів, а
саме: 5832 долари 04 центи США, що
еквівалентно 46423 грн. 04 коп., боргу за
тілом кредиту, 114 доларів 99 центів США,
що еквівалентно 915 грн. 32 коп. процентів
за користування кредитом, 181 долар 66
центів США, що еквівалентно 1446 грн. 01
коп., пені та 771 долар 80 центів США, що
еквівалентно 6143 грн. 53 коп., штрафу.

Крім того, рішенням
Володимир-Волинського міського суду
Волинської області від 11 листопада 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Волинської області
від 09 січня 2014 року, вже було відмовлено
в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ
«Надра» про визнання вищевказаного
кредитного договору виконаним,
припинення договору застави та
зобов'язання вчинити дії (а.с.64-67).

Даними судовими рішеннями встановлено
те, що ОСОБА_1 неналежним чином
виконував умови вищевказаного
кредитного договору, внаслідок чого
станом на 01 квітня 2011 року
заборгованість за тілом кредиту
складала 5832 долари 04 центи США, зі
сплати процентів - 114 доларів 99 центів
США, 181 долар 66 центів США пені та 771
долар 80 центів США штрафу. Станом на 01
жовтня 2013 року заборгованість за тілом
кредиту становила 5064 долари 01 цент США,
зі сплати процентів - 187 доларів 68
центів США, пені - 22 долари 73 центи США
та штраф - 771 долар 80 центів США.

Відповідно до ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

І оскільки жодних доказів погашення
вищевказаної заборгованості впродовж
наступного після жовтня 2013 року
періоду позивачем всупереч вимогам
ст.ст.10, 60 ЦПК України не надано, то, на
думку колегії суддів, суд першої
інстанції обґрунтовано дійшов
висновку про недоведеність заявлених
ОСОБА_1 позовних вимог.

Доводи позивача про сплату ним у
повному обсязі в період з квітня 2007
року по вересень 2013 року коштів на
погашення кредиту та процентів згідно
доданих квитанцій (а.с.2-41) не
спростовують висновків суду першої
інстанції, оскільки з вищевказаних
квитанцій вбачається, що кошти
сплачувались позивачем з порушенням
визначених п.2.2.3 договору термінів, а
тому, згідно наданого банком
розрахунку, ці кошти зараховувались
банком на погашення заборгованості в
черговості, передбаченій п.2.2.4
кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів, однак при цьому, в
силу вимог ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України,
вона повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог.

Однак, всупереч вимогам наведених вище
норм процесуального закону, позивачем
не надано суду жодних належних та
допустимих доказів, які переконливо
підтверджували б факти неправильного
розподілу та зарахування сплачених
позивачем коштів, і тим самим
спростовували б наведений банком
розрахунок поточної заборгованості
позивача.

Таким чином, доводи апеляційної
скарги зводяться до довільної та
суперечливої інтерпретації позивачем
дійсних обставин справи та норм
чинного законодавства, і не
спростовують правильності наведених
вище висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу позивача слід відхилити, а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін, як таке, що ухвалене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Володимир-Волинського
міського суду Волинської області від 03
червня 2014 року в даній справі залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді