Справа № 165/415/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Ференс-Піжук О.Р.
Провадження № 22-ц/773/1256/14 Категорія: 81
Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Русинчука М.М., Мудренко
Л.І.,

при секретарі - Лимар Р.С.,

з участю заявника - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за скаргою
ОСОБА_1 на дії заступника начальника
відділу державної виконавчої служби
Нововолинського міського управління
юстиції Гальчика Сергія Миколайовича
та визнання незаконними і скасування
постанов та актів, прийнятих у
виконавчому провадженні по виконанню
рішення суду у цивільній справі, за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Нововолинського міського суду від 03
липня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Нововолинського міського
суду Волинської області від 03 липня 2014
року у задоволені скарги ОСОБА_1 про
визнання дій державного виконавця -
заступника начальника відділу
державної виконавчої служби
Нововолинського міського управління
юстиції Гальчика Сергія Миколайовича
щодо винесення постанови від 24 грудня
2012 року про передачу арештованого
майна - автомобіля марки "MITSUBISHI PADJERO SPORT
2" реєстраційний номер НОМЕР_2, який є
предметом застави згідно договору від
11.09.2006 року, на зберігання представнику
стягувача ПАТ "Укрсиббанк" Нестеруку
Роману Васильовичу та кту
приймання-передавання майна від 24
грудня 2012 року, акту державного
виконавця про опис та арешт майна від 24
грудня 2012 року відмовлено.

В апеляційній скарзі заявник
ОСОБА_1, покликаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати цю ухвалу та задовольнити
його скаргу.

Апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції
встановлено, що відповідно до
постанови заступника начальника ВДВС
Нововолинського МУЮ Гальчика С.М. від 24
грудня 2012 року, акту
приймання-передавання майна від 24
грудня 2012 року транспортний засіб
марки "Mitsubishi Pajero Sport-2", 2006 року випуску,
державний номер НОМЕР_2 передано на
відповідальне зберігання представнику
ПАТ «УкрСиббанк» Нестеруку Роману
Васильовичу (а.с. 59) з одночасним
вилученням особистих речей ОСОБА_1 із
транспортного засобу в присутності
понятих.

Зазначені дії державним
виконавцем були вчинені в порядку
примусового виконання за виконавчими
документами, виданими на підставі
рішення суду та з врахуванням того, що
ПАТ "УкрСиббанк" одночасно є і
заставодержателем зазначеного
автомобіля.

Статтею 383 ЦПК України визначено
право на звернення із скаргою до суду, а
саме сторони виконавчого провадження
мають право звернутись до суду із
скаргою, якщо вважають, що рішенням,
дією або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Одним із заходів примусового виконання
рішення є звернення стягнення на кошти
та інше майно (майнові права) боржника,
у тому числі якщо вони перебувають в
інших осіб або належать боржникові від
інших осіб (п.1 ч.1 ст. 32 Закону України
«Про виконавче провадження»).

Згідно ст. 572 ЦК України в силу
застави кредитор (заставодержатель)
має право у разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

Застава, як правовий інститут
цивільного законодавства виконує
забезпечувальну функцію, тобто
спрямований на те, щоб гарантувати
кредитору-заставодержателю
задоволення його вимог за рахунок
певного, заздалегідь визначеного
сторонами майна, залежно від майнового
стану боржника, і наявності у нього
заборгованості перед іншими
кредиторами, отже застава
встановлюється для гарантування
майнових інтересів
кредитора-заставодержателя.

Відповідно до п.п. 1 та 6 ст. 52
Закону України «Про виконавче
провадження» звернення стягнення на
майно боржника полягає в його арешті,
вилученні та примусовій реалізації.
Стягнення на майно боржника
звертається в розмірі і обсязі,
необхідних для виконання за виконавчим
документом, з урахуванням стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, штрафів, накладених на
боржника під час виконавчого
провадження. У разі якщо боржник
володіє майном спільно з іншими
особами, стягнення звертається на його
частку, що визначається судом за
поданням державного виконавця.

Пунктом 1 ст. 54 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
звернення стягнення на заставлене
майно в порядку примусового виконання
допускається за виконавчими
документами для задоволення вимог
стягувача-заставодержателя.

За вимогами ст. 55 Закону України
«Про виконавче провадження» арешт на
майно боржника може накладатися
державним виконавцем шляхом: винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження, якою накладається арешт
на майно боржника та оголошується
заборона на його відчуження; винесення
постанови про арешт коштів та інших
цінностей боржника, що знаходяться на
рахунках і вкладах чи на зберіганні в
банках або інших фінансових установах;
винесення постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження; проведення опису
майна боржника і накладення на нього
арешту. Державним виконавцем за
постановою про відкриття виконавчого
провадження або за постановою про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження може бути
накладений арешт у межах суми
стягнення за виконавчими документами з
урахуванням витрат, пов'язаних з
проведенням виконавчих дій на
виконання на все майно боржника або
окремо визначене майно боржника.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції встановивши дійсні
обставини справи прийшов до вірного
висновку, що права чи свободи заявника
під час вчинення оскаржуваних дій,
державним виконавцем не було порушено,
останній діяв в межах повноважень,
наданих йому Законом України "Про
виконавче провадження", а тому
обґрунтовано відмовив в задоволенні
скарги .

Доводи апеляційної скарги про те,
що державний виконавець не мав права
накладати арешт на заставне майно,
оскільки рішення суду про звернення
стягнення на предмет застави не
ухвалювалося, а відтак безпідставно
передано арештоване майно на
відповідальне зберігання представнику
стягувача Нестеруку Р.В. не
заслуговують на увагу з огляду на
наступне.

З матеріалів справи вбачається,
що арешт на автомобіль марки MITSUBISHI PADJERO
SPORT, реєстраційний номер НОМЕР_2,
належний ОСОБА_1, накладений постановою
державного виконавця від 25.01.2011 року на
виконання рішення суду про стягнення з
ОСОБА_1 в користь юридичних осіб
кредитної заборгованості. ПАТ
«УкрСиббанк» є заставодержателем
зазначеного транспортного засобу і
стягувачем за виконавчими документами.

Постановою державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Нововолинського міського управління
юстиції Гальчика С.М. від 23 листопада 2011
року в ході примусового виконання
зведеного виконавчого провадження про
стягнення з ОСОБА_1 в користь юридичних
осіб кредитної заборгованості, було
оголошено розшук та затримання
транспортного засобу марки MITSUBISHI PADJERO
SPORT реєстраційний номер НОМЕР_2.

24 грудня 2012 року відповідно до
постанови державного виконавця
Гальчика С.М. зазначений автомобіль
переданий на відповідальне зберігання
представнику стягувача ПАТ
"Укрсиббанк" Нестеруку Р.В., що
підтверджується актом
приймання-передавання від 24 грудня 2012
року. Законність даної постанови
державного виконавця встановлена
ухвалою Нововолинського міського суду
Волинської області від 07.06.2013 року, яка
набрала законної сили та відповідно до
вимог ст. 61 ЦПК України встановлені
обставини не підлягають доказуванню.

Покликання апелянта на
скасування постанови від 23 листопада
2011 року апеляційним судом Волинської
області є безпідставними, оскільки
скасування постанови не впливає на
подальші дії державного виконавця щодо
виконання рішення суду про стягнення
заборгованості, в межах якого
державний виконавець на вимогу
стягувача має право звернути стягнення
на заставлене майно, яким є спірний
автомобіль.

Інші доводи апеляційної скарги є
власним тлумаченням заявником норм
чинного законодавства та обставин
справи і не спростовують висновків
суду та не містять підстав для
скасування ухвали суду, яка
постановлена з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 315, 317, 319
ЦПК України. колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити, а ухвалу Нововолинського
міського суду від 03 липня 2014 року в
даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий

Судді