Справа № 226/1639/14-ц
Справа № 2/226/706/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2014 року
м.Димитров

Димитровський міський суд Донецької
області у складі:

головуючої - судді Редько Ж.Є.,

при секретарі Мітюхіній О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Димитров справу за
позовом ОСОБА_1 до державного
підприємства «Красноармійськвугілля»
про відшкодування моральної шкоди,
спричиненої хронічним професійним
захворюванням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до відповідача державного
підприємства «Красноармійськвугілля»
(далі за текстом ДП
«Красноармійськвугілля») про
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої хронічним професійним
захворюванням, в обґрунтування якого
вказав, що він перебував у трудових
відносинах з відповідачем 22 роки і 2
місяці з 1984 року по 2003 рік, з 2006 року по
2007 рік, з 2009 року по 2012 рік, працюючи на
підземних роботах з повним робочим
днем в шахті, і весь цей час на нього
впливали такі шкідливі умови праці, як
вугільний і породний пил. Останні
декілька років він став часто хворіти
захворюванням легень. Його
захворювання було визнано професійним
та після проведення відповідачем
розслідування причин виникнення
хронічного професійного захворювання
24.12.2013 року комісією було складено
відповідний акт за формою П-4, йому було
встановлено діагноз: пневмоканіоз,
антракосилікатоз, легенева
недостатність першого ступеню. 13.02.2014
року за висновком МСЕК йому також було
встановлено 40% втрати професійної
працездатності та третю групу
інвалідності. Відділенням виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в м.Димитров йому
призначені одноразова допомога та
щомісячна грошова страхова сума.
Моральна шкода йому не призначалася та
не відшкодовувалася. Проте внаслідок
професійного захворювання йому
заподіяна моральна шкода, яку він
відчував з часу захворювання та
продовжує відчувати до теперішнього
часу. У зв'язку з хворобою він часто
перебуває на лікарняному і постійно
вимушений лікуватися, лікування не дає
повного одужання, лише незначне
тимчасове полегшення. Втрата здоров'я,
безнадійне лікування - все це його
пригничує та завдає душевних
переживань. В наслідок захворювання
він не має можливості працювати як
раніше в шахті і вести звичайний для
нього образ життя, що призвело до
втрати нормальних життєвих зв'язків та
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Окрім
того, на його утриманні перебуває
неповнолітня дитина - ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка в подальшому буде
навчатися в вищому учбовому закладі, а
він у зв'язку з втратою здоров'я не
зможе в повній мірі надавати
матеріальну допомогу донці на
навчання, що спричиняє йому додаткові
моральні страждання. Тому позивач
просить суд стягнути з відповідача
спричинену йому професійним
захворюванням моральну шкоду в сумі
20000 грн.

Позивач ОСОБА_1 та його представник
ОСОБА_3 до суду не з'явилися, про час і
місце розгляду справи сповіщені
належним чином, письмово повідомили
суд про розгляд справи у їх
відсутність, наполягаючи на
задоволенні позову.

Представник відповідача ДП
«Красноармійськвугілля» також до
судового засідання не з'явився, про час
і місце розгляду справи сповіщений
належним чином, письмово повідомив суд
про розгляд справи у його відсутність
та надав заперечення на позовну заяву,
відповідно до яких відповідач
зазначив, що за змістом акту за формою
П-4 комісією було встановлено, що
професійне захворювання позивача
виникло у зв'язку з тривалою працею в
умовах запилення: загальний підземний
стаж позивача 27 років, з яких: 4 років 1
місяць на ШУ тресту
«Красноармійськвуглебуд»; 3 рік 7
місяців на ДП «Вугільна компанія
«Краснолиманська»; 1 рік 5 місяців на
ПАТ «Укрвуглебуд»; 18 років 1 місяць на
ВП «Шахта «Стаханова» ДП
«Красноармійськвугілля». Оскільки
концентрація промислового фактору
«пил» на підприємстві відповідача
значно менше, ніж на інших
підприємствах відповідач вважає, що
особи, спільними діями або
бездіяльністю яких було завдано шкоди
здоров'ю позивачу несуть перед ним
солідарну відповідальність. Також,
позивач не підтверджує моральні
страждання жодними письмовими
доказами. Тому на визначення
правомірності виплати моральної шкоди
відповідач поклався на розсуд суду,
зазначивши при цьому, що сума моральної
шкоди не підлягає сплаті.

Представник третьої особи відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в м.Димитров до суду не
з'явився, про час і місце розгляду
справи сповіщений належним чином,
письмово повідомив суд про розгляд
справи у його відсутність, поклавшись
на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, докази в
їх сукупності, суд приходить до
висновку, що позов підлягає частковому
задоволенню.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2, з 1983 року по 2003 рік, з 2006
року по 2007 рік, з 2009 року по 2012 рік
перебував у трудових відносинах з
підприємствами відповідача, працюючи
за різними спеціальностями з повним
робочим днем у шахті, звільнившись за
п.2 ст.40 КЗпП України за інвалідністю
третьої групи, що підтверджується
копіями записів з трудової книжки
ОСОБА_1 (а.с.13-22).

Відповідно до виписки із медичної
карти стаціонарного хворого
Красноармійської центральної районної
лікарні ОСОБА_1 з 19.03.2013 року по 28.03.2013
року лікувався стаціонарно у
терапевтичному відділенні з діагнозом:
хронічне обструктивне захворювання
легенів пилової етіології друга
стадія, діффузний пневмосклероз,
легенева недостатність (а.с.10-11).

За результатами розслідування
хронічного професійного захворювання,
що виникло у позивача ОСОБА_1, а саме:
пневмоконіоз: антракосилікатоз,
хронічний бронхіт, легенева
недостатність першого-другого ступеню,
23.12.2013 року на підприємстві відповідача
складено акт за формою П-4, затверджений
головним державним санітарним лікарем
м.Красноармійська, Димитрова,
Красноармійського району. У п.п.16, 17
даного акту зазначено, що причиною
професійного захворювання позивача є
тривалий перод роботи в шкідливих
умовах, обумовлений впливом
промислового фактора пил, концентрація
якого складала під час роботиу
Шахтоспецмонтажному управлінні тресту
«Красноармійськвуглебуд» - 40,0 мг/м.куб
при ГДК 10 мг/м.куб, на ДП «Вугільна
компанія «Краснолиманська» - 93,1
мг/м.куб при ГДК 10 мг/м.куб, у ВАТ
«Укрвуглебуд» - 185,6 мг/м.куб при ГДК 10
мг/м.куб, на ВП «Шахта «Стаханова ДП
«Красноармійськвугілля» - від 11,7
мг/м.куб до 64,0 мг/м.куб при ГДК 10 мг/м.куб
(а.с.4-5).

За довідками до акту огляду МСЕК від
13.02.2014 року позивачу за наслідками
професійного захворювання встановлено
40% втрати професійної працездатності
та третю групу інвалідності, з датою
переогляду 13.02.2016 року, з
рекомендаціями медикаментозного і
санаторно-курортного лікування,
наглядом у лікаря-пульмонолога, з
протипоказаннями до роботи у контакті
з пилом, газами, до тяжкої фізичної
праці (а.с.9).

Позивач ОСОБА_1 має неповнолітню доньку
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про її
народження (а.с.12).

Статтею 46 Конституції України
передбачено, що право громадян на
соціальний захист гарантується
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням, одним із
видів якого є відповідно за ч.1 ст.4
Основ законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - страхування
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності.

Згідно за ч.1 ст.9 Закону України «Про
охорону праці» в редакції від 21.11.2002
року відшкодування шкоди, завданої
робітнику у наслідок ушкодження його
здоров'я, здійснюється Фондом у
відповідності до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23.09.1999 № 1105-ХIV (далі
Закон № 1105-ХIV), що набрав чинності з
01.04.2001 року.

Обов,язок по відшкодуванню моральної
шкоди застрахованим особам, які
потерпіли на виробництві, до внесення
змін до Закону № 1105-Х1У на підставі
Закону України від 23.02.2007 року № 717-У,
був покладений на Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України.

За отриманим професійним
захворюванням позивачу вперше була
встановлена втрата професійної
працездатності 14.10.2013 року, тому суд
керується законодавством, діючим у
зазначений період часу, тобто на час
виникнення спірних правовідносин, бо
це регламентовано ст.5 ЦК України,
згідно якої акти цивільного
законодавства, до яких відноситься
Закон № 1105-ХIV, регулюють відносини, які
виникли з дня набрання ними чинності і,
якщо цивільні відносини виникли раніше
і регулювалися актом цивільного
законодавства, який втратив чинність,
новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав та обов'язків,
що виникли з моменту набрання ним
чинності.

Оскільки Фонд на час виникнення
спірних правовідносин не відповідав за
завдану моральну шкоду, то у разі
отримання працівником професійного
захворювання таку шкоду позивачу,
законні права якого порушені, повинен
відшкодувати роботодавець на підставі
ст.2371 КЗпП України, якщо порушення
законних прав працівника призвели до
моральних страждань, втрати життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.153 КЗпП України
на всіх підприємствах, в установах,
організаціях створюються безпечні і
нешкідливі умови праці. Забезпечення
безпечних і нешкідливих умов праці
покладається на власника або
уповноважений ним орган.

За ч.4 цієї ж статті власник або
уповноважений ним орган повинен
впроваджувати сучасні засоби техніки
безпеки, які запобігають виробничому
травматизмові і забезпечувати
санітарно-гігієнічні умови, що
запобігають виникненню професійних
захворювань працівників.

Виходячи з вимог ст.153 КЗпП України, яка
покладає на власника обов'язок
створювати працівникові безпечні
умови праці, вина власника полягає у
невиконанні такого обов'язку. Отже,
саме підприємство повинно було
створити умови, які б унеможливлювали
настання нещасного випадку.

Наявність небезпечних і шкідливих умов
праці позивача встановлена актом
розслідування причин виникнення
хронічного професійного захворювання
у ОСОБА_1

Суд вважає, що у позивача виникло право
на відшкодування моральної шкоди у
зв'язку з встановленням йому стійкої
втрати працездатності внаслідок
отриманого професійного захворювання,
а висновок МСЭК від 13.02.2014 року
підтверджує наявність факту
спричинення шкоди його здоров'ю, яка
привела до фізичних і моральних
страждань позивача, та наявність
прямого причинного зв'язку між
ушкодженням здоров'я та порушенням
небезпечних норм при виконанні робіт.

Як зазначено вище, ОСОБА_1 звертався за
медичною допомогою до медичних установ
через захворювання, яке визначено
професійним. У виписці із медичної
карти позивача зафіксовано, що позивач
скаржиться на задишку змішаного
характеру, яка виникає при незначному
фізичному навантаженні, дихальний
дискомфорт, нападоподібний кашель з
мокротою, пітливість, втомлюваність,
загальну слабкість, важкість в
поперечній ділянці.

Отримане позивачем захворювання
вимагає від нього продовження
лікування, обмежило виконувати
будь-яку фізичну працю.

Наведене свідчать про те, що позивач
тривалий час зазнавав і по теперішній
час зазнає фізичну біль і психічні
страждання внаслідок отриманого на
виробництві профзахворювання, через що
порушилися його нормальні життєві
зв'язки, через інвалідність він
змушений звільнитися з роботи, що
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

При визначенні розміру заподіяної
позивачу моральної шкоди, суд приймає
до уваги заперечення представника
відповідача щодо часткової вини
підприємства у заподіянні цієї шкоди,
оскільки підприємство відповідає
тільки за той період роботи, який
позивач працював на підприємстві, що
підтверджено трудовою книжкою
позивача.

Враховуючи значний час роботи на
підприємстві відповідача у шкідливих
умовах, які призвели до захворювання,
характер, обсяг, тривалість зазнаваних
позивачем страждань, його стан
здоров'я, розмір і строковий характер
втрати працездатності, а саме те, що
позивач у віці 51 рік, маючи на утриманні
неповнолітню доньку, втратив 40% своєї
працездатності у зв'язку з професійних
захворюванням і йому протипоказана не
тільки тяжка фізична праця, якою до
захворювання він заробляв собі та сім'ї
на достатній рівень життя, а й іншу
працю, пов'язану, зокрема, з пилем,
газами, отримане ним ушкодження
здоров'я заважає йому вести
повноцінний спосіб життя, вимагає від
нього додаткових зусиль для його
організації. Тому, виходячи з засад
розумності та справедливості, суд
вважає можливим визначити позивачу
розмір моральної шкоди у 15000 грн., яка
підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з ТОВ «ШК
«Донецькшахтопроходка» підлягає
стягненню на користь держави судовий
збір в сумі 243,60 грн.

На підставі ст.ст.43, 46 Конституції
України, ст.ст.153, 237-1 КЗпП України,
законів України «Про охорону праці»,
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», керуючись ст.ст.10, 11,
57, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до державного
підприємства «Красноармійськвугілля»
про відшкодування моральної шкоди
задовольнити частково.

Стягнути з товариства з державного
підприємства «Красноармійськвугілля»
на користь на користь ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2, у відшкодування
моральної шкоди 15000 (п'ятнадцять тисяч)
грн. 00 коп.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з товариства з державного
підприємства «Красноармійськвугілля»
на користь держави судовий збір у
розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Донецької області через
Димитровський міський суд Донецької
області шляхом подачі апеляційної
скарги у десятиденний строк з дня його
оголошення. Особи, які брали участь, але
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати судову скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено
21.07.2014 року.

Суддя
Ж.Є.Редько