АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№22-ц/791/1318/2014
Головуючий в І інстанції Охтень А.А.
Доповідач: Фурман Т.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року липня місяця 08 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Фурман
Т.Г.Суддів:Пузанової Л.В. Чиркової
К.Г.При секретарі:Бараш Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_5, діючого від імені ОСОБА_6, на
рішення Голопристанського районного
суду Херсонської області від 18 березня
2014 року в справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7, третя особа відділ
Держземагенства у Голопристанському
районі Херсонської області про
усунення перешкод у користування
земельною ділянкою та за зустрічним
позовом ОСОБА_8, діючого від імені
ОСОБА_7 до ОСОБА_6, Великокардашинської
сільської ради Херсонської області,
третя особа відділ Держземагенства у
Голопристанському районі Херсонської
області про визнання недійсними
правовстановлюючих документів,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до
суду із позовом про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою,
зазнаючи, що відповідно до державного
акту на право власності на земельну
ділянку серії ЯК № 110843 виданого на
підставі договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 20 лютого 2009 року
№ 219, посвідченого нотаріально, вона є
власником земельної ділянки площею 0,0648
га розташованої за адресою: Херсонська
область, Голопристанський район,
Великокардашинська сільська рада( за
межами населеного пункту) садівниче
товариство "Здоров'я", ділянка № НОМЕР_1.

На зазначеній земельній ділянці
знаходиться житловий будинок, належить
їй на праві власності на підставі
нотаріально посвідченого договору
купівлі-продажу від 20 лютого 2009 року.

Відповідачка є її сусідкою та
користувачем суміжної з нею земельної
ділянки за № НОМЕР_2, з якою виник спір
щодо межі між земельними ділянками.

Посилаючись на те, що після уточнення
меж її земельної ділянки
землевпорядними організаціями було
встановлено невідповідність реальних
розмірів тим, що зазначені в
правовстановлюючих документах, а саме:
реальна межа між земельними ділянками
зміщена в її бік ділянки на 0,53 м.,
позивачка просила усунути їй
перешкоди в користуванні земельною
ділянкою шляхом заборони ОСОБА_7 не
чинити їй перешкоди в перенесенні
огорожі між суміжними земельними
ділянками НОМЕР_1 та НОМЕР_2 відповідно
до кадастрового плану та Державного
акту на належну їй земельну ділянку, та
стягнути з відповідачки понесені
судові витрати.

У вересні 2013 року ОСОБА_8, діючий від
імені ОСОБА_7 звернувся до суду з
зустрічним позовом про визнання
недійсними правовстановлюючих
документів, на підставі яких позивачка
набула право власності на житловий
будинок та земельну ділянку, що
розташована під № НОМЕР_1 у садівничому
товаристві житлового типу "Здоров'я", на
території Великокардашинської
сільської ради, Голопристанського
району, Херсонської області.

Ухвалами Голопристанського районного
суду Херсонської області від 07
листопада 2013 року суд залучив до участі
у справі в якості третьої особи відділ
Держземагенства у Голопристанському
районі Херсонської області та за
клопотанням ОСОБА_8, діючого від імені
ОСОБА_7 - Великокардашинську сільську
раду Херсонської області в якості
співвідповідача за зустрічним позовом.

Ухвалою від 09 грудня 2013 року суд
залишив позов ОСОБА_8, діючого від імені
ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання
недійсними правовстановлюючих
документів без розгляду з підстав
передбачених п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Рішенням Голопристанського районного
суду Херсонської області від 18 березня
2014 року в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про усунення перешкод
у користування земельною ділянкою
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, діючий від
імені ОСОБА_6, пославшись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права просить
скасувати рішення суду.

Письмові заперечення на апеляційну
скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Судом встановлено та із матеріалів
справи вбачається, що відповідно до
державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯК №110848, ОСОБА_6
є власницею ділянки № НОМЕР_1 в
садівничому товаристві "Здоров'я" на
території Великокардашинської
сільської ради, Голопристанського
району, Херсонської області.

Поряд з зазначеною земельною ділянкою
розташована ділянка № НОМЕР_2, яка
згідно державного акту на право
приватної власності на землю належала
ОСОБА_9, який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. На
теперішній час землекористувачем цієї
земельної ділянки є його дружина -
ОСОБА_7

Звертаючись до суду з позовними
вимогами, ОСОБА_6 посилалась на
порушення її прав відповідачкою шляхом
самовільного захоплення останньою
частини її земельної ділянки, про що
зазначено в актах перевірки.

А саме, в акті комісії СТ "Здоров'я" від
09.09.2012 року зазначено, що ОСОБА_7
самовільно змістила межу між
земельними ділянками № НОМЕР_1 та №
НОМЕР_2, внаслідок чого межа була
зміщена на 0,53 м. у бік земельної ділянки
№ НОМЕР_1 та остання фактично має
менший розмір ніж зазначено в
державному акті.

Крім цього, 16 серпня 2013 року, за
результатами перевірки дотримання
вимог земельного законодавства,
державним інспектором сільського
господарства в Херсонській області
Царюченко С.М. та провідним
спеціалістом сектору ДЗК відділу
Держземагенства в Голопристанському
районі Корнієнко К.О. було встановлено,
що ОСОБА_7 здійснила самовільне
зайняття земельної ділянки площею 0,002
га, яка належить ОСОБА_6, що
підтверджується відповідним актом.

Предметом даного спору є порушення меж
земельних ділянок між суміжними
землекористувачами.

Відповідно до п. 2 ст. 95 ЗК України
порушені права землекористувачів
підлягають відновленню в порядку,
встановленому законом.

Згідно ст.152 Земельного кодексу
України, держава забезпечує громадянам
та юридичним особам рівні умови
захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Відповідно до статті 106 ЗК України,
власник земельної ділянки має право
вимагати від власника сусідньої
земельної ділянки сприяння
встановленню твердих меж, а також
відновленню межових знаків у випадках,
коли вони зникли, перемістились або
стали невиразними.

Види межових знаків і порядок
відновлення меж визначаються органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сфері
земельних відносин.

Статтею 107 ЗК України передбачено, що
основою для відновлення меж є дані
земельно-кадастрової документації.

У разі неможливості виявлення дійсних
меж їх встановлення здійснюється за
фактичним використанням земельної
ділянки. Якщо фактичне використання
ділянки неможливо встановити, то
кожному виділяється однакова за
розміром частина спірної ділянки.

У випадках, коли такий спосіб
визначення меж не узгоджується з
виявленими обставинами, зокрема з
встановленим розмірами земельних
ділянок, то межі визначаються з
урахуванням цих обставин.

Згідно акту встановлення, узгодження
меж та прийому-передачі межових знаків
на зберігання, який знаходиться в
матеріалах технічної документації,
було встановлено, що межі земельної
ділянки, яка знаходиться у власності
позивача за первісним позовом, в натурі
(на місцевості) межовими знаками
встановленого зразка не
закріплювались оскільки вони
співпадають з предметами місцевості.
Власник земельної ділянки претензій
щодо меж та конфігурації земельної
ділянки не має.

Відповідно до п. 3.8 Інструкції "Про
встановлення (відновлення) меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) та їх закріплення межовими
знаками" затвердженої Наказом
Державного комітету України із
земельних ресурсів від 18 травня 2010 року
N 376 (далі - Інструкція), межові знаки не
встановлюються на бажання власника
(користувача) - у разі якщо межі
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) збігаються з природними та
штучними лінійними спорудами і
рубежами (річками, струмками, каналами,
лісосмугами, шляхами, шляховими
спорудами, парканами, огорожами,
фасадами будівель та іншими лінійними
спорудами і рубежами тощо).

З метою підтвердження чи спростування
факту самовільного зайняття частини
земельної ділянки судом була
призначена судово будівельно-технічна
експертиза земельних ділянок.

У висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 79/2013
від 24.01.2014 року зазначено, що в існуючих
межових спорудах зовнішніх меж ділянки
№ НОМЕР_1 закладних дюбелів не
виявлено, а конфігурація та розміри
меж, не відповідають плану земельної
ділянки, що міститься в державному акті
на право власності на земельну ділянку
№ НОМЕР_1, який датовано 14.12.2012 року, а
також схемі, вказаній в акті
прийому-передачі межових знаків.

Фактичні межі земельних ділянок №
НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 на території СТЖТ
„Здоров'я" Великокардашинської
сільської ради Голопристанського
району не відповідають технічній
документації та плану меж земельних
ділянок, визначених в державному акті
на право власності на земельні ділянки.

Зазначити, чи мають місце самовільно
захоплені частини земельних ділянок та
ким із землекористувачів, не
вбачається можливим через відсутність
на день обстеження твердих межових
знаків земельної ділянки, встановлених
органами геодезичного контролю та
передані землекористувачам актом
прийому-передачі.

Свої висновки експерт підтвердив в
судовому засіданні суду апеляційної
інстанції.

Належними і допустимим доказами
висновки експерта не спростовані.

Окрім цього, як вбачається з наданого
представником відповідача акту про
відновлення (встановлення) та
погодження суміжних меж земельної
ділянки в натурі та передачу-приймання
межових знаків під охорону та
зберігання від 09.11.2009 року, ОСОБА_6
погодилась, що межа проходить вздовж
огорожі по межі з земельною ділянкою
ОСОБА_9 Встановлені на місцевості межі
не закріплялись межовими знаками,
оскільки співпадають з огорожею.
Вказаний акт підписано позивачем за
зустрічним позовом.

З моменту підписання даного акту,
огорожа між земельними ділянками не
зміщувалась ні в який бік.

Враховуючи предмет та підстави
заявленого первісного позову та те, що
відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК
України, сторони повинні довести ті
обставини, на які вони посилаються як
на підставу своїх вимог або заперечень,
та зважаючи на те, що факт захоплення
частини земельної ділянки позивачки не
знайшов свого підтвердження в судовому
засіданні та позивачем не надано
будь-яких доказів на обґрунтування
цього факту, колегія суддів
погоджується з висновком суду про те,
що позовні вимоги не знайшли свого
підтвердження та вважає, що суд
правильно відмовив у задоволенні
заявлених вимог.

Посилання позивача за первісним
позовом, як на підставу для задоволення
своїх вимог, на акти комісії СТ
"Здоров'я" від 09.09.2012р та Державної
інспекції сільського господарства в
Херсонській області суд обґрунтовано
не взяв до уваги, оскільки в них
зазначено про зайняття земельної
ділянки позивача, однак не вказано яким
чином це зроблено та з їхнього змісту
не зрозуміло, що слугувало початковою
точкою проведених замірів, оскільки
межові знаки відсутні.

Висновки суду підтверджені належними,
дослідженими в судовому засіданні
доказами, яким суд дав оцінку
відповідно до ЦПК України та
відповідають нормам матеріального
права, що регулюють спірні
правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не
ґрунтуються на вимогах закону і
спростовуються наданими суду доказами,
а тому не можуть бути прийнятими до
уваги судом апеляційної інстанції і
підлягають відхиленню.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що рішення суду ухвалено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права і підстави для
його скасування та ухвалення нового
відсутні.

Керуючись ст.ст. 303,307, 308 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, діючого від
імені ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Голопристанського районного
суду Херсонської області від 18 березня
2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: