Справа № 367/8570/13-ц
ІРПІНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2014 року
Ірпінський міський суд Київської
області в складі:

головуючого судді Пархоменко
О.В.

при секретарях Ринда Н.Ю.,
Жебровській М. В., Лантух Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Ірпінського
міського суду справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про
поділ майна подружжя, зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ
майна подружжя, за позовом третьої
особи із самостійними вимогами ОСОБА_3
до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про визнання майнових
обов'язків по сплаті боргу за договором
позики спільною сумісною власністю та
поділ спільного боргу,

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із
даним позовом, посилаючись на те, що між
нею та відповідачем 28 грудня 1996 року
було зареєстровано шлюб, від якого вони
мають двох дітей - сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2. На даний момент діти
проживають разом з нею в їхній спільній
квартирі, що знаходиться за адресою
АДРЕСА_1. Вказує, що за час їхнього з
чоловіком спільного сімейного
проживання склалися обставини, що
призвели до неможливості подальшого
спільного проживання, причиною
виникнення неприязнених стосунків та
розбіжностей між ними стала подружня
зрада її чоловіка; всі її спроби щодо
примирення закінчувалися тим, що
відповідач не хотів її розуміти,
відмовляється йти на будь-які
компроміси, майже рік вони не ведуть
спільного господарства, відповідач
пішов з сім'ї і на сьогоднішній день
проживає окремо від неї, шлюбні
відносини з цього часу між ними
припинені.

Позивачка вказує, що за час перебування
у зареєстрованому шлюбі вони сумісно
придбали наступне майно: автомобіль
марки Toyota Corolla, 2008 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_1;
двокімнатна квартира АДРЕСА_1;
автомобіль марки Mitsubishi, 2013 року
випуску, державний номерний знак їй
невідомий; земельна ділянка з будинком,
що розташований в АДРЕСА_6;
однокімнатна квартира, що розташована
в АДРЕСА_1, місцезнаходження якої їй
невідоме. Двокімнатна квартиру
АДРЕСА_1, розташованому по АДРЕСА_1 вони
придбали 21 серпня 2007 року, що
підтверджується кредитним договором №
49.32/69/07-ІП за 85 000,0 доларів США. На момент
подачі даного позову домовленості про
добровільний поділ майна, що є спільною
сумісною власністю подружжя, між ними
не досягнуто, тому постало питання про
розподіл майна подружжя в судовому
порядку.

Позивачка просила визнати за нею право
власності на двокімнатну квартиру
АДРЕСА_1, розташованому по вулиці
Кірова в місті Буча Київської області;
визнати за ОСОБА_2 право власності на
автомобіль марки Toyota Corolla, 2008 року
випуску шляхом сплати позивачці 1/2
частини вартості автомобіля в розмірі
60 000,0 гривен; визнати за ОСОБА_2 право
власності на земельну ділянку з
будинком, що розташований в АДРЕСА_6;
визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину однокімнатної квартири, що
була придбана в період перебування у
зареєстрованому шлюбі, що знаходиться
в АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_2 право
власності на автомобіль марки Mitsubishi, 2013
року випуску шляхом сплати позивачці 1/2
частини вартості вказаного автомобіля,
що буде визначена при отриманні
документів від відповідача; стягнути з
відповідача у повному обсязі понесенні
позивачкою судові витрати.

В подальшому під час розгляду справи
позивачка ОСОБА_1 уточнила свої позовні
вимоги та просила розділити спільне
майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
відступивши від засади рівності часток
подружжя; визнати за ОСОБА_1 право
власності на двокімнатну квартиру
АДРЕСА_1, розташованому по вулиці
Кірова в місті Буча Київської області;
визнати за ОСОБА_2 право власності на
земельну ділянку площею 0,2499 га,
розташовану по АДРЕСА_6; стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені
судові витрати за сплату судового
збору.

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_1 про поділ майна
подружжя, посилаючись на те, що 21 серпня
2007 року він, перебуваючи у
зареєстрованому з ОСОБА_1 шлюбі, уклав
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 вартістю 429 250 гривен; вказаний
договір укладений ним за письмовою
згодою дружини в інтересах сім'ї, адже
майно, одержане за договором,
використане та використовується за
призначенням в інтересах сім'ї, а саме з
часу придбання вказаної квартири і по
теперішній час у ній проживають їх
спільні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Вказану
вище квартиру він придбав за рахунок
коштів, отриманих на підставі
кредитного договору № 49.32/69/07-Іп,
укладеного 21 серпня 2007 року між ним та
ВАТ "Кредитпромбанк". Вважає, що
квартира АДРЕСА_1 є об'єктом права
спільної сумісної власності в
розумінні ч. ч. 1, 3 ст. 61 СК України та
підлягає поділу у відповідності до
вимог ч.1 ст. 70 СК України (рівності
часток дружини та чоловіка);
домовленості чи шлюбного договору у
сторін немає. Просив поділити майно
ОСОБА_2 та ОСОБА_1, що є спільною
сумісною власністю подружжя; визнати
за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини
двокімнатної квартири АДРЕСА_1; визнати
за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини
двокімнатної квартири АДРЕСА_1;
стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
судовий збір.

В подальшому під час розгляду справи
ОСОБА_2 уточнив свої позовні вимоги та
просив поділити майно ОСОБА_2 та ОСОБА_1,
що є спільною сумісною власністю
подружжя; визнати за ОСОБА_2 право
власності на 1/2 частини двокімнатної
квартири АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_1
право власності на 1/2 частину
двокімнатної квартири АДРЕСА_1;
стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
судовий збір.

Третя особа із самостійними вимогами
ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до
ОСОБА_2, ОСОБА_1 про визнання майнових
обов'язків по сплаті боргу за договором
позики спільною сумісною власністю та
поділ спільного боргу, посилаючись на
те, що 21 серпня 2007 року ОСОБА_2,
перебуваючи у зареєстрованому з ОСОБА_1
шлюбі, уклав договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 вартістю 429 250 гривен.
Крім того у цей же день з метою купівлі
вказаної вище квартири ОСОБА_2 уклав з
ВАТ "Кредитпромбанк" кредитний договір
№ 49.32/69/07-Іп на суму 85 000 доларів США; з
метою забезпечення вказаного вище
кредитного договору сторонами 21 серпня
2007 року укладено іпотечний договір №
49.12/69/1368/07, предметом якого стала
квартира АДРЕСА_1. Крім того ОСОБА_2 з
метою забезпечення виконання
кредитного договору від 21 серпня 2007
року № 49.32/69/07-Іп, який в свою чергу
забезпечувався іпотечним договором
від 21 серпня 2007 року № 49.12/69/1368/07
укладено 02 січня 2008 року з нею усний
договір позики грошових коштів у
розмірі 38 075 доларів США, вказані
грошові кошти нею передані ОСОБА_2 в
період з 01 лютого 2008 року до 30 червня 2009
року, згідно розрахунку у вказаний вище
період нею передано ОСОБА_2 242 134,15
гривен.

Вказує, що вказаний вище договір
укладений ОСОБА_2 в інтересах сім'ї;
враховуючи значну вартість квартири 429
250 грн. та фінансовий стан подружжя
ОСОБА_2, вони не мали змоги належним
чином виконувати умови кредитного
договору, яким передбачено сплату
кредитних коштів в розмірі приблизно 300
доларів США щомісячно аж до 2032 року та
процентів за користування грошима у
розмірі 14 відсотків річних. Тобто,
уклавши вказаний вище договір позики,
ОСОБА_2 отримав грошові кошти за
рахунок яких частково погасив борг за
кредитним договором з ВАТ
"Кредитпромбанк" та виконав умови
іпотечного договору. Зазначає, що
ОСОБА_1 надала письмову згоду на
укладення ОСОБА_2 з нею договору позики
на суму 38 075 доларів США, яка міститься в
заяві про надання дозволу на купівлю
квартири, укладення іпотечного і
кредитного договорів; 10 липня 2009 року
за рахунок коштів, отриманих у позику
від неї, заборгованість перед ВАТ
"Кредитпромбанк" за кредитним
договором № 49.32/69/07-Іп погашена
достроково та в повному обсязі. На
даний час спільний борг ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 за договором позики складає 242
134,15 гривен, що є спільною сумісною
власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та
має бути сплачений ними в рівних
частинах.

В зв'язку із викладеними обставинами
ОСОБА_3 просила визнати майнові
обов'язки по сплаті боргу в сумі 242 134,15
гривен за договором позики від 01 лютого
2008 року, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_2
спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та
ОСОБА_2; поділити між ОСОБА_2.та ОСОБА_1 в
рівних частинах спільний борг у
розмірі 242 134,15 гривен, який виник з
договору позики від 01.02.2008 року,
укладеного між ОСОБА_2 (в інтересах
сім'ї) та ОСОБА_3; зобов'язати ОСОБА_1
сплатити борг ОСОБА_3 в розмірі 121 067,07
грн.; зобов'язати ОСОБА_2 сплатити борг
ОСОБА_3 в розмірі 121 067,07 грн.

В судовому засіданні представник
позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_6 позов
підтримав, підтвердив обставини,
викладені у позовній заяві, просив
позов задовольнити. Зустрічний позов
ОСОБА_2 та позов третьої особи із
самостійними вимогами ОСОБА_3 не
визнав, пояснив, що жодних договорів
позики між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не
укладалось, оскільки будь-яких доказів
на підтвердження цих обставин ними не
надано; в квартирі АДРЕСА_1 проживає
ОСОБА_1 разом із дітьми, а тому її частка
у спільному майні має бути збільшена.
Просив у зустрічному позові та у позові
третьої особи ОСОБА_3 відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_7 в судовому засіданні позов
ОСОБА_1 не визнав, пояснив, що син
проживає в даний час із батьком ОСОБА_2,
а тому позивачкою безпідставно
заявлені вимоги про відступлення від
рівності часток в спільному майні;
земельна ділянка в с. Кайтанівка
отримана ОСОБА_2 шляхом приватизації та
згідно ч.5 ст. 57 СК України є його
особистою власністю та поділу не
підлягає. Просив відмовити ОСОБА_1 у
позові. Зустрічний позов ОСОБА_2 та
позов третьої особи із самостійними
вимогами ОСОБА_3 підтримав, підтвердив
обставини , викладені у зустрічній
позовній заяві, просив позов
задовольнити; позов третьої особи із
самостійними вимогами ОСОБА_3 визнав,
не заперечував проти задоволення
даного позову.

Представник третьої особи із
самостійними вимогами ОСОБА_3 - ОСОБА_8 в
судовому засіданні позов ОСОБА_1 не
підтримав, просив відмовити у його
задоволенні. Позов ОСОБА_3 підтримав,
підтвердив обставини, викладені у
позовній заяві, просив позов
задовольнити.

Заслухавши пояснення учасників
судового процесу, вивчивши письмові
докази по справі, суд вважає заявлений
ОСОБА_1 позов та зустрічний позов
ОСОБА_2 такими, що підлягають до
часткового задоволення, виходячи із
наступного.

У відповідності до ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

У відповідності до ст. 61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі не
підлягають доказуванню; обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 із 28.12.1996 року
перебували у зареєстрованому шлюбі,
від даного шлюбу мають двох
неповнолітніх дітей - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 30 жовтня 2013 року із
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуті
аліменти на утримання дітей у розмірі
1/3 частини від усіх видів заробітку ,
дані обставини підтверджені
матеріалами справи, визнаються
сторонами і відповідно до ст. 61 ЦПК
України доказуванню не підлягають.

В судовому засіданні встановлено, що 21
серпня 2007 року між Відкритим
акціонерним товариством
"Кредитпромбанк" та ОСОБА_2 укладено
кредитний договір № 49.32/69/07-Іп на суму 85
000,0 доларів США строком по 20 серпня 2032
року включно; також 21 серпня 2007 року між
Відкритим акціонерним товариством
"Кредитпромбанк" та ОСОБА_2 укладено
Іпотечний договір № 49.12/69/1368/07,
предметом іпотеки відповідно до даного
договору є двокімнатна квартира,
загальною площею 53,1 кв. м., що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та
належатиме іпотекодавцю на праві
власності на підставі Договору
купівлі-продажу, укладеного 21.08.2007 року
з ОСОБА_10, посвідченого 21.08.2008 року
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_11

Встановлено, що 21 серпня 2007 року між
ОСОБА_10 та ОСОБА_2 укладений договір
купівлі-продажу, посвідчений приватний
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_11,
зареєстрований в реєстрі за № 4027,
відповідно до якого продавець продала,
а покупець купив квартиру АДРЕСА_1; за
погодженням сторін продаж квартири
вчинено за 429 250,0 гривен, які повністю
сплачені покупцем продавцю до
підписання цього договору; відповідно
до п. 18 цього договору цей договір
укладено за згодою дружини покупця
ОСОБА_1, викладеної у вигляді
заяви-згоди на купівлю квартири. Згідно
копії нотаріально посвідчених заяв
ОСОБА_1 нотаріальним органам від 21
серпня 2007 року вона дала згоду на
купівлю її чоловіком ОСОБА_2 квартири
під номером АДРЕСА_1 за ціною та на
умовах за його розсудом та дала згоду
на передачу даної квартири в іпотеку її
чоловіком ОСОБА_2 Згідно листа ВАТ
"Кредитпромбанк" від 17.08.2009 року №
25260/49.32-10424-49.48 ОСОБА_2 станом на 17.08.09 р.
його заборгованість перед банком за
кредитним договором № 49.32/69/07-Іп від
21.08.07 р. погашено достроково 10.07.09 р. у
повному обсязі.

Встановлено, що згідно Державного акту
на право власності на земельну ділянку
серії ЯК № 373036 ОСОБА_2 є власником
земельної ділянки площею 0,2499 га, яка
розташована за адресою АДРЕСА_6 на
підставі рішення Кайтанівської
сільської ради від 29.11.2011 року № 9-3/УІ;
згідно копії рішення Кайтанівської
сільської Ради Катеринопільського
району Черкаської області від 29
листопада 2011 року № 9-3/УІ "Про
затвердження технічної документації
із землеустрою щодо складання
документів, що посвідчують право
власності на земельну ділянку" згідно
Декрету Кабінету Міністрів України
"Про приватизацію земельних ділянок"
від 26.12.1992 року № 15-92, ст. 116,118 ,121, п. 12
Перехідних положень Земельного
кодексу України, ст. 25, 30 Закону України
"Про землеустрій" ОСОБА_2 передано у
власність земельну ділянку фактичною
площею 0,2499 га по АДРЕСА_6 для
будівництва і обслуговування
житлового будинку та господарських
споруд.

Наведені обставини підтверджуються
поясненнями учасників судового
процесу, матеріалами справи.

У відповідності до ст. 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

У відповідності до ст. 61 СК України
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту. Об'єктом права
спільної сумісної власності є
заробітна плата, пенсія, стипендія,
інші доходи, одержані одним із
подружжя. Якщо одним із подружжя
укладено договір в інтересах сім'ї, то
гроші, інше майно, в тому числі гонорар,
виграш, які були одержані за цим
договором, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

У відповідності до ст. 63 СК України
дружина та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

У відповідності до ст. 65 СК України
дружина, чоловік розпоряджаються
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, за
взаємною згодою. При укладенні
договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Дружина, чоловік
має право на звернення до суду з
позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового. Для укладення
одним із подружжя договорів, які
потребують нотаріального посвідчення
і (або) державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово. Згода на укладення
договору, який потребує нотаріального
посвідчення і (або) державної
реєстрації, має бути нотаріально
засвідчена. Договір, укладений одним із
подружжя в інтересах сім'ї, створює
обов'язки для другого з подружжя, якщо
майно, одержане за договором,
використане в інтересах сім'ї.

У відповідності до ч.1 ст. 69 СК України
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу.

У відповідності до ст. 70 СК України у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором. При вирішенні спору про
поділ майна суд може відступити від
засади рівності часток подружжя за
обставин, що мають істотне значення,
зокрема якщо один із них не дбав про
матеріальне забезпечення сім'ї,
приховав, знищив чи пошкодив спільне
майно, витрачав його на шкоду інтересам
сім'ї. За рішенням суду частка майна
дружини, чоловіка може бути збільшена,
якщо з нею, ним проживають діти, а також
непрацездатні повнолітні син, дочка, за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування.

У відповідності до ст. 57 СК України
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до
шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час
шлюбу, але на підставі договору
дарування або в порядку спадкування; 3)
майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але
за кошти, які належали їй, йому
особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час
шлюбу внаслідок його приватизації
відповідно до Закону України "Про
приватизацію державного житлового
фонду" ; 5) земельна ділянка, набута нею,
ним за час шлюбу внаслідок
приватизації земельної ділянки, що
перебувала у її, його користуванні, або
одержана внаслідок приватизації
земельних ділянок державних і
комунальних сільськогосподарських
підприємств, установ та організацій,
або одержана із земель державної і
комунальної власності в межах норм
безоплатної приватизації, визначених
Земельним кодексом України. Особистою
приватною власністю дружини та
чоловіка є речі індивідуального
користування, в тому числі коштовності,
навіть тоді, коли вони були придбані за
рахунок спільних коштів подружжя.
Особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є премії, нагороди, які вона,
він одержали за особисті заслуги. Суд
може визнати за другим з подружжя право
на частку цієї премії, нагороди, якщо
буде встановлено, що він своїми діями
(ведення домашнього господарства,
виховання дітей тощо) сприяв її
одержанню. Особистою приватною
власністю дружини, чоловіка є кошти,
одержані як відшкодування за втрату
(пошкодження) речі, яка їй, йому
належала, а також як відшкодування
завданої їй, йому моральної шкоди.
Особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є страхові суми, одержані нею,
ним за обов'язковим особистим
страхуванням, а також за добровільним
особистим страхуванням, якщо страхові
внески сплачувалися за рахунок коштів,
що були особистою приватною власністю
кожного з них. Суд може визнати
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка майно, набуте нею, ним за час
їхнього окремого проживання у зв'язку з
фактичним припиненням шлюбних
відносин. Якщо у придбання майна
вкладені крім спільних коштів і кошти,
що належали одному з подружжя, то
частка у цьому майні, відповідно до
розміру внеску, є його особистою
приватною власністю.

Як встановлено в судовому засіданні
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із 28.12.1996 року
перебували у зареєстрованому шлюбі,
від даного шлюбу мають двох
неповнолітніх дітей - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Також встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1
в період шлюбу 21 серпня 2007 року
придбано квартиру АДРЕСА_1.

Таким чином суд вважає, що в судовому
засіданні беззаперечно встановлено, що
квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною
власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
частки їх в праві спільної сумісної
власності є рівними, а тому слід
поділити спірну квартиру між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 та виділити кожному по 1/2
частині, визнавши за ними право
власності на належні їм частки . При
цьому суд вважає, що доводи позивачки
ОСОБА_1 про те, що її частка в праві
власності на спірну квартиру має бути
збільшена у зв'язку з тим, що з нею
проживають діти, є необґрунтованими,
оскільки беззаперечних доказів того,
що син ОСОБА_4 проживає разом із
позивачкою суду не надано. За таких
обставин суд не вбачає підстав для
відступлення від засади рівності
часток подружжя у праві власності на
квартиру та збільшення частки ОСОБА_1 у
праві власності на спірну квартиру.

Що стосується позовних вимог позивачки
про поділ спільного майна та визнання
за відповідачем ОСОБА_2 права власності
на земельну ділянку площею 0,2499 га,
розташовану по АДРЕСА_6, то виходячи з
підстав п.5 ч.1 ст. 57 СК України у
задоволенні даних позовних вимог слід
відмовити, оскільки дана земельна
ділянка отримана ОСОБА_2 у власність
під час шлюбу з ОСОБА_1 шляхом
приватизації та є особистою власністю
ОСОБА_2, а тому не підлягає поділу як
спільне майно подружжя.

Разом із цим суд вважає, що слід
стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати в сумі 1 720,50 гривен, а із
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути
судові витрати в сумі 1 073,12 гривен.

Таким чином суд задовольняє позов
ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2
частково.

У відповідності до ч.1 ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь в справі.

У відповідності до п.3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків встановлених цим
Кодексом.

Розглядаючи справу в межах заявлених
позовних вимог та оцінюючі надані
доказі в їх сукупності, суд прийшов до
висновку, що позов третьої особи із
самостійними вимогами ОСОБА_3
задоволенню не підлягає, оскільки в
судовому засіданні не знайшов свого
беззаперечного підтвердження той факт,
що грошові кошти в сумі 242 134,15 гривен
були передані ОСОБА_3 її сину ОСОБА_2 та
були витрачені саме на погашення
кредиту для придбання спірної квартири
АДРЕСА_1 та під час розгляду справи суду
не було надано беззаперечних доказів
того, що між нею та ОСОБА_2 був укладений
договір позики. При цьому суд не
приймає до уваги визнання даного
позову представником ОСОБА_2, оскільки
в даному випадку визнання позову
відповідачем суперечить закону, не
ґрунтується на належних та допустимих
доказах, а тому відсутні підстави для
визнання майнових обов'язків по сплаті
боргу в сумі 242 134,15 гривен за договором
позики від 01 лютого 2008 року, укладеним
між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 спільною сумісною
власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та для
зобов'язання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сплатити
борг ОСОБА_3 в розмірі по 121 067,07 гривен
кожним. Інших належних та допустимих
доказів на підтвердження чи
спростування цих обставин суду надано
не було.

На підставі ст. ст. 57, 60-61, 63, 65, 69, 70, 71 СК
України, ст. ст. 368, 372 ЦК України,
керуючись ст. ст.10, 11, 60, 61, 212, 214, 215, 218 ЦПК
України суд:

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа -
ОСОБА_3 про поділ майна подружжя
задовольнити частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та
ОСОБА_2.

Поділити спільне майно подружжя між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Виділити ОСОБА_1 із спільної сумісної
власності подружжя 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1, визнавши за ОСОБА_1 право
власності на вказане майно.

Виділити ОСОБА_2 із спільної сумісної
власності подружжя 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1, визнавши за ОСОБА_2 право
власності на вказане майно.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати в сумі 1 720,50 гривен (одна
тисяча сімсот двадцять гривен 50 коп.).

В інший частині позов залишити без
задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
поділ майна подружжя задовольнити
частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та
ОСОБА_1.

Поділити спільне майно подружжя між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Виділити ОСОБА_2 із спільної сумісної
власності подружжя 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1, визнавши за ОСОБА_2 право
власності на вказане майно.

Виділити ОСОБА_1 із спільної сумісної
власності подружжя 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1, визнавши за ОСОБА_1 право
власності на вказане майно.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
судові витрати в сумі 1 073,12 гривен (одна
тисяча сімдесят три гривни 12 коп.).

В інший частині зустрічний позов
залишити без задоволення.

Позов третьої особи із самостійними
вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про
визнання майнових обов'язків по сплаті
боргу за договором позики спільною
сумісною власністю та поділ спільного
боргу залишити без задоволення.

Повне рішення буде виготовлене
протягом п'яти днів з дня закінчення
розгляду справи 04.08.2014 року.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Київської області через
Ірпінський міський суд шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: О. В. Пархоменко