АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И [1]

23 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Мазурик
О.Ф.,Росік Т.В.

при секретарі: Гура А.А..,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Києві
апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2

на рішення Дніпровського районного
суду м. Києва від 23 квітня 2014 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до Дніпровської районної у м. Києві
державної адміністрації про визнання
права власності у порядку спадкування,-

ВСТАНОВИЛА :

Рішенням Дніпровського районного суду
м.Києва від 23 квітня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, який є
представником позивачки за
довіреністю, ставиться питання про
скасування рішення суду та ухвалення
нового про задоволення позову у
повному обсязі. Апелянт посилається на
незаконність судового рішення,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи,невірну оцінку доказів та
помилковість висновків. Зазначає, що
судом безпідставно не ураховано тієї
обставини, що до позивачки, як
спадкоємиці, перейшли усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцю, що
за життя спадкодавець звернувся до
органу приватизації з питання
приватизації кімнати й лише його
раптова смерть не дала йому змоги
отримати відповідне свідоцтво.

В суді апеляційної інстанції
представник позивачки ОСОБА_1
апеляційну скаргу підтримав з підстав
наведених в ній.

Представник Дніпровської районної у м.
Києві державної адміністрації вважав
,що апеляційну скаргу слід відхилити,
тому що спір вирішений судом правильно.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги,перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в цій частині, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає
виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом ОСОБА_3 проживав та
був зареєстрований у АДРЕСА_1.

Крім нього в цій квартирі
зареєстрована та проживає наразі його
колишня дружина ОСОБА_2

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 02.07.2013 року,залишеним без
зміни ухвалою Апеляційного суду м.
Києва від 17.09.2013 року, визначений
порядок користування вказаною
квартирою відповідно до якого в
користування ОСОБА_3 виділено жилу
кімнату площею 10.4 кв.м., а ОСОБА_2 - жилу
кімнату площею 16 кв.м. Місця загального
користування залишено в їх спільному
користуванні.

На підставі рішення суду ОСОБА_3
відкрито окремий особовий рахунок.

26.12.2013 року представником ОСОБА_3 було
подано заяву до сектору приватизації
Дніпровського району м. Києва з метою
приватизації виділеної йому за
рішенням суду кімнати.

При поданні заяви до відділу
приватизації Дніпровської районної у
м. Києві державної адміністрації
представником ОСОБА_3 не було подано
усіх необхідних для приватизації
документів.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 помер.

13.01.2014 року, вже після смерті ОСОБА_3, до
органу приватизації Дніпровської
районної в м. Києві державної
адміністрації від ОСОБА_4, довіреність
якої на вчинення дій від імені ОСОБА_3
втратила свою чинність з часу його
смерті, надійшла решта необхідних
документів.

У зв'язку із тим що повний пакет
необхідних документів був поданий до
органу приватизації після смерті
спадкодавця у приватизації кімнати
відмовлено.

За життя 25.07.2012 року ОСОБА_3 склав
заповіт на свою сестру ОСОБА_2, якій
заповів усе своє майно яке належатиме
йому на час його смерті.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
виходив з того, що позивачка звернулася
з даним позовом до неналежного
відповідача. Спадкодавець не набув
права власності на спірну кімнату, яка
залишалася в комунальній власності, ця
кімната не є об'єктом спадкування й не
може бути передана у власність
позивачки.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду і вважає їх
правильними.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» державний житловий фонд - це
житловий фонд місцевих рад та житловий
фонд,який знаходиться у повному
господарському віданні чи
оперативному управлінні державних
підприємств, організацій,установ.

До державного фонду належать
будівлі,що призначені та придатні для
постійного проживання громадян і
перебувають у комунальній чи державній
власності.

Статтею 143 Конституції України
визначено, що органи місцевого
самоврядування управляють майном, що є
у комунальній власності.

Відповідно до ст. 5 ЖК України державний
житловий фонд перебуває у віданні
місцевих Рад народних депутатів
(житловий фонд місцевих Рад) та у
віданні міністерств, державних
комітетів і відомств (відомчий
житловий фонд).

Управління житловим
фондомздійснюється власником або
уповноваженим ним органом у межах,
визначених власником ( ст.18 ЖК).

Приватизація нерухомого майна є
однією з форм переходу державної форми
власності на нерухоме майно в приватну
на безоплатній основі.

Оскільки кімната, що знаходилася у
користуванні померлого ОСОБА_3
перебувала у комунальній власності,
вона належить територіальній громаді (
ст. 327 ЦК України).

Отже, виходячи з предмету спору у
даному випадку належною стороною у
справі повинна бути Київська міська
рада, як єдиний орган місцевого
самоврядування, тому суд першої
інстанції обґрунтовано вважав , що
заявлені до Дніпровської районної у м.
Києві державної адміністрації позовні
вимоги не підлягають задоволенню.

З огляду на те, що позов пред'явлений не
до тієї особи, посилання позивача на
те, що до ОСОБА_5 перейшли усі права та
обов'язки ОСОБА_3 правового значення не
мають.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
письмових доказів суд апеляційної
інстанції вважає,що висновки суду
відповідають обставинам справи та
положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно
до спірних правовідносин застосовані
правильно.

Всі висновки суду першої інстанції
щодо пред'явлених у рамках даної справи
позовних вимог повно та послідовно
викладені у мотивувальній частині
оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної
інстанції підстави для спростування
указаних висновків суду, апеляційні
скарги не містять.

Встановивши факти та зумовлені ними
правовідносини, суд першої інстанції
ухвалив правильне по суті рішення,
підстав для скасування якого колегія
суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315,317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 23 квітня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів
шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 755/6764/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/
7715/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Галаган В.І.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Прокопчук Н.О.