Справа № 362/6997/13 Головуючий у І
інстанції Корнієнко С.В.Провадження №
22-ц/780/2678/14 Доповідач у 2
інстанції СліпченкоКатегорія 46
УХВАЛА

Іменем України

17 липня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого: Сліпченка О.І.

Суддів: Суханової Є.М., Олійника В.І.

при секретарі: Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою Васильківського
спортивно-технічного клубу Товариства
сприяння обороні України на рішення
Васильківського міськрайонного суду
Київської області від 11
лютого 2014 року по справі за позовом
Васильківського спортивно-технічного
клубу Товариства сприяння обороні
України до ОСОБА_1, треті особи:
Управління Держземагенства у
Васильківському районі Київської
області, Реєстраційна служба
Васильківського міськрайонного
управління юстиції Київської області,
Васильківська міська рада Київської
області, ОСОБА_2 про визнання недійсним
державного акту на право власності на
земельну ділянку та його державної
реєстрації,-

Заслухавши доповідь судді
Апеляційного суду, вислухавши
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У травні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом про визнання недійсним
та скасування державного акту на право
власності на земельну ділянку, площею
по 0,1000 га, для будівництва та
обслуговування житлового будинку в
АДРЕСА_2, серії ЯЖ № 401852 від 1 квітня 2008
року, кадастровий
№ :13:025:001, на ім'я третьої особи
ОСОБА_2, з відміткою нотаріуса про її
продаж 11 лютого 2009 року відповідачеві,
а також внесення відомостей до
державного земельного кадастру та
реєстрацію в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно щодо
зазначених земельних ділянок.

В обґрунтування своїх вимог позивач
послався на державний акт на право
постійного користування землею ІІ-КВ №
001335-32 від 24.11.1998 року, у відповідності до
якого, Васильківський
спортивно-технічний клуб Товариства
сприяння обороні України є
користувачем 1,3 га землі по АДРЕСА_1.
Але, незважаючи на зазначену обставину,
третій особі, на підставі рішення
Васильківської міської ради 25 сесії 5
скликання № 07.148-25-У від 28.12.2007 року, був
виданий державний акт на право
власності на вищезазначену земельну
ділянку. Вказане рішення було
скасовано постановою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 13 листопада 2012
року по адміністративній справі №
2а-470211, а тому, державний акт на ім'я
третьої особи та після її продажу -
відповідача, підлягає визнанню
недійсними та скасуванню, з похідними
від цього вимогами.

Рішенням Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 11 лютого 2014 року відмовлено в
задоволенні позову .

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить його скасувати, з мотивів
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає ухвалене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права рішення суду без
змін. Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Згідно з ст. 214 ЦПК під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання 1) чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка
правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судом першої інстанції встановлено, що
державним актом на право постійного
користування землею серії ІІ-КВ № 001335-32
від 24.11.1998 року, Васильківському СТК
Товариства сприяння оборони України на
підставі рішення Васильківської
міської ради від 16.07.1998 року за № 93
надано у постійне користування 1,3 га
землі в межах згідно з планом
користування по АДРЕСА_1.

Рішенням Васильківської міської ради 25
сесії 5 скликання № 07.148-25-У від 28.12.2007
року ОСОБА_2 була виділена земельна
ділянка площею 0,1000 га для будівництва,
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_2.

Згідно з державним актом на право
власності на земельну ділянку серії ЯЖ
№ від 1 квітня 2008
року, третя особа - ОСОБА_2, був (до її
продажу 11.02.2009 року) власником
земельної ділянки площею 0,1000 га,
наданої для будівництва,
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, що
розташована в АДРЕСА_2,
кадастровий
№ :13:025:0015, на підставі рішення
Васильківської міської ради 25 сесії
5 скликання № 07.148 від 28.12.2007.

У відповідності до договору
купівлі-продажу від 11 лютого 2009 року,
посвідченого державним нотаріусом
Васильківської міської державної
нотаріальної контори
ОСОБА_3, за реєстровим № 1-350, земельна
ділянка, кадастровий
№ :13:025:0015, третьою особою -
ОСОБА_2, була продана відповідачеві -
ОСОБА_1

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 13.11.2012 року
було визнано нечинним та скасовано
рішення Васильківської міської ради 25
сесії 5 скликання № 07.148-25-У
від 28.12.2007 року в частині передачі у
власність спірних земельних ділянок, в
тому числі і ОСОБА_2, та встановлено, що
спірні земельні ділянки накладаються
на земельну ділянку позивача.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
позивачем не доведена належність йому
оспорюваних земельних ділянок,
оскільки його не можна вважати
постійним землекористувачем, який
отримав земельну ділянку у постійне
користування у відповідності до
земельного законодавства.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
відмови у задоволенні позову, виходячи
з наступного.

Відповідно до ст.152 Земельного кодексу
України власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою і
відшкодування збитків.

Відповідно до положень ч.1 ст.81, ст.131 ЗК
України громадяни України набувають
права власності на земельні ділянки в
тому числі на підставі придбання за
договорами купівлі-продажу, дарування,
міни, іншими цивільно-правовими
угодами. Укладення таких угод
здійснюється відповідно до Цивільного
кодексу України з урахуванням вимог
цього Кодексу.

За змістом вказаних норм правовою
підставою набуття громадянином права
власності на земельну ділянку є
укладення ним цивільно-правової угоди,
а державний акт, що видається на
підставі такої угоди, лише посвідчує
право особи на земельну ділянку. Отже,
без встановлення судом недійсності
(невідповідності вимогам закону)
правочину, як правової підстави
придбання громадянином земельної
ділянки, визнання недійсним державного
акту, виданого на підставі цього
правочину, в даному випадку є
необґрунтованим.

Такі висновки відповідають приписам
щодо презумпції правомірності
правочину, встановленим ст.204 ЦК
України, згідно якої правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Крім того, такі висновки узгоджуються
із положеннями ч.3 ст.152 ЗК України,
згідно якої захист порушених прав
громадян та юридичних осіб на земельні
ділянки здійснюється в тому числі
шляхом подання позову про визнання
угоди недійсною.

Судом встановлено, що відповідач
відчужив спірну земельну ділянку
ОСОБА_2 шляхом нотаріального
оформлення договору купівлі-продажу
земельної ділянки.

З огляду на те, що ОСОБА_1 набув права
власності на спірну земельну ділянку
на підставі договору купівлі-продажу
від 11.02.2009 року, який не визнаний судом
недійсним і не є нікчемним, то колегія
суддів вважає, що і відсутні підстави
для визнання недійсним державного акта
на право власності на земельну ділянку,
виданого на ім'я ОСОБА_2, з відміткою про
перехід права власності до нового
власника ОСОБА_1 та скасування його
державної реєстрації, з підстав
зазначених позивачем.

Крім того, згідно до ст. 388 ЦК, якщо майно
за відплатним договором придбане в
особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати ( добросовісний
набувач ), власник має право
витребувати це майно від набувача лише
у разі, якщо майно: було загублене
власником або особою, якій він передав
майно у володіння; було викрадене у
власника або особи, якій він передав
майно у володіння; вибуло з володіння
власника або особи, якій він передав
майно у володіння, не з їхньої волі
іншим шляхом.

Майно не може бути витребувано від
добросовісного набувача, якщо воно
було продане у порядку, встановленому
для виконання судових рішень.

Якщо майно було набуте безвідплатно в
особи, яка не мала права його
відчужувати, власник має право
витребувати його від добросовісного
набувача у всіх випадках.

Доказів незаконного, без відповідної
правової підстави заволодіння
земельною ділянкою ОСОБА_1 матеріали
справи не містять.

Таким чином, суд першої інстанції
обґрунтовано прийшов до висновку про
відмову у визнанні недійсним
державного акта серії ЯЖ № від 01
квітня 2008 року виданого на ім'я ОСОБА_2,
з відміткою про перехід права
власності до нового власника ОСОБА_1 та
скасуванні його державної реєстрації
та, з урахуванням ст.ст. 12, 122, 152, 155, 173
ЗК України, ст.ст. 212-213 ЦПК України,
ухвалив законне та обґрунтоване
рішення .

Вимоги позову щодо визнання недійсними
відомостей, що внесені до державного
земельного кадастру та реєстрації в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно спірної земельної
ділянки судом фактично залишені без
розгляду, оскільки є похідними від
первісних позовних вимог, в задоволені
яких відмовлено. З таким висновком
погоджується і колегія суддів .

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в порядку
ст. 303 ЦПК України в межах доводів
апеляційної скарги, в якій ставиться
питання про ухвалення нового рішення
про задоволення позовних вимог,
колегія суддів вважає, що рішення суду
є законним та обгрунтованим, підстави
для його скасування відсутні.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 307-308, 313 - 315, 316, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Васильківського
спортивно-технічного клубу Товариства
сприяння обороні України - відхилити.

Рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 11 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: