АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 22-ц/796/6223/2013
Головуючий у 1-й інстанції: Фролов М.О.
Доповідач: Поліщук Н.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

Суддів Білич І.М.,
Кулікової С.В.

при секретарі Гулієві Ф.Д.

за участю

представника позивача
Домбровського І.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, в інтересах яких діє ОСОБА_5 на
підставі Угоди про надання правової
допомоги, на рішення Голосіївського
районного суду м.Києва від 07 серпня 2013
року у справі за позовом
Свято-Троїцького Китаєвського
чоловічого монастиря м.Києва
Української православної церкви до
ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя
особа - Голосіївська районна в м.Києві
державна адміністрація про визнання
ордеру недійсним, визнання осіб такими,
що втратили право користування
житловим приміщенням та виселення,-

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2012 року Свято-Троїцький
Китаєвський чоловічий монастир м.Києва
Української православної церкви
звернувся до суду з позовом, уточненим
в ході розгляду справи, про визнання
ордеру №37178 серії «Б», виданого 28 липня
1988 року виконавчим комітетом
Московської районної Ради народних
депутатів м.Києва на ім»я ОСОБА_6 та
ОСОБА_2 на право вселення в жиле
приміщення площею 19,5 кв.м в
однокімнатній ізольованій квартирі
недійсним; виселення ОСОБА_6, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 з усім належним їм
майном з приміщень площею 19,5 кв.м та 5,6
кв.м, що знаходяться в АДРЕСА_1 літера
«Д», поверх 1, вхід 3 згідно
інвентаризаційної справи будівель та
приміщень Київського бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об»єкти нерухомого майна
від 10 липня 2006 року.

Позовні вимоги обґрунтовує тим,
що на підставі укладеного 28 червня 1999
року між Управлінням охорони пам»яток
історії, культури та історичного
середовища м.Києва та монастирем
«Китаївський пустинний скит»
Української православної церкви
(правонаступником якого є
Свято-Троїцький Китаєвський чоловічий
монастир м.Києва Української
православної церкви) укладено
Охоронний договір №6, згідно з яким
позивач має право користуватися в
релігійних цілях спорудою - храм
Серафіма Саровського розташованого по
вул. Китаївській, 15 в м.Києві.

На підставі розпорядження
Кабінету міністрів України №228-р від 26
квітня 2002 року та наказу Міністерства
аграрної політики №144 від 24 травня 2002
року позивачу передано комплекс
приміщень, зокрема, храм 12 Апостолів по
вул. Китаївській, 15/4, а також інші
споруди, що складають єдиний майновий
комплекс по вул. Китаївській 15 та 32 в
м.Києві.

Зазначає, що будівля та
приміщення, щодо користування яким
виник спір, поряд з іншими спорудами
розміщеними на території, що становить
єдиний майновий комплекс, має різну
нумерацію. Так, монастирському
комплексу КП БТІ присвоєні номера 15 та
32 по вул. Китаєвській в м.Києві, будівлі
(споруди) ж виокремлюються між собою
додаванням буквеного позначення. Щодо
зазначення номерів будинків (споруд)
через дріб із числовим позначенням
вказує, що таку нумерацію безпідставно
присвоює Голосіївська районна в
м.Києві державна адміністрація.

В ході розгляду справи позивачу
стало відомо про оспорюваний ордер
№37178 серії «Б», виданий 28 липня 1988 року.
Позивач вважає, що ордер є недійсним на
підставах встановлених ст.59 ЖК
Української РСР, оскільки приміщення
не було вільним та виконавчий комітет
Московської районної Ради народних
депутатів м.Києва не мав повноважень
приймати рішення щодо видачу ордеру та
видавати його у зв»язку з тим, що не був
власником цього приміщення чи
користувачем, оскільки до 23 квітня 1996
року розміщені на території монастиря
приміщення належали до
загальнодержавної власності.

Ухвалою Голосіївського
районного суду м.Києва від 18 червня 2013
року провадження у справі із
наведеними вище вимогами об»єднано в
одне провадження зі справою за позовом
того самого позивача до тих саме
відповідачів про визнання ОСОБА_6,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням площею 19,5 кв.м - АДРЕСА_1
(адреса: АДРЕСА_1, за техпаспортом
виданим Київським міським БТІ: м.Київ,
вул. Китаївська, 15 літера «Д»).

Позовні вимоги обґрунтовані
доводами тотожними доводами, а також
зазначено, що відповідач ОСОБА_6
постійно проживає у США, інші
відповідачі з 2002 року у приміщенні не
проживають та воно регулярно здається
у найм різним особам.

Рішенням Голосіївського
районного суду м.Києва від 07 серпня 2013
року позовні вимоги задоволено
частково, вирішено визнати недійсним
ордер №37178 серії «Б», виданий 28 липня 1988
року виконавчим комітетом Московської
районної ради м.Києва на квартиру
АДРЕСА_1

В іншій частині вимог
відмовлено.

Не погодившись з ухваленим
рішенням, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, в
інтересах яких діє ОСОБА_5 на підставі
Угоди про надання правової допомоги,
подано апеляційну скаргу, у якій
просять рішення скасувати та ухвалити
нове про відмову в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі
посилаються на те, що не погоджуються з
рішенням суду в частині визнання
ордеру недійсним, оскільки позивач
жодного відношення до будинку, який є
житловим, не має, і його права видачею
ордеру не порушені.

В судовому засіданні представник
позивача проти доводів апеляційної
скарги заперечував, посилаючись на
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції.

Відповідачі та їх представник в судове
засідання не з»явились, про дату, час і
місце розгляду справи повідомлені
належним чином у відповідності до
вимог ст.76 ЦПК України.

Відповідно до ст.305 ЦПК України колегія
суддів ухвалила розглянути справу за
відсутності осіб, що не з»явились.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представника позвиача,
розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого по справі рішення, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, виходячи
з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
визнання ордеру недійсним, суд першої
інстанції виходив із того, що спірне
приміщення не становить об»єкт
житлового фонду, на час видачі ордеру
не належало до житлового фонду
місцевих рад, що призвело до
перевищення зазначених у ст.51 ЖК
Української РСР повноважень прийняття
рішення виконавчим комітетом.

Проте, повністю погодитися з такими
висновками суду колегія не може,
виходячи з наступного.

Судом першої інстанції установлено, що
28 липня 1988 року виконавчим комітетом
Московської районної ради народних
депутатів м.Києва ОСОБА_6 видано ордер
№37178 серії «Б» на право заняття разом з
ОСОБА_2 жилого приміщення площею 19,5
кв.м, що складається з однієї кімнати в
ізольованій квартирі АДРЕСА_1.

Розпорядженням Київської міської
державної адміністрації №538 від 24
квітня 1997 року «Про деякі об»єкти
соціальної інфраструктури», на
виконання розпорядження Кабінету
Міністрів України №304-р від 23 квітня 1996
року, зараховано до комунальної
власності міста будівлі Храму 12
Апостолів, Свято-Троїцької Церкви по
вул. Китаївській, 15. Право оперативного
управління за зазначеними будівлями
закріплено за Управлінням охорони
пам»яток історії, культури та
історичного середовища.

28 червня 1999 року між Управлінням
охорони пам»яток історії, культури та
історичного середовища м.Києва та
монастирем «Китаєвський пустинний
скит» Української православної церкви
(правонаступником якого є
Свято-Троїцький Китаєвський чоловічий
монастир м.Києва Української
православної церкви) укладено
Охоронний договір №6, згідно з яким
позивач має право користуватися в
релігійних цілях спорудою - храм
Серафіма Саровського розташованого по
вул. Китаївській, 15 в м.Києві.

Розпорядженням Кабінету міністрів
України №228-р від 26 квітня 2002 року
вирішено підтримати пропозицію
Мінагрополітики, погоджену з
Мінекономіки, Мінфіном,
Держкомрелігій, Фондом державного
майна, про передачу в безоплатне
користування монастирю «Китаївський
пустинницький скит» цілісного
майнового комплексу Київського
державного науково-виробничого
учбового комбінату після його
ліквідації в установленому порядку.

Наказом Міністерства аграрної
політики України від 24 травня 2002 року
№144 «Про ліквідацію Київського
державного науково-виробничого
учбового комбінату і передачу
цілісного майнового комплексу в
безоплатне користування монастирю
«Китаївський пустинницький скит»
наказано здійснити передачу у
встановленому порядку цілісного
майнового комплексу Київського
державного науково-виробничого
комбінату разом з його активами і
пасивами у безоплатне користування
монастирю «Китаївський пустинницький
скит» (п.4.7).

Рішенням Голосіївської районної в
місті Києві ради від 18.07.2002 року надано
згоду щодо прийняття до комунальної
власності територіальної громади
Голосіївського району м.Києва
державного житлового фонду Київського
науково-виробничого комбінату
«Бджільництва» разом з вбудованими
нежилими приміщеннями згідно з
додатком, де у п.2 вказано житловий
будинок за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням Господарського суду
м.Києва від 06 травня 2003 року, зокрема,
визнано частково недійсним п.1 та п.4.7
наказу Міністерства аграрної політики
України від 24.05.2002 року №144 «Про
ліквідацію Київського державного
науково-виробничого комбінату і
передачу цілісного майнового
комплексу в безоплатне користування
монастирю «Китаївський пустинницький
скит» в частині передачі в безоплатне
користування монастирю «Китаївський
пустинницький скит» в складі
цілісного майнового комплексу
Київського державного
науково-виробничого учбового
комбінату, зокрема, житлового будинку
по АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлені ці обставини.

З огляду на наведене, колегія суддів
дійшла висновку, що спірна квартира за
адресою АДРЕСА_1, як на час видачі
ордеру, так і на час розгляду справи,
відноситься до державного житлового
фонду, а висновки суду в частині, що
спірне приміщення не є житловим
колегія уважає помилковими.

Відтак, є помилковими висновки суду
також і про те, що виконавчий комітет
Московської районної ради народних
депутатів м.Києва видав 28 липня 1988 року
ордер №37178 серії «Б» без відповідних на
то повноважень, оскільки не доведено
факту неправомірних дій службових
осіб при видачі ордера.

Посилання на обставину, що на момент
видачі ордеру жиле приміщення не було
вільним, не підтверджено належними та
допустимими доказами.

Окрім того, згідно роз»яснень,
викладених у п.4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» №2 від 12.04.1985 року (з
відповідними змінами та доповненнями),
слідує, що у справах про визнання
ордера недійсним належною стороною є
відповідний орган чи власник житлового
фонду.

Отже, оскільки позивачем не залучено до
участі у справі власника житлового
приміщення, яким на час розгляду справи
є Київська міська рада, інтересів якої
стосується спірне питання, рішення
суду не можна визнати законним.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів дійшла висновку про задоволення
апеляційної скарги, скасування рішення
суду першої інстанції в частині
визнання ордера недійсним та ухвалення
в цій частині нового рішення про
відмову в задоволенні цих вимог.

Рішення суду в частині відмови в
задоволенні позовних вимог про
виселення, визнання осіб такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням учасниками цивільного
процесу не оскаржується, відтак
апеляційний суд, виходячи із наданих
йому повноважень, не перевіряє
законність рішення суду в цій частині.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 305, 307, 309, 313, 314,
316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, в інтересах яких діє ОСОБА_5 на
підставі Угоди про надання правової
допомоги, задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду
м.Києва від 07 серпня 2013 року скасувати в
частині задоволення позовних вимог про
визнання ордеру недійсним та ухвалити
в цій частині нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог
Свято-Троїцького Китаєвського
чоловічого монастиря м.Києва
Української православної церкви до
ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя
особа - Голосіївська районна в м.Києві
державна адміністрація про визнання
ордеру недійсним - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене у касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя
Н.В. Поліщук

Судді
І.М. Білич

С.В. Кулікова