АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И [1]

23 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Мазурик
О.Ф.,Росік Т.В.

при секретарі: Гура А.А.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Києві
апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
Обслуговуючого кооперативу
«Дачно-будівельний кооператив
«Горний-2»

на заочне рішення Балаклавського
районного суду м. Севастополя від 01
серпня 2013 року

в цивільній справі за позовом
прокурора Балаклавського району
м.Севастополя в інтересах держави в
особі Севастопольської міської ради
до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє
самостійних вимог: Обслуговуючий
кооператив «Дачно-будівельний
кооператив «Горний-2» - про визнання
недійсним державного акту на право
власності на земельну ділянку та
витребування з незаконного володіння
земельної ділянки,

ВСТАНОВИЛА :

Заочним рішенням Балаклавського
районного суду м. Севастополя від 01
серпня 2013 року позов задоволено.
Визнано недійсним виданий на ім'я
ОСОБА_2 державний акт на право
власності на земельну ділянку площею
0,1000 га, розташовану в м.
Севастополі,Севастопольській зоні
ПБК № 44/74 серії ЯИ №067170, виданий
головним управлінням Держкомзему у м.
Севастополі 27.04.2010 року та
зареєстрований у Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договір оренди землі за №38.
Витребувано на користь держави в
особі Севастопольської міської ради з
незаконного володіння ОСОБА_2
земельну ділянку площею 0,1000 га,
розташовану в м.Севастополь,
Севастопольська зона ПБК № 44/74
кадастровий номер :58:002:0602.
Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави
судовий збір у розмірі 1054.70 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,яка є
представником третьої особи за
довіреністю, ставиться питання про
скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового про
відмову у задоволенні позову. Апелянт
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
не відповідність висновків суду
обставинам справи та поданим доказам,
незаконність та необґрунтованість
судового рішення. Зазначає, що
оскаржуваним рішенням грубо порушено
права ОСОБА_2

В апеляційній скарзі не зазначено, які
саме права третьої особи порушені
оскаржуваним рішенням, а також не
долучено доказів на підтвердження
тому, що ОСОБА_2 уповноважував
Обслуговуючий кооператив
«Дачно-будівельний кооператив
«Горний-2» в особі представника ОСОБА_1
захищати його інтереси .

Рішенням Апеляційного суду м.
Севастополя від 14 листопада 2013 року
рішення суду першої інстанції
скасовано, ухвалено нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
криміналь-них справ від 21 травня 2014
року рішення Апеляційного суду м.
Севастополя від 14 листопада 2013 року
скасовано, справу передано на новий
розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Відповідно до положень ст.12 Закону
України від 15.04.2014 року № 1207-УІІ «Про
забезпечення прав і свобод громадян та
правовий режим на тимчасово
окупованій території України, у зв'язку
із неможливістю здійснення правосуддя
судами Автономної Республіки Крим та
м. Севастополя змінено територіальну
підсудність цивільних справ і дана
справа передана Вищим спеціалізованим
судом України з розгляду цивільних і
кримінальних справ на розгляд до
Апеляційного суду м. Києва.

Сторони та третя особа у судове
засідання не з'явилися, повідомлялися
про час і місце розгляду справи шляхом
опублікування інформації на
офіційному веб - сайті Апеляційного
суду м.Києва, оскільки починаючи з
27.03.2014 року поштові відправлення, які
направлені УДППЗ «Укрпошта» з
материкової частини України не
приймаються поштою АР Крим та
м.Севастополя.

Колегія суддів визнала їх
повідомлення належним, а неявку такою,
що не перешкоджає апеляційному
розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги,перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в цій частині,колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню
виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та
установлено судом 29.03.2010 року головою
Севастопольської міської державної
адміністрації видано розпорядження за
№ 825-р про передачу у власність
громадянам - членам обслуговуючого
кооперативу «Дачно-будівельний
кооператив «Горний-2» земельних
ділянок для індивідуального дачного
будівництва, розташованих за адресою:
Севастопольська зона ПБК, № 44/1-143.

Цим розпорядженням обслуговуючому
кооперативу «ДБК «Горний-2»
затверджено проект землеустрою щодо
відведення земельних ділянок
загальною площею 17 га для
індивідуального дачного будівництва,
розташованих за адресами:
Севастопольська зона ПБК, № 44/1-143, з
віднесенням цих земель до категорії
земель рекреаційного призначення.
Передано членам ОК «ДБК «Горний-2» у
власність земельні ділянки загальною
площею 17 га для індивідуального
дачного будівництва. Дано
розпорядження на оформлення та видачу
державних актів громадянам України -
членам обслуго-вуючого кооперативу
«ДБК «Горний-2» (згідно з додатком) на
право власності на земельні ділянки
відповідно до технічної документації (
а.с.5).

На підставі вказаного розпорядження
ОСОБА_2 видано державний акт серії ЯИ №
067170 від 27 квітня 2010 року на право
власності на земельну ділянку,
кадастровий №:58:002:0602, площею 0,1000
га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 з
цільовим призначенням - для
індивідуального дачного будівництва (
а.с.4).

Розпорядженням голови
Севастопольської міської державної
адміністрації № 1794- р від 13.09.2010 року
розпорядження за № 825-р від 29.03.2010 року
скасоване.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що отримання
земельної ділянки відповідачем
відбулося з порушенням вимог
земельного законодавства, правові
підстави для набуття ним право
власності на спірну земельну ділянку
відсутні.

З такими висновками суду колегія
суддів погоджується і вважає їх
правильними.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 116 ЗК
України(у редакції, яка була чинною на
час виникнення спірних правовідносин)
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права власності громадянами та
юридичними особами на земельні
ділянки, на яких розташовані об'єкти,
які підлягають приватизації,
відбувається в порядку, визначеному
частиною першою статті 128 цього
Кодексу.

Право власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом (частина
перша статті 126 ЗК Українив редакції,
яка була чинною на час виникнення
спірних правовідносин).

Статтею 118 ЗК Українивизначено порядок
безоплатної приватизації земельних
ділянок громадянами. Так, відповідно до
частин першої, другої, шостої - дев'ятої
цієї статті (у редакції, яка була чинною
на момент виникнення спірних
правовідносин) громадянин,
зацікавлений у приватизації земельної
ділянки, яка перебуває у його
користуванні, подає заяву до
відповідної районної, Київської чи
Севастопольської міської державної
адміністрації або сільської, селищної,
міської ради за місцезнаходженням
земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади та
органів місцевого самоврядування щодо
приватизації земельних ділянок
приймається на підставі технічних
матеріалів та документів, що
підтверджують розмір земельної
ділянки.

Громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для ведення
індивідуального дачного будівництва у
межах норм безоплатної приватизації,
подають клопотання до відповідної
районної, Київської чи
Севастопольської міської державної
адміністрації або сільської, селищної,
міської ради за місцезнаходженням
земельної ділянки. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки, погодження землекористувача
(у разі вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб).

Районна, Київська чи Севастопольська
міська державна адміністрація або
сільська, селищна, міська рада
розглядає клопотання у місячний строк
і дає дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні.

Розроблений проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
подається Комісії з розгляду питань,
пов'язаних з погодженням документації
із землеустрою (далі - Комісія). Комісія
протягом трьох тижнів з дня одержання
проекту надає відповідному органу
виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування свій висновок щодо
погодження проекту або відмови у його
погодженні. У разі якщо проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки підлягає обов'язковій
державній експертизі землевпорядної
документації, погоджений проект
подається Комісією до відповідного
органу земельних ресурсів для
здійснення такої експертизи.

Районна, Київська чи Севастопольська
міська державна адміністрація або
сільська, селищна, міська рада у
двотижневий строк з дня отримання
погодженого проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки (а в разі
необхідності здійснення обов'язкової
державної експертизи землевпорядної
документації згідно із законом - після
отримання позитивного висновку такої
експертизи) приймає рішення про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки та
надання її у власність.

З матеріалів справи убачається, що
рішення про передачу земельних ділянок
у власність громадянам приймалось за
заявою обслуговуючого кооперативу
«Дачно-будівельний кооператив
«Горний-2» та на підставі проекту
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок, який також розроблений за
заявою кооперативу.

Відповідно до п.12 Перехідних положень
Земельного кодексу України(в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин), до розмежування земель
державної та комунальної власності
повноваження щодо розпорядження
землями (крім земель, переданих у
приватну власність та земель,
зазначених в абзаці другому цього
пункту) в межах населених пунктів
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

Землі комунальної та державної
власності на території
адміністративно-територіальної
одиниці міста Севастополя на даний час
не розмежовано.

Згідно ст. 173, 174 ЗК України межа району,
села, селища, міста, району у місті - це
умовна замкнена лінія на поверхні
землі, що відокремлює територію району,
села, селища, міста, району у місті від
інших територій. Рішення про
встановлення і зміну меж районів і міст
приймається Верховною Радою України за
поданням Верховної Ради АРК, обласних,
Київської чи Севастопольської міських
рад. Рішення про встановлення і зміну
меж районів у містах приймається
міською радою за поданням відповідних
районних у містах рад.

Оскільки земельна ділянка знаходиться
в межах населеного пункту -
Балаклавського району м.Севастополя,
тому повноваження щодо розпорядження
цими землями до розмежування земель
державної та комунальної власності
здійснюються Севастопольською міською
радою в силу п.12 Перехідних положень
Земельного кодексу України(в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин), про що судом першої
інстанції зроблені правильні висновки.

Відсутність у Севастопольської
міської ради державного акту на право
комунальної власності на земельну
ділянку, а також рішення про
встановлення меж м.Севастополя, в
даному випадку не свідчить про
наявність у Севастопольської міської
державної адміністрації повноважень
щодо розпорядження вказаною земельною
ділянкою, оскільки відповідно до п.34 ч.1
ст.26 Закону України «Про місцеве
самоврядування»виключно до
компетенції міських рад належить
вирішення відповідно до закону питань
регулювання земельних відносин.

Судовим розглядом встановлено, що
відповідач не звертався до
Севастопольської міської ради із
заявою про надання йому спірної
земельної ділянки у власність.
Севастопольська міська рада, як
компетентний орган, розпоряджень про
затвердження проекту землеустрою
спірної земельної ділянки та надання
її у власність відповідачу не приймала.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що розпорядження
Севастопольської міської державної
адміністрації від 29.03.2010 року № 825-р
було прийнято до розроблення проекту
землеустрою спірної земельної ділянки
та без її затвердження уповноваженим
органом.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що набуття ОСОБА_2 права
власності на земельну ділянку не
відповідає приписам ст.116, 118 ЗК України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з вимогами абз.1 п.12 р. Х
«Перехідні положення» ЗК України(в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) до розмежування
земель державної та комунальної
власності повноваження щодо
розпорядження землями (крім земель,
переданих у приватну власність та
земель, зазначених в абзаці другому
цього пункту) в межах населених пунктів
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

У разі видання органом виконавчої
влади або органом місцевого
самоврядування акта, яким порушуються
права особи щодо володіння,
користування чи розпорядження
належною їй земельною ділянкою, такий
акт визнається недійсним (ст.155 ЗК
України).

Аналіз наведених норм дає підстави для
висновку про те, що державний акт на
право власності на земельну ділянку,
виданий органом, який не мав на це
законних повноважень, визнається
недійсним.

Аналогічна правова позиція міститься в
постановах Верховного Суду України від
06.02.2013 року у справі № 6-169цс12, від 22.05.2013
року у справі № 6-33цс13, № 6-46 цс 14 від
04.06.2014 року.

Частина перша ст.15 ЦК України
закріплює право кожного на захист
свого права у разі його
порушення,невизнання або
оспорювання.Положення цієї статті
базуються на нормах Конституції
України, які закріплюють обов'язок
держави забезпечувати захист: прав
усіх суб'єктів права власності і
господарювання (стаття 13), захист прав і
свобод людини і громадянина судом
(частина перша статті 55).

Відповідно до частини першої статті 16
ЦК України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Частиною другою цієї
статті визначено перелік основних
способів захисту цивільних прав і
інтересів, серед яких припинення
правовідношення та визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК
України (у редакції, яка була чинною на
час виникнення спірних правовідносин)
захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом: визнання прав; відновлення
стану земельної ділянки, який існував
до порушення прав, і запобігання
вчиненню дій, що порушують права або
створюють небезпеку порушення прав;
визнання угоди недійсною; визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування; відшкодування
заподіяних збитків; застосування
інших, передбачених законом, способів.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в абзаці другому пункту 2
постанови від 16 квітня 2004 року № 7 "Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ", виходячи з положень
статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30,
87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161,
210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України,
статті 15 ЦПК України, статті 12
Господарського процесуального кодексу
України судам підвідомчі (підсудні)
справи за заявами, зокрема, з приводу
володіння, користування, розпорядження
земельними ділянками, що перебувають у
власності громадян чи юридичних осіб, і
визнання недійсними державних актів
про право власності та право
постійного користування земельними
ділянками.

Отже, державні акти на право власності
на земельні ділянки є документами, що
посвідчують право власності й
видаються на підставі відповідних
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень. У спорах,
пов'язаних із правом власності на
земельні ділянки, недійсними можуть
визнаватися як зазначені рішення, на
підставі яких видано відповідні
державні акти, так і самі акти на право
власності на земельні ділянки.
Визнання недійсними державних актів на
право власності вважається належним та
окремим способом поновлення порушених
прав у судовому порядку.

Ураховуючи наведене та виходячи з
наявних у матеріалах справи і
досліджених судом першої інстанції
письмових доказів, колегія суддів
вважає,що висновки суду відповідають
обставинам справи та положенням
матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно
до спірних правовідносин застосовані
правильно.

Всі висновки суду першої інстанції
щодо пред'явлених у рамках даної справи
позовних вимог повно та послідовно
викладені у мотивувальній частині
оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної
інстанції підстави для спростування
указаних висновків суду, апеляційна
скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними
правовідносини, суд першої інстанції
ухвалив правильне по суті рішення,
підстав для скасування якого колегія
суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315,317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
Обслуговуючого кооперативу
«Дачно-будівельний кооператив
«Горний-2» -відхилити.

Заочне рішення Балаклавського
районного суду м. Севастополя від 01
серпня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів
шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Справу передати на зберігання до
Солом'янського районного суду м. Києва.

Головуючий :

Судді :

Справа № 762/478/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9456
/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Гапонов Д.Ю.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Прокопчук Н.О.