справа № 462/788/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2014 року

Залізничний районний суд м. Львова

в складі: головуючого - судді : Іванюк
І.Д.

при секретарі с/з -
Журавльовій А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання недійсним договору, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду із позовом
та уточненнями до нього про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 від 16.09.2008 р.,
укладеного між ОСОБА_3 з однієї сторони
та ОСОБА_2 з іншого, посвідченого
приватним нотаріусом Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
зареєстрованого в реєстрі за №922. Свої
вимоги мотивує тим, що 14.12.2004 р. ОСОБА_5
під час перебування із нею у
зареєстрованому шлюбі було придбано
спірну квартиру. Рішенням Залізничного
районного суду м. Львова від 15.05.2008 р.
задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5,
ОСОБА_1 про визнання договору
купівлі-продажу недійсним і визнано
ОСОБА_3 покупцем спірної квартири.
16.09.2008 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було
укладено договорі купівлі-продажу,
посвідчений приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, зареєстрований в
реєстрі за №922, відповідно до якого
право власності на спірну квартиру
набув ОСОБА_2 19.02.2009 р. ухвалою
Апеляційного суду Львівської області
рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 15.05.2008 р. скасовано, а справу
передано на розгляд до суду першої
інстанції, та у подальшому рішенням
Залізничного районного суду м. Львова
від 17.03.2011 р., залишеним без змін у цій
частині рішенням Апеляційного суду
Львівської області від 25.10.2011 р., у
позові ОСОБА_3 відмовлено за
безпідставністю вимог. Оскільки спірна
квартира придбана ОСОБА_5 під час
перебування із нею у шлюбі, а отже є
спільною сумісною власністю подружжя,
однак договір купівлі-продажу від
16.09.2008р. було укладено без її відома, як
власника такої квартири, а тому просила
визнати недійсним вказаний договір на
підставі ч.3 ст. 215 ЦК України.

У судовому засіданні позивач та її
представник ОСОБА_6 позов підтримали з
аналогічних підстав, додатково
пояснили, що підставою для визнання
недійсним договору купівлі-продажу
спірної квартири, укладеного між
ОСОБА_7 та ОСОБА_2, є порушення норм
Конституції України у частині
незаконного позбавлення позивача її
права власності. З приводу
застосування позовної давності
пояснили, що такий пропущено із
поважних причин, оскільки внаслідок
прийняття судом незаконного рішення,
яке було в подальшому скасоване,
позивач позбулась житла, а отже
порушені основні біологічні права
людини. Окрім того, внаслідок укладення
спірного правочину постраждала її
неповнолітня донька ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка також позбавлена
житла. Надалі подали заяву про розгляд
справи у їх відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_9 у
судовому засіданні проти позову
заперечила, зазначила, що позивачем не
наведено підстав для визнання
недійсним договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, укладеного 16.09.2008 р.
між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посвідченого
приватним нотаріусом Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
зареєстрованого в реєстрі за № 922.
Більше того, рішенням Апеляційного
суду Львівської області від 25.10.2011 р.
встановлено, що ОСОБА_2 придбав спірну
квартиру за оплатним договором і є
добросовісним набувачем такої, а тому
підстав визнавати такий договір
недійсним немає. Також, просила
відмовити у позові у зв'язку із
пропуском позивачем строку позовної
давності, оскільки про спірний договір
та право власності ОСОБА_2 на спірну
квартиру їй було відомо ще у 2008р. при
зверненні до суду із зустрічним
позовом про визнання майна спільною
сумісною власністю подружжя, поділ
спільної сумісної власності та
визнання правочинів недійсними. Надалі
подала заяву про розгляд справи у її
відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, оглянувши
матеріали справи, дослідивши зібрані у
справі докази, вирішуючи спір в межах
заявлених позовних вимог та на
підставі наданих доказів, суд
приходить до висновку, що у позові слід
відмовити з наступних мотивів та
передбачених законом підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо
майно відчужене особою, яка не мала на
це права, добросовісний набувач
набуває право власності на нього, якщо
відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно
не може бути витребуване у нього.

У п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачено,
що в разі придбання майна за відплатним
договором у особи, яка не мала права
його відчужувати, про що набувач не
знав і не міг знати (добросовісний
набувач), власник має право витребувати
це майно від набувача лише у випадку,
якщо майно вибуло з володіння власника
або особи, якій він передав майно у
володіння, не з їхньої волі іншим
шляхом.

Відповідно до п. 4,10 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» від
06.11.2009 року судам відповідно до статті
215 ЦК необхідно розмежовувати види
недійсності правочинів: нікчемні
правочини - якщо їх недійсність
встановлена законом (частина перша
статті 219, частина перша статті 220,
частина перша статті 224 тощо), та
оспорювані - якщо їх недійсність прямо
не встановлена законом, але одна із
сторін або інша заінтересована особа
заперечує їх дійсність на підставах,
встановлених законом (частина друга
статті 222, частина друга статті 223,
частина перша статті 225 ЦК тощо.
Відповідно до частини п'ятої статті 12
ЦК добросовісність набувача
презюмується. Якщо судом буде
встановлено, що набувач знав чи міг
знати про наявність перешкод до
вчинення правочину, в тому числі й те,
що продавець не мав права відчужувати
майно, це може свідчити про
недобросовісність набувача і є
підставою для задоволення позову про
витребування у нього майна.

Судом встановлено, що ОСОБА_5. та ОСОБА_1
перебували у зареєстрованому шлюбі з
30.09.2004 р. по 06.03.2007 р.

14.12.2004 р. ОСОБА_5 на підставі договору
купівлі-продажу квартири (а.с. 5-6),
посвідченого приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_10, зареєстрованого у
реєстрі за № 10628, набув право власності
на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Залізничного районного суду
м. Львова від 15.05.2008р. (а.с. 7-9) задоволено
позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_1 про
визнання договору купівлі-продажу
недійсним, визнано частково недійсним
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, укладений 14.12.2004 р. між
продавцями ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та
покупцем ОСОБА_5 в частині зазначення
покупця та визначено покупцем квартири
ОСОБА_3.

З договору купівлі-продажу квартири
від 16.09.2008 р. (а.с. 11-12) вбачається, що
ОСОБА_3 продав спірну квартиру АДРЕСА_1
ОСОБА_2 за ціною у 242500 грн., що
еквівалентно 50000 доларів США.

Ухвалою апеляційного суду Львівської
області від 19.02.2009р. (а.с. 13-14) рішення
Залізничного районного суду м. Львова
від 15.05.2008р. скасовано, а справу
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Рішенням Залізничного районного суду
м. Львова від 17.03.2011 р. у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_1 про
визнання договору купівлі-продажу
недійсним, зустрічним позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_14 про визнання
майна спільною сумісною власністю
подружжя, поділ спільної сумісної
власності і визнання недійсними
правочинів, а також позовом третьої
особи із самостійними вимогами ОСОБА_2
до ОСОБА_3, ОСОБА_14, ОСОБА_5, ОСОБА_1 про
визнання добросовісним набувачем
квартири та права власності, а також
рішенням Апеляційного суду Львівської
області від 25.10.2011 р. у вказаній справі у
позовах усіх сторін відмовлено.
Вказаними рішеннями встановлено, що
оскільки рішення Залізничного
районного суду м. Львова від 15.05.2008р.
набрало законної сили, то ОСОБА_3,
будучи власником спірної квартири, мав
право розпорядитись нею на власний
розсуд. ОСОБА_2 придбав спірну квартиру
за оплатним договором до скасування
рішення суду від 15.05.2008 р., а отже є
добросовісним набувачем такої.

Із врахуванням наведеного, того, що
позивачем не наведено підстав для
визнання договору купівлі-продажу
недійсним, а також того, що вимог до
відповідача про витребування майна
вона не заявляла, суд приходить до
висновку, що позов до задоволення не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 169, 212- 215 ЦПК
України, ст.ст. 215, 388 ЦК України,
постановою Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р.
-

в и р і ш и в :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
недійсним договору відмовити за
безпідставністю вимог.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через суд, що
його ухвалив, шляхом подання в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. У разі якщо
рішення було постановлене без участі
особи, яка його оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії ухвали.

Суддя: