У Х В А Л А

21 липня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О., суддів:
Євграфової Є.П., Остапчука Д.О., Касьяна
О.П., Ситнік О.М.,розглянувши заяву
ОСОБА_6 про перегляд Верховним Судом
України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 03 квітня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9,
приватного нотаріуса Старобешівського
районного нотаріального округу
Донецької області ОСОБА_10, третя особа -
відділ опіки та піклування
Старобешівської районної державної
адміністрації Донецької області, про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу,

в с т а н о в и л а:

У березні 2010 року ОСОБА_7 звернулася до
суду з позовом, у якому зазначала, що 27
квітня 2004 року між ОСОБА_8
та ОСОБА_9 укладено договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.
Вказувала, що на момент укладення
договору їй було 15 років та вона
разом з батьком - ОСОБА_8 була власником
спірної квартири, яка передана їм у
спільну сумісну власність. Оскільки на
порушення вимог ст. 203 ЦК України та ст.
17 Закону України «Про охорону
дитинства» договір купівлі-продажу
спірної квартири укладено без дозволу
органу опіки та піклування, просила
визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
застосувати наслідки недійсності
правочину та визнати за нею право
власності на Ѕ частини вказаної
квартири.

Рішенням Старобешівського районного
суду Донецької області

від 11 червня 2010 року позов задоволено
частково. Визнано недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений 27 серпня 2004 року
між ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_9
Застосовано наслідки недійсності
правочину, зобов'язано кожну із сторін
повернути другій стороні у натурі все,
що вона одержала на виконання
вказаного договору. У задоволенні
іншої частини позову відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 16 листопада

2010 року рішення Старобешівського
районного суду Донецької області

від 11 червня 2010 року частково скасовано
та ухвалено нове про часткове
задоволення позову. Визнано недійсним
договір купівлі-продажу Ѕ частини
квартири АДРЕСА_1, укладений 27 серпня 2004
року між ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_9
Застосовано наслідки недійсності
правочину, стягнуто з ОСОБА_8 на користь
ОСОБА_9 отримані за продаж Ѕ частини
спірної квартири у розмірі 3803 грн 45 коп.
Зобов'язано ОСОБА_9 повернути ОСОБА_7
отриману за договором Ѕ частини
спірної квартири. У іншій частині
рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 03 квітня 2014 року
відмовлено у відкритті касаційного
провадження у справі за позовом ОСОБА_7
до

ОСОБА_8, ОСОБА_9, приватного нотаріуса
Старобешівського районного
нотаріального округу Донецької
області ОСОБА_10, третя особа - відділ
опіки та піклування Старобешівської
районної державної адміністрації
Донецької області, про визнання
недійсним договору купівлі-продажу, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
апеляційного суду Донецької області
від 16 листопада 2010 року.

У липні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ із заявою про перегляд Верховним
Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 03 квітня 2014 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах, а
саме: ч. 3 ст. 17 Закону України «Про
охорону дитинства» та ст. ст. 215, 216 ЦК
України.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник наводить:

- ухвалу Верховного Суду України від 22
квітня 2009 року, постановлену за
результатами розгляду справи за
позовом про визнання договору
купівлі-продажу квартири недійсним; за
зустрічним позовом про визнання
договору купівлі-продажу частково
недійсним, визнання права власності на
Ѕ частини квартири та стягнення
вартості Ѕ частини квартири.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Погоджуючись з рішенням апеляційного
суду, Вищий спеціалізований суд
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в ухвалі від 03
квітня 2014 року, яку просить переглянути
заявник, керувався тим, що суди
неправильно застосували вимоги ч. 3 ст.
17 Закону України «Про охорону
дитинства», оскільки співвласниці
ОСОБА_7 на час укладення договору
купівлі-продажу нерухомого майна
виповнилося 15 років і вказана
норма закону не регулює спірні
правовідносини.

В ухвалі від 22 квітня 2009 року Верховний
Суд України дійшов висновку, що
оскільки дозволу на відчуження майна
неповнолітньої дитини, якій не
виповнилося 14 років, орган опіки та
піклування не надавав, спірний договір
купівлі-продажу квартири має бути
визнаний недійсним у цілому, оскільки
спірна квартира передана особам у
спільну сумісну власність.

Згідно із п. 6 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 11 від 30
вересня 2011 року «Про судову практику
застосування статей 353-360 Цивільного
процесуального кодексу України» під
судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи. Обставини вказаних
справ не є подібними.

Колегія суддів не вбачає неоднакове
застосування судами касаційних
інстанцій одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
оскільки обставини справ не є
подібними.

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за заявою ОСОБА_6
про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 03 квітня 2014 року слід
відмовити.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_7
до ОСОБА_8, ОСОБА_9, приватного нотаріуса
Старобешівського районного
нотаріального округу Донецької
області ОСОБА_10, третя особа - відділ
опіки та піклування Старобешівської
районної державної адміністрації
Донецької області, про визнання
недійсним договору купівлі-продажу, за
заявою ОСОБА_6 про перегляд Верховним
Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 03 квітня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: П.О.
Гвоздик Судді: Є.П.
Євграфова О.П. Касьян Д.О. Остапчук О.М.
Ситнік