АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4898/2014
Головуючий 1 інст. -
Справа № 629/1622/14-ц
Категорія: спори, що виникають із
сімейних правовідносин
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: -
Кружиліної О.А.,

- Макарова
Г.О.,

при секретарі - Прийміч А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Лозівського міськрайонного суду
Харківської області від 05 червня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про визначення права на частку в
спільному майні, -

ВСТАНОВИВ:

14.04.2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з
вище зазначеним позовом, в якому просив
суд в порядку поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності, визнати за ним та за ОСОБА_3
право власності спільної сумісної
власності на квартиру АДРЕСА_2 в рівних
частках по 1/2 частки за кожним.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначив, що він перебував у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 28.08.1993
року. За час перебування у шлюбі у них
народились доньки - ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_2.н. і ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1
Рішенням Лозівського міськрайонного
суду Харківської області від 27.05.2003
року шлюб було розірвано. Не зважаючи
на це вони продовжували підтримувати
стосунки та 26.08.2011р. знову
зареєстрували подружні відносини.
Рішенням Лозівського міськрайонного
суду м. Харкова від 02.09.2013р. шлюб
розірвано та визначено місце
проживання дітей разом з ОСОБА_3, однак
діти проживають разом з ним за адресою:
Харківська область, АДРЕСА_1.

В період шлюбу, на підставі договору
міни від 21.03.2000р. ОСОБА_3 здійснила обмін
належної їй квартири АДРЕСА_3 яка
складається із 1-ї кімнати, жилою площею
16,2 кв.м., загальною площею 32,2 кв.м. на
квартиру ОСОБА_7 АДРЕСА_1 яка
складається із 3-х кімнат, жилою площею
39,9 кв.м., загальною площею 64,7 кв.м.
Вказаний договір зареєстровано в
реєстрі № 23 приватним нотаріусом
Лозівського міського нотаріального
округу Харківської області ОСОБА_8

Відповідно до п.3 умов вищезазначеного
договору обмін квартиру проводився без
доплати, однак за квартирою ОСОБА_7 на
той час рахувався борг по комунальним
платежам, а тому вартість квартири була
занижена.

Оскільки на той час між сторонами були
нормальні подружні стосунки, то за
згодою позивача та їх домовленістю
квартира була оформлена на відповідача
ОСОБА_3 Борг по комунальним платежам
ОСОБА_7 був погашений, в квартирі з
березня 2000 року по квітень 2014 року
проводились поточні та капітальні
ремонтні роботи, в яких позивач брав
безпосередню та активну участь.

Починаючи з березня 2000 року по
теперішній час, незважаючи на факт
розлучення, позивач разом з дітьми
продовжую проживати в даній квартирі. В
квартирі проводяться необхідні
ремонтні роботи, покращуються умови
для спільного проживання, кожного
місяця сплачує рахунки по комунальним
платежам, тощо.

Рішенням Лозівського міськрайонного
суду Харківської області від 05.06.2014
року позовну заяву ОСОБА_4 задоволено.
Суд вирішив визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_3
право спільної сумісної власності в
порядку поділу майна , що є об'єктом
права спільної сумісної власності на
квартиру АДРЕСА_1 Харківської області -
в рівних частках по 1/2 частках за кожним
та вирішено питання про розподіл
судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати вказане рішення, вважаючи
його таким, що постановлено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, і постановити
нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт зазначає, що спірна квартира
хоча і була придбана за час шлюбу, однак
вона була придбана шляхом укладення
договору міни її власної квартири на
спірну квартиру без доплати. Також, на
ремонт і благоустрій квартири спільні
сімейні кошти не витрачались і таким
чином, на думку апелянта, спірна
квартира є її особистою приватною
власністю.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3
підтримала апеляційну скаргу і просила
її задовольнити, вказуючи, що весь
тягар по утриманню квартири та дітей
несе вона, з меншою дочкою змушена
проживати за іншою адресою, а позивач
живе своїм особистим життям, до
придбання спірної 3-х кімнатної
квартири відношення не має, оскільки
вона її обміняла на свою власну
однокімнатну квартиру, яку їй
подарував її дядько, Вказує, що позивач
особисті кошти в квартиру не вкладав,
що він лише накопичує борги за
комунальні послуги, проживаючи у
спірній квартирі.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню за таких
підстав.

Згідно ст.10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Розглядаючи справу, суд першої
інстанції забезпечив сторонам рівні
можливості щодо надання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Судом встановлено, а сторонами не
оспорюється, що вони знаходились у
зареєстрованому шлюбі з 28.08.1993 року по 27
травня 2003 року і з 26 серпня 2011 року по 02
вересня 2013 року, від шлюбу мають двох
дітей.

21 березня 2000 року, під час знаходження
сторін у зареєстрованому шлюбі, ОСОБА_3
і ОСОБА_9 уклали посвідчений нотаріусом
договір міни квартир, за умовами якого
ОСОБА_3 належну їй на підставі договору
дарування від 26.05.1995р. однокімнатну
квартиру АДРЕСА_3 обміняла на 3-кімнатну
квартиру АДРЕСА_1

Згідно п.3 договору дарування обмін
квартир здійснено без доплати. Згідно
довідок-характеристик Лозівського БТІ
станом на 2000 рік вартість
однокімнатної квартири ОСОБА_10
становила 11479 грн., а 3-кмнітаної
квартири ОСОБА_9 - 18240 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову суд, посилаючись на ст.ст.60, 69, 70
СК України та ст.ст.356-358, 361, 364, 367-370, 372 ЦК
України, дійшов до висновку, що майно
набуте подружжям під час шлюбу є їх
спільним сумісним майном, що сторони не
оспорювали факт сумісної сплати боргів
та проведення поточних ремонтних робіт
в квартирі.

Однак з таким рішенням колегія суддів
погодитися не може у зв'язку з
невідповідністю висновків суду
обставинам справи і неправильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.24 Кодексу про шлюб та сім'ю,
який діяв на час придбання
відповідачем ОСОБА_3 спірної квартири,
майно, яке належало кожному з подружжя
до одруження, а також одержане ним під
час шлюбу в дар або в порядку
спадкування, є власністю кожного з них.

З договору міни квартир від 21.03.2000р.
вбачається, що ОСОБА_3 26.05.1995р., тобто під
час перебування у шлюбі з ОСОБА_4
отримала в дар однокімнатну квартиру
АДРЕСА_3, а 21.03.2000р. обміняла її на
3-кімнатну квартиру АДРЕСА_1

Згідно ч.3 ст.24 КпШС України, який діяв
на час укладення договору міни квартир,
кожний з подружжя самостійно володіє,
користується і розпоряджається
належним йому роздільним майном.

Зі змістом договору міни квартир від
21.03.2000р., який є належним доказом,
договір міни квартир здійснено без
доплати.

Вказаний договір є чинний, позивачем не
надано належних та допустимих доказів,
які б спростовували зазначені у
вказаному договорі міни обставини та
свідчили про існування інших умов
укладення та виконання договору міни
квартир.

Посилання позивача на ту обставину, що
3-кімнатна квартира була придбана з
боргами попереднього її власника за
отримані комунальні послуги, що він
разом з ОСОБА_3 спільно погашали ці
борги, а також що він приймав участь у
поточних ремонтах квартири та її
утриманні не свідчать про наявність
підстав для задоволення його позову.

Дійсно, як ст.25 КпШС України так і ч.1
ст.62 Сімейного Кодексу України
передбачають можливість виникнення
спільної сумісної власності подружжя
за рішенням суду у тому разі, якщо
майно, яке було власністю одного з
подружжя, за час шлюбу істотно
збільшилося у своїй цінності внаслідок
трудових або грошових затрат другого з
подружжя.

Однак позивачем не надано, а матеріали
справи не містять даних, які б свідчили
про істотне збільшення цінності
набутої відповідачем ОСОБА_3 у
власність внаслідок укладення
договору міни 21.03.2000р. трикімнатної
квартири НОМЕР_1, а тим більше даних, що
таке збільшення її вартості сталося
внаслідок трудового або грошового
вкладу в таке збільшення позивача
ОСОБА_4

Позивачем не надано доказів на
підтвердження його доводів щодо
особисто ним утримання спірної
квартири. Навпаки, з довідки КП «ЖУК»
(а.с.45) вбачається, що станом на 01.05.2014р.
мається заборгованість по цій квартирі
по комунальним платежам на загальну
суму 4998,33 грн.

Суд першої інстанції помилково дійшов
до висновку про наявність передбачених
законом підстав для визнання квартири
АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю
подружжя та визнання за ОСОБА_4 і ОСОБА_3
по ? частці квартири за кожним.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції з підстав, передбачених п.п.3,4
ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з
ухваленням нового про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_4

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч. 1 ст. 307, п.п.3,4
ст.309, ст.ст.313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Лозівського міськрайонного
суду Харківської області від 05 червня
2014 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про визнання права на частку в
спільному майні відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення, в касаційному порядку
може бути оскаржене безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: