АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4861/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Бойко О.М. Доповідач - Болтунова Л.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2014 року Колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів: - Тамакулової В.О.,
Свистунової О.В.

при секретарі - Куць О.О.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області від 10 грудня
2012 року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за договором позики,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 10 грудня 2012 року позов
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про
стягнення суми боргу за договором
позики задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_5 і ОСОБА_6 суму боргу за
договором позики по 34 637,10 грн. кожній,
судовий збір та витрати по проведенню
експертизи. З відповідачки стягнуто
судовий збір на користь держави. ( т.2
а.с.223)

З таким рішенням не погодилась
ОСОБА_4,подала апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення норм
матеріального права, просила його
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в позові. (т. 2 а.с.236).

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 31 жовтня
2013 року зазначене рішення суду першої
інстанції було скасовано та ухвалено
нове рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 26 березня 2014
року касаційна скарга ОСОБА_5 та ОСОБА_6
була задоволена частково, рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області скасовано і справа передано на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов`язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

За змістом ст. 1047 ЦК України
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян. На
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов*язується повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі) у строк та в порядку,
що встановлені договором.

Оскаржуване у справі рішення
ухвалено з додержанням вказаних вимог
закону.

Як вбачається з матеріалів
справи, у квітні 2002 року до суду
звернувся ОСОБА_7 з позовом до ОСОБА_4
про стягнення заборгованості за
договором позики в сумі 69274,20 грн.
Посилався на те, що відповідачка 05
липня 1999 року отримала від нього 10 000
доларів США у борг і зобов*язалась його
повернути в строк до 07 вересня 1999 року,
а на підтвердження надала розписку. У
період з жовтня 2000 року по грудень 2001
року, ОСОБА_4 на виконання умов договору
позики передала ОСОБА_7, з урахуванням
вимог останнього та пені за
прострочення виконання зобов*язання,
грошову суму в розмірі еквівалентній 1
220 доларів США, про що не заперечували
сторони в суді.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер.
Після його смерті спадщину прийняли
його доньки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Вступивши
у справу, останні підтримали позов та
просили стягнути з відповідачки на їх
користь заборгованість в сумі 8 780
доларів США, що еквівалентно 69 274,20 грн.

Задовольняючи позов ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
суд першої інстанції виходив із того,
що відповідно до умов договору ОСОБА_4
зобов*язалася повернути суму позики у
встановлений в договорі строк, проте
своїх зобов*язань не виконала.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду є правильним, відповідає
обставинам справи, узгоджується з
нормами матеріального права, які судом
застосовані правильно.

При розгляді справи, предметом
перевірки суду першої інстанції була
розписка, яка знаходиться у позивачів,
і наданому доказу дана правильна
правова оцінка.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України
заперечення однією із сторін факту
вчинення правочину або оспорювання
окремих його частин може доводитися
письмовими доказами, засобами аудіо-,
відеозапису та іншими доказами.
Рішення суду не може ґрунтуватися на
свідченнях свідків.

Отже, показаннями свідків (сторін) не
може доводитися факт вчинення
правочину або оспорювання окремих
частин договору.

Посилання відповідачки на розписку про
повернення нею в повному обсязі боргу,
яка була підписана особисто ОСОБА_7, на
думку колегії суддів, обґрунтовано не
була прийнята судом першої інстанції,
оскільки згідно висновків експертиз №
2261 від 29.04.2005 року, повторної експертизи
№ 921 від 12.03.2010 року та додаткової № 28/4
від 21.10. 2011 року, підпис у зазначеній
розписці виконаний не ОСОБА_7, а іншої
особою.

Крім того, у повідомленні № 70/04-629 від 23
вересня 2013 року, наданого у зв*язку з
проведенням судової комплексної
медично-почеркознавчої експертизи,
зазначено про неможливість надання
висновку, що саме ОСОБА_8 в період з
вересня 2000 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
було виконано підпис на розписці про
погашення боргу ОСОБА_4

Згідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК
України.

Колегія суддів вважає, що наданим
сторонами доказам судом дана належна
оцінка в сукупності із встановленими
обставинами справи, відповідно до
вимог ст.212 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги висновки
суду не спростовують і не містять
посилання на нові факти чи засоби
доказування, які б вказували на
незаконність ухваленого в справі
рішення, а тому підлягають відхиленню.

Враховуючи наведене, колегія
суддів вважає, що рішення суду
постановлено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
підстав до його скасування під час
апеляційного розгляду справи не
встановлено.

Керуючись ст.ст.303,307,308 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а
л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 10 грудня 2012 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з цього часу.

Судді: