Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№22-ц/778/3342/14
Головуючий у 1-й інстанції: Нікітенко
Суддя-доповідач: Сапун О.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Сапун О.А.,

при секретарі: Книш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА
КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на
рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 29 травня 2014 року по
справі за позовом ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ
БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

ВСТАНОВИЛА :

02 грудня 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

В обґрунтування позову
посилалось на те, що 15 листопада 2007 року
ОСОБА_3 на підставі договору № DNABRX04830028
було надано кредит на строк до 15
листопада 2008 року у розмірі 2 220 грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до умов договору погашення
заборгованості повинно було
здійснюватися з 10 по 15 число кожного
місяця, щомісячний платіж дорівнює 202
грн. 97 коп.

Оскільки ОСОБА_3 умови договору не
виконував, банк звернувся до суду з
заявою про видачу судового наказу.

30 листопада 2009 року Ленінський
районний суд м. Запоріжжя видав судовий
наказ про стягнення з ОСОБА_3 на користь
банку заборгованість за кредитним
договором на загальну суму 7 654 грн. 36
коп., а також судові витрати.

У зв'язку з порушеннями зобов'язань за
кредитним договором відповідач станом
на 06 листопада 2013 року має
заборгованість 9 568 грн. 91 коп., яка
складається з 8 637 грн. 06 коп.
заборгованості по пені; з 500 грн. штрафу
( фіксована частина ), з 431 грн. 85 коп.
штрафу (процентна складова).

У добровільному порядку сплатити 9 568
грн. 91 коп. відповідач не бажає, тому
позивач просив вимоги задовольнити у
повному обсязі.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 29 травня 2014 року у
задоволені позову відмовлено.

На вказане рішення суду ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» подало апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, наданим
доказам, допущені судом порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення Ленінського районного
суду м. Запоріжжя від 29 травня 2014 року
скасувати і ухвалити нове рішення про
стягнення з ОСОБА_3 заборгованість у
сумі 9 568 грн. 091 коп. та судові витрати.

Заслухавши у судовому засіданні
апеляційного суду Запорізької області
суддю-доповідача, вислухавши пояснення
представника апелянта, заперечення
ОСОБА_3, його представника, розглянувши
матеріали справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Пунктом 1 частини 1 статті 307,
статтею 308 ЦПК України передбачено, що
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін, якщо визнає, що його
постановлено з додержанням норми
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив із того,
що вимоги про стягнення заборгованості
на підставі договору № DNABRX04830028 від 15
листопада 2007 року заявлені02 грудня 2013
року за межами позовної давності.

Такий висновок є законним,
обґрунтованим, узгоджується з
фактичними обставинами справи, з
нормами матеріального права..

Суд, вирішуючи спір, правильно
встановив, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
являвся кредитором, а ОСОБА_3 -
позичальником, і обґрунтовано визнав,
що між сторонами виникли кредитні
правовідносини.

Відповідно до статті 629 ЦК України,
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
( частина1 статті 530 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору. Закінчення строку договору
не звільняє сторони від
відповідальності за його порушення,
яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050,1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Наслідки прострочення позичальником
повернення позики визначено у статті
1050 ЦК України. Якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК
України).

Із матеріалів справи вбачається, що 15
листопада 2007 року ОСОБА_3 на підставі
договору № DNABRX04830028 було надано кредит
на строк до 15 листопада 2008 року у
розмірі 2 220 грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12,00 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом.

Відповідно до умов договору погашення
заборгованості повинно було
здійснюватися з 10 по 15 число кожного
місяця, щомісячний платіж дорівнює 202
грн. 97 коп. ( а. с. 5,9 ).

Оскільки ОСОБА_3 умови договору не
виконував, банк звернувся до суду з
заявою про видачу судового наказу.

30 листопада 2009 року Ленінський
районний суд м. Запоріжжя видав судовий
наказ про стягнення з ОСОБА_3 на користь
банку заборгованість за кредитним
договором на загальну суму 7 654 грн. 36
коп., а також судові витрати ( а. с. 3 ).

Незважаючи на вказане, 02 грудня 2013 року
банк звернувся до суду з позовом про
стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за
кредитним договором № DNABRX04830028 від 15
листопада 2007 року у розмірі 9 568 грн. 91
коп., яку обраховує з 27 травня 2009 року і
яка складається з пені 8 637 грн. 06 коп.,
штрафу 500 грн. ( фіксована частина ),
штрафу 431 грн. 85 коп. ( процентна
складова )( а. с. 37-67 ).

Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

Згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України строк
виконання кожного щомісячного
зобов'язання спливає у відповідне
число останнього місяця строку.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Суд першої інстанції у судовому
рішенні послався на те, що строк
договору сплив 15 листопада 2008 року.
Судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3
заборгованості за кредитним договором,
яка утворилася станом на 27 травня 2009
року, у сумі 7 654 грн. 36 коп., з яких 2 220
грн. борг по тілу кредиту, 150 грн. 29 коп.
борг по процентах за користування
кредитом; 6 грн. 60 коп. борг по комісії, 4
376 грн. 79 коп. пеня, а також 500 грн. штраф (
фіксована частина ), 340 грн. 68 коп. штраф (
процентна складова ), видано 30
листопада 2009 року. У той же час з
вимогами про стягнення з ОСОБА_3
заборгованості за кредитом у період з 27
травня 2009 року банк звернувся до суду
лише 24 квітня 2014 року, тобто після
спливу позовної давності.

Частинами 3,4 статті 267 ЦП України
передбачено, що позовна давність
застосовується лише за заявою сторони
у спорі, зробленою до винесення ним
рішення. Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено особою у
спорі, є підставою для відмови у позові.

29 травня 2014 року ОСОБА_3 подав до суду
першої інстанції заяву про
застосування позовної давності, тому
Ленінський районний суд м. Запоріжжя
рішенням від 29 травня 2014 року відмовив
ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у задоволенні
позову. При цьому навів в рішенні
відповідні доводи з посиланням на
норми матеріального права.

Рішення відповідає фактичним
обставинам справи, наданим доказам, є
законним і справедливим, підстав для
його скасування колегія суддів не
вбачає.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують та не дають
підстав вважати, що справа вирішена
неправильно.

Керуючись ст.ст. 307,308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ
БАНК «ПРИВАТБАНК» відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 29 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: