Справа № 127/4192/14-ц Провадження №
22-ц/772/2299/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Романчук Р. В.Категорія: 33
Доповідач: Стеблюк Л. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" липня 2014 р. м. ВінницяКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Вінницької області в
складі:

головуючої :
Стеблюк Л.П.

суддів: Жданкіна
В.В., Міхасішина І.В.

при секретарі:
Кирилюк Л.М.

за участю ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Вінницького міського суду Вінницької
області від 30.05.2014 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до Державної
казначейської служби України про
стягнення коштів,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним
позовом, в якому просив відшкодувати
завдану йому матеріальну шкоду в
розмірі 3 046 грн. 76 коп. та моральну шкоду
в розмірі 10 300 грн. 00 коп. заподіяні
незаконним накладенням
адміністративного стягнення у вигляді
адміністративного арешту з Державної
казначейської служби України.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 30.05.2014 року
позов ОСОБА_2 до Державної
казначейської служби України про
стягнення коштів - задоволено частково.
Стягнуто з Державної казначейської
служби України за рахунок коштів
Державного бюджету України шляхом
списання з єдиного казначейського
рахунку на користь ОСОБА_2 3 046 (три
тисячі сорок шість) грн. 76 коп. в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди та 2
000 (дві тисячі) грн. 00 коп. в рахунок
відшкодування моральної шкоди. В іншій
частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться
питання про зміну рішення суду та
ухвалення нового, яким задовольнити
його позовні вимоги про стягнення
моральної шкоди у повному обсязі, а
саме стягнути на його користь з
Державної казначейської служби
України за рахунок коштів Державного
бюджету України шляхом списання з
єдиного казначейського рахунку 10 300
грн. 00 коп. в рахунок відшкодування
моральної шкоди, посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що остання
підлягає до задоволення частково
наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим;
законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом;
обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
дослідженні в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення
частково відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що
постановою Вінницького міського суду
Вінницької області від 18.04.2013 року
ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні
правопорушення, передбаченого ст. 173
КУпАП та застосовано до нього
адміністративне стягнення у виді 7
(семи) діб адміністративного арешту,
ОСОБА_2 був присутній в судовому
засіданні 18.04.2013 року при розгляді
даної справи.

26.04.2013 року ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу на дану постанову Вінницького
міського суду Вінницької області.

З постанови Апеляційного суду
Вінницької області від 27.05.2013 року
вбачається, що апеляційну скаргу
ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову
судді Вінницького міського суду
Вінницької області від 18.04.2013 року щодо
ОСОБА_2 за ст. 173 КУпАП скасовано,
адміністративне провадження відносно
ОСОБА_2 за ст. 173 КУпАП закрито в зв'язку
з відсутністю в його діях складу
адміністративного правопорушення.

Крім того, з матеріалів справи, зокрема
із листа за підписом начальника
спецприймальника УМВС України у
Вінницькій області адресованого
Вінницькому міському суду Вінницької
області від 22.04.2013 року №33/1642,
вбачається, що перебуваючи в
спеціальному приймальнику для
утримання осіб, підданих
адміністративному арешту УМВС України
у Вінницькій області ОСОБА_2 звертався
із зверненням до Вінницького міського
суду Вінницької області та із скаргою
до прокуратури м. Вінниці, відмовився
від прийому їжі та води, пояснюючи це
тим. що в спецприймальнику він
утримується незаконно, неодноразово до
ОСОБА_2 викликалася швидка допомога,
однак від медичного огляду та надання
медичної допомоги від відмовився.

Як вбачається з оглянутих в судовому
засіданні матеріалів справи про
адміністративне правопорушення №127/7232
13-п про притягнення ОСОБА_2 до
адміністративної відповідальності за
ст. 173 КУпАП. ОСОБА_2 25.04.2013 року
знайомився з матеріалами даної справи,
про що свідчить його відмітка на заяві
від 18.04.2013 року про ознайомлення з
матеріалами справи.

ОСОБА_2 викликався та з'явився в
Апеляційний суд Вінницької області
21.05.2013 року для участі в судовому
засіданні, однак судовий розгляд було
відкладено на 27.05.2013 року. ОСОБА_2 був
присутній в судовому засіданні в
Апеляційному суді Вінницької області
27.05.2013 року.

Враховуючи наведене, відповідно до
положень п. 2 ч. 1 ст. 1. п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону
України "Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів, що
здійснюють оперативно-розшукову
діяльність, органів досудового
розслідування, прокуратури і суду"
позивач має право на відшкодування
шкоди, завданої йому внаслідок
незаконного застосування
адміністративного арешту, в розмірах і
в порядку, передбачених цим Законом.

Рішення суду першої інстанції в
частині задоволення позову про
стягнення матеріальної шкоди
сторонами не оскаржується.

Разом з тим, суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку про
стягнення на користь позивача 2000 грн.
моральної шкоди, не врахувавши у
повному обсязі, що позивач повністю
відбув адміністративне стягнення у
види семи діб адміністративного
арешту, положення ст. 13 Закону України
"Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду", згідно якої розмір
моральної шкоди визначається з
урахуванням обставин справи в межах,
встановлених цивільним
законодавством, відшкодування
моральної шкоди за час перебування під
слідством чи судом провадиться
виходячи з розміру не менше одного
мінімального розміру заробітної плати.

Колегія суддів, з огляду на характер та
обсяг заподіяних позивачеві моральних
страждань та, виходячи із засад
розумності, виваженості та
справедливості, вважає, що на користь
позивача необхідно стягнути в рахунок
відшкодування моральної шкоди 5000 (п'ять
тисяч) грн. 00 коп.

Так, відповідно до положень ст. 1167 ЦК
України моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті. Моральна шкода
відшкодовується незалежно від вини
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим, органу
місцевого самоврядування, фізичної або
юридичної особи, яка її завдала, якщо
шкоди завдано фізичній особі внаслідок
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування запобіжного
заходу, незаконного затримання,
незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту або виправних робіт.

Згідно ч. ч. 5, 6 ст. 4 Закону України "Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду" відшкодування
моральної шкоди провадиться у разі,
коли незаконні дії органів, що
здійснюють оперативно-розшукову
діяльність, досудове розслідування,
прокуратури і суду завдали моральної
втрати громадянинові, призвели до
порушення його нормальних життєвих
зв'язків, вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя. Моральною шкодою
визнаються страждання, заподіяні
громадянинові внаслідок фізичного чи
психічного впливу, що призвело до
погіршення або позбавлення
можливостей реалізації ним своїх
звичок і бажань, погіршення відносин з
оточуючими людьми, інших негативних
наслідків морального характеру.

Так, п.п. З, 4, 5, 9, 10-1 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4
"Про судову практику у справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" роз'яснено, що під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Розмір відшкодування шкоди
суд визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, .можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого -
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості. При
розгляді справ за позовами про
відшкодування моральної шкоди на
підставі ст. 56 Конституції судам слід
мати на увазі, що при встановленні
факту заподіяння такої шкоди
незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю органу державної влади,
місцевого самоврядування або їх
посадових чи службових осіб при
здійсненні ними своїх повноважень вона
підлягає відшкодуванню за рахунок
держави чи органів місцевого
самоврядування. Дія цієї норми не
поширюється на випадки заподіяння
моральної шкоди рішеннями, діями чи
бездіяльністю недержавних органів. їх
посадових чи службових осіб. При
вирішенні спору про відшкодування
моральної шкоди, заподіяної
громадянинові незаконними рішеннями,
діями чи бездіяльністю органу
державної влади, його посадовими або
службовими особами, судам слід
виходити з того, що зазначений орган
має бути відповідачем у такій справі,
якщо це передбачено відповідним
законом (наприклад, ст. 9 Закону "Про
оперативно-розшукову діяльність". Якщо
ж відповідним законом чи іншим
нормативним актом це не передбачено
або в ньому зазначено, що шкода
відшкодовується державою (за рахунок
держави), то поряд із відповідним
державним органом суд має притягнути
як відповідача відповідний орган
Державного казначейства України.

Оскільки висновок суду про розмір
моральної шкоди не ґрунтується на
матеріалах справи, рішення суду в цій
частині підлягає зміні, що на користь
позивача необхідно стягнути в рахунок
відшкодування моральної шкоди 5000 (п'ять
тисяч) грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 30.05.2014 року
змінити в частині відшкодування
моральної шкоди.

Стягнути з Державної казначейської
служби України за рахунок коштів
Державного бюджету України шляхом
списання з єдиного казначейського
рахунку на користь ОСОБА_2 5 000 (п'ять
тисяч) грн. 00 коп. в рахунок
відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині рішення Вінницького
міського суду Вінницької області від
30.05.2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

з оригіналом вірно: