АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3924/14
Головуючий 1 інст. -
Справа № 646/1292/14-ц
Доповідач - Макаров
Категорія: право власності
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого -
Макарова Г.О.,

суддів:
Кружиліної О.А.,

Кіся П.В.,

при секретарі -
Шабас О.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на заочне рішення
Червонозавдського районного суду м.
Харкова від 02 квітня 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, треті особи: Виконавчий комітет
Червонозаводської районної у м.
Харкові ради, Харківська міська рада,
Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Харківській області,
Червонозаводський районний відділ м.
Харкова ГУ МНСУ в Харківській області
про знесення самочинного будівництва, -

ВСТАНОВИЛА:

13 лютого 2014 року ОСОБА_2
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3
про знесення самочинного будівництва,
в якому просить суд зобов'язати
відповідача знести самовільне
будівництво у домоволодінні,
розташованому на земельній ділянці
площею 684 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1, яке
належить ОСОБА_2, на праві приватної
власності. В обґрунтування позовних
вимог зазначила, що ОСОБА_2 у 2000 році,
прийняла у дар, відповідно до договору
дарування АМВ № 802911, частину житлового
будинку з відповідною частиною
надвірних будівель і споруд у розмірі
20/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1,
жилою площею 96,8 кв.м., розташованому на
земельній ділянці площею 684 кв.м. На
вказаному об'єкті нерухомості, ОСОБА_3
самовільно забудувала, частину
належної позивачу будівлі, без
будь-якої згоди з власником, а також без
отримання відповідних дозволів на
забудову в державних органах влади і
без проекту.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
проти заочного розгляду справи не
заперечував. Пояснив, що вказаними
діями відповідача порушується право
позивача на використання будинку за
призначенням, оскільки у зимовий
період має місце протікання даху та у
шифері з'являються тріщини.

Відповідач про час та місце
судового засідання повідомлявся
належним чином, причини неявки не
повідомив.

Треті особи Виконавчий комітет
Червонозаводської районної у м.
Харкові ради, інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Харківській області,
Червонозаводський районний відділ м.
Харкова ГУ МНСУ в Харківській області
про дату, час та місце судового
розгляду повідомлялися належним чином.

Представник третьої особи -
Харківської міської ради - у судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином. Надав до суду пояснення
у справі, у яких просив розгляд справи
проводити без участі представника
Харківської міської ради та рішення у
справі прийняти на підставі наявних у
справі доказів.

Заочним рішенням
Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 02 квітня 2014 року, у
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
знесення самочинного будівництва
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
просить скасувати заочне рішення
Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 02 квітня 2014 року та
ухвалити нове рішення по суті позовних
вимог, посилаючись при цьому на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного:

Статтями 10, 11, 58, 60, 61, 179, 212, 213 Цивільного
процесуального кодексу України,
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропуску строку
позовної давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення.

Для встановлення у судовому засіданні
фактів, зазначених у частині першій
цієї статті, досліджуються показання
свідків, письмові та речові докази,
висновки експертів.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове
рішення у цивільній справі», рішення є
законним тоді коли суд виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно розтлумачив ці
норми. Обґрунтованим визнається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 Цивільного
кодексу України, житловий будинок,
будівля, споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була видана
для цієї мети, або без відповідного
документа, який дає право виконувати
будівельні роботи чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до ч. 7 ст. 376 Цивільного
кодексу України, у разі істотного
відхилення від проекту, що суперечить
суспільним інтересам або порушує права
інших осіб, істотного порушення
будівельних норм і правил суд за
позовом відповідного органу державної
влади або органу місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову. Якщо
проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво. Особа, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво,
зобов'язана відшкодувати витрати,
пов'язані з приведенням земельної
ділянки до попереднього стану.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму ВССУ за № 6
від 30 березня 2012 року «Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)», встановлено, що
відповідно до вимог статті 376 ЦК право
на звернення до суду з позовом про
знесення або перебудову самочинно
збудованого об'єкта нерухомості мають
як органи державної влади, так і органи
місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб
право на звернення до суду належить і
таким особам за умови, що вони доведуть
наявність порушення права (стаття 391
ЦК), а також власнику (користувачу)
земельної ділянки, якщо він заперечує
проти визнання за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на його
земельній ділянці, права власності на
самочинно збудоване нерухоме майно
(частина четверта статті 376 та стаття 391
ЦК).

Пунктом 22 Постанови Пленуму ВССУ за № 6
від 30 березня 2012 року «Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)», встановлено, що вимога
про знесення самочинного будівництва є
крайньою мірою і можливе лише тоді коли
використано усі передбачені
законодавством України заходи щодо
реагування та притягнення винної особи
до відповідальності.

Згідно абз.абз. 2, 3 п. 23 Постанови
Пленуму ВССУ за № 6 від 30 березня 2012
року «Про практику застосування судами
статті 376 Цивільного кодексу України
(про правовий режим самочинного
будівництва)», у необхідних випадках
для з'ясування питань, що виникають при
розгляді таких справ і потребують
спеціальних знань, суд за заявою осіб,
які беруть участь у справі, може
призначити відповідну експертизу
згідно з вимогами статті 143 ЦПК.

Відсутність відповідної експертизи у
разі необхідності її проведення може
бути підставою для відмови в позові,
при цьому факт відхилення від проекту
та порушення будівельних норм і правил
має довести особа, яка пред'явила позов
про знесення самочинного будівництва.

Рішення суду першої інстанції
обґрунтоване встановленням таких
фактів та відповідних їм
правовідносин:

Згідно договору дарування АМВ № 802911
від 08 серпня 2000 року ОСОБА_2 прийняла у
дар частину житлового будинку з
відповідною частиною надвірних
будівель і споруд у розмірі 20/100 частин
домоволодіння АДРЕСА_1, жилою площею 96,8
кв.м., розташованого на земельній
ділянці площею 684 кв.м.

Як вбачається з листа виконкому
Червонозаводського районної ради в м.
Харкові від 12 листопада 2007 року та
листа управління з питань
наглядово-профілактичної діяльності
ГУ МНС України в Харківській області №
140/250/3-100 від 24 березня 2008 року,
відповідач ОСОБА_3 самовільно
забудувала прибудову до житлового
будинку в якому мешкає відповідач, без
отримання відповідних дозволів на
забудову в державних органах влади і
без проекту.

Позивач для підтвердження обставин
порушення її прав, надала суду листи
виконкому Червонозаводського районної
ради в м. Харкові від 12 листопада 2007
року та управління з питань
наглядово-профілактичної діяльності
ГУ МНС України в Харківській області №
140/250/3-100 від 24 березня 2008 року, а також
фото таблицю, які підтверджують
зведення відповідачем ОСОБА_3
самовільної прибудови без отримання
відповідних дозволів на забудову в
державних органах влади і без проекту.
Разом з тим суд першої інстанції
прийшов до висновку, що вказані
документи не містять даних, щодо
можливості перебудови надбудови, що
має передувати вимогам позивача про
знесення самочинного будівництва, у
відповідності до вимог ч. 7 ст. 376 ЦК
України.

Судом першої інстанції стороні
позивача було роз'яснено право на
звернення до суду з клопотанням про
призначення експертизи та право на
уточнення позову, однак такими правами
представник позивача не скористався.

Судова колегія вважає, що доводи
викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_2
не знайшли свого підтвердження при
розгляді справи апеляційним судом.

З урахуванням наведеного суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
про відмову у задоволенні позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про знесення
самочинного будівництва.

Такий висновок є обґрунтованим,
оскільки суд дійшов його на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин
справи, та наявних в ній доказів, яким
дана відповідна оцінка. Правильно
встановивши юридичну природу виниклих
правовідносин, суд застосував закон,
який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі
були предметом судової перевірки та не
дістали об'єктивного підтвердження.

Наведені у рішенні мотиви визнання цих
доводів безпідставними, судова колегія
вважає обґрунтованими, такими що
відповідають матеріалам справи.

Оскільки судове рішення ухвалене з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права, а наведені в
скарзі доводи не відносяться до тих
підстав, з якими процесуальне
законодавство пов'язує можливість
прийняття рішення відносно скасування
чи зміни оскаржуємого судового рішення
і висновків суду першої інстанції не
спростовують, в її задоволенні
належить відмовити на підставі ст.308
Цивільного процесуального кодексу
України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317,
319, 321, 322, 324, 325 Цивільного
процесуального кодексу України, судова
колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Заочне рішення
Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 02 квітня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді: