Справа № 509/2220/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

10 липня 2014 року Овідіопольський
районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді
Козирського Є.С.

при секретарі
Мочернюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Акціонерного
комерційного інноваційного банку
«Укрсіббанк» про визнання договору
недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом, у кому просив суд визнати
договір іпотеки від 12 березня 2007 року,
укладений між ОСОБА_2 та АКІБ
«Укрсіббанк», недійсним.

У своїй позовній заяві позивач
вказує, що майно передане в іпотеку є
спільним сумісним майном позивача та
відповідача, оскільки відповідно до ст.
74 Сімейного кодексу України сторони
проживають однією сімє'ю без
реєстрації шлюбу, а тому майно набуте
ними є спільною власністю. ОСОБА_1
зазначає, що згоди на укладання
договору іпотеки він не надавав, а
договір є таким, що порушує його права
та повинен бути визнаний судом
недійсним.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
просив суд задовольнити позов у
повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не
з'явилися, про час та місце слухання
справи повідомлялися належним чином,
причини неявки невідомі.

Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення
при заочному розгляді справи, що
відповідає положенням ст. 224 ЦПК
України.

Суд, ознайомившись та дослідивши
матеріали справи та надані докази,
вважає позов таким, що підлягає
задоволенню, у зв'язку з наступним.

Судом встановлено, що 12 березня 2007 року
між ОСОБА_2 та АКІБ «Укрсіббанк» було
укладено договір іпотеки нерухомого
майна, предметом якого є: житловий
будинок з господарчими будівлями та
спорудами під АДРЕСА_1, та складається в
цілому з одного черепашникового
житлового будинку з мансардою та двома
ганками, житловою площею 79,5 кв.м.,
загальною площею 168,5 кв.м; земельна
ділянка площею 1000 кв.м., під АДРЕСА_1.

Судом також встановлено, що 07 жовтня 1977
року між позивачем ОСОБА_1 та
відповідачкою ОСОБА_2 зареєстровано
шлюб у Приморському районному відділі
РАГС м. Одеси, про що в книзі реєстрації
актів про укладання шлюбу зроблено
відповідний актовий запис №884 від 07
жовтня 1977 року.

02 лютого 1982 року вказаний шлюб
було розірвано Малиновським районний
відділом РАГС м. Одеси, актовий запис
№78 від 1982 року.

Рішенням Київського районного суду
міста Одеси по цивільній справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
автомобіля об'єктом сумісної власності
встановлено, що хоча подружжя й
розірвало шлюб у 1982 році, проте
продовжувало проживати однією сім'єю
та майно набуте ними під час цього
проживання є об'єктом права спільної
сумісної власності.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 74 Сімейного кодексу
України якщо жінка та чоловік
проживають однією сім'єю, але не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте
ними за час спільного проживання,
належить їм на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлено
письмовим договором між ними. На майно,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності жінки та чоловіка, які не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, поширюються
положення глави 8 цього Кодексу.

Статтею 65 Глави 8 Кодексу встановлено,
що дружина, чоловік розпоряджаються
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, за
взаємною згодою. При укладенні
договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Дружина, чоловік
має право на звернення до суду з
позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового. Для укладення
одним із подружжя договорів, які
потребують нотаріального посвідчення
і (або) державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово. Згода на укладення
договору, який потребує нотаріального
посвідчення і (або) державної
реєстрації, має бути нотаріально
засвідчена.

З оскаржуваного договору вбачається,
що позивач не надав згоди на передачу у
іпотеку спільного майна сторін по
справі.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про
іпотеку» іпотека припиняється у разі
визнання іпотечного договору
недійсним. Відомості про припинення
іпотеки підлягають державній
реєстрації у встановленому
законодавством порядку.

Як зазначалось вище судом було
встановлено, що позивач не надавав
згоди на укладання договору іпотеки, що
суперечить нормам Сімейного кодексу
України, а тому договір повинен бути
визнаний недійним.

На підставі викладеного й керуючись ст.
ст. 65,74 Сімейного Кодексу України й
ст.ст. 7, 8, 10, 11, 15, 174, 209, 212, 213,
214,215, 223, 224, 294 Цивільного кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Визнати договір іпотеки від 12 березня
2007 року укладений між ОСОБА_2 та АКІБ
«Укрсіббанк» недійсним.

Визнати припиненою іпотеку на:
житловий будинок з господарчими
будівлями та спорудами під АДРЕСА_1, та
складається в цілому з одного
черепашникового житлового будинку з
мансардою та двома ганками, житловою
площею 79,5 кв.м., загальною площею 168,5
кв.м., що належить ОСОБА_2, ДРФО НОМЕР_1;
земельну ділянку площею 1000 кв.м., під
АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2, ДРФО
НОМЕР_1.

Рішення є підставою для державної
реєстрації відомостей про припинення
іпотеки у органах державної
реєстраційної служби України або
органах нотаріату.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
шляхом подання до Овідіопольського
районного суду Одеської області
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня оголошення ухвали про
залишення заяви без задоволення.

Суддя

Є.С.Козирський