Справа №587/2976/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Куц В. І.Номер провадження
22-ц/788/1053/14 Суддя-доповідач - Сибільова Л.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

17 липня 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Дубровної В. В. , Маслова В. О. ,

з участю секретаря судового засідання -
Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційними
скаргами товариства з обмеженою
відповідальністю
«Сумибудкомунсервіс», поданими його
представниками - Друченко Тетяною
Василівною та директором товариства
ОСОБА_4

на рішення Сумського районного суду
Сумської області від 29 квітня 2014 року

у справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«Сумибудкомунсервіс» до ОСОБА_5, ОСОБА_6
про стягнення 175783 грн. 34 коп. заподіяної
шкоди, 184512 грн. 80 коп. упущеної вигоди та
10 000 грн. на відшкодування моральної
шкоди,

в с т а н о
в и л а:

Рішенням Сумського районного суду
Сумської області від 29 квітня 2014 року
відмовлено в задоволенні позову ТОВ
«Сумибудкомунсервіс» до ОСОБА_5, ОСОБА_6
про стягнення 175783 грн. 34 коп.
заподіяної шкоди, 184512 грн. 80 коп.
упущеної вигоди та 10 000 грн. на
відшкодування моральної шкоди за його
необґрунтованістю.

В апеляційних скаргах представники ТОВ
«Сумибудкомунсервіс», посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, невідповідність висновків
суду обставинам справи, просять
рішення скасувати та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

Директор ТОВ «Сумибудкомунсервіс» в
апеляційній скарзі зазначає, зокрема,
про те, що докази вини відповідачів у
заподіянні матеріальної шкоди
містяться у фінансових звітах ТОВ
«Сумибудкомунсервіс» за 2007-2012 роки,
оборотно-сальдовій відомості по
рахунку №105, видатковими накладними на
проданий транспорт, договором та актом
звірки щодо надання безвідсоткової
поворотної фінансової допомоги.

Посилається також на те, що обставини,
встановлені рішенням Зарічного
районного суду м. Суми від 8 червня 2011
року, на що послався суд в
оскаржуваному рішенні, стосуються
ОСОБА_7 та ОСОБА_8, щодо яких встановлено
ці обставини, однак ці обставини не
стосуються відповідачів ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 у даній справі.

Суд першої інстанції не повністю
з'ясував обставини, що мають значення
для справи, так як в зв'язку з визнанням
договору купівлі-продажу нежитлових
приміщень від 15 листопада 2007 року №3861
недійсним з моменту його вчинення,
засновником ОСОБА_4 08 грудня 2009 року
була подана заява до Зарічного відділу
ДВС Сумського міського управління
юстиції з проханням гроші в сумі 102950
грн., стягнуті з ОСОБА_6 на його користь
як засновника товариства-позивача в
рахунок відшкодування збитків від
незаконного продажу нерухомого майна -
нежитлових приміщень, розташованих за
адресою: АДРЕСА_1, перераховувати
ОСОБА_9

Суд не врахував письмові докази, які
свідчать, що по вині відповідачів у
зв'язку з публікацією у засобах масової
інформації відомостей про визнання
товариства банкрутом була підірвана
його ділова репутація, заподіяна
моральна шкода, а саме - постанову
Вищого господарського суду України від
11 листопада 2008 року, ухвалу
господарського суду Сумської області
від 20 січня 2009 року у справі №8/351-07.

Представник ТОВ «Сумибудкомунсервіс»
Друченко Т.В. в апеляційній скарзі
зазначає, зокрема, що суд не врахував
докази факту належності позивачеві та
вимушеного відчуження з вини
відповідачів транспортних засобів:
автомобіля КО 503 Б ГАЗ 53, державний
номер НОМЕР_1, вартістю 1 166,67 грн.;
автомобіля КАМАЗ 5511, державний номер
НОМЕР_2, вартістю 9 333 грн., трактора
колісного МТЗ-82, державний номер
НОМЕР_3, вартістю 3 250 грн., установки КШК
30, вартістю 4700 грн., всього на 18 450 грн.,
а саме: видаткові накладні №ВНАСБ-0008
від 19 листопада 2008 року, №ВНАСБ - 0009 від
17 грудня 2008 року, №ВНАСБ - 0001 від 27
березня 2008 року, №ВНАСБ- 0002 від 27
березня 2008 року, оборотно-сальдову
відомість за 2008 рік.

Крім того, вважає, що суд не врахував, що
на підтвердження своїх доводів щодо
упущеної вигоди позивач послався на
рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 13 грудня 2012 року про
витребування з чужого незаконного
володіння ОСОБА_10 спірних нежитлових
приміщень, ухвалу цього суду від 11
січня 2008 року, постанову
Ковпаківського відділу ДВС Сумського
міського управління юстиції від 15
лютого 2008 року, винесену за заявою
ОСОБА_10 про заборону ТОВ «Ласунка-Суми»
користуватися спірними приміщеннями.

Вислухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника позивача
Друченко Т.В., яка підтримала скарги з
мотивів, в них викладених, представника
відповідача ОСОБА_5, який заперечує
проти скарг та вважає рішення суду
вірним, дослідивши матеріали справи та
перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

25 листопада 2013 року ТОВ
«Сумибудкомунсервіс» звернулось до
суду з позовом до ОСОБА_5, мотивуючи
вимоги тим, що постановою
Ковпаківського районного суду м.Суми
від 22 травня 2012 року його визнано
винним у скоєнні злочину,
передбаченого ч. 3 ст. 27 - ч. 3 ст. 365-2 КК
України, а саме:

ОСОБА_5, маючи умисел незаконно
обернути на свою чи своїх родичів
користь нежитлові приміщення позивача
в АДРЕСА_1 в серпні 2007 року вступив в
злочинну змову із арбітражним
керуючим ОСОБА_6, розробив злочинний
план, направлений на отримання
нежитлових приміщень, викрав офіційні
документи ТОВ «Сумибудкомунсервіс»,
надав до господарського суду Сумської
області заяву від 12 вересня 2007 року про
порушення справи про банкрутство
товариства, що містила завідомо
неправдиві відомості, виступив
організатором та перебував у злочинній
змові з арбітражним керуючим ОСОБА_6,
який здійснив незаконну процедуру
ліквідації товариства. Вказані
незаконні дії відповідача призвели до
незаконної реалізації нерухомого
майна товариства, що спричинило тяжкі
наслідки охоронюваним законом правам
та інтересам його власників.

Рішенням апеляційного суду Сумської
області від 24 лютого 2009 року
встановлено, що укладений арбітражним
керуючим ОСОБА_6 від імені товариства і
ОСОБА_11 - сином відповідача ОСОБА_5
договір купівлі-продажу від 15
листопада 2007 року порушив публічний
порядок, його укладення було
спрямоване на незаконне заволодіння
майном товариства, визнано цей договір
недійсним внаслідок його нікчемності.

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 13 листопада 2012 року,
залишеним без зміни ухвалою
апеляційного суду Сумської області від
18 грудня 2012 року, за позовом товариства
були витребувані з чужого незаконного
володіння ОСОБА_10 нежитлові приміщення
в АДРЕСА_1, набуті за договором від 30
листопада 2007 року, укладеним ним з
ОСОБА_11, та передані у власність
товариства.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_5 були
порушені права товариства щодо
володіння, користування та
розпорядження нерухомим майном -
нежитловими приміщеннями і заподіяна
шкода.

17 січня 2013 року, згідно витягу з
Державного реєстру прав на нерухоме
майно, були відновлені права
товариства на нежитлові приміщення,
але до теперішнього часу ОСОБА_10 не
передав їх позивачеві у власність.

Порушення прав товариства як власника
майна тривало з грудня 2007 року по
січень 2013 року.

В результаті злочинних дій відповідача
був введений в оману господарський суд,
який порушив провадження у справі про
банкрутство, заборонив посадовим
особам і власникам підприємства
вчиняти будь-які дії щодо відчуження
майнових активів боржника.

Таким чином, ОСОБА_5 порушив права і
законні інтереси товариства, зокрема,
через обмеження посадових осіб
товариства у повноваженнях, порушений
нормальний порядок його роботи, чим
завдано шкоди товариству, яке за таких
умов не мало можливості у нормальному
режимі здійснювати підприємницьку
діяльність, спрямовану на отримання
прибутку і задоволення власних вимог,
вимог працівників і власників
підприємства.

Для відновлення порушених прав щодо
володіння, користування та
розпорядження нерухомим майном
товариство змушене було здійснити
витрати, пов'язані з виконанням
зобов'язань по сплаті заробітної плати,
комунальних послуг, орендної плати за
користування земельною ділянкою, якою
не користувалося з моменту скоєння
злочину, охороні майна підприємства,
для чого змушене було продати основні
засоби: два автомобілі, трактор та
установку КШК-30, отримати
безвідсоткову поворотну фінансову
допомогу.

Вищевказані витрати призвели до
отримання реальних чистих збитків
(зменшення власного капіталу). Згідно
фінансового звіту товариства за період
2008 - 2012 років реальні збитки склали 172000
гривень як різниця між сукупною
виручкою (надходженнями) і сукупними
витратами з урахуванням інших доходів
і витрат (збитків).

Товариство з грудня 2007 року і до часу
відновлення порушеного права не мало
можливості вести господарську
діяльність при звичайних обставинах і
отримувати доходи від здачі в оренду
нежитлових приміщень, які вибули з його
володіння внаслідок злочинних дій
ОСОБА_5

В 2007 році товариством були укладені
договори оренди нежитлових приміщень з
ТОВ «Ласунка -Суми» та фізичними
особами - підприємцями ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, згідно яких загальна
сума орендної плати в місяць становила
6049 гривень 60 копійок, а за період
порушення прав позивача - 61 місяць - не
отримана її сума склала 369 025 гривень 60
копійок (а.с.34).

В зв'язку зі скоєнням злочинів ОСОБА_5 у
засобах масової інформації були
опубліковані відомості про визнання
товариства банкрутом, чим йому була
спричинена моральна шкода у вигляді
знищення репутації товариства,
наявні і майбутні замовники
відмовились від послуг товариства, у
необмеженого кола осіб сформувались
невірні уявлення про товариство.

Таким чином, від злочинних дій ОСОБА_5
товариству заподіяна шкода на
загальну суму 541 025 гривень 60 копійок,
в тому числі реальні збитки - 172 000
гривень та збитки у виді упущеної
вигоди від здачі в оренду нежитлових
приміщень 369 025 гривень 60 копійок.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_5
частину отриманих ТОВ
«Сумибудкомунсервіс» від скоєного
злочину реальних чистих збитків у сумі
86000 грн.; частину збитків у вигляді
упущеної вигоди від здачі в оренду
нежитлових приміщень у сумі 95445,20 грн.
(а.с.2-4, т.1).

В позовній заяві від 11 лютого 2014 року
ТОВ «Сумибудкомунсервіс» уточнило та
збільшило позовні вимоги, звернулось з
позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_6, яких обох
притягували до кримінальної
відповідальності, і просило стягнути
по 81 425 гривень з кожного прямих збитків
(по ? частині), по 123 008 гривень 53 копійки
з кожного упущеної вигоди (по 1/3 частині
від загальної її суми 369025,6 гр.) та 10 000
гривень на відшкодування моральної
шкоди в солідарному порядку (а.с.184-189,
т.І).

Крім наведених в першій позовній заяві
підстав, позивач вказав, що незаконні
дії відповідачів призвели до
незаконного вибуття з володіння
товариства нежитлових приміщень в
АДРЕСА_1, і з 15 листопада 2007 року по 17
січня 2013 року воно було позбавлене
права володіння, користування та
розпорядження даним майном. Вартість
майна, яке неправомірно вибуло з
володіння товариства по вині
відповідачів, становить 145 000 гривень.

Для забезпечення ведення судових справ
та повернення незаконно вилученого
майна товариство змушене було зменшити
власний капітал шляхом продажу двох
автомобілів, трактора та установки на
загальну суму 18 450 гривень.

Внаслідок незаконного вилучення
нерухомого майна було пошкоджене
обладнання підприємства -
обігрівальний прилад, на ремонт якого
витрачено 11 000 гривень.

Загальний розмір прямих збитків від
незаконного відчуження майна
становить 163 450 гривень.

За період порушення права товариства
на користування зазначеним нерухомим
майном не отримана сума орендної плати
становить 369 025 гривень 60 копійок.

У зв'язку з завідомо злочинною
процедурою проведення ліквідації ТОВ
«Сумибудкомунсервіс» ОСОБА_16 та ОСОБА_6
у засобах масової інформації були
опубліковані відомості про визнання
товариства банкрутом, чим йому було
спричинено моральну шкоду у вигляді
підриву його ділової репутації і у
необмеженого кола осіб сформувалася
невірна уява про нього (а.с.184-189, т.1).

В послідуючому позивач вдруге
збільшив та уточнив позовні вимоги,
додатково, крім раніше вказаних в
позовних заявах підстав, посилаючись
на те, що крім двох автомобілів,
трактора та установки КШК 30 загальною
вартістю 18450 гр. товариство з вини
відповідачів ще реалізувало один
автомобіль та тракторний причеп, тому,
відповідно до оборотної сальдової
відомості за 2008 рік, загальна вартість
відчужених активів становить 19783
гривні 34 копійки. В зв'язку з цим сума
прямих збитків, завданих товариству з
вини відповідачів, становить 175 783 грн.
34 коп. Під час проведення розрахунку по
раніше поданій позовній заяві в
частині стягнення упущеної вигоди було
допущено арифметичну помилку, тому
позивач просив стягнути на його
користь з кожного з відповідачів по 87
891 грн. 67 коп. прямих збитків (по ?
частині від загальної суми збитків в
цій частині - 175783 гр.), по 92 256 грн. 40 коп.
упущеної вигоди (по ? частині від
загальної суми упущеної вигоди -369025,6
гр.), 10 000 гр. на відшкодування моральної
шкоди солідарно (а.с.229-231, т.І).

В частині упущеної вигоди позивач
надав апеляційному суду розрахунок, з
якого вбачається, що винними в
заподіянні йому збитків в цій частині
він, крім відповідачів, вважає і ОСОБА_9
та ОСОБА_10

Вирішуючи спір та відмовляючи у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач не
надав суду доказів про те, що з вини
відповідачів йому була заподіяна
матеріальна шкода на загальну суму 175 783
грн. 34 коп., оскільки нерухоме майно -
нежитлові приміщення на загальну суму
145 000 грн., хоча тимчасово вибували з
володіння позивача, проте за рішенням
суду витребувані з чужого незаконного
володіння і передані йому у власність,
право на яку за ним зареєстроване у
встановленому законом порядку, а за
вироком суду з ОСОБА_6 на користь
засновників товариства ОСОБА_4 та
ОСОБА_17 була стягнута матеріальна
шкода, заподіяна відчуженням вказаного
майна, на загальну суму 109 825 грн.;
транспортні засоби на загальну суму 19
783 грн. 34 коп. були реалізовані
позивачем за грошові кошти і він не
надав суду доказів про те, що з вини
відповідачів їх реалізацією йому була
заподіяна матеріальна шкода; позивач
не надав суду доказів тому, що з вини
відповідачів внаслідок незаконного
вилучення нерухомого майна було
пошкоджено належний товариству
обігрівальний прилад на суму 11 000 грн.,
не доведені обставини заподіяння шкоди
у вигляді упущеної вигоди та
приниження ділової репутації позивача.

Цей висновок суду узгоджується з
обставинами справи, вірно
встановленими судом, та відповідає
вимогам матеріального та
процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено і з
матеріалів справи вбачається, що ТОВ
«Сумибудкомунсервіс» створене 20
травня 2004 року зборами засновників.

23 грудня 2004 року та 27 травня 2005 року ТОВ
«Сумибудкомунсервіс» придбало у СОК
«Сумське комунальне господарче
підприємство» в особі голови
ліквідаційної комісії ОСОБА_5, який був
директором цього кооперативу,
нежитлові приміщення, розташовані в
АДРЕСА_1, що складаються з
адміністративної будівлі цегляної
літ. «А» площею 367 кв.м., гаражу
цегляного літ. «С-ІІ» площею 505, 3 кв.м,
гаражу цегляного літ. «Т-ІІ» площею 445, 2
кв.м, прохідної цегляної літ. «П» площею
3,5 кв.м, вбиральні цегляної літ. «У»,
складу цегляного літ. «Б» площею 74, 1
кв.м, складу шлакоблочного літ. «К»
площею 96 кв.м., складу цегляного літ. «Р»
площею 47, 5 кв.м., складу ПММ бетон літ.
«Ж» площею 47, 5 кв.м (а.с.55-64, 71-89, т.І).

Учасниками цього товариства є ОСОБА_4,
ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_17 (а.с.93-94, т.1).

Згідно договору оренди земельної
ділянки від 23 березня 2007 року Сумська
міська рада на підставі рішення від 14
червня 2006 року №52-МР «Про припинення та
перехід права користування земельними
ділянками та внесення змін до рішень
Сумської міської ради» надала в оренду
ТОВ «Сумибудкомунсервіс» земельну
ділянку площею 0,8231 га по АДРЕСА_1 під
розміщення адміністративних приміщень
(а.с.90-92, т.І).

Згідно протоколу №4 зборів засновників
ТОВ «Сумибудкомунсервіс» від 31 січня
2007 року призначено з 1 лютого 2007 року
директором товариства ОСОБА_18,
виконавчим директором -ОСОБА_5 (а.с.143,
т. І).

Позивач як на підставу відшкодування
шкоди у вигляді упущеної вигоди
посилається на договори оренди
нежитлових приміщень, які він в особі
директора ОСОБА_18 уклав з п'ятьма
орендарями:

Згідно договору №1 оренди споруди від 01
лютого 2007 року ТОВ
«Сумибудкомунсервіс» надало в оренду
ПП ОСОБА_13 споруду, площею 105 кв. м по
АДРЕСА_1 з орендною платою 750 гр. в
місяць на строк 11 місяців (а.с.26-27, т. І).

Згідно договору оренди споруди від 01
лютого 2007 року ТОВ
«Сумибудкомунсервіс» надало ОСОБА_14 в
оренду споруду, площею 48,3 кв. м за
вказаною адресою на 11 місяців з
орендною платою 370 гр. в місяць (а.с.28-29,
т. І).

Згідно договору оренди споруди від 01
лютого 2007 року ТОВ
«Сумибудкомунсервіс» надало в оренду
ФОП ОСОБА_12 нежитлове приміщення
площею 65 кв. м по АДРЕСА_1 на 360 днів з
орендною платою 720 гр. в місяць (а.с.30-31,
т. І).

Згідно договору оренди споруди від 01
квітня 2007 року ТОВ
«Сумибудкомунсервіс» надало в оренду
ПП ОСОБА_15 споруду по АДРЕСА_1 без
зазначення її площі з орендною платою
1050 гр. в місяць на 11 місяців (а.с.32 - 33, т.
І).

Згідно договору №1 оренди споруди
(приміщення) від 01 квітня 2007 року ТОВ
«Сумибудкомунсервіс» надало в оренду
ТОВ «Ласунка-Суми» споруду, площею 567,3
кв. м, за вказаною адресою з орендною
платою щомісяця 2579,6 гр. на строк 11
місяців, а додатковою угодою до цього
договору від 1 червня 2007 року змінено
строк оренди до 35 місяців та площу
оренди до 1403,2 кв. м з орендною платою
30955,2 гр. на рік у безготівковому порядку
до 20 грудня наступного року (а.с.23-25, т.
І).

Згідно протоколу № 5 зборів
засновників ТОВ «Сумибудкомунсервіс»
від 19 лютого 2007 року зобов'язано
засновників ТОВ «Сумибудкомунсервіс»
ОСОБА_17, ОСОБА_5, ОСОБА_9 за рахунок
власних коштів покрити збитки, що
утворилися внаслідок
господарсько-фінансової діяльності
товариства за період керівництва
підприємством засновниками ТОВ
«Сумибудкомунсервіс» ОСОБА_17, ОСОБА_5,
ОСОБА_11 в 2005-2006 роках по зарплаті і
податках на зарплату до 1 березня п. р.,
перед ПП Кандиба - до 1 квітня 2007 року, а
перед іншими кредиторами - до 1 травня
2007 року (а.с. 140, т. І).

Згідно витягів з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб підприємців директор ТОВ
«Сумибудкомунсервіс» ОСОБА_4 є одним з
його засновників і єдиним засновником
ТОВ «Ласунка -Суми» (а.с. 93-97, т. 1).

12 травня 2007 року зборами засновників
були перерозподілені частки в
статутному фонді ТОВ
«Сумибудкомунсервіс». Відповідно до
змін, внесених до його статуту, ОСОБА_4
стало належати 71%, ОСОБА_5 - 20 %, ОСОБА_9 - 4,5
%, ОСОБА_17 - 4,5% статутного фонду (а.с.93-94,
т.1).

Згідно протоколу №8 зборів
засновників ТОВ «Сумибудкомунсервіс»
від 31 серпня 2007 року, на яких був
присутній один засновник ОСОБА_4 (71 %
складу учасників), рішенням цих зборів
звільнений з посади директора
товариства ОСОБА_18 і призначений
директором ОСОБА_4 з 01 вересня 2007 року
(а.с.37, т.І).

5 листопада 2007 року арбітражний
керуючий ОСОБА_6 від імені товариства
продав ОСОБА_9 - синові відповідача:
нерухоме майно - нежитлові приміщення,
розташовані в АДРЕСА_1, що складаються з
адміністративної будівлі цегляної
літ. «А» площею 367 кв.м, гаражу цегляного
літ. «С-ІІ» площею 505, 3 кв.м, гаражу
цегляного літ. «Т-ІІ» площею 445, 2 кв.м,
прохідної цегляної літ. «П» площею 3,5
кв.м, вбиральні цегляної літ. «У»,
складу цегляного літ. «Б» площею 74, 1
кв.м, складу шлакоблочного літ. «К»
площею 96 кв.м., складу цегляного літ. «Р»
площею 47, 5 кв.м., складу ПММ бетон літ.
«Ж» площею 47, 5 кв.м.

30 листопада 2007 року ОСОБА_9 уклав
договір купівлі - продажу даних
житлових приміщень з покупцем ОСОБА_10,
який є братом його дружини, якому
продав вказане нерухоме майно за 145 000
гривень.

Вироком Ковпаківського райсуду м.Суми
від 15 грудня 2008 року ОСОБА_6 було
визнано винним у скоєнні злочинів,
передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 191 та ч. І
ст. 366 КК України і на підставі ст. 70 КК
України його засуджено за сукупністю
злочинів та призначено покарання у
вигляді трьох років позбавлення волі з
позбавленням права займатися
підприємницькою діяльністю
арбітражного керуючого та обіймати
посади, пов'язані з
організаційно-розпорядчими та
адміністративно-господарськими
функціями, строком 1 рік і 6 місяців, на
підставі ст. 75 КК України він був
звільнений від відбування основного
покарання з випробуванням з іспитовим
строком на 1 рік (а.с.55-64, т.1).

Вироком встановлено, що ОСОБА_6,
використовуючи своє службове
становище в своїх особистих інтересах
та в інтересах третіх осіб, провів
процедуру ліквідації підприємства з
грубим порушенням вимог Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
під час якої було незаконно продане
нерухоме майно ТОВ
«Сумибудкомунсервіс» в АДРЕСА_1 на 145 000
гр., чим спричинив тяжкі наслідки
охоронюваним правам і інтересам
власників підприємства ОСОБА_4 та
ОСОБА_17, кваліфікуючою ознакою яких є
спричинення тяжких наслідків, а також
заволодів чужим майном шляхом
зловживання службовим становищем,
скоїв службове підроблення.

Постановою Ковпаківського районного
суду м. Суми від 22 травня 2012 року у
кримінальній справі по обвинуваченню
ОСОБА_5 за ст. ст. 357 ч. 1, 358 ч. ч. 1, 3, 27 ч. 3, 365
- 2 ч. 3 КК України його звільнено від
кримінальної відповідальності за
амністією, а справу закрито. В
постанові зазначено, що ОСОБА_5 своїми
умисними діями, які виразились у
співучасті з арбітражним керуючим
ОСОБА_6, зловживаючи повноваженнями,
пов'язаними з наданням публічних
послуг, з метою проведення процедури
ліквідації ТОВ «Сумибудкомунсервіс»,
грубо порушуючи вимоги Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
під час якої незаконно реалізоване
нерухоме майно товариства, що призвело
до тяжких наслідків охоронюваним
законом правам і інтересам власників
підприємства ОСОБА_4 та ОСОБА_17,
оскільки вартість незаконно проданого
ліквідатором нерухомого майна складає
145000 гр., і ця сума більше ніж у 250 разів
перевищує неоподаткований мінімум
доходів громадян України на час
вчинення злочину, скоїв злочин,
передбачений ст. 27 ч. 3, 365-2 ч. 3 КК
України - співучасть, будучи
організатором у зловживанні
повноважень арбітражним керуючим
ОСОБА_6, який надає публічні послуги,
тобто умисне, з метою отримання
неправомірної вигоди для себе чи інших
осіб, що завдало істотної шкоди
охоронюваним законом державним
інтересам, кваліфікуючою ознакою якого
є спричинення тяжких наслідків (а.с.5-9,
т.1).

Матеріалами кримінальних справ,
вироком Ковпаківського райсуду м. Суми
від 15 грудня 2008 року та постановою від 22
травня 2012 року також встановлено, що з
метою незаконного придбання
нерухомого майна TOB
«Сумибудкомунсервіс» ОСОБА_5 вступив у
злочинну змову з арбітражним керуючим
ОСОБА_19, який мав ліцензію на
здійснення діяльності арбітражного
керуючого, в тому числі мав
повноваження щодо розпорядження
майном, керування санацією та
ліквідацією підприємств, і займався
цією діяльністю.

ОСОБА_5, реалізовуючи спільний умисел, в
серпні 2007 року викрав офіційні
документи товариства, які в подальшому
у вересні 2007 року з метою прискорення
ліквідації підприємства передав
ОСОБА_19, у вересні 2007 року подав заяву
до господарського суду Сумської
області про порушення справи про
банкрутство ТОВ Сумибудкомунсервіс»,
до якої вніс завідомо неправдиві
відомості про місце розташування
підприємства в с.В.Сироватка по вул.
Сумській № 3, достовірно знаючи, що за
даною адресою підприємство ніколи не
знаходилось, і про ніби - то займану ним
посаду керівника СОК «Сумське
комунально-господарче підприємство».

До даної заяви разом з іншими
документами він надав завчасно
підготовлені документи з завідомо
неправдивими відомостями.

12 вересня 2007 року ухвалою
господарського суду Сумської області
за заявою СОК «Сумське
комунально-господарче підприємство»
було порушено справу і прийнято заяву
про порушення справи про банкрутство
відносно ТОВ «Сумибудкомунсервіс» до
розгляду.

Постановою господарського суду
Сумської області від 27 вересня 2007 року
ТОВ Сумибудкомунсервіс» було визнано
банкрутом та призначено ліквідатором
арбітражного керуючого ОСОБА_19, яка в
послідуючому за постановою Вищого
господарського суду України від 11
листопада 2008 року була скасована
(а.с.126-128, т. І).

Арбітражний керуючий ОСОБА_6
зловживаючи своїми повноваженнями,
пов'язаними з наданням публічних
послуг, з метою отримання
неправомірної вигоди в інтересах
ОСОБА_5 вчинив незаконну процедуру
ліквідації ТОВ «Сумибудкомунсервіс»
та незаконне відчуження нерухомого
майна товариства - житлового
приміщення в АДРЕСА_1 шляхом укладення
договору купівлі - продажу цього майна
від імені ТОВ «Сумибудкомунсервіс» з
ОСОБА_11 (сином відповідача).

18 лютого 2008 року постановою
Харківського апеляційного
господарського суду ухвала
господарського суду Сумської області
від 29 листопада 2007 року про
затвердження звіту ліквідатора
товариства ОСОБА_6 була скасована з тих
підстав, що ним були допущені грубі
порушення вимог Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом».

Постановою Вищого господарського суду
України від 11 листопада 2008 року
скасовані ухвала господарського суду
Сумської області від 29 листопада 2007
року про припинення провадження у
справі про банкрутство та постанова
цього суду від 27 вересня 2007 року про
визнання банкрутом, справа надіслана
на новий розгляд до господарського
суду Сумської області, а (а.с.126-128, т.1).

20 січня 2009 року господарський суд
Сумської області припинив провадження
у справі про банкрутство товариства з
тих підстав, що заяву про визнання
товариства банкрутом від 12 вересня 2007
року підписав ОСОБА_5, який стосовно
ініціюючого кредитора
сільськогосподарського
обслуговуючого кооперативу «Сумське
комунально-господарче підприємство»
повноважень керівника не мав, оскільки
вказане підприємство було визнане
банкрутом і призначено ліквідатором
ОСОБА_20 (а.с.129-130,т.1).

У кримінальній справі відносно ОСОБА_6
засновники товариства як потерпілі
звернулись з позовами до ОСОБА_6 про
відшкодування шкоди, завданої
злочином: директор товариства ОСОБА_4 -
про стягнення на його користь
відповідно до частки у статутному
фонді 71% - 102950 гр., а ОСОБА_17 - 6525 гр. ( 4, 5 %).

Вироком суду з ОСОБА_6 було стягнуто
вказані суми на їх користь (а.с. 55-64, т. 1).

В даній кримінальній справі
підприємство як власник незаконно
проданого нерухомого майна цивільний
позов не заявляло.

Заочним рішенням Ковпаківського
районного суду м. Суми від 27 травня 2009
року задоволено позов ТОВ
«Сумибудкомунсервіс» і визнано
укладений 15 листопада 2007 року
ліквідатором -арбітражним керуючим
ОСОБА_6 від імені ТОВ
«Сумибудкомунсервіс» договір
купівлі-продажу нежитлових приміщень,
розташованих за адресою: АДРЕСА_1, з
ОСОБА_11, зареєстрований в реєстрі №3861,
недійсним з моменту його вчинення.

Визнано укладений 30 листопада 2007 року
договір купівлі-продажу нежитлових
приміщень, розташованих за адресою:
АДРЕСА_1 ОСОБА_11 з ОСОБА_10,
зареєстрований в реєстрі №5677
недійсним з моменту його вчинення (а.с.
159-160, т.І).

Рішенням апеляційного суду Сумської
області від 24 лютого 2009 року заочне
рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 27 травня 2009 року в частині
вирішення позову про визнання
недійсним договору купівлі-продажу від
15 листопада 2007 року змінено.

Визнано укладений 15 листопада 2007 року
ліквідатором-арбітражним керуючим
ОСОБА_6 від імені ТОВ
«Сумибудкомунсервіс» договір
купівлі-продажу нежитлових приміщень,
розташованих в АДРЕСА_1 з ОСОБА_11,
зареєстрований в реєстрі за №3861 -
недійсним внаслідок його нікчемності
(а.с.10-12, т. І).

Рішенням апеляційного суду Сумської
області від 29 травня 2012 року апеляційну
скаргу ОСОБА_10 задоволено частково.
Заочне рішення Ковпаківського
районного суду м. Суми від 27 травня 2009
року скасоване в частині визнання
недійсним з моменту вчинення договору
купівлі-продажу нежитлових приміщень,
укладеного 30 листопада 2007 року між
ОСОБА_11 і ОСОБА_10 зареєстрованого в
реєстрі за № 5677. Відмовлено ТОВ
«Сумибудкомунсервіс» в задоволенні
позову в цій частині за
безпідставністю, з посиланням на те, що
відповідним спірним правовідносинам в
цій частині є речово-правовий спосіб
захисту - витребування майна (а.с.59-60,
т.2).

Рішенням господарського суду Сумської
області від 30 червня 2009 року, залишеним
без зміни постановою Харківського
апеляційного господарського суду від 4
листопада 2009 року, за позовом ТОВ
«Ласунка-Суми», третя особа - ТОВ
«Сумибудкомунсервіс», зобов'язано
фізичну особу-підприємця ОСОБА_10
виконати умови договору оренди споруди
№1 від 01 квітня 2007 року шляхом усунення
перешкод в користуванні ТОВ
«Ласунка-Суми» орендованими
нежитловими приміщеннями, що
розташовані по АДРЕСА_1 (а.с. 71-75, 135, т. І).

Як вбачається з вказаного рішення
господарського суду Сумської області
від 30 червня 2009 року, вже після набрання
рішенням апеляційного суду Сумської
області від 24 лютого 2009 року законної
сили про визнання недійсним внаслідок
нікчемності договору купівлі-продажу
спірного нерухомого майна від 15
листопада 2007 року господарський суд за
позовом ТОВ «Ласунка-Суми»,
засновником і директором якого був
ОСОБА_4, який одночасно є і одним із
засновників (71% статутного фонду) та
директором ТОВ «Сумибудкомунсервіс»,
ОСОБА_10 як нового власника зобов'язано
виконувати умови договору оренди
відносно ТОВ «Ласунка - Суми», яке в
особі директора ОСОБА_4 орендувало у
ТОВ «Сумибудкомунсервіс» основну
частину спірних нежитлових приміщень.

Рішенням Зарічного райсуду м.Суми від 8
червня 2011 року, залишеним без зміни
ухвалою апеляційного суду Сумської
області від 3 серпня 2011 року,
відмовлено в задоволенні позову ТОВ
«Сумибудкомунсервіс» до ОСОБА_10 та
судді господарського суду Сумської
області Кіяшка В.І. про відшкодування
збитків, в тому числі і по орендній
платі, не отриманій товариством за 2007 -
2009 роки. Рішенням суду в даній справі
встановлено, що в період з 31 листопада
2007 року по 10 грудня 2008 року ОСОБА_10 не
користувався спірними нежитловими
приміщеннями в зв'язку з перешкодами,
які чинили ТОВ «Сумибудкомунсервіс» та
ТОВ «Ласунка -Суми», та в зв'язку з
забороною користуватись приміщеннями,
накладеною як забезпечення позову
ОСОБА_10 до ТОВ «Сумибудкомунсервіс» та
ТОВ «Ласунка- Суми» про усунення
перешкод у користуванні власністю
(а.с.65-70, т. І).

Рішенням апеляційного суду Сумської
області від 16 жовтня 2012 року рішення
Сумського районного суду Сумської
області від 21 серпня 2012 року скасовано
та ухвалено нове рішення про відмову у
задоволенні позову ТОВ
«Сумибудкомунсервіс» до ОСОБА_5 про
відшкодування шкоди, завданої
злочином, яку товариство
обгрунтовувало тим, що воно
сплачувало оренду плату за землю у той
період, коли землею фактично не
користувалось і змушене буде нести ці
витрати і в майбутньому. При цьому
апеляційний суд виходив з того, що
такий обов'язок товариства
грунтується на договорі оренди землі,
укладеному з Сумською міською радою, та
вимогах закону (а.с.113-115, т.І).

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 13 листопада 2012 року за
позовом ТОВ «Сумибудкомунсервіс»
витребувано з чужого незаконного
володіння ОСОБА_10 нежитлові
приміщення, що розташовані в АДРЕСА_1,
що складаються з адмінбудівлі
цегляної літ. «А» площею 367 кв.м, гаражу
цегляного літ. «С-ІІ» площею 505, 3 кв.м,
гаражу цегляного літ. «Т-ІІ» площею 445, 2
кв.м, прохідної цегляної літ. «П» площею
3,5 кв.м, вбиральні цегляної літ. «У»,
складу цегляного літ. «Б» площею 74, 1
кв.м, складу шлакоблочного літ. «К»
площею 96 кв.м, складу цегляного літ. «Р»
площею 47, 5 кв.м, складу ПММ бетон літ.
«Ж» площею 47, 5 кв.м, набуте за договором
від 30 листопада 2007 року, передано їх у
власність ТОВ «Сумибудкомунсервіс».

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_10 до товариства про визнання
права власності на нерухоме майно
відмовлено (а.с.13-15, т. І).

17 січня 2013 року проведена державна
реєстрація права власності ТОВ
«Сумибудкомунсервіс» на вказане
нерухоме майно на підставі рішення
Ковпаківського районного суду м. Суми
від 13 листопада 2012 року (а.с.16-17, т.1).

Згідно ст. 22 ЦК України:

1. Особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

2. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку
зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

3. Збитки відшкодовуються у повному
обсязі, якщо договором або законом не
передбачено відшкодування у меншому
або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право,
одержала у зв'язку з цим доходи, то
розмір упущеної вигоди, що має
відшкодовуватися особі, право якої
порушено, не може бути меншим від
доходів, одержаних особою, яка порушила
право.

4. На вимогу особи, якій завдано шкоди,
та відповідно до обставин справи
майнова шкода може бути відшкодована і
в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана
майну, може відшкодовуватися в натурі
(передання речі того ж роду та тієї ж
якості, полагодження пошкодженої речі
тощо).

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав (ч.1), моральна шкода полягає у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи (ч. 2, п. 4),
моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб (ч. 3).

Ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України передбачають,
що майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала;
особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 1190 ЦК України, особи,
спільними діями або бездіяльністю яких
було завдано шкоди, несуть солідарну
відповідальність перед потерпілим; за
заявою потерпілого суд може визначити
відповідальність осіб, які спільно
завдали шкоди, у частці відповідно до
ступеня їхньої вини.

Ст. 1192 ЦК України передбачає, що з
урахуванням обставин справи суд за
вибором потерпілого може зобов'язати
особу, яка завдала шкоди майну,
відшкодувати її в натурі (передати річ
того ж роду і такої ж якості, полагодити
пошкоджену річ тощо) або відшкодувати
завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Зі змісту позовних вимог та пояснень
представника позивача у судовому
засіданні суду апеляційної інстанції
вбачається, що в обґрунтування своїх
позовних вимог позивач посилався на те,
що внаслідок неправомірних дій
відповідачів йому була заподіяна шкода
у вигляді упущеної вигоди, розмір якої
він визначає сумою не отриманої
орендної плати від передачі незаконно
відчуженого майна в оренду.

Зокрема, позивач визначив розмір
упущеної вигоди у загальній сумі 369 025
гривень 60 копійок, з врахуванням
загальної місячної суми орендної плати
6049 гривень 60 копійок та періоду
порушення його прав - 61 місяць (а.с.34).

За ст. 22 ЦК України для застосування
такої міри відповідальності як
стягнення збитків (у даній частині - у
вигляді упущеної вигоди) потрібна
наявність чотирьох складових
цивільного правопорушення:
протиправної поведінки, збитків,
причинно-наслідкового зв'язку між
протиправною поведінкою відповідача
та збитками, вини. За відсутності хоча б
одного з цих елементів
цивільно-правова відповідальність не
настає.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, передбачених цим Кодексом.

Факт заподіяння шкоди (збитків) та її
розмір має довести позивач.

Зі змісту ст. 22 ЦК України вбачається,
що поняття "збитки" включає в себе
упущену вигоду, під якою розуміються
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене, тобто в даному
випадку мова йде про ті доходи, які
особа недоотримає внаслідок порушення
її цивільного права.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, місцевий суд
виходив з того, що позивачем не надано
належних доказів на підтвердження
реальної можливості отримання доходів
від використання спірних приміщень
саме з вини відповідачів.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони відповідають матеріалам
справи, суд вірно встановив юридичну
природу спірних правовідносин і
застосував відповідні їм норми
матеріального права.

Суд першої інстанції прийшов до
обгрунтованого висновку про те, що
позивачем не надано переконливих
доказів на підтвердження своїх доводів
про те, що він мав реальний намір, а не
імовірну можливість отримувати доходи
від передачі майна в оренду після
закінчення терміну дії договорів
оренди приміщень, на які він
посилається. Саме по собі посилання
позивача на те, що він уклав такі
договори перед незаконним продажем
відповідачами належних йому приміщень,
з врахуванням конкретних обставин, що
склались в послідуючому, не може бути
достатнім доказом втраченої
можливості отримати дохід, розмір
якого зазначений в позовній заяві.

Усі доводи позивача з цього приводу
ґрунтуються не на фактах, а на
припущеннях, та не свідчать про
наявність в цій частині вини
відповідачів, враховуючи, що позивач не
довів намірів укласти в послідуючому
договори оренди, та ту обставину, що
більшу частину спірних приміщень
орендувало на 35 місяців ТОВ
«Ласунка-Суми», власником та
директором якого є ОСОБА_4, і в спірний
за позовом в даній справі період, що
охоплював строк дії договору оренди,
укладеного з ним, вказане товариство
не платило орендну плату позивачеві,
одним з основних засновників якого теж
є ОСОБА_4 з часткою 71% в статутному
фонді.

Крім того, в спірний за позовом період
ТОВ «Ласунка-Суми» в порядку
господарського судочинства обрало
саме такий спосіб захисту порушеного
права орендаря, звернувшись з позовом
саме до ОСОБА_10 як до нового власника
і нового орендодавця нежитлових
приміщень. ТОВ «Сумибудкомунсервіс»,
основним засновником якого є ОСОБА_4,
як третя особа в справі за вказаним
позовом, погодилось з тим, що ТОВ
«Ласунка-Суми» повинна сплачувати
оренду плату до 20 грудня наступного
року, є належним користувачем спірних
приміщень та не оспорило рішення
господарського суду, яким встановлено,
що орендну плату за 2008 рік ТОВ
«Ласунка-Суми» сплатило першому
орендодавцю ТОВ «Сумибудкомунсервіс»,
а новому власнику - ОСОБА_10 орендар
повинен сплатити до 20 грудня 2009 року за
2008 рік згідно умов договору оренди, і
погодилось з рішенням цього суду про
зобов'язання нового власника
виконувати умови договору оренди,
укладеного з ТОВ «Ласунка-Суми».

Таким чином, доводи позивача про те, що
його права в частині упущеної вигоди
були порушені в спірний період з вини
відповідачів, є необгрунтованими.

Посилання позивача на те, що рішенням
Зарічного районного суду м. Суми від 8
червня 2011 року було відмовлено в позові
до ОСОБА_10 та судді Кіяшка В.І. про
стягнення не отриманих сум орендної
плати за приміщення, і встановлені цим
судовим рішенням обставини не
стосуються відповідачів у даній
справі, не спростовують висновків суду
про те, що з моменту визнання недійсним
першого договору купівлі-продажу
позивач лише через тривалий час
звернувся з віндикаційним позовом до
покупця за другим договором ОСОБА_10,
тобто своєчасно не обрав належний,
передбачений законом спосіб захисту
свого, як він вважав, порушеного права
власника.

Позивач не надав і доказів тому, кому
реально мав намір передати в оренду
частину спірного нерухомого майна,
переданого в 2007 році в оренду на 11
місяців чотирьом фізичним особам,
після закінчення строку дії вказаних
договорів, а посилання його на те, що і
за вказаними укладеними договорами
оренди він не отримав всю орендну плату
(а.с.147-154,т.ю1), не доведені в тій частині,
що це сталося з вини відповідачів за
умови, що протягом строку дії вказаних
договорів орендарі фактично
користувалися орендованими
приміщеннями і мали сплачувати
вказану орендну плату. Докази тому, що
решту орендної плати вони сплатили
наступним власникам приміщень, в
справі відсутні.

Посилання у розрахунку на спільну суму
орендної плати суд також обґрунтовано
оцінив критично, враховуючи, що
додатковою угодою до договору оренди,
укладеного з ТОВ «Ласунка-Суми» був
передбачений інший порядок платежів -
річна сума з сплатою до 20 грудня
наступного року, і цю обставину
господарський суд взяв до уваги у
своєму рішенні від 30 червня 2009 року при
розгляді спору ТОВ «Ласунка-Суми» з
ОСОБА_10 стосовно зобов'язання
останнього виконувати умови договору
оренди, оскільки ОСОБА_10 посилався на
те, що орендар не виконує свої обов'язки
по сплаті орендної плати.

Доведеність факту заподіяння збитків у
вигляді доходів, які позивач міг би
реально одержати за звичайних
обставин, якби його право не було
порушене (упущена вигода) - є необхідною
умовою задоволення заявленого у справі
позову в цій частині.

Колегія суддів вважає, що у даній
справі позивач повинен був довести і не
довів факт заподіяння йому збитків у
вигляді упущеної вигоди в результаті
неправомірних дій відповідачів.

Рішення суду в цій частині
узгоджується з ст.11 ЦПК України, якою
передбачено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Ст. 16 ЦК України передбачає способи
захисту цивільних прав та інтересів,
серед яких - визнання правочину
недійсним, відновлення становища, яке
існувало до порушення, відшкодування
збитків.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач захистив своє порушене право
шляхом витребування спірного майна із
чужого незаконного володіння, його
право власності на підставі рішення
суду про витребування майна
зареєстроване у встановленому законом
порядку.

Доводи в апеляційних скаргах про те, що
реально позивач не має змоги
користуватись спірним майном, є
безпідставними, оскільки така
обставина свідчить про виникнення
інших спірних правовідносин, щодо яких
не встановлена вина відповідачів. Крім
того, як вбачається з матеріалів
справи, з заявою про примусове
виконання рішення суду від 13 листопада
2012 року про витребування майна позивач
звернувся лише 23 червня 2014 року.

Крім того, суд вірно врахував, що у
кримінальній справі відносно ОСОБА_6
засновники товариства ОСОБА_4 і ОСОБА_17
як потерпілі звернулись до нього з
позовами про відшкодування шкоди,
завданої злочином, яка визначена за
обвинуваченням в сумі 145 000 гр. -
вартість незаконно проданого майна, і
вироком суду з ОСОБА_6 на їх користь
були стягнуті, відповідно, 102950 гр. і 6525
гр., згідно їх часток у статутному фонді
71% і 4, 5 % (а.с. 55-64, т. 1).

Товариство як власник незаконно
проданого нерухомого майна в
кримінальній справі цивільний позов не
заявляло.

Посилання директора товариства -
позивача ОСОБА_4 на те, що він звернувся
з заявою до відділу ДВС з проханням
перераховувати стягнені на його
користь вироком суду кошти покупцеві
приміщень ОСОБА_9 (а.с.161, т.1), а тому на
відшкодування шкоди, завданої злочином
відповідачів, з цих підстав тепер має
товариство, також є безпідставними,
оскільки право власності товариства
вже поновлене, і стягнення додатково і
його вартості на користь позивача не
відповідає вимогам закону. Крім того,
суд не вирішував питання реституції
при визнанні договору купівлі-продажу,
укладеного з ОСОБА_11, недійсним.

Не надав позивач належних доказів,
відповідно до ст. ст. 57-69 ЦПК України, і
стосовно заподіяння шкоди
пошкодженням опалювального приладу в
незаконно проданих приміщеннях, не
довів, що це був за прилад, чи був він
взагалі, яка його назва, модель, марка,
вартість, де він був встановлений, в
чому полягало пошкодження і чи було
воно взагалі і коли, як визначений
розмір шкоди в цій частині вартістю
ремонту, хто винний в його пошкодженні.

Обгрунтованими є висновки суду і щодо
недоведеності вимог позивача про
відшкодування моральної шкоди
приниженням ділової репутації
юридичної особи.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 4
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи», під діловою
репутацією юридичної особи, у тому
числі підприємницьких товариств,
фізичних осіб-підприємців, адвокатів,
нотаріусів та інших осіб, розуміється
оцінка її підприємницької,
громадської, професійної чи іншої
діяльності, яку здійснює особа як
учасник суспільних відносин.

Позивач, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60
ЦПК України, не надав доказів тому, що
внаслідок поміщення в засобах масової
інформації оголошення про порушення
відносно нього справи про банкрутство
для нього настали негативні наслідки,
на які він посилається в цій частині в
позовній заяві, зокрема, про втрату
існуючих та можливих в майбутньому
замовників.

Доводи позивача про те, що з вини
відповідачів були продані транспортні
засоби та інше майно, в тому числі для
його витрат в багаточисельних судових
справах по захисту свого порушеного
права, а тому вартість проданого майна
також є шкодою, заподіяною товариству
(а.с.155-158, т.1), суд також обгрунтовано
оцінив критично, оскільки підприємство
отримало за продане майно кошти, і, крім
того, в справі відсутні докази тому, що
такий продаж здійснений поза межами
звичайної господарської діяльності.
Позивач не довів, куди витрачені
вказані кошти, а доводи про те, що вони
витрачені на ведення судових справ, суд
також обгрунтовано не взяв до уваги,
оскільки витрати в судових справах
підлягають відшкодуванню при їх
розгляді.

Посилання в скарзі директора
товариства - позивача на помилковість
висновків суду про те, що його дії в
спірний період, за який позивач просить
стягнути як упущену вигоду не отриману
орендну плату, свідчать про
відсутність вини відповідачів в її не
отриманні,оскільки він не є
засновником та директором ТОВ «Ласунка
-Суми», також є безпідставними,
оскільки з витягу з Єдиного
державного реєстру не вбачається тих
змін в статуті цього товариства, на
які він посилається в апеляційній
скарзі - щодо зміни складу його
засновників та керівництва (а.с. 95-97, 144,
т.1, 61, 83-85, т.2).

Не є доказом заподіяння шкоди
позивачеві з вини відповідачів і
посилання позивача на від'ємний
результат його діяльності за спірний
період з посланням на фінансові звіти
товариства (а.с. 18-22, 136-139, 141, т.1),
оскільки розрахунки розміру шкоди в
позовній заяві, яку розглянув суд,
обґрунтовувались іншими обставинами,
і причинно-наслідкового зв'язку дій
відповідачів, вина в скоєнні яких
доведена в кримінальних справах, з
наслідками фінансової діяльності
відповідача в справі не встановлено.

Таким чином, обставини, на які
посилається позивач, були предметом
дослідження суду першої інстанції і
отримали об'єктивну оцінку. Відповідач
не навів у апеляційній скарзі фактів,
які б підтвердили необґрунтованість
рішення суду, свідчили б про наявність
підстав для задоволення скарги.

За таких обставин оскаржуване рішення
суду першої інстанції є законним і
обґрунтованим, підстави для його
зміни чи скасування відсутні.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и
л а :

Апеляційні скарги товариства з
обмеженою відповідальністю
«Сумибудкомунсервіс», подані його
представниками - Друченко Тетяною
Василівною та директором ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Сумського районного суду
Сумської області від 29 квітня 2014 року в
даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -