СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва у
складі:

головуючого -
судді Рейнарт І.М.

суддів
Барановської Л.В., Кирилюк Г.М.

при секретарі
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 11 червня 2014р. по цивільній справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа:
служба у справах дітей Голосіївської
районної в м. Києві державної
адміністрації

про визначення місця проживання
дитини,

встановила:

у квітні 2014р. позивач звернулася до
суду з позовом про визначення місця
проживання малолітньої ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з нею.

Мотивуючи позовні вимоги,
позивач зазначала, що перебувала у
зареєстрованому шлюбі з відповідачем з
5 липня 2008р., рішенням Голосіївського
районного суду м. Києва від 20 вересня
2010р. шлюб розірвано. Від шлюбу мають
дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після
розірвання шлюбу залишилася проживати
з нею.

Позивач зазначала, що відповідач
грубо поводиться з нею, ображає її у
присутності дитини і погрожує забрати
дитину.

Рішенням суду від 11 червня 2014р.
позов задоволено.

У поданій апеляційній скарзі
відповідач просить рішення суду
скасувати, ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

Апелянт посилається на
порушення судом норм процесуального
права, оскільки позивачем не надано
доказів у підтвердження позовних
вимог, а також не врахування судом
відсутності спору з приводу місця
проживання дитини, так як він ніколи не
заперечував, щоб дочка проживала з
матір'ю.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, пояснення апелянта, який
підтримав апеляційну скаргу, пояснення
позивача, яка заперечувала проти
апеляційної скарги, вважає, що вона
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Судом встановлено, що сторони є
батьками малолітньої ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням суду від 20 вересня 2010р.
шлюб сторін розірвано.

Задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач має право у судовому порядку
визначити місце проживання дитини
після розірвання шлюбу у разі
заперечення проти цього батька дитини.

Колегія суддів погоджується з
таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК
України місце проживання дитини, яка не
досягла десяти

№ апеляційного провадження: №
22-ц/796/9186/2014 Головуючий у суді першої
інстанції: Чередніченко Н.П.Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Рейнарт
І.М.років, визначається за згодою
батьків.

Згідно ч. 1 ст. 161 СК України, якщо
мати та батько, які проживають окремо,
не дій-

- 2 -

шли згоди щодо того, з ким із них буде
проживати малолітня дитина, спір між
ними може вирішуватися органом опіки
та піклування або судом.

Під час розгляду справи судом
першої інстанції відповідач не
заперечував, що після розірвання шлюбу
їх дочка залишилася проживати з
матір'ю.

Проте, конфліктні відносини, які
склалися між сторонами, неодноразові
звернення відповідача до служби у
справах дітей з приводу його участі у
вихованні дитини та неправомірних дій
позивача з приводу перешкод у
зустрічах з дочкою, стали підставою для
звернення позивача до суду з даним
позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу
України визначено право кожної особи
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на
звернення до суду за захистом наділена
особа в разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів.

Позивач стверджувала, що агресивна
поведінка відповідача, неповернення
дитини після зустрічей з батьком у
домовлений строк дає їй підстави
вважати, що відповідач бажає забрати
дитину.

Колегія суддів вважає, що позиція
відповідача по даному позову, а саме
категоричне його заперечення, є
підставою виходити з того, що позивач
мала право на звернення до суду з даним
позовом.

Згідно висновку Голосіївської
районної в м. Києві державної
адміністрації від 10 червня 2014р., місце
проживання малолітньої ОСОБА_3
доцільно визначити з матір'ю.

З наданих суду першої інстанції
документів вбачається, що позивач
працює, має постійне місце проживання,
позитивно характеризується, тому
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції прийшов до правомірного
висновку про задоволення позовних
вимог.

Судом повно встановлені обставини
справи, правильно застосовані норми
матеріального права, не допущено
порушень норм процесуального права,
які б призвели до неправильного
вирішення спору, тому колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити,
рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 11 червня 2014р. залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: