Справа № 521/8502/14-ц
Провадження №2/521/5074/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2014 року Малиновський районний
суд м. Одеси у складі головуючого судді
Граніна В.Л. при секретарі Шкребтієнко
Г.М. розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до відповідача про розірвання
шлюбу.

В обґрунтування своїх вимог позивачка
посилалась на те, що 12.12.1992 року сторони
зареєстрували шлюб. В період шлюбу у
сторін народилось троє дітей: ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3. Спільне життя між
сторонами не склалось через різні
характери й погляди на життя, та
виховання дітей. Почуття любові,
поваги, і довіри один до одного
втрачені. Спільне господарство
сторонами не ведеться.

Позивачка позовні вимоги підтримала,
про що заявила у судовому засіданні.

Відповідач, не заперечував проти
розірвання шлюбу, про що також заявив у
судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позовна заява підлягає
задоволенню в повному обсязі.

Судом встановлено, що 12.12.1992 року
сторони зареєстрували шлюб у міському
ЗАГС, м. Ухта, РФ Республіка Комі,
актовий запис №920 (свідоцтво про
укладення шлюбу серії НОМЕР_1).

В період шлюбу у сторін народилось троє
дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

У судовому засіданні встановлено, що
позивачка та відповідач громадяни
Російської Федерації Проживають на
території України на підставі посвідки
на постійне проживання від 09.07.2008 року,
виданих ВСПРФО ОМУ ТУ МВС України в
Одеській області, серії ОД №5408 - ОСОБА_1
та серії ОД №5409 - ОСОБА_2

Однак, ця справа підлягає розгляду у
судах України з наступних підстав.

Згідно зі ч. 1 і ч. 2 ст. 1 Мінської
Конвенції «Про правову допомогу і
правові відносини у цивільних,
сімейних і кримінальних справах»,
громадяни кожної з Договірних Сторін, а
також особи, що проживають на її
території, користуються на територіях
всіх інших Договірних сторін у
відношенні своїх особистих і майнових
прав таким же правовим захистом, як і
власні громадяни цієї Договірної
Сторони. Громадяни кожної з Договірних
Сторін, а також інші особи, що
проживають на її території, мають право
вільно і безперешкодно звертатися до
суду, прокуратури й інших установ
других Договірних Сторін, до
компетенції яких відносяться цивільні,
сімейні і кримінальні справи (далі -
установи юстиції), можуть виступати в
них, подавати клопотання, пред'являти
позови і здійснювати інші процесуальні
дії на тих же умовах, що і громадяни
цієї Договірної Сторони.

Відповідно до ст. 4 Мінської Конвенції
«Про правову допомогу і правові
відносини у цивільних, сімейних і
кримінальних справах», установи
юстиції Договірних Сторін надають
правову допомогу з цивільних, сімейних
і кримінальних справах відповідно до
положень цієї Мінської Конвенції.
Установи юстиції надають правову
допомогу й іншим установам по справах,
зазначеним у пункті 1 цієї статті.

У ч. 1 ст. 20 Мінської Конвенції «Про
правову допомогу і правові відносини у
цивільних, сімейних і кримінальних
справах» закріплено, що позови до осіб,
які мають місце проживання в території
однієї з Договірних Сторін, подаються,
незалежно від їх громадянства, в суди
цієї Договірної Сторони.

Правовідносини що склалися між
сторонами щодо розірвання шлюбу
регламентуються нормами Закону
України «Про міжнародне приватне
право» від 23.06.2005 року, згідно яких
(ст.ст. 60, 63 Закону), припинення шлюбу та
правові наслідки припинення шлюбу
визначаються правом, яке діє на цей час
щодо правових наслідків шлюбу; правові
наслідки шлюбу визначаються спільним
особистим законом подружжя, а за його
відсутності - правом держави, у якій
подружжя мало останнє спільне місце
проживання, за умови, що хоча б один з
подружжя все ще має місце проживання у
цій державі, а за відсутності такого -
правом, з яким обидва з подружжя мають
найбільш тісний зв'язок іншим чином.
Той же правовий акт дає чітке
формулювання поняття «особистого
закону» у ст. 16, особистим законом
фізичної особи вважається право
держави, громадянином якої вона є.

Сторони припинили шлюбні стосунки,
спільне господарство між ними не
ведеться. Основною причиною припинення
сімейних відносин є те, що сторони
втратили почуття любові і поваги один
до одного, у сторін різні погляди на
подружнє життя, та сім'ю.

Це саме питання, знайшло своє
відображення у ч. 1 ст. 28 Мінської
Конвенції «Про правову допомогу і
правові відносини у цивільних,
сімейних і кримінальних справах», яка
зазначає, що по справах про розірвання
шлюбу застосовується законодавство
Договірної Сторони, громадянами якої є
подружжя на момент подачі заяви.
Відповідно до ст. 29 цієї конвенції, по
справах про розірвання шлюбу у випадку,
передбаченому пунктом 1 статті 28,
компетентні установи Договірної
Сторони, громадянами якої є подружжя на
момент подачі заяви. Якщо на момент
подачі заяви подружжя проживає на
території іншої Договірної Сторони, то
компетентні також установи цієї
Договірної Сторони.

Підставою для використання положень
Мінської Конвенції є ст. 10 Цивільного
кодексу згідно якої чинний міжнародний
договір, який регулює цивільні
відносини, згода на обов'язковість
якого надана Верховною Радою України, є
частиною національного цивільного
законодавства України. Якщо у чинному
міжнародному договорі України,
укладеному у встановленому законом
порядку, містяться інші правила, ніж ті,
що встановлені відповідним актом
цивільного законодавства,
застосовуються правила відповідного
міжнародного договору України.

На підставі того, що сторони по справі є
громадянами Російської Федерації,
отже, розірвання шлюбу буде
ґрунтуватися на нормах Сімейного
кодексу Російської Федерації (далі - СК
РФ). А згідно до аналізу положень
Мінської Конвенції - суди України є
компетентними судами, щодо розірвання
шлюбу між громадянами РФ, які постійно
мешкають на її території.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 СК РФ (мовою
оригіналу) «брак может быть прекращен
путем его расторжения по заявлению
одного или обоих супругов, а также по
заявлению опекуна супруга, признанного
судом недееспособным».

Витрати по оплаті держмита при
оформленні реєстрації розірвання
шлюбу в органах РАЦС суд вважає за
необхідне покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 20, 28, 29 Мінської
Конвенції «Про правову допомогу і
правові відносини у цивільних,
сімейних і кримінальних справах»,
ст.ст. 16, 60, 63 Закону України «Про
міжнародне приватне право», ст. 10 ЦК
України, ст.ст. 16, 21, 23, 24, 25 Сімейного
кодексу Російської Федерації, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання
шлюбу - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 12.12.1992 року
міським ЗАГС, м. Ухти, РФ Республіки
Комі, актовий запис №920, між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 - розірвати.

Стягнути з відповідача витрати при
оформленні реєстрації розірвання
шлюбу в органах РАЦС у сумі 17 гривень,
позивачку від витрат звільнити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
шляхом подання до Малиновського
районного суду м. Одеси апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Головуючий