Провадження № 2/0182/1176/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22.07.2014 року
м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд
Дніпропетровської області

у складі: головуючого - судді
Шестакової З.С.

при секретарі -
Пометій Є.Т.

за участю представника позивача -
Касьянова Р.О.

представника відповідача -
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м. Нікополі
цивільну справу за позовом Публічного
Акціонерного Товариства Комерційний
банк „ПриватБанк" до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, суд

встановив:

Публічне Акціонерне Товариство
Комерційний Банк „ПриватБанк" (далі -
ПАТ КБ „ПриватБанк") звернулось до суду
із позовом до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги мотивує тим, що 02
червня 2004 року між ЗАТ КБ „ПриватБанк",
правонаступником якого є ПАТ КБ
„ПриватБанк" та відповідачем ОСОБА_4
був укладений кредитний договір №
SAMDN6814, згідно якого позивач надав
відповідачу кредит в розмірі 10 000 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну карту зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36,00 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом на строк
дії Карти до червня 2006 року.

Відповідно до п. 1.1. кредитного
договору № SAMDN6814 від 02 червня 2004
року відповідач зобов'язувався
належним чином погашати
заборгованість по кредитному ліміту та
процентів щомісяця в розмірі 7 % від
залишкової заборгованості по
кредитному ліміту на кінець звітного
місяця.

Попри взяті на себе зобов'язання за
кредитним договором, стосовно
своєчасного повернення сум отриманого
кредиту та своєчасної сплати
нарахованих за користування кредитом
процентів у встановленні кредитним
договором терміни, відповідач не
виконує, у зв'язку з чим у відповідача
склалась заборгованість за кредитом.

Станом на 30 вересня 2013 року
заборгованість ОСОБА_4 перед банком
складає 15 463 грн. 01 коп., а саме:

- заборгованість за кредитом - 3 460,10 грн.;

- заборгованість за процентами по
користуванню кредитом - 12 002,91 грн.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_4
протиправно, в супереч умов кредитного
договору № SAMDN6814 від 02 червня 2004
року не повертає позивачу кредит,
представник позивача просив суд
задовольнити позов та стягнути з
відповідача заборгованість за
кредитним договором та судові витрати.

Представник відповідача позовні
вимоги ПАТ КБ „ПриватБанк" не визнав,
оскільки позивач належним чином не
довів отримання ОСОБА_4 кредитних
коштів, тому на його думку, даний
кредитний договір є неукладеним.

Також представник відповідача вважає,
що позивачем невірно був проведений
розрахунок заборгованості.

До того ж, Банк звернувся до суду з
даним позовом після спливу строку
позовної давності, та не надав суду
доказів щодо поважності причин
пропуску даного строку позовної
давності, тому

ОСОБА_2 просив суд застосувати строки
позовної давності при вирішенні спору
та відмовити позивачу в позові.

В свою чергу, представник ПАТ КБ
„ПриватБанк" суду показав, що Банком не
пропущений строк позовної давності,
оскільки відповідач 19 листопада 2010
року здійснила останній платіж за
кредитним договором № SAMDN6814 від 02
червня 2004 року в сумі 216,00 грн., тому
перебіг позовної давності був
перерваний.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази, суд
приходить до наступного.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Ст. 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Як встановлено судом, 02 червня 2004 року
між ЗАТ КБ „ПриватБанк",
правонаступником якого є ПАТ КБ
„ПриватБанк" та відповідачем ОСОБА_4
був укладений кредитний договір №
SAMDN6814, згідно якого позивач надав
відповідачу кредит в розмірі 10 000 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну карту зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36,00 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом на строк
дії Карти до червня 2006 року (а.с.7,8).

Доводи представника відповідача в тій
частині, що позивач не довів факт
отримання ОСОБА_4 кредитних коштів, а
тому кредитний договір є неукладеним,
не можуть буди прийняти судом до уваги
з наступних підстав.

Так, під час укладення кредитного
договору № SAMDN6814 від 02 червня 2004
року ОСОБА_4 особисто заповнила
анкету-заяву на видачу кредитної
картки та встановлення на неї
кредитного ліміту в сумі 10 000 грн.
Також 23 червня 2004 року ОСОБА_4
підтвердила свою згоду з Правилами
користування платіжними картками,
умовами, викладеними в Договорі та
особисто отримала картку і ПІН-код, про
що власноручно розписалась у
анкеті-заяви (а.с.7). На час отримання
відповідачем кредитної картки на ній
вже був встановлений кредитний ліміт в
сумі 10 000 грн.

Відповідно до вимог ст. 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

В силу ч. 1 ст. 259 ЦК України передбачено,
що позовна давність, встановлена
законом, може бути збільшена за
домовленістю сторін.

Відповідно до п. 9.3. розділу 9 кредитного
договору № SAMDN6814 від 02 червня 2004
року строк дії договору збігається зі
строком дії картки (а.с.8). Відповідно до
п.1.1.кредитного договору термін дії
картки - два роки до червня 2006 року
(а.с.7).

Враховуючи те, що позовна давність не
була збільшена за домовленістю сторін
відповідно до вимог ч. 1 ст. 259 ЦК
України, суд вважає, що до
правовідносин, які виникли між
сторонами повинен застосовуватись
загальний строк позовної давності три
роки.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначенням строку
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Враховуючи те, що строк дії кредитного
договору № SAMDN6814 від 02 червня 2004
року збігається зі строком дії картки,
якій в свою чергу закінчився у червні
2006 року, - тобто зобов'язання за спірним
кредитним договором повинно бути
виконано саме до цієї дати, - суд
приходить висновку, що строк позовної
давності сплинув у червні 2009 року.

В свої чергу, з позовними вимогами про
стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за
кредитом у розмірі 15 463,01 грн. позивач
звернувся до суду 14 листопада 2013 року,
тобто після закінчення строку позовної
давності.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Ст. 266 ЦК України передбачено, що зі
спливом строків позовної давності до
основної

вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

Суд не може взяти до уваги доводи
представника позивача про переривання
строку перебігу позовної давності,
оскільки під час судового засідання
представник відповідача суду показав,
що ОСОБА_4 у добровільному порядку не
вчиняла дії, які б свідчили про
визнання нею боргу за кредитним
договором № SAMDN6814 від 02 червня 2004
року та не сплачувала 19 листопада 2010
року суму 216,00 грн. в рахунок погашення
кредиту.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 57 ЦПК
України доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин,
що обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

В той же час доказів, які б доводили
пояснення представника позивача
Касьянова Р.О. в частині сплати
відповідачем 19 листопада 2010 року
платежу в рахунок погашення боргу,
останнім суду не надано, а його довідка
за власним підписом не може бути
належним доказом цих обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, суд приходить висновку, що
позивач розпорядився своїми правами
щодо предмета спору на власний розсуд.

Враховуючи те, що відповідно до вимог ч.
4 ст. 60 ЦПК України доказування не
можуть ґрунтуватися на припущеннях, а
також враховуючи те, що представник
відповідача під час судового засідання
заявляв про застосування строку
позовної давності, суд приходить
висновку, що в задоволенні позовних
вимог про стягнення заборгованості за
кредитним договором № SAMDN6814 від 02
червня 2004 року в розмірі 15 463,01 з ОСОБА_4
необхідно відмовити у зв'язку зі
спливом строку позовної давності.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 10,11,14,15,57,60,212-215,218 ЦПК,
6,11,257,259,266,267,526,629,1054 ЦК України, суд

вирішив:

В задоволені позову Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк „ПриватБанк" до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги в 10-денний строк з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: З. С. Шестакова