Ухвала

Іменем України

30 липня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Ткачука О.С. Висоцької
В.С. Кафідової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, третя особа - служба у справах
дітей виконавчого комітету Лубенської
міської ради Полтавської області, про
визнання права на проживання, вселення,
відшкодування моральної шкоди за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Лубенського міськрайонного суду
Полтавської області від 06 березня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Полтавської області від 10 квітня 2014
року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що перебував із ОСОБА_5 у
зареєстрованому шлюбі та проживав у її
квартирі АДРЕСА_1 без реєстрації місця
проживання. Після сварки з її донькою
від першого шлюбу він тимчасово
проживав у своєї колишньої дружини,
проте повернутися проживати до
квартири відповідачки не має
можливості через перешкоди, які вона
йому чинить. Ураховуючи викладене,
позивач просив визнати за ним право на
проживання у спірній квартирі, вселити
його у квартиру та стягнути з
відповідачки моральну шкоду у розмірі 5
тис. грн.

Рішенням Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 06 березня
2014 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Полтавської області
від 10 квітня 2014 року, у задоволенні
позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати судові рішення, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права, й ухвалити
нове рішення про задоволення позову.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що судові рішення
ухвалені з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди
на підставі поданих сторонами
документів, які належним чином оцінені
(ст. 212 ЦПК України), дійшли до
правильного висновку про те, що позивач
не довів підстав свого позову, хоча це є
його процесуальним обов'язком (ст. ст. 10,
60 ЦПК України). При цьому суди правильно
вказали на те, що ОСОБА_4 не має
реєстрації у спірній квартирі, яка
належить на праві власності
відповідачці, колишній його дружині,
він добровільно залишив квартиру і
забрав свої речі, має на праві спільної
сумісної власності житловий будинок, в
якому має право проживати.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити судові
рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 06 березня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Полтавської області від 10 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ткачук О.С. Висоцька В.С.
Кафідова О.В.