Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2014 року Подільський районний
суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Гребенюка В. В. ,

при секретарях - Миколайцю Я. П.,
Бельмас Л.О., Шабатин Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
треті особи - Подільська районна у м.
Києві державна адміністрація, відділ у
справах громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб Подільського
РУ ГУ МВС України в м. Києві, про
виселення без надання іншого житлового
приміщення та відшкодування моральної
шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (надалі за текстом - ОСОБА_1)
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2
(надалі за текстом - ОСОБА_2), ОСОБА_3
(надалі за текстом - ОСОБА_3), ОСОБА_4
(надалі за текстом - ОСОБА_4), ОСОБА_5
(надалі за текстом - ОСОБА_5), ОСОБА_6
(надалі за текстом - ОСОБА_6), треті особи
- Подільська районна у м. Києві державна
адміністрація, відділ у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Подільського РУ ГУ МВС
України в м. Києві, про виселення без
надання іншого житлового приміщення та
відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що
вона отримала житло, відповідно до
рішення виконкому Подільської ради
депутатів трудящих в м. Києві від 30.03.1959
року, а саме квартиру АДРЕСА_1 де
проживає і досі. На прохання своїх
родичів, ввівши її в оману, змусили дати
згоду на тимчасове проживання та
реєстрацію ОСОБА_3 та її чоловіка
ОСОБА_2 з метою стати на квартирний
облік на підприємстві де на той час
працював ОСОБА_2 Останні запевнили
позивача, що реєстрація їм потрібна
тимчасово і що вони згодом отримають
житло. Через деякий час, в них
народились діти та вони вирішили своє
квартирне питання вирішити за рахунок
життя позивача. На її вимоги звільнити
приміщення квартири вони ні яким чином
не реагували, та зареєстрували своїх
дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 без згоди
позивача. Протягом усього часу
спільного проживання відповідачі
створювали позивачу нестерпні умови
життя та існування, маючи на меті
вижити її з власної квартири та
вкоротити її вік. Постійно ображають і
принижують позивача нецензурними
словами, систематично її б'ють,
влаштовують гучні скандали,
забороняють користуватися гарячою та
холодною водою, готувати собі їжу на
кухні, що робить неможливим співжиття з
відповідачами. Неодноразово
пошкоджували та викидали речі ОСОБА_1
та навіть розбивали вікна. Квартира в
якій проживає позивач та є
відповідальним квартиронаймачем була
надана їй на підставі рішення
Подільської райради народних
депутатів трудящих № 205 від 30 березня
1959 року. Все майно яке ОСОБА_1 нажила з
її покійним чоловіком було пошкоджено
відповідачами по справі, деякі речі
були викинуті на смітник а холодильник,
пральна машина, картини та килими
ОСОБА_2 вивіз до попереднього місця
прописки в село до своєї матері.
Позивачу чиняться перешкоди щодо
пересування у власному помешканні,
проходженні у вбиральню, користуванні
унітазом, користуванні невід'ємними
для життя людини речами. Відповідачі по
справі безперешкодно входять в її
кімнату та мають можливість виносити
будь які документи з неї. Відповідачі
вчиняють дії щодо неможливості приходу
до позивача будь кого з її знайомих,
друзів, навіть родичів (дочки, онуків).
Лише коли позивачу вдається
зателефонувати до них та викликати
міліцію, вона має можливість впустити
їх до себе в помешкання. Неодноразово
зверталася до Подільського РУ ГУ МВС
України щодо свого захисту та для
заходів впливу на відповідачів, проте
своєї поведінки відповідачі не
змінили. ОСОБА_1 постійно перебуває у
стресі, боїться за своє життя, вона вже
дуже хвора людина, стан її здоров'я з
кожним днем погіршується потребує
сторонньої допомоги, ветеран праці,
дитина, що народжена під час Великої
Вітчизняної війни. У зв'язку з
порушенням своїх прав, позивач
звернулася до суду за захистом
порушеного права.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її
представники позовні вимоги
підтримали в повному обсязі, просили їх
задовольнити.

Представник відповідачів 1 - 4 в
судовому засіданні заперечував проти
задоволення позову, факт проживання
відповідачів у спірній квартирі не
заперечував, ствердження позивача та
її представників про порушення
відповідачами правил співжиття у
квартирі, заперечував повністю.

В судове засідання треті особи -
Подільська районна у м. Києві державна
адміністрація, відділ у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Подільського РУ ГУ МВС
України в м. Києві не з'явилися, про день
та час судового засідання були
повідомлені належним чином, причини
неявки суду не повідомили.

Суд, заслухавши пояснення позивача та
її представників, заперечення
представника відповідачів 1 - 4,
з'ясувавши обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши в сукупності докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, дійшов
висновку про залишення позову без
задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, згідно наданої до
суду довідки за формою № 3 КП
«Введенське» Подільської районної у м.
Києві ради № 1095 від 20.07.2012 року в
квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, в графі
форма власності на квартиру зазначено -
місцевих рад (а.с. 8).

Згідно акту КП «Веденське
Подільського району міста Києва» від
25.11.2013 р. при обстеженні комісією
квартири АДРЕСА_1 з`ясовано, що в
кімнаті № 3 (по плану квартири) площею 9,8
м2 проживає одноосібно ОСОБА_1 Виявлені
речі особистого і побутового
користування, які безпосередньо
належать їй. Двері кімнати обладнані
замком, які відчиняються зсередини.
Житлове приміщення знаходиться в
задовільному санітарно-технічному
стані - придатне для проживання (а.с. 119).

Згідно акту КП «Введенське
Подільського району міста Києва» від
06.12.2013 р. при обстеженні комісією
квартири АДРЕСА_4 з`ясовано, що в
кімнаті № 3 (по плану квартири) площею 9,8
м2 проживає одноосібно ОСОБА_1 Виявлені
речі особистого і побутового
користування, які безпосередньо
належать їй. Двері кімнати обладнані
замком, які відчиняються зсередини.
Житлове приміщення знаходиться в
задовільному санітарно-технічному
стані - придатне для проживання. З 20.11.2013
р. по 05.12.2013 р. кімнату не залишала. На
кухні стоїть холодильник «Минск 10»,
який належить ОСОБА_1 (а.с. 121)

Суд керується вимогами ст. ст. 10 - 11, 60
ЦПК України щодо змагальності,
диспозитивності та обов'язку
доказування сторонами своїх вимог чи
заперечень в ході розгляду справи, які
були неодноразово роз'яснені учасникам
розгляду справи.

Суд, керуючись ч. 1 ст. 61 ЦПК України не
досліджує обставини щодо проживання
відповідачів у спірній квартирі,
оскільки сторони такі обставини
визнали.

У відповідності до ст. 310 Цивільного
кодексу України (надалі за текстом - ЦК
України) фізична особа має право на
вільний вибір місця проживання та його
зміну, крім випадків, встановлених
законом.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власнику
належить право володіння ,
користування і розпорядження своїм
майном.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону. При
здійсненні своїх прав та виконанні
обов'язків власник зобов'язаний
додержуватися моральних засад
суспільства. Усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав.

Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у
власності двох або більше осіб
(співвласників), належить їм на праві
спільної власності (спільне майно).
Майно може належати особам на праві
спільної часткової або на праві
спільної сумісної власності. Право
спільної власності виникає з підстав,
не заборонених законом.

У відповідності до ст. 368 ЦК України
спільна власність двох або більше осіб
без визначення часток кожного з них у
праві власності є спільною сумісною
власністю.

Статтею 369 ЦК України передбачено, що
співвласники майна, що є у спільній
сумісній власності, володіють і
користуються ним спільно, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст. 382 ЦК України квартирою є
ізольоване помешкання в житловому
будинку, призначене та придатне для
постійного у ньому проживання.
Власникам квартири у дво - або
багатоквартирному житловому будинку
належать на праві спільної сумісної
власності приміщення загального
користування, опорні конструкції
будинку, механічне, електричне,
сантехнічне та інше обладнання за
межами або всередині квартири, яке
обслуговує більше однієї квартири, а
також споруди, будівлі, які призначені
для забезпечення потреб усіх власників
квартир, а також власників нежитлових
приміщень, які розташовані у житловому
будинку.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Позивач по справі - ОСОБА_1, відповідно
до ст. 150 ЖК України, має право
користуватись житловим приміщенням
для особистого проживання і проживання
членів своєї сімї, а також
розпоряджатися на свій розсуд.

Питання щодо виселення осіб із житла,
окрім загальних норм щодо права
власності на нього регулюються
житловим законодавством.

Стаття 156 ЖК України передбачає, що
члени сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири)
член його сім'ї вправі вселяти в
займане ним жиле приміщення інших
членів сім'ї. На вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей згоди власника не
потрібно.

Члени сім'ї власника будинку (квартири)
зобов'язані дбайливо ставитися до
жилого будинку (квартири). Повнолітні
члени сім'ї власника зобов'язані брати
участь у витратах по утриманню будинку
(квартири) і придомової території та
проведенню ремонту. Спори між
власником та членами його сім'ї про
розмір участі в витратах вирішуються в
судовому порядку.

До членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
ч. 2 ст. 4 цього Кодексу Припинення
сімейних відносин з власником будинку
(квартири) не позбавляє їх права
користування займаним приміщенням. У
разі відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім'ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
ст. 162 цього Кодексу.

З огляду на викладене суд, враховуючи,
що ОСОБА_1 раніше не заперечувала про
надання згоди на вселення та
проживання відповідачів ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 у квартиру
АДРЕСА_1, а відтак останні набули права
проживати у спірній квартирі (ч. 2 ст. 156
ЖК України).

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник
житлового будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб і не має права
використовувати його для промислового
виробництва.

Частино 2 статті 3 Сімейного кодексу
України передбачено, що сім'ю складають
особи, які спільно проживають,
пов'язані спільним побутом, мають
взаємні права та обов'язки.

Згідно зі ст. 157 ЖК України членів сім'ї
власника жилого будинку (квартири) може
бути виселено у випадках, передбачених
частиною першою статті 116 цього
Кодексу. Виселення провадиться у
судовому порядку без надання іншого
жилого приміщення.

У ст. 116 ЖК України зазначено: якщо
наймач, члени його сім'ї або інші особи,
які проживають разом з ним,
систематично руйнують чи псують жиле
приміщення, або використовують його не
за призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення. Осіб,
які підлягають виселенню без надання
іншого жилого приміщення за
неможливістю спільного проживання,
може бути зобов'язано судом замість
виселення провести обмін займаного
приміщення на інше жиле приміщення,
вказане заінтересованою в обміні
стороною.

При розгляді справи ОСОБА_1 та її
представники, не надали доказів про
застосування до відповідачів заходів
запобігання і громадського впливу за
порушенням ними правил
соціалістичного співжиття, які
унеможливлюють проживання з ними в
одній квартирі. Також, допитані в
якості свідків особи пояснили, що їм
невідомо про притягнення відповідачів
до будь - якої відповідальності за
порушення правил співжиття у квартирі,
а також вжиття до них інших заходів
громадського впливу.

В іншій частині, показання свідків
судом оцінюються критично, оскільки
свідки по справі, безпосередніми
свідками здійснення відповідачами
перешкод в користуванні і
розпорядженні майном ОСОБА_1 не були.

Відповідно до ст. 47 Конституції
України, кожен має право на житло. Ніхто
не може бути примусово позбавлений
житла інакше як на підставі закону за
рішенням суду.

Згідно ч. 3 ст. 9 ЖК України, ніхто не може
бути виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
законом.

На основі з'ясованих обставин справи,
підтверджених доказами, дослідженими в
судовому засіданні, встановивши
правовідносини, які випливають із
встановлених обставин, та правові
норми, які підлягають застосуванню, з
огляду на підстави позову та обраний
позивачем спосіб захисту порушеного
права, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги не знайшли свого
підтвердження, а тому підлягають
залишенню без задоволення.

Відповідно до ст. 23 ЦК України
відшкодування моральної шкоди,
передбачено, що особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
моральна шкода полягає: 1) у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи

Моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується
одноразово, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди, визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

При визначенні розміру відшкодування
враховуються вимоги розумності і
справедливості.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 4 від 31.03.1995
року «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Враховуючи досліджені докази та
встановлені судом обставини справи,
позовна вимога про відшкодування
моральної шкоди задоволенню не
підлягає.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст. 47 Конституції України, ст. ст. 9, 116, 150,
156 - 157, 162 ЖК України, ст. ст. 23, 310, 317, 319, 321,
355, 368 - 369, 382 - 383, 391, 1167 ЦК України,
положеннями Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» від 12.04.1985 р. N 2, Постанови
Пленуму Верховного суду України № 4 від
31.03.1995 року «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», ст. 3 СК України, ст.
ст. 10, 11, 60, 61, 79, 88, 208 - 209, 212 - 215, 218, 294 ЦПК
України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті
особи - Подільська районна у м. Києві
державна адміністрація, відділ у
справах громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб Подільського
РУ ГУ МВС України в м. Києві, про
виселення без надання іншого житлового
приміщення та відшкодування моральної
шкоди - відмовити;

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Подільський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. В. Гребенюк