Номер провадження: 22-ц/785/4391/14
Головуючий у першій інстанції Огренич
Доповідач Плавич Н. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Плавич Н.Д.

суддів: Ващенко Л.Г., Вадовської Л.М.

при секретарі - Орловій О.І.

у відкритому судовому засіданні у
присутності представника ОСОБА_2,
ОСОБА_3, по довіреностям, ОСОБА_4,

розглянула апеляційну скаргу
представника ОСОБА_5, по довіреності,

на рішення Київського районного суду м.
Одеси від 27.11.2013р.

по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_6 до
ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_4, третя особа,
приватний нотаріус Одеського міського
нотаріального округу,

про визнання договору дарування
недійсним, витребування майна,
виселення, вселення,

ВСТАНОВИЛА:

в квітні 2012р. позивачі, ОСОБА_3 і ОСОБА_6
звернулися до суду, уточнивши позовні
вимоги позивачі просили визнати
недійсним договір дарування від 09
лютого 1994 р., укладений між
ОСОБА_8,ОСОБА_9 та ОСОБА_4, витребувати у
відповідача ОСОБА_5 із незаконного
володіння квартиру АДРЕСА_1, усунути
перешкоди у користуванні зазначеною
квартирою, шляхом виселення
відповідачів з усіма особами, що
мешкають в цій квартирі, вселити
позивачів.

В обґрунтування позовних вимог
позивачі посилалися на те, що ОСОБА_8 і
ОСОБА_9 належала квартира АДРЕСА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 р. померла ОСОБА_8, після її
смерті її чоловік - ОСОБА_9, фактично
прийняв спадщину, але до нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини не звертався. ІНФОРМАЦІЯ_2 р.
помер ОСОБА_9, після його смерті
спадщину прийняв ОСОБА_10, син померлих,
який був зареєстрований та проживав
разом з батьками, до нотаріальної
контори він також не встиг звернутись з
заявою про прийняття спадщини,
оскільки ІНФОРМАЦІЯ_3 р. помер.

Після смерті ОСОБА_10 відкрилась
спадщина, в спадкову масу входить
нерухоме майно, квартира за адресою:
АДРЕСА_1, позивачі звернулись до
нотаріальної контори з заявами про
прийняття спадщини, їм стало відомо, що
спірна квартира на підставі договору
дарування від 09 лютого 1994 р. була
подарована ОСОБА_9 і ОСОБА_8 відповідачу
ОСОБА_4 В подальшому, на підставі
договору купівлі - продажу від 19 жовтня
2006 р. відповідач ОСОБА_4 продав спірну
квартиру відповідачу ОСОБА_5

Посилаючись на те, що при своєму житті
подружжя ОСОБА_8 не розпоряджалися
своєю квартирою, договір дарування з
відповідачем ОСОБА_4. не укладали,
постійно разом з сином проживали у
спірній квартирі до смерті, договір
дарування від 09.02.1994р. був
зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН» лише
після смерті подружжя ОСОБА_8, позивачі
звернулись до суду, просили позовні
вимоги задовольнити.

В суді 1 інстанції представник
позивачів позовні вимоги підтримав.

Відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги
визнав, про що надав суду відповідну
заяву, просив розглядати справу у його
відсутність.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання
не з'явився. Представник відповідача
надав до суду заперечення на позовну
заяву, в яких просив застосувати строки
позовної давності та відмовити в
позові.

Відповідач ОСОБА_7 у судове засідання
не з'явився, про час та місце слухання
справи повідомлявся належним чином.

3-я особа: приватний нотаріус Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_11
до судового засідання не з'явилась, є
лист з головного Управління юстиції
Одеської області з інформацією про те,
що діяльність приватного нотаріуса
Одеського міськнотокругу ОСОБА_11
припинена за власним бажанням.

Рішенням місцевого суду від 27.11.2013р.
позов ОСОБА_3, ОСОБА_6 задоволено.

Суд визнав недійсним договір дарування
від 09 лютого 1994р., посвідчений
нотаріусом між ОСОБА_8, ОСОБА_9 і ОСОБА_4
щодо дарування квартири АДРЕСА_1,
зареєстрований в реєстрі №1-586.

Суд витребував у ОСОБА_5 з незаконного
володіння квартиру АДРЕСА_1.

Суд виселив ОСОБА_5, ОСОБА_7 із спірної
квартири.

Суд вселив ОСОБА_3, ОСОБА_6 в квартиру
АДРЕСА_1.(а.с.228-232,т1).

В апеляційній скарзі представник
відповідача ОСОБА_5, просить рішення
місцевого суду скасувати, постановити
нове рішення про відмову в позові,
посилаючись на те, що висновок суду не
відповідає вимогам матеріального і
процесуального права.

В апеляційному суді представник ОСОБА_6
надала свої заперечення на апеляційну
скаргу.

Відповідачі, ОСОБА_5, ОСОБА_7 не
з'явилися, повідомлялися про день і час
розгляду справи, ОСОБА_12, представник
ОСОБА_5 отримав повістки для вручення
відповідачам.

Представник відповідача ОСОБА_5, який
подавав апеляційну скаргу в інтересах
ОСОБА_5 - ОСОБА_12, про день і час розгляду
справи сповіщений, що підтверджується
даними довідкового листа.

Відповідач ОСОБА_4 вважає рішення
законним і обґрунтованим, апеляційна
скарга задоволенню не підлягає.

В судовому засіданні апеляційного суду
ОСОБА_4 надав пояснення про те, що між
ним і ОСОБА_8, ОСОБА_9 ніколи не
укладався договір дарування спірної
квартири.

У відповідності з вимогами ст. 305ч2 ЦПК
України неявка сторни, яка сповіщена
про день і час розгляду справи не
перешкоджає її розглядові.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю - доповідача, доводи
скарги, колегія дійшла висновку
апеляційну скаргу відхилити з
наступних підстав.

По матеріалам справи встановлено, що
відповідно до свідоцтва про право
власності на житло від 07 вересня 1993 р.,
ОСОБА_9 і ОСОБА_8 були власниками
квартири АДРЕСА_1(а.с.8- 14,т1).

23 травня 1994 р. ОСОБА_9 і ОСОБА_8, кожний з
них, склали заповіт на користь свого
сина ОСОБА_10 які посвідчені державним
нотаріусом Третьої Одеської державної
нотаріальної контори(а.с.15,16,т1).

09 лютого 1994 р. між ОСОБА_9, ОСОБА_8 і
ОСОБА_4 був укладений договір
дарування спірної квартири,
посвідчений державним нотаріусом
Другої Одеської державної
нотаріальної контори ОСОБА_13,
зареєстрований в реєстрі за
№1-586(а.с.17,т1). Звернута увага, що договір
дарування від 09 лютого 1994р. був
внесений в реєстр прав власності на
нерухоме майно лише 17 жовтня
2006р.(а.с.18,т1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 р. померла ОСОБА_8 (а.с.23,т1)

ІНФОРМАЦІЯ_2 р. помер ОСОБА_9 (а.с.24,т1).

ІНФОРМАЦІЯ_3 р. помер їх син, ОСОБА_16
(а.с.25,т1)

Після смерті ОСОБА_10 до нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини звернулися ОСОБА_6 (рідна
тітка спадкодавця) і ОСОБА_3, якій
рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 15 вересня 2010 р. був визначений
трьохмісячний додатковий строк для
прийняття спадщини.(а.с.20-21,86, т1)

19 жовтня 2006 р. між відповідачем ОСОБА_4
і відповідачем ОСОБА_5 був укладений
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 (колишня Чорноморська дорога)
м.Одесі, посвідчений приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_11,
зареєстрований в реєстрі за
№6688.(а.с.а.с.19, т1)

В ході розгляду справи відповідач
ОСОБА_4 надав пояснення про те, що між
ним і подружжям ОСОБА_10 договір
дарування спірної квартири взагалі не
укладався, в Другій Одеській державній
нотаріальної конторі ця угода також не
посвідчувалася.

За перевіркою встановлено, що 09 лютого
1994 р. здійснені нотаріальні дії мали
номери: №№1-1455 1-1471, №№2-1805 - 2-1902, №№
4-1305 - 4-1331. За реєстраційним номером №
1-586 21.01.1994 р. була зареєстрована інша
нотаріальна дія. В архіві нотаріальної
контори відсутні будь-які документи,
посвідчені нотаріусом ОСОБА_13
(а.с.148,т1).

За відповіддю Головного Управління
юстиції в Одеській області від 05 жовтня
2012 р. на посаді державного нотаріуса в
Другій одеській державній
нотаріальній конторі ОСОБА_13 не
працювала, нотаріальна діяльність
гр.ОСОБА_13, як приватного нотаріуса,
управлінням юстиції не реєструвалась
(а.с.92,94т1).

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та
перехідних положень діючого ЦК України
цей Кодекс застосовується до цивільних
відносин, що виникли після набрання ним
чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до
набрання чинності ЦК України,
положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

Оспорюваний договір дарування
укладено 09 лютого 1994р., тобто до 01.01.2004
року, тому спірні правовідносини, які
виникли за цим договором регулюються
нормами ЦК УРСР (1963 року).

Частиною 3 ст.244 ЦК УРСР (1963 року)
передбачено, що договір дарування
квартири повинен бути нотаріально
посвідченим та підлягає державній
реєстрації.

Згідно ч. 1 ст.48 ЦК УРСР (1963 року)
недійсною є та угода, що не відповідає
вимогам закону, в тому числі ущемляє
особисті або майнові права
неповнолітніх дітей.

Якщо після укладення недійсного
правочину було укладено ще декілька
правочинів, то вбачається правильним
визнавати недійсними не всі правочини,
а лише перший і заявляти позов про
витребування майна в останнього
набувача.

Враховуючи, що в матеріалах справи
зібрані докази тому, що договір
дарування від 09 лютого 1994р. взагалі не
укладався, між тим, наявна інформація
про існування договору дарування від 09
лютого 1994р., більш того, за цим
договором відомості про нового
власника включені в Реєстр прав
власності на нерухоме майно, суд 1
інстанції дійшов правильного висновку
про визнання недійсним договору
дарування від 09 лютого 1994р. щодо
спірної квартири АДРЕСА_1, між ОСОБА_8,
ОСОБА_9 і ОСОБА_4

Колегія також погоджується з висновком
місцевого суду в частині позовних
вимог спадкоємців про витребування
нерухомого майна з чужого незаконного
володіння, виселення, вселення.

Погодившись з висновком місцевого суду
в цій частині вимог колегія прийняла до
уваги позицію Верховного Суду України(
правова позиція у справі №6-164цс12).

До складу спадщини входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті. У відповідності з вимогами
спадкового права спадщина належить
спадкоємцю незалежно від часу її
прийняття з часу відкриття спадщини.
Особа, яка має речове право на чуже
майно має право на захист цього права, в
тому числі і на витребування цього
майна.

По матеріалам справи встановлено,
що спірна квартира АДРЕСА_1 була
відчужена поза волею її власників,
подружжя ОСОБА_9. Суд 1 інстанції визнав
недійсним договір дарування від 09
лютого 1994р. і колегія з таким висновком
місцевого суду погодилася.

Спадкоємці ОСОБА_3 і ОСОБА_6
прийняли у встановленому законом
порядку спадщину, звернувшись до
нотаріальної контори з відповідними
заявами. Прийнявши у встановленому
законом порядку спадщину, позивачі з
часу її відкриття набули речові права
на успадковану квартиру - право
володіння та право користування і,
відповідно право на захист цих прав.
Право розпорядження цією квартирою
виникне у позивачів з часу державної
реєстрації права власності
спадкоємців на цю квартиру. Таким
чином, спадкоємці, які прийняли у
спадщину нерухоме майно, ще до його
державної реєстрації, мають право
вимагати захисту своїх прав,
витребувати це майно, виселяти
відповідача ОСОБА_5 та осіб, які разом з
ним чинять позивачам перешкоди в
користуванні квартирою, вселятися в
квартиру.

Вказані вище доводи колегії
спростовують доводи апеляційної
скарги представника ОСОБА_5 про те, що
позивачі не мають права володіння і
користування спірною квартирою,
витребувати спірне майно, заявляти
позовні вимоги про виселення
відповідача і вселення.

Колегія вважає, що висновок
місцевого суду відповідає вимогам
закону, доказам, що зібрані по справі,
апеляційна скарга ОСОБА_5 не містить
правових доводів, які дають підставу
для скасування рішення суду 1
інстанції, тому апеляційна скарга
відхиляється рішення місцевого суду
залишається без змін.

Керуючись ст. ст.303,307ч1,п1,308,315,317,319
ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу представника
ОСОБА_5, по довіреності, відхилити,
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 27.11.2013р. по справі за позовом
ОСОБА_3, ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_7,
ОСОБА_4, третя особа, приватний нотаріус
Одеського міського нотаріального
округу, про визнання договору
дарування недійсним, витребування
майна, виселення, вселення залишити без
змін.

Ухвала набирає чинності негайно після
її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом 20 днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді апеляційного суду Одеської
області: Плавич Н.Д.

Ващенко Л.Г.

Вадовська Л.М.