справа № 208/2396/14-ц
№ провадження 2/208/1273/14
УХВАЛА

06 червня 2014 р.
м. Дніпродзержинськ

Заводський районний суд м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області у складі:

головуючого, судді Нельге Д.В.,

при секретарі Севастьяновій
Л.М.,

розглянувши заяву відповідача у
справі за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» до ОСОБА_1 «Про стягнення
заборгованості за кредитним
договором», -

В С Т А Н О В И В:

04.06.2014р. до суду надійшла заява
відповідача за вищезазначеним позовом,
у якому останній, посилаючись на те, що,
рішенням Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська від 04.09.2010р. по
справі № 2-904/10 доводиться, що був спір
між тими самими сторонами, про той
самий предмет з тих самих підстав,
просить суд витребувати в Заводському
районному суді м. Дніпродзержинська
матеріали цівільної справи № 2-904/10 за
позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»
до ОСОБА_1 «Про стягнення
заборгованості за кредитним
договором» для огляду у судовому
засіданні вищезазначеної цивільної
справи.

Також, просить витребувати із
Заводського відділу державної
виконавчої служби Дніпродзержинського
міського управління юстиції матеріали
виконавчого провадження ВП № 18341762,
щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит»
заборгованості за кредитним договором
для огляду у судовому засіданні.

За загальним правилом, встановленим
ст.60 ЦПК України, обов'язок доказування
покладається на сторони, які беруть
участь у справі. Кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі.

Згідно ст.10 ЦПК України, цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Право громадян на одержання
відповідної інформації гарантується
ЗУ «Про звернення громадян» від 02.10.1996р.
та ЗУ «Про інформацію» від 02.10.1992р.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про звернення
громадян», громадяни України мають
право звернутися до органів державної
влади, місцевого самоврядування,
об'єднань громадян, підприємств,
установ, організацій незалежно від
форм власності, засобів масової
інформації, посадових осіб відповідно
до їх функціональних обов'язків із
зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Згідно ст. 15 ЗУ «Про звернення
громадян», органи державної влади,
місцевого самоврядування та їх
посадові особи, керівники та посадові
особи підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, об'єднань громадян, до
повноважень яких належить розгляд заяв
(клопотань), зобов'язані об'єктивно і
вчасно розглядати їх, перевіряти
викладені в них факти, приймати рішення
відповідно до чинного законодавства і
забезпечувати їх виконання,
повідомляти громадян про наслідки
розгляду заяв (клопотань). Відповідь за
результатами розгляду заяв (клопотань)
в обов'язковому порядку дається тим
органом, який отримав ці заяви і до
компетенції якого входить вирішення
порушених у заявах (клопотаннях)
питань, за підписом керівника або
особи, яка виконує його обов'язки.
Рішення про відмову в задоволенні
вимог, викладених у заяві (клопотанні),
доводиться до відома громадянина в
письмовій формі з посиланням на Закон і
викладенням мотивів відмови, а також із
роз'ясненням порядку оскарження
прийнятого рішення.

Згідно ст.5 ЗУ «Про інформацію», кожен
має право на інформацію, що передбачає
можливість вільного одержання,
використання, поширення, зберігання та
захисту інформації, необхідної для
реалізації своїх прав, свобод і
законних інтересів.

Таким чином, кожен громадянин має право
звернутися до державних органів і
вимагати надання будь-якого офіційного
документа, незалежно від того,
стосується цей документ його особисто,
чи ні, крім випадків обмеження доступу,
передбачених ЗУ «Про інформацію».

Відповідно до ст.137 ЦПК України, у
випадках, коли щодо отримання доказів у
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі, є складнощі, суд за їх
клопотанням зобов'язаний витребувати
такі докази. Клопотання про
витребування доказів має бути подано
до або під час попереднього судового
засідання, а якщо попереднє судове
засідання у справі не проводиться, - до
початку розгляду справи по суті із
долученням відомостей про
неможливість отримання таких доказів
особисто стороною або іншою особою, яка
бере участь у справі. У заяві про
витребування доказів має бути
зазначено, який доказ вимагається,
підстави, за яких особа вважає, що доказ
знаходиться в іншої особи, обставини,
які може підтвердити цей доказ.

Дослідивши обгрунтування даної заяви,
суд дійшов висновку, що, вказана заява
не містить передбачених ст.137 ЦПК
України відомостей про неможливість
отримання особисто позивачем
зазначених у даній заяві доказів, так
як не містить будь-якого письмового
доказу на підтвердження особистого
звернення позивача із заявою про
отримання відповідних доказів та
отримання рішення про відмову в
задоволенні вимог, викладених у такій
заяві, яке, відповідно до вимог ЗУ «Про
звернення громадян» та ЗУ «Про
інформацію» в обов'язковому порядку
дається тим органом, який отримав
відповідну заяву.

Таким чином, враховуючи встановлений
ст.10 ЦПК України принцип змагальності
сторін, а також, враховуючи, що, згідно
ст.60 ЦПК України, обов'язок доказування
покладається на сторони, які беруть
участь у справі, суд, встановивши, що
вказана заява не містить доказів на
підтвердження особистого звернення
позивача із заявою про отримання
відповідних доказів та відомостей про
неможливість отримання таких доказів
позивачем особисто, сул керуючись
ст.ст.10, 60, 137 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви відповідача у
справі за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» до ОСОБА_1 «Про стягнення
заборгованості за кредитним
договором» про витребування доказів -
відмовити.

Копію ухвали суду направити учасникам
процесу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Відповідно до ч.2 ст.293 ЦПК України,
заперечення на ухвали, що не підлягають
оскарженню окремо від рішення суду,
включаються до апеляційної скарги на
рішення суду.

Суддя
Нельга Д. В.