АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5974/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Якименко Л. Г. Доповідач -
Калиновський А.Б.Категорія 59
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

Головуючого - Калиновського А.Б.

Суддів - Єлізаренко І.А.,
Ремез В.А.

При секретарі - Півненко С.Ю.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу

представника Публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк»

на рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
15 травня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк», третя особа:
приватний нотаріус Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
про визнання виконавчого напису таким,
що не підлягає виконанню, -

встановила:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про
визнання виконавчого напису, вчиненого
06.04.2009 року приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 таким, що
не підлягає виконанню. Посилалася на
те, що оспорюваним виконавчим написом
звернуто стягнення на квартиру
АДРЕСА_1, яка передана в заставу нею та
ОСОБА_4 за кредитним договором №0
від 16.04.2008 року, укладеним між ПАТ
«УкрСиббанк» та ТОВ "Метал-Сервіс".

Вважаючи, що виконавчий напис не
відповідає вимогам закону, оскільки
нотаріусом не перевірено безспірності
заборгованості, про його існування їй
стало відомо лише в листопаді 2010 року,
просила визнати його таким, що не
підлягає виконанню.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
15 травня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2
задоволено.

Визнано таким, що не підлягає
виконанню, виконавчий напис від 06
квітня 2009 року, вчинений приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
зареєстровано в реєстрі за №184, про
звернення стягнення на АДРЕСА_1, що
належить на праві власності ОСОБА_2 та
ОСОБА_4, а також стягнуто з ПАТ
«УкрСиббанк» на користь ОСОБА_2 114,70 грн.
судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду,
представник ПАТ «УкрСиббанк» подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
неправильне застосування норм
матеріального та порушення норм
процесуального права.

Перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 16 квітня 2008 року
між АКІБ «УкрСиббанк»,
правонаступником якого є ПАТ
«УкрСиббанк» та ТОВ "Метал-Сервіс"
укладений кредитний договір №0,
за умовами якого банк надав останньому
кредит у сумі 500 000 грн. строком до 15
квітня 2011 року зі сплатою 11,9% річних.

У забезпечення виконання кредитного
зобов'язання цього ж дня між АКІБ
«УкрСиббанк» та ОСОБА_2 і ОСОБА_4
укладено договір іпотеки №0/1, за
умовами якого, останні передали в
іпотеку квартиру АДРЕСА_1 (а.с.7-9, 10-11).

06 квітня 2009 року приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_3, вчинено
виконавчий напис про звернення
стягнення на вищезазначене нерухоме
майно у рахунок задоволення вимог
кредитора на суму 523 714,77 грн.(а.с.12).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2,
суд виходив з того, що підстав для
застосування строків позовної
давності, про яку прохав відповідач,
немає, а встановлені у судовому
засіданні обставини спростовують
безспірність заборгованості за
кредитним договором, а тому підстав для
вчинення виконавчого напису нотаріуса
не було.

Крім того, суд вважав, що належними
доказами, які підтверджують наявність
чи відсутність заборгованості, а також
встановлюють розмір заборгованості,
можуть бути виключно первинні
документи, оформлені у відповідності
до вимог ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність", які для вчинення
нотаріального напису надані ПАТ
«УкрСиббанк» не були.

Проте, з таким висновком суду
погодитись не можна.

Відповідно до ст. 88 ЗУ «Про нотаріат»
нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо
подані документи підтверджують
безспірність заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем та за умови, що з дня
виникнення права вимоги минуло
не більше трьох років, а у
відносинах між підприємствами,
установами та організаціями - не
більше одного року.

Згідно п. 284 Інструкції «Про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України», нотаріус вчиняє виконавчі
написи, якщо подані документи
підтверджують безспірність
заборгованості.

Заборгованість або інша
відповідальність боржника визнається
безспірною і не потребує додаткового
доказування у випадках, якщо подані для
вчинення виконавчого напису документи
передбачені Переліком документів,
затвердженим постановою КМУ, за якими
стягнення заборгованості провадиться
у безспірному порядку.

Пунктом 1 Переліку документів,
затвердженого постановою КМУ від 29
червня 1999 року № 1172, за якими стягнення
заборгованості провадиться у
безспірному порядку на підставі
виконавчих написів нотаріусів,
передбачено, що для одержання
виконавчого напису подаються: а)
оригінал нотаріально посвідченої
угоди, що передбачає сплату грошових
сум, передачу або повернення майна, а
також право на звернення стягнення на
заставлене майно; б) документи, що
підтверджують безспірність
заборгованості боржника та
встановлюють прострочення виконання
зобов'язання.

Тобто зазначеними приписами
законодавства встановлено, що нотаріус
підчас вчинення виконавчого напису про
звернення стягнення на предмет іпотеки
не пере віряє можливість спору між
сторонами щодо кредитної
заборгованості, не встанов лює права та
обов'язки учасників правовідносин, а
лише перевіряє наявність доку ментів з
урахуванням положень Переліку, за
якими стягнення заборгованості про
вадиться у безспірному порядку, тобто
перевіряє щоб документи, з яких
обчислена заборгованість, не були
спірні.

У зв'язку з цим посилання суду на ЗУ
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність» при обґрунтуванні
ненадання банком нотаріусу документів,
які підтверджують безспірність
заборгованості позичальника, з
посиланням на необхідність подання й
інших документів є безпідставними,
оскільки вказаний Закон спірні
правовідносини не врегульовує.

Заперечуючи проти позовних вимог
ОСОБА_2, відповідач зазначав, що
звернення стягнення на предмет іпотеки
проведено з додержанням процедури,
передбаченої Законом України «Про
іпотеку» та договором іпотеки, і для
вчинення виконавчого напису нотаріусу
надано документи, достатні для
встановлення безспірності
заборгованості та прострочення
виконання зобов'язань.

До суду ним подані докази про надання
нотаріусу для вчинення виконавчого
напису оригіналу кредитного договору,
оригіналу договору іпотеки, копії
вимог про погашення заборгованості,
копії вимог іпотечних повідомлень від
22 грудня 2008 року, оригінал поштового
повідомлення, оригінал довідки
розрахунку заборгованості за кредитом,
оригінал виписки за особовим рахунком
№ НОМЕР_1 позичальника.

Крім того, як видно з матеріалів справи,
рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 24.07.2013
року, що набрало чинності, раніше було
відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4
про визнання того ж самого виконавчого
напису нотаріуса таким, що не підлягає
виконанню (а.с. 42). Зазначеним рішенням
встановлено, що дії нотаріуса при
вчиненні виконавчого напису
відповідали вимогам ст.87, ч.1 ст.88 ЗУ
«Про нотаріат», ст.33 ЗУ «Про іпотеку»,
Інструкції «Про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України»,
за якими стягнення заборгованості
проводиться у безспірному порядку.

Відповідно ж до ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрала
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Крім того, згідно зі ст. 257 ЦК України,
загальна позовна давність становить
три роки. Сторони не домовлялись про її
збільшення.

Перебіг позовної давності відповідно
до ст. 261 ЦК України починається від дня,
коли особа довідалась або могла
довідатись про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Як видно з матеріалів справи, в
судовому засіданні представником
банку було подано до суду заяву про
застосування строків позовної
давності.

Відмовляючи відповідачу в
застосуванні строку позовної давності,
суд у порушення вимог ст.ст. 212- 215 ЦПК
України, не перевірив, чи мало місце
пропущення ОСОБА_2 строку позовної
давності, не навів мотивів, з яких
вважав встановленими відсутність
фактів, якими обґрунтовувалися вимоги
відповідача. Відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК
України, не роз'яснив відповідачу права
та обов'язки щодо надання доказів на
підтвердження пропуску ОСОБА_2 строку
позовної давності та не попередив про
наслідки вчинення або не вчинення цих
процесуальних дій.

Проте, з матеріалів справи вбачається,
що 15.06.2009 року ОСОБА_2 вже зверталася до
Амур - Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська з позовом про
визнання вищезазначеного виконавчого
напису таким, що не підлягає виконанню,
який було залишено без розгляду
ухвалою суду від 21.04.2010 року на підставі
її заяви (а.с.104).

У позовній заяві ОСОБА_2 зазначає, що
про існування виконавчого напису їй
стало відомо лише у листопаді 2010 року,
що не відповідає дійсності,
спростовується також змістом її
першого позову (а.с. 101, 102) та свідчить
про пропуск нею строку позовної
давності.

Вирішуючи даний спір, суд першої
інстанції на вищезазначені обставини
та норми законодавства уваги не
звернув, не перевірив доводи
відповідача, не зазначив конкретні
обставини і факти, що їх спростовують
та дійшов невірного висновку про
необхідність визнання виконавчого
напису нотаріуса таким, що не підлягає
виконанню.

Враховуючи викладене, а також те, що
банк надав нотаріусу документи, за
якими стягнення заборгованості
проводиться у безспірному порядку,
виконавчий напис, вчинений нотаріусом,
відповідає вимогам чинного
законодавства, що також встановлено
іншим рішенням, що набрало законної
сили, у якому брали участь ті самі
особи, що і в даній справі, рішення суду
підлягає скасуванню з ухваленням
нового про відмову ОСОБА_2 в
задоволенні позову.

Що стосується розбіжностей у довідках
за підписом заступника начальника ВПС
ДУСБ АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_6, та за
підписом старшого менеджера ДЦСБ АТ
«УкрСиббанк» ОСОБА_7, то остання була
видана пізніше, нотаріусу не
надавалась і не спростовує
безспірності заборгованості за
кредитним договором.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк» задовольнити.

Рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 15 травня
2014 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
до Публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк», третя особа: приватний
нотаріус Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 про
визнання виконавчого напису таким, що
не підлягає виконанню - відмовити.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: