Номер провадження: 22-ц/785/5828/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 року

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Суворова В.О.,
Черевка П.М.,

за участю секретаря - Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 18 квітня 2014 року у цивільній
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 - «Про
стягнення заборгованості», -

ВСТАНОВИЛА:

12.09.2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулось до суду із вказаним позовом,
по якому просило стягнути з
відповідача заборгованість у розмірі
17559,23 грн. за кредитним договором № б/н
від 29.03.2007 року, судові витрати: у
розмірі 175,59 грн. судовий збір та 120 грн.
витрати на ІТЗ розгляду судового
процесу.

В обґрунтування вимог, позивач
посилався на те, що між ними та
відповідачем ОСОБА_2 29.03.2007 року був
укладений договір № б/н, у вигляді
встановленого кредитного ліміту 20000
грн. на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 30% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки. Відповідно до умов
укладеного договору, договір
складається з заяви позичальника, умов
надання банківських послуг та правил
користування платіжною карткою.
Оскільки відповідач ОСОБА_2 не виконує
умови договору, станом на 30.06.2011 року у
нього виникла заборгованість у розмірі
17559,23 грн., яка складається з наступного:
9466,57 -заборгованість за кредитом; 6280,32
грн.- заборгованість по процентам за
користування кредитом; 500 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом; а також штрафи
відповідно до пункту 8.6 умов та правил
надання банківських послуг; 500 грн. -
штраф (фіксована частина); 812,34 грн. -
штраф (процентна складова).

Представник позивача позовні вимоги
підтримав, просив суд задовольнити їх у
повному обсязі.

Представник відповідача позовні
вимоги не визнав та просив у
задоволенні позову відмовити, оскільки
відповідно до висновку експерта його
довіритель відповідач ОСОБА_2 договір з
позивачем не підписував, а відповідно
не укладав.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 18.04.2014 року у задоволенні
позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк»
було відмовлено.

08.05.2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало
апеляційну скаргу на вказане рішення
суду, по якій просить рішення районного
суду скасувати, ухвалити у справі нове
рішення про задоволення позовних
вимог, посилаючись на порушення
районним судом норм матеріального та
процесуального права, на неповне
з'ясування районним судом обставин по
справі та недоведеність обставин, що
мають значення для справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, заявлених в
суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати або змінити рішення суду.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване
рішення не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України,
під час ухвалення судового рішення суд
вирішує, чи мали місце обставини
справи, якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються, які правовідносини
випливають із встановлених обставин,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правових відносин
та інші.

Оцінка зібраних по справі доказів має
здійснюватися за правилами,
передбаченими ст. 212 ЦПК України з
врахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК
України.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК
України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 303 ЦПК
України апеляційний суд досліджує
докази, які судом першої інстанції були
досліджені з порушенням встановленого
порядку або в дослідженні яких було
неправомірно відмовлено, а також нові
докази, неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Таким чином, суд, розглядаючи цивільну
справу у порядку позовного
провадження, повинен повно і всебічно
з'ясувати фактичні обставини справи,
однак не вправі виходити за межі
заявлених позовних вимог та тієї
доказової бази, яка сформована за
рахунок доказів, поданих до суду самими
учасниками процесу.

Згідно до п.3 ст. 10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень, а суд згідно
до ст. 11 ЦПК України, розглядає цивільну
справу в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Судом встановлені наступні фактичні
обставини у справі.

У 2007 році відповідач працював на посаді
начальника Державної податкової
адміністрації у Миколаївської області.

Встановлено також, що 29.03.2007 року між
ПАТ КБ «Приват Банк» та відповідачем
ОСОБА_2 був укладений договір № б/н,
відповідно до якого відповідач отримав
кредит у розмірі 20000 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку № НОМЕР_2 зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 30% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки. Відповідно до умов
укладеного договору, договір
складається з заяви позичальника, умов
надання банківських послуг та правил
користування платіжною карткою.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 не виконує
умови договору, станом на 30.06.2011 року у
нього виникла заборгованість у розмірі
17559,23 грн., яка складається з наступного:
9466,57 -заборгованість за кредитом; 6280,32
грн.- заборгованість по процентам за
користування кредитом; 500 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом; а також штрафи
відповідно до пункту 8.6 умов та правил
надання банківських послуг; 500 грн. -
штраф (фіксована частина); 812,34 грн. -
штраф (процентна складова).

Оскільки відповідач у запереченнях на
позов банку стверджував, що підпис на
заяві про надання кредиту належить не
йому, районним судом призначались
судові почеркознавчі експертизи.

Так, відповідно до висновку додаткової
судово-почеркознавчої експертизи №
5858/02 від 07.02.2014 року рукописні записи у
заяві від 29.03.2007 року до ПАТ КБ
«ПриватБанк» про надання кредиту у
розмірі 20000 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку та підпис від імені
ОСОБА_2, виконанні не ОСОБА_2, а іншою
особою ( а.с.135-138.

Тому, районний суд, приймаючи рішення
про відмову у задоволенні позовних
вимог, виходив з наведених висновків
судової експертизи та вважав, що ОСОБА_2
не уклав з позивачем відповідного
договору, оскільки підпис у заяві про
надання кредиту виконаний не ним.

Проте, колегія суддів не погоджується з
такими висновками районного суду.

Договір про відкриття кредитної лінії
є одним із видів кредитного договору, а
кредитна лінія - однією із форм її
кредитування, в якій у межах
встановленого ліміту здійснюється
видача і погашення кредиту кількома
частинами (траншами). Оскільки в цьому
договорі передбачено всі істотні
умови, необхідні для кредитного
договору, то зобов'язання з надання
кредиту є дійсним із моменту укладення
кредитного договору - договору про
відкриття кредитної лінії.

З матеріалів цивільної справи,
електронних роздруківок руху по
картковому рахунку, наданих позивачем,
вбачається, що відповідач користувався
кредитною карткою, використовував її
при оплаті товарів та послуг у різних
закладах не менше 30 разів у період з
01.12.2007 року по 29.10.2009 року.

Крім того, з наданих позивачем
письмових доказів вбачається, що
відповідач здійснював часткові
погашення кредиту шляхом переводу
грошових коштів зі своєї зарплатної
картки № НОМЕР_3.

Зазначені обставини, свідчать про те,
що відповідач свідомо користувався
кредитною карткою, тобто отримував
кредит та йому було про це відомо.

Колегія суддів звертає увагу, що
районний суд, посилаючись лише на
висновок судово-почеркознавчої
експертизи, дійшов помилкового
висновку про те, що договір між
позивачем та відповідачем є не
укладеним.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Зокрема, районний суд не звернув увагу
на те, що відповідач дійсно
користувався кредитною карткою
протягом тривалого часу; що відповідач
часткового погашав кредит шляхом
перерахування грошових коштів зі своєї
зарплатної картки, про що свідчать
виписки з особового карткового
рахунку; що відповідач звертався з
заявою щодо переведення свого
карткового рахунку відповідно до
кредитного договору на обслуговування
до іншого відділення банку,
посилаючись на те, що це найближче для
нього відділення для обслуговування
картки.

Положеннями ч. 4 ст. 213 ЦК України
передбачено, що якщо немає можливості
визначити справжню волю особи, яка
вчинила правочин, до уваги беруться
мета правочину, зміст попередніх
переговорів, усталена практика
відносин між сторонами, звичаї
ділового обороту, подальша поведінка
сторін, текст типового договору та інші
обставини, що мають істотне значення.

Колегія суддів вважає, що районний суд
на вищенаведені норми матеріального
права та обставини уваги не звернув, не
перевірив письмові докази, навяні в
матеріалах справи, не дав їм належної
оцінки, та необґрунтовано прийшов до
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Під час судового розгляду предметом
доказування є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи і підлягають встановленню при
ухваленні судового рішення.

Таким чином, позивач виконав свої
зобов'язання за кредитним договором,
надавши відповідачу грошові кошти у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, але позичальник порушив
покладені на нього договором
зобов'язання повернути кредит та
сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених до-говором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України,
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюється
договором. У разі відсутності іншої
домовленості сторін проценти
виплачуються щомісяця до дня
повернення позики.

Статтею 625 ч. 1 ЦК України передбачено,
що боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.

Отже, приймаючи до уваги наведені
обставини, колегія суддів вважає, що
позовні вимоги є обґрунтованими, а тому
апеляційну скаргу слід задовольнити,
скасувавши рішення районного суду та
ухваливши у справі нове рішення про
задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314,
316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» - задовольнити.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 18 квітня 2014 року - скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким
позов Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на
користь Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» ():
заборгованість за кредитом - 9466,57 грн.,
заборгованість по процентам за
користування кредитом - 6280,57 грн.,
заборгованість по комісії за
користування кредитом - 500 грн., штраф
(фіксована частина) - 500 грн., штраф
(процентна складова) - 812,34 грн., а всього
стягнути 17559,23 грн., судовий збір - 175,59
грн., витрати на ІТЗ - 120 грн.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
В.І. Сватаненко

П.М. Черевко

В.О.
Суворов

16.07.2014 року
м. Одеса