У Х В А Л А

Іменем України

15 липня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів палати в цивільних
справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі суддів:
Чужі Ю.Г. (головуючий), Боднар О.В.,
Кеміня М.П., при секретарі Марчишаку
Ю.М., розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Рахівського районного суду від 3 червня
2014 року по справі за позовом ПАТ
«Альфа-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ПАТ «Альфа-Банк»
звернулося в суд з даним позовом
посилаючись на те, що 26.02.2007 року між ЗАТ
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк», який в
подальшому був перейменований в ПАТ
(далі - Банк) та ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір № 217.

Згідно умов цього договору Банк надав
позичальнику кредит у розмірі 49500
доларів США на ремонт житлового
будинку, а позичальник зобов'язався
сплатити Банку відсотки за
користування кредитом у розмірі 12%
річних та повернути кошти до 25.02.2027
року.

ЗАТ «Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк»
відступило права вимоги ПАТ
«Альфа-Банк» за відповідним договором
цесії від 17.12.2012 року, зокрема щодо
кредитного договору № 217 від 26.02.2007
року, укладеного з ОСОБА_3

Взяті на себе зобов'язання позичальник
належним чином не виконував і станом на
01.09.2013 року у нього виникла
заборгованість в розмірі 180438,41 грн. з
яких: заборгованість за кредитом 171595,19
грн.; заборгованість за відсотками -
8650,36 грн.; штрафні санкції - 192,86 грн.

Посилаючись на дані обставини, позивач
просив стягнути з відповідача на його
користь заборгованість за кредитним
договором в розмірі 180438,41 грн. та судові
витрати.

Рішенням Рахівського районного суду
від 03.06.2014 року позов задоволено.

В обґрунтування апеляційної скарги
ОСОБА_3 посилається на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, в зв'язку з чим
ставить питання про скасування рішення
місцевого суду та ухвалення нового
рішення про відмову в задоволенні
позову.

Зокрема, апелянт стверджує, що не був
належним чином повідомлений позивачем
про заміну кредитора у зобов'язанні,
тому відбулося прострочення кредитора,
що позбавило його можливості
виконувати свій обов'язок.

Позивач подав заперечення на
апеляційну скаргу в якому просить
апеляцію відхилити, а рішення суду, яке
на його думку є законним та
обґрунтованим, залишити без змін.

В порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України справа
розглянута у відсутності сторін, які
належним чином повідомлені про час і
місце розгляду справи.

Заслухавши представника апелянта,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляції, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з таких
підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд, відповідно до
вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами, то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів.

Матеріалами справи встановлено, що
26.02.2007 року між ЗАТ «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк», який в подальшому був
перейменований в ПАТ та ОСОБА_3 був
укладений кредитний договір № 217.

Згідно умов цього договору Банк надав
позичальнику кредит у розмірі 49500
доларів США на ремонт житлового
будинку, а позичальник зобов'язався
сплатити Банку відсотки за
користування кредитом у розмірі 12%
річних та повернути кошти до 25.02.2027
року.

18.02.2009 року між Банком та ОСОБА_3 було
укладено договір про внесення змін до
кредитного договору від 26.02.2007 року №
217, згідно умов якого з 18.02.2009 року
позичальнику встановлено ліміт
кредитної лінії в розмірі 269166,67 грн.

Банк відповідно договору відступлення
прав вимоги від 17.12.2012 року відступив
право вимоги позивачу - ПАТ
«Альфа-Банк», зокрема, і щодо
кредитного договору № 217 від 26.02.2007
року, укладеного з ОСОБА_3

Щодо вказаного договору діє презумпція
правомірності правочину (ст. 204 ЦК
України).

В силу п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор
у зобов'язанні може бути замінений
іншою особою внаслідок передання ним
своїх прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України
правочин щодо заміни кредитора у
зобов'язанні вчиняється у такій самій
формі, що і правочин, на підставі якого
виникло зобов'язання, право вимоги за
яким передається новому кредиторові.

Згідно ст. 514 ЦК України до нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Умовами кредитного договору від 26.02.2007
року № 217 не встановлено заборону на
заміну кредитора у зобов'язанні.

В силу ст. 516 ЦК України заміна
кредитора у зобов'язанні здійснюється
без згоди боржника, якщо інше не
встановлено договором або законом. При
цьому, якщо боржник не був письмово
повідомлений про заміну кредитора у
зобов'язанні, новий кредитор несе ризик
настання несприятливих для нього
наслідків. У цьому разі виконання
боржником свого обов'язку первісному
кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ч. 2 ст. 517 ЦК України
боржник має право не виконувати свого
обов'язку новому кредиторові до
надання боржникові доказів переходу до
нового кредитора прав у зобов'язанні.

При цьому ненадання відповідачеві
доказів переходу прав у зобов'язанні до
нового кредитора не звільняє боржника
від виконання зобов'язань за кредитним
договором.

Також встановлено, що взяті на себе
зобов'язання за кредитним договором
позичальник належним чином не
виконував і на момент відступлення
права вимоги мав заборгованість перед
Банком в розмірі 2674,53 грн. а станом на
01.09.2013 року у нього перед кредитором
виникла заборгованість в розмірі 180438,41
грн. з яких: заборгованість за кредитом
171595,19 грн.; заборгованість за
відсотками - 8650,36 грн.; штрафні санкції -
192,86 грн.

Розмір визначеної заборгованості
відповідач не оспорює.

Крім цього з наданого позивачем
розрахунку заборгованості за
кредитним договором видно, що після
укладення договору відступлення прав
вимоги від 17.12.2012 року позичальник
частково погашав кредит (24.12.2012 року,
17.01.2013 року, 04.04.2013 року), але потім
сплату коштів припинив.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що висновок суду першої
інстанції про задоволення позову є
правильним.

Суд вірно встановив фактичні
обставини справи, правильно застосував
матеріальний закон, дотримався
процедури розгляду справи та вирішив
спір у відповідності з чинним
законодавством.

Рішення суду є законним та
обґрунтованим і підстав для його зміни
чи скасування немає. Доводи апеляції
висновків суду не спростовують, а тому
до уваги взяті бути не можуть.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Рахівського районного суду від
3 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, однак
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Судді: