РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2014 року
м.
Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

Головуючого судді: Бисага Т.Ю.

суддів: Власова С.О., Дроботя В.В.,

при секретарі: Чучка Н.В.

за участю представників - ОСОБА_1,
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника за
дорученням Шуліка А.В., яка діє в
інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк», на
рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 24 грудня 2013 року у справі за
цивільним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 з
третіми особами Приватний нотаріус
Ужгородського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, приватний нотаріус
Ужгородського нотаріального округу
ОСОБА_7 про визнання недійсними
довіреностей,-

В С ТА Н О В И В:

У січні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із позовною заявою до ОСОБА_5 з
третіми сторонами Приватний нотаріус
Ужгородського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, приватний нотаріус
Ужгородського нотаріального округу
ОСОБА_7 про визнання недійсними
довіреностей, посилаючись на те, що
11.07.2007 року приватним нотаріусом
Ужгородського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 була посвідчена та
зареєстрована в реєстрі за №5839
довіреність, якою ОСОБА_8 уповноважив
сина ОСОБА_5 представляти його інтереси
в усіх підприємствах, установах та
організаціях з правом передовіреності
інтересів третім особам. На підставі
вказаної довіреності ОСОБА_5
уповноважив ОСОБА_4 представляти
інтереси ОСОБА_8, що стверджується
довіреністю від 08.10.2007 року,
посвідченою приватним нотаріусом
Ужгородського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 і зареєстрований ним в
реєстрі за №4491. Вважає, що дані
довіреності підлягають визнанню
недійсними, так як з 26.06.2006 року ОСОБА_8
проходив стаціонарне та амбулаторне
лікування у зв'язку з погіршенням стану
здоров'я, що відобразилось на його
психічному стані.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 24 грудня 2013 року позовні
вимоги - задоволено.

Визнано недійсною з дня її вчинення
довіреність від 11.09.2007 року посвідчену
приватним нотаріусом Ужгородського
міського нотаріального округу ОСОБА_6 і
зареєстровану ним в реєстрі за №5839,
якою ОСОБА_8 уповноважив представляти
його інтереси ОСОБА_5.

Визнано недійсною з дня її вчинення
довіреність від 08.10.2007 року посвідчену
приватним нотаріусом Ужгородського
міського нотаріального округу ОСОБА_7 і
зареєстровану ним в реєстрі за №4491,
якою ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_4
представляти інтереси ОСОБА_8.

Не погоджуючись з рішенням суду
представник за дорученням Шуліка А.В.,
яка діє в інтересах ПАТ КБ
«ПриватБанк», подала апеляційну скаргу
на рішення суду першої інстанції, якою
просить скасувати рішення
Ужгородського міськрайонного суду від
24 грудня 2013 року та ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити.

Вимоги апелянта мотивовані тим, що суд
першої інстанції ухвалив рішення
необґрунтовано з порушеннями норм
матеріального та процесуального права,
неповно та неправильно встановивши
обставини, які мають значення для
справи, а висновки суду не відповідають
дійсності та фактичним обставинам
справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх
встановлення у рішенні, колегія
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Задовільняючи позов ОСОБА_4, та
визнаючи довіреності недійсними, суд
першої інстанції виходив з того, що з
26.06.2006 року ОСОБА_8 проходив стаціонарне
та амбулаторне лікування у зв'язку з
погіршенням стану здоров'я, що
відобразилось на його психічному
стані.

Крім того, в свою чергу, ОСОБА_5 на
момент оформлення ним довіреності від
08.10.2007 року також вже страждав
психічним захворюванням у зв'язку з чим
не усвідомлював значення своїх дій і не
міг керувати ними.

Однак, з таким висновком суду першої
інстанції погодитись не можна.

Так, судом не враховано, що згідно п.16
постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009
року - правила статті 225 ЦК поширюються
на ті випадки, коли фізичну особу не
визнано недієздатною, однак у момент
вчинення правочину особа перебувала в
такому стані, коли вона не могла
усвідомлювати значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними.

29.02.2012 року Верховним Судом України під
час розгляду справи № 6-9цс12 було
зроблено правовий висновок, згідно
якого підставою для визнання правочину
недійсним за вказаної підстави може
бути лише абсолютна неспроможність
особи в момент вчинення правочину
розуміти значення своїх дій та (або)
керувати ними і в основу рішення суду
про недійсність правочину не може
покладатися висновок експертизи, який
грунтується на припущеннях.

Колегією суддів оглянуто матеріали
цивільної справи за позовом ОСОБА_4 про
визнання її чоловіка ОСОБА_8
недієздатним.

Сам по собі Акт № 09 амбулаторної
судово-психіатричної експертизи
стосовно ОСОБА_8, яким встановлено, що
ОСОБА_8 позбавлений здатності
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними і який покладений в
основу Рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 22.03.2010 року, не
може бути взяти до уваги, оскільки він
не стосується того періоду, коли
посвідчувались та видавались
довіреності, та не можуть свідчити про
стан ОСОБА_8 на той момент.

В Акті, на основі медичної
документації, описується стан ОСОБА_8,
як хворобливий з 2006 року, однак
відсутні беззаперечні дані про його
здатність усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними.

І-ша група інвалідності у ОСОБА_8 - за
загальним захворюванням.

Що стосується Акту № 198 стаціонарної
комплексної
судово-психолого-психіатричної
експертизи стосовно ОСОБА_5 від 15.08.2012
року, то вона проводилася в рамках
кримінальної справи і дає відповіді на
поставлені слідчим запитання.

Що стосується періоду в який
оформлялися довіреності, то в даному
акті зазначено, що з серпня 2007 року у
психічному стані ОСОБА_5 вперше
маніфестували зміни зміни, які
проявились у зміні його поведінки, що
також є недостатнім доказом абсолютної
неспроможності особи в момент вчинення
правочину розуміти значення своїх дій
та (або) керувати ними.

В матеріалах справи відсутні докази
того, що довіреність від 11.07.2007 року
була посвідчена приватним нотаріусом
ОСОБА_6 за відсутності ОСОБА_8, та що
нотаріус не перевірив дієздатність
цієї особи.

Крім вищенаведеного колегія зазначає,
що згідно ч.1 ст.3 ЦПК України - кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Позивач ОСОБА_4 не аргументувала в чому
саме полягає її порушене, невизнане або
оспорюване право, свободи чи інтерес.

Навпаки, ОСОБА_4, яка діяла в своїх та в
інтересах свого чоловіка, не вказала
те, що виступала майновим поручителем.

Клопотання апелянта про застосування
строків позовної давності до
задоволення не підлягає, оскільки
позивач ОСОБА_4 стала опікуном на
підставі рішення суду від 22.03.2010 року.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що місцевий суд неповно
з'ясував обставини, які мають значення
для справи, його висновки не
відповідають обставинам справи та
суперечать матеріальному закону, а
тому позов не підлягає до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах, -

Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника за
дорученням Шуліка А.В., яка діє в
інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк», -
задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 24 грудня 2013 року, - скасувати,
ухвалити по справі нове рішення, яким в
задоволенні позову ОСОБА_4 - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту її постановлення і може бути
оскаржена на протязі двадцяти днів з
дня набрання нею законної сили в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги.

Головуючий

Судді