Справа № 445/2609/13
Головуючий у 1 інстанції: Постигач Б.А.
Провадження № 22-ц/783/3322/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук
Категорія справи:2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П., Курій Н.М.,

при секретарі Данилик І.І.,

з участю прокурора Лящука Т.І.,
представників ОСОБА_8., ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Золочівського районного суду
Львівської області від 20 березня 2014
року по справі за позовом прокурора
Золочівського району в інтересах
Львівського національного аграрного
університету до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
про визнання незаконним і скасування
наказу директора Золочівського
сільськогосподарського технікуму №
2-Р, визнання недійсним свідоцтва про
право власності на квартиру, визнання
недійсними договору дарування
квартири,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Золочівського районного суду
Львівської області від 20 березня 2014
року позов прокурора Золочівського
району Львівської області задоволено.

Вищезгадане рішення в апеляційному
порядку оскаржила ОСОБА_4. Вважає, що
дане рішення ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, суд не дав належної правової
оцінки її доводам в заперечення
позовної заяви. Також вважає що позивач
пропустив строк звернення до суду, а
також суд вийшов за межі позовних
вимог. Апелянт просить оскаржуване
рішення скасувати та ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення сторін, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід задовольнити частково із
наступних підстав.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК
України, рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим. Законим є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив
справу згідно із законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
таким вимогам в повній мірі не
відповідає.

Судом встановлено, що вироком
Золочівського районного суду
Львівської області від 6 серпня 2013 року
визнано винним у вчиненні злочину
передбаченого ст.364 ч.2 КК України
директора Золочівського
сільськогосподарського технікуму
ОСОБА_7 Його визнано винним в тому, що
він в 1995 році, зловживаючи службовим
становищем, видав наказ №2-Р від 09.02.1995
року про передачу у власність кімнат в
гуртожитку працівникам технікуму, в
тому числі ОСОБА_4.( тоді її прізвище
було ОСОБА_4) і її синові ОСОБА_5

ОСОБА_7 здійснив безоплатну передачу
кімнат у гуртожитку всупереч ст. 2
Закону України " Про приватизацію
державного житлового фонду", яка
забороняла приватизацію кімнат у
гуртожитках.

Крім цього, згідно загальної
характеристики основних засобів
Золочівського сільськогосподарського
технікуму станом на 1 липня 1997 року до
обслуговуючих будинків належав
чотирьох поверховий гуртожиток № 4,
який збудований в 1990 році. В гуртожитку
проводилися роботи з реконструкції
його у жилий будинок. Стан будівлі
добрий.

Довідкою Золочівського коледжу
Львівського національного аграрного
університету № 199 і від 12.09.2013 року
вбачається, що гуртожиток в АДРЕСА_1
знаходиться у нього на балансі.

Як вбачається з копії свідоцтва про
право власності на квартиру від 28.09.1998
року, власниками квартири в АДРЕСА_1 в
1998 році стали відповідачі по
справі-ОСОБА_4. та ОСОБА_5 відповідно до
наказу Золочівського
сількогосподарського технікуму від
09.02.1995 року.

ОСОБА_4 13.05.2010 року подарувала свою 1/2
частку квартири ОСОБА_6, що
підтверджується копією договору
дарування .

Довідкою Підлипецької сільської ради
№17 від 04.01.2011 року стверджується, що -
гуртожиток АДРЕСА_1 не числиться на
балансі сільської ради.

З урахуванням вищенаведеного, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції про те, що наказ №2-Р
від 09.02.1995 року в частині передачі у
власність квартири у гуртожитку
технікуму відповідачам є незаконним і
повинен бути скасованим.

Також слід зазначити, що прокурор не
пропустив строк позовної давності, так
як про цей факт незаконності наказу
директора Золочівського
сільськогосподарського технікуму №2-Р
від 09 лютого 1995 року "Про дозвіл на
приватизацію квартири" прокурору стало
відомо після постановлення вироку
Золочівським районним судом 06 серпня
2013 року, а з позовом останній звернувся
09.12.2013 року.

Не заслуговують на увагу покликання
апелянта про те, що суд вийшов за межі
позовних вимог, оскільки рішення суду
постановлене в межах заявлених
позовних вимог.

Також слід зазначити, що апеляційна
скарга є близькою за змістом
письмовому запереченню ОСОБА_4 якому
суд першої інстанції дав належну
правову оцінку.

Колегія погоджується з висновками суду
про те, що приватизація квартири
відбулась незаконно і наказ директора
скасовується, тому свідоцтво про право
власності на квартиру АДРЕСА_1 підлягає
визнанню недійсним. Так як відповідач
не в праві був приватизовувати цю
квартиру, така приватизація як і саме
свідоцтво про право власності на неї, а
також договір дарування ОСОБА_4 на 1/2
частину квартири ОСОБА_6 слід визнати
недійсними, оскільки даний договір
суперечить вимогам ч.1 ст. 203, ст. 215 ЦК
України.

Однак, згідно п. 4 ст. 309 ЦПК України,
одною з підстав для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Згідно ч.2 ст. 309 ЦПК України, норми
матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягає застосуванню.

Як вбачається з оскаржуваного рішення,
до даних правовідносин судом
застосовано норми ЦК України, а саме
ст.ст. 1212, 1213 ЦК України, які не діяли на
момент приватизації та передачі
спірного приміщення у приватну
власність, оскільки дані
правовідносини виникли в 1996 році.

Статтею 1212 ЦК України передбачено, що
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов"язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов"язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Згідно ст. 1213 ЦК України, набувач
зобов"язаний повернути потерпілому
безпідставно набуте майно в натурі. У
разі неможливості повернути в натурі
потерпілому безпідставно набуте майно
відшкодовується його вартість, яка
визначається на момент розгляду судом
справи про повернення майна.

Згідно із пунктом 4 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України щодо
цивільних відносин, які виникли до
набрання чинності цим Кодексом,
положення ЦК України застосовуються до
тих прав і обов"язків, що виникли або
продовжують існувати після набрання
ним чинності.

До згаданих правовідносин слід
застосувати норми ст. 469 ЦК Української
РСР, якою встановлено, що особа, яка
одержала майно за рахунок іншої особи
без достатньої підстави, встановленої
законом або договором, зобов'язана
повернути безпідставно придбане майно
цій особі.

Такий же обов'язок виникає, коли
підстава, на якій придбано майно,
згодом відпала.

В разі неможливості повернути
безпідставно придбане майно в натурі
повинна бути відшкодована його
вартість, що визначається на момент
придбання.

Особа, яка безпідставно одержала
майно, зобов'язана також повернути або
відшкодувати всі доходи, які вона мала
або повинна була мати з цього майна з
того часу, коли вона дізналася або
повинна була дізнатися про
безпідставність одержання майна. З
свого боку ця особа має право вимагати
відшкодування зроблених нею
необхідних витрат на майно з того часу,
з якого вона зобов'язана повернути
доходи.

Ці правила поширюються на випадок
збереження майна за рахунок іншої
особи без достатніх підстав,
встановлених законом або договором.

За наведеного, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга ОСОБА_4 підлягає до часткового
задоволення, рішення суду першої
інстанції з підстав неправильного
застосування норм матеріального права
слід скасувати, та ухвалити нове
рішення яким позов прокурора
Золочівського району Львівської
області задовольнити.

Визнати незаконним і скасувати наказ
директора Золочівського
сільськогосподарського технікуму від 9
лютого 1995 року №2-Р в частині передачі
ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у приватну власність
квартиру АДРЕСА_1 в гуртожитку
технікуму, що знаходиться по вул.
Шевченка, 4.

Визнати недійсним свідоцтво про право
приватної власності на квартиру, яке
було видане Золочівським міжміським
бюро технічної інвентаризації 28
вересня 1998 року ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про
право кожного з них на 1/2 частину цієї
квартири.

Визнати недійсним договір дарування 1/2
частини квартири АДРЕСА_1 який був
укладений 13 травня 2010 року між ОСОБА_4 і
ОСОБА_6

Стягнути з ОСОБА_4 і з ОСОБА_6 по 322 грн.
судового збору з кожного в дохід
держави.

Стягнути з ОСОБА_5 81 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319, 325
ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Золочівського районного суду
Львівської області від 20 березня 2014
року скасувати та постановити нове
рішення яким позов прокурора
Золочівського району Львівської
області задовольнити.

Визнати незаконним і скасувати наказ
директора Золочівського
сільськогосподарського технікуму від 9
лютого 1995 року № 2-Р в частині передачі
ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у приватну власність
квартиру АДРЕСА_1 в гуртожитку
технікуму, що знаходиться по вул.
Шевченка, 4.

Визнати недійсним свідоцтво про право
приватної власності на квартиру
АДРЕСА_1, яке було видане Золочівським
міжміським бюро технічної
інвентаризації 28 вересня 1998 року
ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про право кожного з них
на 1/2 частину цієї квартири.

Визнати недійсним договір дарування 1/2
частини квартири АДРЕСА_1, який був
укладений 13 травня 2010 року між ОСОБА_4 і
ОСОБА_6

Стягнути з ОСОБА_4 і з ОСОБА_6 по 322 грн.
судового збору з кожного в дохід
держави.

Стягнути з ОСОБА_5 81 грн. судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням законної сили.

Головуючий:
О.Я. Мельничук

Судді:
Н.П. Крайник

Н.М. Курій