УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євграфової
Є.П., Іваненко Ю.Г.,

Касьяна О.П.,
Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
представника Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» - Шуліки Аліни
Володимирівни на рішення
Костопільського районного суду
Рівненської області від 02 грудня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Рівненької області від 26 лютого 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що відповідно до
укладеного договору від 23 липня 2007 року
ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 9 993 грн
26 коп. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою процентів за користування
кредитом у розмірі 18 % річних на суму
залишку заборгованості за кредитом і з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.

Згідно з п. 9.12 Умов і правил надання
банківських послуг, які разом із
Правилами користування платіжною
карткою та заявою ОСОБА_4 складають між
банком і відповідачем договір,
останній діє протягом 12
місяців з моменту його підписання. Якщо
протягом цього терміну жодна зі сторін
не проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично лонгується на такий самий
термін.

Посилаючись на те, що внаслідок
невиконання відповідачем своїх
грошових зобов'язань за кредитним
договором утворилась заборгованість у
розмірі 31 923 грн 71 коп., яка складається
з: 8 286 грн 29 коп. - заборгованість за
кредитом; 7 596 грн 28 коп. - заборгованість
за процентами за користування
кредитом; комісії за користування
кредитом в розмірі 14 044 грн 77 коп., а
також штрафів: 500 грн - штраф (фіксована
частина), 1 496 грн 37 коп. - штраф
(відсоткова складова), яку просив
стягнути з ОСОБА_4

Рішенням Костопільського районного
суду Рівненської області від 02
грудня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Рівненької
області від 26 лютого 2014 року, в позові
відмовлено.

На обґрунтування касаційної скарги
представник ПАТ КБ «ПриватБанк» -
Шуліка А.В. посилається на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, у зв'язку з чим
просить судові рішення скасувати та
передати справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відмовляючи в позові, місцевий суд, з
висновками якого погодився й суд
апеляційної інстанції, виходив із
вимог ст. ст. 256, 257 та 267 ЦК України і
того, що позивачем пред'явлено позов
після спливу строку позовної давності
та поважності причин його пропуску не
наведено.

Проте повністю погодитися з такими
висновками судів не можна.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

При вирішенні справи судом першої
інстанції встановлено, що 23
липня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»
та ОСОБА_4 був укладений кредитний
договір, відповідно до якого
відповідач отримав кредит у розмірі 9 993
грн 26 коп. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою процентів за користування
кредитом у розмірі 18 % річних на суму
залишку заборгованості за кредитом із
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.

Згідно з п. 9.12 умов і правил надання
банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він пролонговується на такий
самий термін.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
заінтересованої сторони права на
позов, тобто можливості реалізувати
своє право в примусовому порядку через
суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Судами залишено поза увагою те, що
відповідно до пунктів 3.1.1,
5.4 Правил користування платіжною
карткою граничний строк дії картки
(місяць і рік) указано на ній і вона
дійсна до останнього календарного дня
такого місяця, строк погашення
процентів за кредитом визначено
щомісячними платежами, а строк
погашення кредиту в повному обсязі
визначено останнім днем місяця
вказаного на картці (поле «MONTH»).

Таким чином, висновок судів про те, що
позовна давність сплинула, оскільки
відповідач останній платіж здійснив 29
вересня 2008 року і з цього ж дня
розпочинається перебіг строку
позовної давності, без з'ясування того,
коли закінчилась дія картки, не
ґрунтується на умовах договору та
обставинах справи.

Оскільки допущені судами при вирішені
цієї справи порушення норм
процесуального права призвели до
неправильного вирішення справи, тому
судові рішення повинні бути скасовані,
а справа передана на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» -
Шуліки Аліни Володимирівни
задовольнити.

Рішення Костопільського районного
суду Рівненської області від 02
грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Рівненької області від 26
лютого 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: Є.П. Євграфова Ю.Г. Іваненко
О.П. Касьян О.М. Ситнік