Справа №784/4206/13 26.06.2014 26.06.2014 26.06.2014
Провадження № 22-ц784/22/14 Головуючий у
першій інстанції Савін О.І.
Доповідач апеляційного суду Мурлигіна
Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:
головуючого - Козаченка В.І.,
суддів: Мурлигіної О.Я., Царюк
при секретарі судового
засідання Свіщука О.В.,
представника позивача
розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу
апеляційними скаргами
рішення

Южноукраїнського міського суду
Миколаївської області від 3 вересня 2013
року

за
позовом

публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» (далі -
ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) до ОСОБА_4 і
ОСОБА_5 про звернення стягнення на
майно та виселення,

В С Т А Н
О В И Л А:

У травні 2011 року банк звернувся з
позовом про звернення стягнення на
квартиру АДРЕСА_1 на погашення 9052,16
доларів США, еквівалент яких складає
72131 грн. 23 коп. за кредитним договором
укладеним між банком та ОСОБА_4 25 січня
2007 року, виконання якого забезпечено
іпотечним майном, яке належить ОСОБА_5
Звернення позивач просив провести
шляхом укладення від імені власника
договору купівлі - продажу будь - яким
іншим способом з іншою особою -
покупцем, з отриманням витягу з
Держреєстру прав власності, а також з
наданням банку всіх повноважень
необхідних для здійснення продажу,
квартири. Банк також просив висилити
відповідачів, які зареєстровані та
проживають в квартирі.

Рішенням Южноукраїнського
міського суду Миколаївської області
від 3 вересня 2013 року, в якому
виправлена описка ухвалою того ж суду
від 5 вересня 2013 року позов задоволено.
Звернуто стягнення на вказану квартиру
шляхом її продажу банком з укладанням
від імені ОСОБА_5 договору купівлі -
продажу будь - яким способом з іншою
особою - покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру прав власності, а
також наданням банку всіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу.

Відповідачів виселено з квартири зі
зняттям реєстраційного обліку у
Відділі у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
УМВС України м. Южноукраїнська
Миколаївської області. З відповідачів
стягнуто солідарно судові витрати, а
саме 721 грн. 31 коп. судового збору та 120
грн. витрат на інформаційно-технічний
розгляд справи.

Відповідачі оскаржили рішення в
апеляційному порядку.

ОСОБА_4 просить скасувати рішення та
прийняти нове щодо сплати ним
заборгованості в розмірі 42462 грн. 47 коп.
Також він просить повернути гроші,
сплачені ним за проведення експертизи.

ОСОБА_5 просить скасувати рішення та
прийняти нове, з зобов'язанням сплати
боргу боржником.

На думку апелянтів, суд неправильно
визначив розмір заборгованості та не
врахував частину сплачених ними
платежів. Щодо іпотекодавця, то вона не
була попереджена банком про сплату
боргу позичальника, що позбавило її
сплатити борг, який банк спочатку
повинен був узгодити з нею.

Представник позивача, заперечуючи
проти задоволення апеляційної скарги,
просить залишити рішення суду без змін.

Колегія суддів вважає, що апеляційні
скарги підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 25
січня 2007 року між банком, який раніше
був закритим акціонерним товариством
та ОСОБА_4 укладено кредитний договір
№1МЮ/2007 за яким банк зобов'язався
надати позичальнику кредит у вигляді
відновлювальної кредитної лінії з
лімітом кредитування 14000 доларів США
під 16 % річних. За умовами договору
позичальник повинен був щомісячно
сплачувати кредит та відсотки за його
користування та повернути кредит до 25
січня 2012 року відповідно до графіків
погашення кредиту (додатків) до
договору (а.с.15-16). У разі порушення
позичальником умов договору по
погашенню кредиту, розмір відсотків за
користування кредитом рахувався
виходячи з 32 % річних від суми
непогашеного кредиту (п.4.3). Договором
передбачалася відповідальність за
порушення умов договору, а саме сплата
пені в розмірі 0,2% від суми
простроченого платежу на кожний день
прострочення, але не більше подвійної
облікової ставки Нацбанку України ( пп.
4.1,6.1). До договору його сторони 26 січня
2007 року уклали додаток № 1 про графік
погашення кредиту та відсотків за
період з 20 лютого 2007 року по 20 січня 2009
року ( а.с. 18). 5 грудня 2007 року сторони
підписали додаток № 2 - графік
погашення кредиту та відсотків з 1
січня 2008 року по 3 грудня 2010 року ( а.с. 19).
11 березня 2008 року сторони підписали
додаток № 3 про погашення кредиту та
відсотків за період з 20 березня 2008 року
по 21 лютого 2011 року, та 18 липня 2008 року -
додаток № 4 про погашення вказаних
платежів з 10 січня 2008 року по 22
листопада 2010 року.

Одночасно з укладенням кредитного
договору, 25 січня 2007 року між банком та
ОСОБА_5 укладено нотаріально
посвідчений договір іпотеки за яким на
забезпечення виконання кредитного
договору остання передала належну їй
на підставі договору купівлі - продажу
однокімнатну квартиру загальною
площею 33,2 кв.м., житловою 17,1 кв.м., яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Того ж
числа між ОСОБА_5 та банком укладено і
договір поруки (а.с. 22-27).

Як виходить з паспортних даних
відповідачів, та відповіді СГІРФО
Южноукраїнського МВ УМВС України в
Миколаївської області від 30 травня 2011
року, в спірній квартирі зареєстровано
лише ОСОБА_4 який не є іпотекодавцем.
ОСОБА_5 вибула зі спірної квартири 11
липня 2006 року в с. Жовтневе
Первомайського району Миколаївської
області, де і зареєстрована ( а.с. 28-31,48).

Отримавши кредит ОСОБА_4 належним чином
не виконував своїх обов'язків. У зв'язку
з чим, ще до спливу строку повернення
кредиту, банк став вимагати повернення
всієї суми кредиту та поточної
заборгованості. Так, 24 січня 2011 року
відповідачам були направлені вимоги
про погашення заборгованості станом на
24 січня 2011 року протягом 30 днів з часу
отримання повідомлень. Вони
попереджені, що в противному випадку
буде звернуто стягнення на їх майно
(а.с. 33.35). Відповідачі заборгованість не
сплатили, а тому банк звернувся до суду
зі згаданим позовом, нарахувавши
заборгованість вже станом на 10 травня
2011 року.

Заборгованість на цю дату складає 9052,16
доларів США, що в гривневому
еквіваленті на час платежу,
визначеному часом пред'явлення позову
складає 72131, 23 грн. з яких: 6555,61 доларів
США, еквівалент 52237 грн. 72 коп.,
заборгованості за кредитом, 1782,93
долара США, еквівалент 14207 грн. 10 коп.,
заборгованості по відсоткам за
користування кредитом, 713,62 долара США,
еквівалент 5686 грн. 48 коп., пені за
несвоєчасне виконання зобов'язань.

Під час розгляду спору сторони провели
звірку заборгованості виходячи з
платежів за період з 29 березня 2010 року
по 31 січня 2011 року (а.с. 79,84). Ними було
встановлено, що сплачені ОСОБА_4 31
травня 2010 року, 11 червня 2010 року та 21
червня 2010 року в загальній сумі 3860, 66
доларів США, 21 червня 2010 року
перенесені в рахунок заборгованості за
іншим кредитним договором, укладеним
між банком та відповідачем 14 червня 2007
року. З акту звірки, та меморіального
валютного ордеру від 21 червня 2010 року, а
також копії квитанцій виходить, що це
платежі сплачені по двом квитанціям
від 31 травня 2010 року на 2783 доларів США і
110,18 доларів США, та по двом квитанціям
від 11 червня 2010 року на 961,64 доларів США
і 5,84 доларів США ( а.с. 57,79, 115,116, 278).

Зазначене перенесення сплачених
позичальником сум зроблено банком на
підставі умов згаданого кредитного
договору від 14 червня 2007 року,
укладеному між банком та ОСОБА_4 (а.с.
268-272), за яким ОСОБА_4 відкрита кредитна
лінія на 68677, 39 доларів США, на придбання
автомобіля та сплати сум для його
реєстрації. В договорі зазначено
(п.п.2.2.5,2.3.5) про доручення банку
списувати зі всіх рахунків відповідача
кошти для погашення кредиту. Оскільки
за цим договором виникла
заборгованість за кредитом, банк
списав кошти з одного рахунку,
відкритого по спірному договору, на
інший по вказаному договору від 14
червня 2007 року.

Сам відповідач фактично погодися з
такими діями банку, оскільки не
оскаржив їх при визначенні
заборгованості за договором від 14
червня 2007 року.

Виходячи з цього, є обґрунтованими
висновки суду про звернення стягнення
на предмет іпотеки для погашення
заборгованості за кредитним договором.
Ці висновки відповідають положенням
закону на час ухвалення судового
рішення, ст. 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 33, 38,
39 Закону України «Про іпотеку» та
умовам іпотечного договору.

Разом з тим, суд ухвалюючи рішення в цій
частині не врахував наступного.

Як виходіть зі ст. 39 Закону України
«Про іпотеку», суд у своєму рішенні
може встановити спосіб реалізації
предмета іпотеки: або шляхом
проведення прилюдних торгів, або
застосування процедури продажу,
встановленої ст. 38 Закону. Остання
норма вказує на продаж предмета
іпотеки та укладення договору
купівлі-продажу заставленого майна
іпотекодержателем від свого імені, на
підставі іпотечного договору.

Крім того, згідно зі ст. 39 Закону
України «Про іпотеку» в рішенні суду
про звернення стягнення на предмет
іпотеки повинно бути зазначено
загальний розмір суми заборгованості
та всі його складові, і початкову ціну
предмету іпотеки для подальшої його
реалізації.

Всупереч цим вимогам, суд не визначив
всіх необхідних складових боргу при
зверненні стягнення на майно та
початкової ціни предмету іпотеки.

За викладеного рішення суду в
частині звернення стягнення на майно у
відповідності п 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підлягає зміні.

Звернення стягнення на предмет іпотеки
необхідно здійснити , в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором укладеним між банком та
ОСОБА_4 25 січня 2007 року у розмірі 9052,16
доларів США, що в гривневому
еквіваленті складає на час платежу,
визначеному часом пред'явлення позову
72131, 23 грн. з яких: 6555,61 долар США,
еквівалент 52237 грн. 72 коп.,
заборгованості за кредитом, 1782,93
долара США, еквівалент 14207 грн. 10 коп.
заборгованості по відсоткам за
користування кредитом, 713,62 долара США,
еквівалент 5686 грн. 48 коп. пені за
несвоєчасне виконання зобов'язань.

Звернення повинно бути проведено
шляхом надання банку права на продаж
вказаної квартири від свого імені, з
наданням всіх повноважень необхідних
для здійснення договору, з початковою
ціною для подальшої реалізації
предмета іпотеки в 75750 грн., як вказано в
п. 12 іпотечного договору.

Визначаючи початкову ціну для
реалізації квартири на рівні вартості
предмета іпотеки колегія необхідно
врахувати наступне.

В договорі іпотеки вказана
вартість іпотечного майна. У разі
виникнення між сторонами спору щодо
оцінки іпотечного майна, то залежно
від того, яка сторона її оспорює, вона
зобов'язана за змістом ч. 3 ст. 10 ЦПК
довести інший його розмір, зокрема
подати клопотання про призначення та
проведення відповідної судової
експертизи. В судовому засіданні
сторони не оспорили вартість
іпотечного майна визначену в
іпотечному договорі. Тому при
визначенні початкової ціни для продажу
іпотечного майна слід виходити саме з
вартості іпотечного майна. Крім того,
визначена судом початкова ціна
предмету іпотеки не порушує права
банку, оскільки питання остаточної
ціни вирішується в процесі реалізації
майна.

Також колегія суддів не
погоджується з висновками суду в
частині позовних вимог про виселення
відповідачів з квартири.

У відповідності до ст. 39 Закону України
«Про іпотеку», одночасно з рішенням про
звернення стягнення на предмет іпотеки
суд за заявою іпотекодержателя вправі
винести рішення про виселення
мешканців. Проте таке виселення,
відповідно до вимог ст. 40 Закону,
можливо, якщо прийнято рішення про
звернення стягнення на майно, та
попередження після такого рішення
мешканців житлового приміщення,
звільнити його в добровільному
порядку.

З направлених банком претензій
відповідачів, про які йшлося вище,
виходить, що вони попереджалися про
звернення стягнення на іпотечне майно,
в разі непогашення заборгованості.
Проте, їм не пропонувалося звільнити
приміщення в добровільному порядку.

Крім того, за матеріалами справи
відповідачка не зареєстрована в
спірній квартирі та проживає за іншою
адресою.

За такого підстав для виселення
відповідачів немає. У зв'язку з чим,
рішення в цій частині підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні цих позовних
вимог.

Рішення в частині судового збору
підлягає зміні, оскільки збір
відшкодовується в частковому порядку.

Інші доводи в апеляційних скаргах
суперечать наведеним доказам у справі
та вимогам матеріального права.

Як було згадано вище, між банком та
позичальником укладався інший
договір. Так, рішенням
Южноукраїнського міського суду
Миколаївської області від 23 грудня 2010
року відбулося стягнення
заборгованості із ОСОБА_4 за кредитним
договором від 14 червня 2007 року. В
заборгованість увійшли ті суми, які
були перераховані з рахунку спірного
кредитного договору. ОСОБА_4 як було
вказано вище, не оспорював висновків
суду з підстав неправильності
зарахування 3860,66 доларів США в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором від 14 червня 2007 року. Отже
всі ці обставини підтверджують
висновки суду щодо правильності дій
банку в частині визначення
заборгованості.

Апелянти стверджують про
неправильність розрахунків банку.
Своїх розрахунків вони не надавали. Для
перевірки доводів апелянтів
апеляційним судом призначалася
експертиза, та двічі направлялася для
проведення в експертну установу
справа. Проте, ОСОБА_4 проведення
експертизи не оплачено. У зв'язку з чим,
апеляційний суд спирається на наявні у
справі докази.

Висновки суду щодо необхідності
звернення стягнення на майно, на час
ухвалення рішення, як було згадано вище
відповідали вимогам закону, а питання
про можливість застосування Закону
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» може бути вирішено під час
виконання судового рішення, при
наявності для цього підстав.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И
Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_5
задовольнити частково.

Рішення Южноукраїнського міського
суду Миколаївської області від 3
вересня 2013 року в частині звернення
стягнення на майно змінити.

Звернути стягнення на предмет іпотеки
за кредитним договором від 25 січня 2007
року укладеним між закритим
акціонерним товариством комерційний
банк «ПриватБанк» і ОСОБА_4, а саме на
квартиру, загальною площею 33,2 кв.м.,
житловою 17,1 кв.м., яка знаходиться за
адресою:АДРЕСА_1 та яка належить на
праві власності ОСОБА_5 для
задоволення вимог публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» для погашення
заборгованості станом на 10 травня 2011
року в розмірі 9052,16 доларів США, що в
гривневому еквіваленті складає на час
платежу, визначеному часом
пред'явлення позову 72131, 23 грн. з яких:
6555,61 долар США, еквівалент 52237 грн. 72
коп., заборгованості за кредитом, 1782,93
долара США, еквівалент 14207 грн. 10 коп.
заборгованості по відсоткам за
користування кредитом, 713,62 долара США,
еквівалент 5686 грн. 48 коп. пені за
несвоєчасне виконання зобов'язань.

Звернути стягнення на цю квартиру
шляхом продажу квартири публічним
акціонерним товариством комерційний
банк «ПриватБанк» від свого імені
будь-якій особі-покупцеві з наданням
банку всіх повноважень необхідних для
здійснення купівлі-продажу, з
початковою ціною для подальшої
реалізації предмета іпотеки в 75750 грн.

Вказане рішення в частині позовних
вимог про виселення скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позовних вимог
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про виселення
відмовити.

Змінити рішення, в якому виправлена
описка ухвалою Южноукраїнського
міського суду Миколаївської області
від 5 вересня 2013 року, в частині
розподілу судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» по 420
грн. 65 коп. з кожного судових
витрат.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили може бути оскаржено в
касаційному порядку.

Головуючий:

Судді: