Справа № 165/1633/14-ц
Провадження № 2/165/429/14
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2014 року
м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської
області в складі:

головуючого
судді Василюка А.В.,

при секретарі
Навроцькій М.Р.,

за участю позивача
ОСОБА_1,

представника позивача
ОСОБА_2,

відповідача
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті
Нововолинську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням, -
суд,

встановив:

08 липня 2014 року позивач ОСОБА_1
звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_2.

На обґрунтування заявлених вимог
покликається на те, що вона проживає та
є власником квартири АДРЕСА_2.
Вищевказане нерухоме майно належить їй
на підставі договору дарування,
укладеного між нею та її чоловіком
ОСОБА_4 25 грудня 2001 року у спірній
квартирі вона зареєструвала постійне
місце проживання бувшої невістки -
ОСОБА_3 Відповідач разом з дочкою
покинула квартиру. На даний час ОСОБА_3
не підтримує зв'язку з квартирою, не
бере жодної участі в її утриманні, не
сплачує за комунальні послуги,
квартирну плату. Жодних перешкод у
користуванні житловим приміщенням
вона відповідачу не чинила, остання
добровільно залишила квартиру і не
користується нею понад дев'ять років.
Оскільки, ОСОБА_3 добровільно знятись з
реєстрації не бажає, тому звернулася до
суду, просить постановити рішення, яким
визнати, що відповідач ОСОБА_3 втратила
право користування спірною квартирою
АДРЕСА_2, як така, що не проживає без
поважних причин в спірній житловій
квартирі, який належить їй на праві
приватної власності.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позов підтримала з підстав наведених у
ньому. Зазначила, що відповідач ОСОБА_3
була одружена з її сином. В лютому 2005
року вони розлучилися і з тих пір
відповідач жодного дня не проживала у
спірній квартирі, винаймала собі інше
житло. Перед смертю сина, який помер 25
червня 2014 року, відповідач приходила до
неї та влаштувала скандал, вимагала
віддати їй ключі від квартири та всі
документи на спірне майно. Жодних
перешкод у користуванні квартирою
ОСОБА_3 вона не чинила, відповідач сама
не мала наміру проживати в
вищевказаному житлі. На теперішній час
вона хоче оформити субсидію, однак не
може цього зробити із-за реєстрації в
її квартирі ОСОБА_3

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому
засіданні пояснила, що квартира
АДРЕСА_2 є приватною власністю ОСОБА_1 25
грудня 2001 року в спірній квартирі вона
зареєструвала постійне місце
проживання ОСОБА_3 В 2005 році відповідач
сама покинула спірне житло і з того
часу не підтримує зв'язку з квартирою,
не сплачує комунальні послуги. За таких
обставин, вважає, що відповідач
втратила право користування квартирою,
і а тому просить позов задоволити
повністю.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3
позов не визнала, пояснила, що її бувший
чоловік - син позивача, зловживав
спиртними напоями, влаштовував
скандали, бив її, а тому шлюб з ним вона
розірвала і в січні 2005 року винайняла
житло. Після того як вона залишила
квартиру, в неї забрали ключі від житла
та не давали їх дочці. З позивачем вона
не сварилася, лише одного разу, із-за
того, що ОСОБА_1 сказала, що позбавить
спадку дочку. У зв'язку з
вищевикладеним, просила не позбавляти
її права користування квартирою, що за
адресою: АДРЕСА_2.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 кожен зокрема
показали, що позивач є їх сусідкою, а
тому вони знають, що після розлучення з
сином позивача ОСОБА_3 покинула спірне
житло і на протязі дев'яти років там не
проживає. Перешкод у користуванні
майном останній ніхто не чинив. Свідок
ОСОБА_5 чула, як за декілька днів перед
смертю сина відповідач приходила з
дочкою до позивача, тоді вона ображала
останню нецензурною лайкою та кричала
на неї. Всі особисті речі ОСОБА_3
забрала як виїздила з квартири і з того
часу її речей в житлі немає.

Заслухавши пояснення позивача його
представника, відповідача, покази
свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та дослідивши
письмові докази у справі у їх
сукупності, суд прийшов до висновку, що
позов підлягає до задоволення.

Копією договору дарування, укладеного
між ОСОБА_1 та її чоловіком ОСОБА_4
підтверджується правомірність набуття
позивачем права власності на спірне
житло - квартиру за адресою: АДРЕСА_2.

З копії будинкової книги слідує в
спірному житлі зареєстровано постійне
місце проживання позивача ОСОБА_1, її
чоловіка ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_3
(а.с.7-14).

Актом комісії ЖКП-2 від 03 липня 2014
року підтверджується, що відповідач
ОСОБА_3, що зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_2 з 2005 року в вищевказаному житлі
не проживає.

Відповідно до 42
Конституції України, положень ст.316,
ст.317, ст.319, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого
протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод, до якої
Україна приєдналася 17 липня 1997 р.,
Закону від 17 липня 1997р. N475/97-ВР "Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод 1950 р.,
Першого протоколу та протоколів №2, №4,
№7 та №11 до Конвенції вбачається, що
зазначеними актами закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Гарантуючи захист
права власності, закон надає власнику
право вимагати усунення будь-яких
порушень його прав. Способи захисту
права власності передбачені нормами
ст.16, ст.386, ст.391 ЦК України, а об'єктом
власності особи може бути, зокрема,
житловий будинок, садиба, квартира (ст.
379, ст.382 ЦК України).

Права власника
житлового будинку квартири визначені
ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які
передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд.

Відповідно до ст.391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Також, ст.392 ЦК України визначено, що
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Згідно вимог ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Враховуючи ці вимоги закону та
відсутність будь яких доказів про те,
що відповідач з поважних причин не
проживала за адресою: АДРЕСА_2, суд
вважає, що позивачем в судовому
засіданні доведено правомірність
своїх вимог, а тому приходить до
висновку, що ОСОБА_3 слід визнати такою,
що втратила право на користування
спірним житлом.

Оскільки позивач просила залишити за
нею судовий збір, що був сплачений при
подачі позову до суду, тому суд
задоволює вимогу позивача та залишає
за останньою судовий збір в розмірі 243,60
грн.

Керуючись ст.10. ст.11, ст.60, ст.209,
ст.212, ст.213, ст.214, ст.215, ст.218 ЦПК України,
на підставі ст.383, ст. 391, ст.392 ЦК України,
- суд,-

вирішив:

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
такою, що втратила право користування
квартирою АДРЕСА_2

Рішення суду може бути оскаржено
шляхом подачі апеляційної скарги до
апеляційного суду Волинської області
через Нововолинський міський суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку подання
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги після розгляду
справи апеляційним судом.

Головуючий підпис

Згідно з оригіналом

Суддя
А.В. Василюк