Справа № 500/4433/14-ц
Провадження № 2/500/2164/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2014 року

Ізмаїльський міськрайонний суд
Одеської області в складі:

головуючого Жигуліна С.М.

при секретарі Павлюк Л.П.

за участю:

представника ОСОБА_1

адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ізмаїлі

справу за позовом

ОСОБА_3

до

ОСОБА_4

про

визнання договору дарування недійсним

В С Т А Н О В И В:

Позивач в судове засідання не
з'явилась, оповіщена у встановленому
порядку про час і місце судового
розгляду, про причину неявки не
повідомила. Представник позивача
пояснив, що за договором дарування з
позивачем від 18 січня 1999 року
відповідач є власником 5/7 часток
житлового будинку з
господарсько-побутовими будівлями за
адресою АДРЕСА_1. Разом із тим позивач
на час укладення договору не
усвідомлювала суті угоди, вважала
укладення договору довічного
утримання, в наступний час проживає за
вказаною адресою. Між тим про суть
угоди вона сповіщена лише з 09 липня 2014
року через намагання відповідача
продати будинок, з урахуванням чого
просить поновити строк на подачу
позову до суду, а також визнати договір
дарування недійсним.

Відповідач проти позовних вимог не
заперечує, підтвердив обставини, на які
посилається представник позивача.

Вислухавши пояснення, думку захисту,
суд вважає заявлені позовні вимоги
обгрунтованими.

У відповідності до вимог ст. 11 ЦПК
України суд розглядає справу в межах
заявлених позовних вимог на підставі
доказів, наданих у порядку,
передбаченому ст. 60, 131 ЦПК України.

За договором дарування з позивачем від
18 січня 1999 року, який посвідчено
державним нотаріусом Ізмаїльської
державної нотаріальної контори та
зареєстрованим в реєстрі за № 2/224,
відповідач є власником 5/7 часток
житлового будинку з
господарсько-побутовими будівлями за
адресою АДРЕСА_1.

У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3
постанови № 2 Пленуму Верховного Суду
України від 12 червня 2009 року «Про
застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції» у разі визнання
відповідачем позову, яке має бути
безумовним, і якщо таке визнання не
суперечить закону й не порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб (не
відповідача), суд ухвалює рішення про
задоволення позову, обмежившись у
мотивувальній частині рішення
посиланням на визнання позову без
з'ясування і дослідження інших
обставин справи.

Через відсутність заперечень сторін
строки позовної давності підлягають
поновленню у порядку, передбаченому ст.
267 ч.3 ЦК України.

З урахуванням безумовного визнання
відповідачем позовних вимог, суд у
відповідності до вимог ст.56 ЦК України
в редакції на час укладення договору та
ст. 229 ЦК України на час розгляду справи
в суді визнає договір недійсним.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України
розподіляються судові витрати.

Керуючись ст. 209-215 ЦПК України

В И Р І Ш И В:

Визнати недійсним договір дарування,
укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 18
січня 1999 року, який посвідчено
державним нотаріусом Ізмаїльської
державної нотаріальної контори та
зареєстрованим в реєстрі за № 2/224 щодо
5/7 часток житлового будинку з
господарсько-побутовими будівлями за
адресою АДРЕСА_1 визнати недійсним.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя С.М. Жигулін