У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2014 року
м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Ступак О.В.,
розглянувши касаційну скаргу
ОСОБА_2 на рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 10 лютого 2014
року та ухвалу Апеляційного суду міста
Києва від 10 червня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна», треті особи -
Відділ державної виконавчої служби
Васильківського міськрайонного
управління юстиції, Приватний нотаріус
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 про
визнання виконавчого напису таким, що
не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду із вказаним позовом, мотивуючи
свої вимоги тим, що 27.03.2008 року між нею
та ЗАТ «ОТП Банк» укладено
кредитний договір №CL-SME003/171/2008, згідно
якого останній зобов'язався надати
позивачу кредит у сумі
16063,36 доларів США для придбання
нерухомого майна. З метою забезпечення
виконання умов кредитного договору між
ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2
було укладено договір іпотеки
№PM-SME003/171/2008 від 27.03.2008
року, за умовами якого передано в
іпотеку належну позивачу земельну
ділянку площею 0,0502 га, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1. Право вимоги за
вказаним кредитним договором передано
ЗАТ «ОТП Банк» згідно договору про
відступлення права вимоги від 29.04.2010
року. 02.07.2013 року приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 було
вчинено виконавчий напис №4044 про
звернення стягнення на належну
позивачу земельну ділянку, з метою
задоволення за рахунок коштів від
реалізації зазначеного нерухомого
майна вимог відповідача за вказаним
кредитним договором у
розмірі: 15706,19 доларів США залишку
заборгованості за кредитом,
2264,76 доларів США заборгованості по
відсоткам, 1700 грн витрат із вчинення
виконавчого напису. Обґрунтовуючи свої
вимоги позивач зазначала, що
вищезазначений виконавчий напис
вчинено незаконно, оскільки вона не
отримувала вимогу про усунення
порушення кредитного договору чи
договору іпотеки.

Рішенням Голосіївського районного
суду від 10 лютого 2014 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
міста Києва від 10 червня 2014
року, у задоволенні позову відмовлено.

14 липня 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ позивачем подано касаційну
скаргу на рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 10 лютого 2014
року та ухвалу Апеляційного суду міста
Києва від 10 червня 2014 року, тобто після
закінчення строку, установленого ст. 325
ЦПК України.

Касаційна скарга містить вимогу про
поновлення строку на касаційне
оскарження.

Зважаючи на те, що строк на касаційне
оскарження пропущено з поважних
причин, він підлягає поновленню.

У касаційній скарзі позивач ОСОБА_2
просить скасувати судові рішення
першої й апеляційної інстанцій,
обґрунтовуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті
328 ЦПК України суддя відмовляє у
відкритті касаційного провадження,
якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені у ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи.

Статтею 335 ЦПК України встановлено, що
під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

У відкритті касаційного провадження у
справі слід відмовити, оскільки із
матеріалів касаційної скарги,
оскаржуваних судових рішень
вбачається, що скарга є
необґрунтованою і наведені в ній
доводи не дають підстав для висновків
щодо незаконності та неправильності
зазначених судових рішень.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд,
дослідивши докази у справі й давши їм
належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60,
212 ЦПК України, а також врахувавши
обставини справи, обґрунтовано виходив
із того, що процедура вчинення
виконавчого напису нотаріусом про
звернення стягнення заборгованості за
договором кредиту на предмет іпотеки
відбулась з дотриманням законодавства
про іпотеку.

Ухвалюючи рішення у справі, суди
правильно визначилися з характером
спірних правовідносин та нормами
матеріального права, які підлягають
застосуванню, в результаті чого
ухвалили законні й обґрунтовані
рішення, які відповідають вимогам
матеріального та процесуального права,
підстави для їх скасування відсутні.

Доводи касаційної скарги зводяться до
переоцінки доказів та на правильність
висновків судів не впливають.

Керуючись ст. 325, п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК
України,

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне
оскарження рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 10 лютого 2014
року та ухвалу Апеляційного суду міста
Києва від 10 червня 2014 року.

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті
касаційного провадження у справі за
позовом ОСОБА_2 до товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна», треті особи -
Відділ державної виконавчої служби
Васильківського міськрайонного
управління юстиції, Приватний нотаріус
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 про
визнання виконавчого напису таким, що
не підлягає виконанню, за касаційною
скаргою на рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 10 лютого 2014
року та ухвалу Апеляційного суду міста
Києва від 10 червня 2014 року.

Додані до касаційної скарги матеріали
повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ

О.В. Ступак