Провадження №2/485/535/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2014 року Снігурівський
районний суд Миколаївської області у
складі: головуючого судді
Устіченка К.І.,

при секретарі
Коренець Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Снігурівка
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення матеріальної
шкоди,

ВСТАНОВИВ:

23 червня 2014 року позивачка
звернулася до суду з зазначеним
позовом, в якому вказала, що 04 вересня
2013 року між нею, як приватним
підприємцем, та відповідачкою укладено
трудовий договір, за умовами якого
остання приймалася на роботу в якості
продавця продовольчих товарів в
магазині "ІНФОРМАЦІЯ_1". Вказаний
договір зареєстрований належним чином
у Снігурівському районному центрі
зайнятості населення. З відповідачкою
укладено також договір про повну
індивідуальну матеріальну
відповідальність. Під час проведення
ревізії матеріальних цінностей у
відповідачки була виявлена нестача
коштів у розмірі 2249грн.86коп., яку вона
визнала, але у добровільному порядку
відмовляється погасити. За такого,
позивачка просила стягнути з
відповідачки суму матеріальних
збитків, завданих нестачею та судові
витрати у справі.

У судове засідання сторони не
з'явилися, про день, час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином та своєчасно.

Представник позивачки надав суду
заяву про слухання справи у його
відсутність, просив стягнути з
відповідачки суму матеріальної шкоди у
розмірі 2249грн.86коп., витрати за надання
правової допомоги - 350грн., суму
судового збору, сплаченого при подачі -
243грн.60коп. та витрати за публікацію
оголошення в газеті "Рідне Прибужжя"
про виклик відповідачки у судове
засідання - 50грн.

Відповідачка про причини неявки
суд не повідомила.

Судом ухвалено слухати справу за
відсутності сторін у порядку заочного
розгляду.

Дослідивши докази, суд прийшов до
наступного.

На підставі ст.3 КЗпП України
законодавство про працю регулює
трудові відносини працівників усіх
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, виду
діяльності і галузевої належності, а
також осіб, які працюють за трудовим
договором з фізичними особами.

Згідно ч.1 ст.21 КЗпП України
трудовий договір є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

Відповідно ч.1 ст.130 КЗпП України
працівники несуть матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації
внаслідок порушення покладених на них
трудових обов'язків.

В силу п.1 ч.1 ст.134 КЗпП України
відповідно до законодавства
працівники несуть матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з їх вини
підприємству, установі, організації у
випадках, коли між працівником і
підприємством, установою, організацією
відповідно до ст.135-1 цього Кодексу
укладено письмовий договір про взяття
на себе працівником повної
матеріальної відповідальності за
незабезпечення цілості майна та інших
цінностей, переданих йому для
зберігання або для інших цілей.

Вирішуючи спір між сторонами суд
виходить із положень ст.ст.58-60, 212 ЦПК
України, згідно з якими належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
уваги докази, які одержані з порушенням
порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Кожна сторона зобов'язана довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, крім випадків,
встановлених ст.61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі.

Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися
на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженню наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності. Результати оцінки доказів
суд відображає у рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 19
березня 1999 року зареєстрована як
фізична особа-підприємець і займається
видом господарської діяльності -
роздрібна торгівля в
неспеціалізованих магазинах з
перевагою продовольчого асортименту,
що підтверджується свідоцтвом про
державну реєстрацію серії НОМЕР_1 (а.с.5)
та свідоцтвом платника Єдиного податку
серії НОМЕР_2 (а.с.6).

04 вересня 2013 року між позивачкою
та відповідачкою у справі укладено
безстроковий трудовий договір, за
умовами якого ОСОБА_2. зобов'язалася
виконувати роботу продавця
продовольчих товарів 111 розряду в
магазині приватного підприємця, а
позивач зобов'язався оплачувати працю
у розмірі 1148грн. на місяць при
відпрацюванні місячної норми часу.
Вказаний договір зареєстровано у
Снігурівському районному центрі
зайнятості населення 04 вересня 2013 року
за №9 (а.с.7).

При укладені трудового договору
сторони уклали також і договір про
повну індивідуальну матеріальну
відповідальність відповідачки (а.с.8),
згідно до якого відповідачка по справі
прийняла на себе повну матеріальну
відповідальність за незабезпечення
зберігання ввірених їй позивачем
матеріальних цінностей.

17 грудня 2013 року в магазині
позивачки виявлено нестачу у сумі
3264грн.21коп., з якої відрахована
заробітна плата, належна до сплати
реалізатору і залишок нестачі складає
2249грн.86коп., що підтверджується
результатом інвентаризації та
довідкою фізичної особи-підприємця від
17 грудня 2013 року.

Відповідачка з результатами
нестачі в магазині погодилася, про що
свідчить її розписка на а.с.9 від 23
грудня 2013 року.

26 грудня 2013 року трудовий договір
між сторонами розірвано на підставі
ст.38 КЗпП України і знято з реєстрації в
Снігурівському районному центрі
зайнятості населення (а.с.7).

У добровільному порядку
матеріальна шкода, заподіяна
позивачці, відповідачкою не
відшкодована.

Суд вважає доведеним факт
позивачем допущення відповідачкою
нестачі по магазину та заподіяння їй
матеріальних збитків на загальну суму
2249грн.86коп., а тому її вимоги є
обґрунтованими і підлягають
задоволенню у повному обсязі.

За ст.ст.79, 88 ЦПК України суд
покладає на відповідачку обов'язок по
сплаті на користь позивачки витрат за
надання юридичної допомоги у розмірі
350грн, суми судового збору, сплаченого
при подачі позову у розмірі
243грн.60коп.та витрат за публікацію
оголошення в газеті "Рідне Прибужжя"
про виклик у судове засідання
відповідачки у розмірі 50грн.

Керуючись ст.ст.3, 15, 57,60,208,209,212-215,
218, 224-226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення матеріальної шкоди
задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної
шкоди, завданої нестачею товарів та
матеріальних цінностей, у розмірі 2249
(дві тисячі сорок дев"ять) грн.86коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 судові витрати у справі у
розмірі 643 (шістсот сорок три)грн.60коп.

Копію рішення направити сторонам
для відома не пізніше 5-ти днів з дня
його проголошення.

Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмової заявою відповідачки, поданою
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

У разі залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення, заочне рішення може бути
оскаржене відповідачкою в
апеляційному порядку.

Рішення може бути оскаржено
позивачкою в апеляційному порядку до
апеляційного суду Миколаївської
області через Снігурівський районний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії рішення суду.

СУДДЯ