Справа № 265/2893/14-ц
Провадження № 2/265/1581/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2014 року
місто
Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Адамової Т. С.,

при секретарі Федоровій А.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Маріуполі Донецької області цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
про захист прав споживачів та
стягнення моральної шкоди за
розголошення банківської таємниці, -

В С Т А Н О В И В :

06 травня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
про захист прав споживачів та
стягнення моральної шкоди за
розголошення банківської таємниці у
розмірі 25000 гривень. В обґрунтування
заявлених вимог посилалася на те, що 11
березня 2013 року між нею та Публічним
акціонерним товариством «Дельта Банк»
був укладений кредитний договір,
відповідно до якого вона отримала
грошову суму у розмірі 10000 гривень. 23
вересня 2013 року між нею та відповідачем
було укладено кредитний договорі з
встановленим лімітом 15000 гривень. 27
жовтня 2013 року їй стало відомо, що
стороннім особам сало відомо про
отримання нею зазначених кредитів, а
саме: в соціальні мережі «Контакт» їй
надійшло повідомлення від ОСОБА_2 з
повідомленням про те, що йому стало
відомо від його дівчини ОСОБА_3 про те,
що вона отримала кредит. 13 грудня 2013
року вона у письмовому вигляді
звернулася до відповідача з вимогою
вжиття заходів щодо відновлення її
порушених прав та притягнення винних
до відповідальності. Листом від 02 січня
2014 року відповідач повідомив їй, що її
звернення передано на розгляд до
відповідного підрозділу Банку. Однак з
січня 2014 року і до теперішнього часу
пройшло майже 5 місяців, однак жодних
дій з боку відповідача, спрямованих на
відновлення її порушених прав,
прийнято не було, навіть, навпаки, Банк
з власної ініціативи підняв їй
мінімальний обов'язків платіж за
кредитом. Неправомірними діями банку
їй була спричинена моральна шкода, яка
полягає в порушенні її звичайного
укладу життя, а також в тому, що між нею
та її чоловіком виникли сварки з
приводу того, що її конфіденційні данні
стали відомі сторонній особі. Вказану
моральну шкоду вона оцінює в 25000
гривень та просить стягнути зазначену
суму з відповідача.

Позивачка у судовому засіданні позовні
вимоги підтримала та надала пояснення,
аналогічні викладеним у позовній
заяві, просила позовні вимоги
задовольнити.

Представник позивачки ОСОБА_4, діюча на
підставі довіреності, позовні вимоги
та пояснення позивачки підтримала,
просила позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача у судове
засідання повторно не з'явився, про
день та час розгляду справи був
повідомлений своєчасно та належним
чином, у зв'язку з чим керуючись ч.4 ст..
169 ЦПК України суд вирішує справу на
підставі наявних у ній доказів у
відсутності представника відповідача.

Суд, вислухавши пояснення позивачки та
її представника, дослідивши письмові
матеріали справи, вважає, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню, за
наступних підстав.

У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК
України суд розглядає справу не інакше,
як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін чи інших осіб,
які беруть участь у справі. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і докази
подаються сторонами і іншими особами,
які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 11 березня 2013 року
та 23 вересня 2013 року між ОСОБА_1 та
Публічним акціонерним товариством
«Дельта Банк» було укладено кредитні
договори, відповідно до яких ОСОБА_1
отримала кредитну лінію на суму 10000
гривень та 15000 гривень, відповідно,
строком на 364 дні (а.с.а.с. 9,10, 12, 13, 14).

Як вбачається з претензії від 13 грудня
2013 року, ОСОБА_1 зверталася до ПАТ
«Дельта Банк» з повідомленням про те,
що стороннім особам від працівника
Банку - ОСОБА_3, яка оформлювала їй
перший кредитний договір, стало відомо
про отриману нею суму кредитних коштів,
та з вимогою вжиття заходів щодо
відновлення її порушених прав,
притягнення винних до
відповідальності та відшкодування
моральної шкоди (а.с. 6).

Як вбачається з листа начальника
Управління з розвитку комунікацій та
після продажного обслуговування
клієнтів Департаменту клієнтської
підтримки ПАТ «Дельта Банк» від 02 січня
2014 року, Банк приніс ОСОБА_1 свої
вибачення за ті непорозуміння, які,
ймовірно, мали місце під час
відвідування точки продажу Банку (а.с.
5).

Відповідно до ст.. 61 Закону України «Про
банки та банківську діяльність» банки
зобов'язані забезпечити збереження
банківської таємниці шляхом:

1) обмеження кола осіб, що мають доступ
до інформації, яка становить
банківську таємницю;

2) організації спеціального
діловодства з документами, що містять
банківську таємницю;

3) застосування технічних засобів
для запобігання несанкціонованому
доступу до електронних та інших
носіїв інформації;

4) застосування застережень щодо
збереження банківської таємниці та
відповідальності за її розголошення
у договорах і угодах між банком і
клієнтом.

Позивачкою не доведено факту порушень
відповідачем вимог ст.61 ЗУ «Про банки
та банківську діяльність» щодо
розголошення банківської таємниці.

Наданий позивачкою роздрукований
витяг з соціальної мережі інтернету,
суд не приймає до уваги, тому як із
зазначеного документу не вбачається,
ким та щодо кого розголошено
банківську таємницю, тобто кожним
чином не вбачається, що працівником ПАТ
«Дельта Банк» розголошено банківську
таємницю щодо суми отриманого
позивачкою кредитного ліміту, а тому
суд вважає вищевказаний витяг
неналежним доказом по справі.

Будь-яких інших доказів на
підтвердження заявлених вимог,
позивачкою не надано.

Відповідно п.п. 2, 3 Постанови Пленум
Верховного Суду України від 31.03.1995 року
№ 4 "Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди", спори про відшкодування
заподіяної фізичній чи юридичній особі
моральної (немайнової) шкоди
розглядаються судами, зокрема: коли
право на її відшкодування
безпосередньо передбачено нормами
Конституції, або випливає з її
положень; у випадках, передбачених
відповідними статтями ЦК України та
іншим законодавством, яким встановлено
відповідальність за заподіяння
моральної шкоди; про порушенні
зобов'язань, що підпадають під дію
Закону "Про захист прав споживачів", чи
інших законів, якими врегульовано такі
зобов'язання і передбачено
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди.

Судом встановлено, що правовідносини,
що виникли між сторонами, є договірними
і випливають із умов укладеного між
сторонами кредитного договору;
відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати у
порушені права власності, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми при
настанні інших негативних наслідків.

Враховуючи те, що договорами кредиту не
передбачено відшкодування моральної
шкоди, позивачкою не надано доказів
того, в чому саме полягає моральна
шкода, якими неправомірними діями чи
бездіяльністю з боку відповідача її
заподіяно позивачеві, з яких міркувань
вона виходила, визначаючи розмір шкоди,
суд вважає за необхідне відмовити в
задоволенні позовних вимог щодо
відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 88, 213-215 ЦПК
України , суд -

В И
Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» про захист прав
споживачів та стягнення моральної
шкоди за розголошення банківської
таємниці у розмірі 25000 гривень, -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його оголошення або у
разі неприсутності сторін під час
проголошення судового рішення
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
Т.С. Адамова