У х в а л а

іменем україни

16 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого
Дем'яносова М.В.,

суддів: Касьяна
О.П.,

Кафідової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль»,
ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, Служба у справах дітей
Комінтернівського району Управління
служб у справах дітей департаменту
праці та соціальної політики
Харківської міської ради, про визнання
договору недійсним, визнання права
власності та визнання недійсним
іпотечного договору, за касаційною
скаргою ОСОБА_2 в особі її представника
- ОСОБА_7, на рішення апеляційного суду
Харківської області від 06
травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3, публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль»), ОСОБА_5, треті особи: приватний
нотаріус Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_6,
Служба у справах дітей
Комінтернівського району Управління
служб у справах дітей департаменту
праці та соціальної політики
Харківської міської ради, про визнання
договору недійсним, визнання права
власності та визнання недійсним
іпотечного договору, посилаючись на те,
що їй спільно з матір'ю ОСОБА_3 -
відповідачем у справі, на праві
спільної сумісної власності на
підставі свідоцтва про право власності
на житло, виданого відділом
приватизації житлового фонду
Управління комунального майна та
приватизації Головного управління
економіки комунального майна
Виконавчого комітету Харківської
міської ради 14 березня 2005 року,
належала квартира АДРЕСА_2.

У червні 2005 року відповідач отримала
рішення виконавчого комітету
Комінтернівської районної ради м.
Харкова від 21 червня 2005 року, яким було
затверджено рішення опікунської ради,
а саме, дозволено ОСОБА_3 у нотаріальній
конторі продати Ѕ частину квартири
АДРЕСА_2 від імені малолітньої ОСОБА_2
та купити на її ім'я Ѕ частину квартири
АДРЕСА_1.

21 липня 2005 року ОСОБА_8 продала
зазначену квартиру.

22 липня 2005 року між ОСОБА_3 та
Акціонерним поштово-пенсійним банком
«Аваль» правонаступником якого є ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль», укладено
кредитний договір № 014/02-1/1011-05,
відповідно до умов якого, відповідачка
отримала кредит у розмірі 17 200 доларів
США на споживчі цілі.

В цей же день ОСОБА_3 купила квартиру
АДРЕСА_1.

На забезпечення виконання зобов'язань
за вказаним кредитним договором між
ОСОБА_3 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 22
липня 2005 року укладено іпотечний
договір відповідно до якого ОСОБА_3
передала в іпотеку зазначену квартиру.

В кінці серпня 2013 року у поштовому
ящику позивач знайшла повідомлення
державної виконавчої служби разом із
постановою про призначення суб'єкта
оціночної діяльності - суб'єкта
господарювання для участі у
виконавчому провадженні, а саме для
проведення оцінки квартири для
подальшої реалізації на прилюдних
торгах.

Вважаючи, що договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 від 22 липня 2005 року на
момент укладення порушував її права, як
неповнолітньої, оскільки фактично вона
позбавлена права на частку житла, яка
мала їй належати згідно рішення
опікунської ради Комінтернівського
району, просить визнати строк для
подання позовної заяви пропущеним з
поважних причин та поновити його,
визнати частково недійсним договір
купівлі-продажу від 22 липня 2005
року квартири АДРЕСА_1, посвідчений
приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6,
визнати за нею право власності на Ѕ
частину квартири АДРЕСА_1 та визнати
недійсним іпотечний договір №
014/02-1/1011/1-05, посвідчений приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_9
22 липня 2005 року за реєстровим № 914.

Рішенням Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 17 березня 2014 року
позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано частково недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
посвідчений приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 22 липня 2005 року за
реєстровим № 6075.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ
частину квартири АДРЕСА_1.

Визнано недійсним іпотечний договір №
014/02-1/1011/1-05, посвідчений приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_9 22 липня 2005
року за реєстровим № 914.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 06 травня
2014 року рішення Комінтернівського
районного суду м. Харкова
від 17 березня 2014 року скасовано та
ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 в особі її
представника - ОСОБА_7,
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції, мотивуючи свою
вимогу порушенням судом норм
процесуального права й неправильним
застосуванням норм матеріального
права, та залишити в силі рішення суду
першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Установлено, що на підставі свідоцтва
про право власності на житло від 14
березня 2005 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на
праві спільної сумісної власності
належала однокімнатна квартира
АДРЕСА_2 загальною площею 23,1 кв. м,
житловою 12 кв. м.

Рішенням виконавчого комітету
Комінтернівської районної ради
м. Харкова від 21 червня 2005 року № 130-7
затверджено рішення опікунської ради
та надано дозвіл ОСОБА_3 у нотаріальній
конторі продати Ѕ частину вказаної
квартири від імені малолітньої ОСОБА_2
та купити на її ім'я Ѕ частину квартири
АДРЕСА_1.

Також цим рішенням відповідальність за
виконання обов'язків по збереженню
житлових прав малолітньої покладено на
її матір ОСОБА_3

Згідно договору купівлі-продажу
квартири від 21 липня 2005 року ОСОБА_3 від
свого імені та від імені
неповнолітньої ОСОБА_2 продала
квартиру АДРЕСА_2 за 5 403 грн., а 22 липня
2005 року уклала з ОСОБА_5 договір
купівлі-продажу двокімнатної
ізольованої квартири АДРЕСА_1 житловою
площею 30.2 кв. м, загальною 44,5 кв. м за 111
100 грн. з відстроченням сплати коштів
продавцю за договором до 18 год. 23 липня
2005 року.

22 липня 2005 року між Акціонерним
поштовопенсійним банком «Аваль»,
правонаступником якого є ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_3
укладено кредитний договір № 014/02-1/1011-05
на суму 17 200 дол. США на строк до 22
липня 2015 року.

На забезпечення виконання
позичальником умов кредитного
договору між Акціонерним
поштово-пенсійним банком «Аваль» та
ОСОБА_3 укладено іпотечний договір №
014/02-1/1011/1-05, що посвідчений приватним
нотаріусом ХМНО ОСОБА_9 22 липня 2005 року,
предметом якого є квартира АДРЕСА_1. При
посвідченні іпотечного договору
ОСОБА_3 надала нотаріальну посвідчену
заяву від 22 липня 2005 року, в якій
стверджувала, що придбана квартира
АДРЕСА_1 не є об'єктом спільної сумісної
власності, є її особистою приватною
власністю , у шлюбі при купівлі
квартири не перебувала, інших осіб, які
б мали право щодо цієї квартири, немає.

26 березня 2010 року приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_11 видано виконавчий напис
про звернення стягнення на спірну
квартиру на погашення позичальником
ОСОБА_3 заборгованості за кредитним
договором, яка станом на 04
лютого 2010 року складала 12 692,35 дол. США.

За заявою стягувача ДВС відкрито
виконавче провадження на примусове
виконання виконавчого напису.

За таких обставин суд апеляційної
інстанції скасовуючи рішення суду
першої інстанції та ухвалюючи нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 обґрунтовано
виходив із того, що квартиру, яка була
спільною сумісною власністю було
продано за 5 403 грн., а придбано спірну
квартиру за 111 100 грн. Джерелом
походження коштів на придбання
квартири стало укладання кредитного
договору між банком та ОСОБА_3, на
виконання забезпечення якого вона
уклала договір іпотеки предметом якого
й стала ця квартира.

Отже встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що рішення
апеляційного суду Харківської області
від 06 травня 2014 року ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
права і порушення норм процесуального
права при його ухваленні та в основному
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 в особі її
представника - ОСОБА_7, відхилити,
рішення апеляційного суду Харківської
області від 06 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий:
М.В.
Дем'яносов

Судді:
О.П.
Касьян

О.В. Кафідова