АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Литвинюк І.М., Міцнея В.Ф.

секретар: Собчук І.Ю.

з участю сторін: позивача - ОСОБА_1, її
представника - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
ОСОБА_1, від імені та в інтересах якої
діє ОСОБА_2 на рішення Першотравневого
районного суду м. Чернівці від 28 травня
2014 року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про виділення частки в
спільному майні подружжя,-

В С Т А Н О В
И Л А :

12 березня 2014 року ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4
про виділення частки в спільному майні
подружжя.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що
04.08.1995 року між нею та відповідачем було
укладено шлюб. На даний час вони
припинили спільне проживання та
ведення спільного господарства, на
розгляді Першотравневого районного
суду м. Чернівці перебуває справа за її
позовом про розірвання шлюбу.

В період шлюбу ними було спільно
нажите майно, а саме: житлова квартира,
загальною площею 65,9 кв.м., в тому числі
житловою площею 43,5 кв.м., що по АДРЕСА_1
металевий гараж, загальною площею 18
кв.м., розташований на території
товариства по охороні власників
гаражів АДРЕСА_2 автомобіль марки «Hyndai
Getz» р.н. НОМЕР_1, червоного кольору, 2008
року випуску, вартістю 15352 доларів США.

________________________________________________________________________
________

№ 22ц/794/1061/2014р.
Головуючий у 1
інстанції: Стоцька Л.А.

Категорія: 48
Суддя-Доповідач:
ОСОБА_5

Факт придбання ними спірної
житлової квартири під час шлюбу
підтверджується копією договору
дарування від 31.05.2001 року та довідкою
КЖРЕП №9 від 24.02.2014 року.

Зазначала, що з метою уникнення
зайвих витрат на нотаріальне
переоформлення квартири було укладено
договір дарування, дана квартира була
подарована не конкретно відповідачу а
для сім»ї . Спірна квартира
утримувалась за рахунок спільного
сімейного бюджету та, в подальшому,
спільними зусиллями та за рахунок
спільних коштів сторін, у ній був
проведений капітальний ремонт.

На підставі ст.ст.60,61,69 СК України
просила визнати спільним майном
подружжя: житлову квартиру, загальною
площею 65,9 кв.м., в тому числі житловою
площею 43,5 кв.м., що по АДРЕСА_1; металевий
гараж, загальною площею 18 кв.м.,
розташований на території товариства
по охороні власників гаражів АДРЕСА_2
автомобіль марки «Hyndai Getz» р.н. НОМЕР_1,
червоного кольору, 2008 року випуску,
вартістю 15352 доларів США та визнати за
нею право власності на ? частку у
вказаному майні.

Рішенням Першотравневого районного
суду Чернівецької області від 28
травня 2014 року у задоволенні позовних
вимоги ОСОБА_1 про виділення частки в
спільному майні подружжя відмовлено в
повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним
судовим рішенням ОСОБА_1 подала
апеляційну скаргу, в якій вважає, що
зазначене рішення суду не відповідає
дійсним обставинам справи і вимогам
закону, судом неправильно застосовані
норми матеріального права, що привело
до неправильного вирішення справи і
являється підставою для скасування
рішення суду. Просила ухвалити нове
рішення по справі по суті заявленого
позову.

В своїй апеляційній скарзі
посилається на те, що судом першої
інстанції в порушення п.5 ч.6 ст.130 та ч.1
ст.143 ЦПК України не розглянуто заяви
про призначення будівель-технічної
експертизи з метою встановлення
ринкової вартості поліпшень
проведених спільними зусиллями в
спірній квартирі, оскільки вважає, що
ринкова вартість квартири істотно
збільшилася внаслідок їхніх трудових
та грошових затрат , що в свою чергу є
підставою для визнання вказаної
квартири спільною сумісною власністю
подружжя.

Крім того, вказує, що спірне майно,
а саме: легковий автомобіль та гараж
було відчужено незаконно, без її
відома, так як їй взагалі про даний факт
нічого не було відомо, оскільки до
моменту припинення спільного
проживання будь-яких передумов або
намірів відчужувати вказане майно не
було.

Заслухавши доповідача про суть
оскаржуваного рішення, доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, з
наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України,
апеляційний суд перевіряє законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених в суді першої
інстанції.

Статтею 213 ЦПК встановлено те, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, повинен
вирішити справу згідно із законом,
ухваливши рішення на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасовано правильне по
суті та справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з того, що

квартира АДРЕСА_1 є особистою приватною
власністю чоловіка ОСОБА_4, оскільки
згідно договору дарування від 31.05.2001
року, спірна квартира була подарована
відповідачу його батьком ОСОБА_6.
Спірний металевий гараж № 247, що
розташований на території товариства
по охороні власників гаражів
АДРЕСА_2,та автомобіль марки «Hyndai Getz»
р.н. НОМЕР_1, не могли бути визнані
спільною сумісною власністю подружжя,
оскільки це призводить до порушення
права приватної власності ОСОБА_7, яка
являється власником даного гаражу та
автомобіля.

Колегія суддів вважає, що висновки
суду є правильними, оскільки
ґрунтуються на всебічному, повному,
об'єктивному дослідженні наявних у
справі доказів та на основі повно і
всебічно з'ясованих обставинах, вірно
застосовано до правовідносин, що
склалися, норми матеріального та
процесуального права.

Судом встановлено, що 04.08.1995 року між
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено шлюб.

На даний час сторони припинили спільне
проживання та ведення спільного
господарства, на розгляді
Першотравневого районного суду м.
Чернівці перебуває справа за позовом
ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Позивач вказувала на те, що ОСОБА_4
створив неможливі умови для її
проживання у спільній квартирі та
вигнав її, позбавивши законного місця
проживання.

Згідно договору дарування від 21 травня
2001 року зареєстрованого в реєстрі за
№2974 ОСОБА_4 була подарована житлова
квартира, загальною площею 65,9 кв.м., в
тому числі житловою площею 43,5 кв.м., що
по АДРЕСА_1.

Ордером №247 від 29 січня 2005 року
встановлено, що металевий гараж,
загальною площею 18 кв.м., розташований
на території товариства по охороні
власників гаражів АДРЕСА_2 належить
ОСОБА_7; а відповідно до довідки
Управління УДАІ УМВС України в
Чернівецькій області автомобіль марки
«Hyndai Getz» р.н. НОМЕР_1, який 22.08.2008 року
був зареєстрований на ім'я ОСОБА_4, 02
липня 2013 року знятий з обліку для
реалізації в межах України.

За встановлених обставин, суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку про наявність
правових підстав для відмови у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
письмових доказів суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що обставини, що мають значення для
справи, які суд вважав встановленими
при вирішенні справи доведені.

Суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку, що спірний
металевий гараж №247, що розташований на
території товариства по охороні
власників гаражів АДРЕСА_2 не може бути
визнаний спільною сумісною власністю
подружжя, оскільки це призведе до
порушення права приватної власності
ОСОБА_7, яке на даний час ніким не
спростоване.

Відповідно до ст.321 ЦК України, право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього чи
обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч.2 ст.59 ЦПК України обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Судом першої інстанції правомірно
зазначено, що згідно договору
дарування від 31.05.2001 року, квартира
АДРЕСА_1 була подарована відповідачу
його батьком ОСОБА_6 і являється
особистою приватною власністю
ОСОБА_4,.оскільки як випливає із змісту
ст. 57 СК України, особистою приватною
власністю дружини та чоловіка є майно
набуте ними за час шлюбу, але на
підставі договору дарування або в
порядку спадкування.

Судом першої інстанції правомірно не
взято до уваги доводи про визнання
спільною сумісною власністю подружжя
автомобіля, так як вказаний автомобіль
знятий з обліку в УДАІ УМВС України в
Чернівецькій області і на даний час
право власності на цей автомобіль за
ОСОБА_4 не значиться, а власником
спірного автомобіля згідно свідоцтва
про реєстрацію транспортного засобу є
ОСОБА_7

Згідно ч.ч.1,2 ст.212 ЗК України
самовільно зайняті земельні ділянки
підлягають поверненню власникам землі
або землекористувачам без
відшкодування затрат, понесених за час
незаконного користування ними.
Приведення земельних ділянок у
приданий для використання стан,
включаючи знесення споруд,
здійснюється за рахунок громадян або
юридичних осіб, які самовільно зайняли
земельні ділянки

Не заслуговують на увагу
посилання апелянта на те, що вартість
квартири істотно збільшилася саме
внаслідок здійснених за період шлюбу
поліпшень, проведення переобладнання
та ремонтних робіт у ній, а не тенденцій
до загального подорожчання об'єктів
нерухомості.

Дослідивши матеріали справи
колегією суддів встановлено, що,
позивачем не було надано суду належних
доказів того, що за рахунок її грошових
трудових затрат істотно збільшилась
вартість спірної квартири, а також
того, що в квартирі взагалі було
проведено капітальний ремонт.

Також безпідставними є посилання
апелянта на те що спірне майно, а саме
автомобіль було відчужене незаконно,
без її відома та згоди.

У відповідності до ст.ст. 63, 65, 69
Сімейного Кодексу України дружина та
чоловік мають рівні права на володіння,
користування і розпоряджання майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.
Дружина, чоловік розпоряджаються
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, за
взаємною згодою. При укладенні
договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Договір, укладений
одним із подружжя в інтересах сім'ї,
створює обов'язки для другого з
подружжя, якщо майно, одержане за
договором, використане в інтересах
сім'ї.

Дослідивши матеріали справи колегією
суддів встановлено, що реалізація
вказаного автомобіля була здійснена
під час шлюбу сторін, коли вони
підтримували подружні стосунки, крім
того в матеріалах справи відсутні
будь-які докази, того що автомобіль був
реалізований без відома та без згоди
ОСОБА_1.

Доводи апеляційної скарги
зазначених висновків суду не
спростовують і не дають підстав для
висновку, що судом при розгляді справи
неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права. Рішення
суду ухвалено відповідно до норм
матеріального і процесуального права і
підстав для його скасування по доводам
апеляційної скарги не має.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Першотравневого
районного суду Чернівецької області
від 28 травня 2014 року залишити без змін .

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: