Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.07.2014 Справа №607/4499/14-ц Тернопільський
міськрайонний суд Тернопільської
області в складі

головуючого судді Процько Я.В.,

при секретарі Костиник О.П.,

за участі адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Тернополі
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд із
позовом до відповідачки ОСОБА_3 про
зменшення розміру аліментів з 35% всіх
видів його заробітку до 300 грн.,
щомісячно, що стягуються з нього на
утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Свої вимоги мотивує тим, що на даний
момент виникли обставини, котрі
унеможливлюють сплату ним аліментів у
попередньому об'ємі, передбаченому
рішенням Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 16 березня 2004 року, і ними є:
відсутність у нього місця
працевлаштування, наявність на
утриманні трьох малолітніх дітей і
дружини та існування боргових
зобов'язань за рішенням
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 09 листопада
2012 року - 15'877,12 грн. пені за прострочення
сплати аліментів та 229,40 грн. судового
збору.

У судовому засіданні позивач та його
представник вказані вимоги підтримали
та просили їх задовольнити.

Відповідачка у судове засідання не
з'явилась, не повідомивши про причини
таких дій та не надіславши на адресу
суду заяви про розгляд справи за її
відсутності, тому, на підставі ч. 2 ст. 77
ЦПК України, дану неявку суд розцінює
як таку, що допущена без поважних
причин і вважає, що розгляд справи слід
провести без її участі на підставі
наявних доказів.

Суд, заслухавши пояснення позивача та
його представника, перевіривши та
оцінивши наявні у справі докази у їх
сукупності, прийшов до переконання, що
позов не підлягає до задоволення,
виходячи з наступного.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 16 березня 2004 року з
позивача в користь відповідачки на
утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
вирішено стягувати аліменти в розмірі
35% всіх видів його заробітку.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного
кодексу України (далі СК України)
мінімальний розмір аліментів на одну
дитину не може бути меншим, ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених статтею 184 цього
Кодексу.

Частинами 1 та 3 ст. 184 СК України
встановлено, що якщо платник аліментів
має нерегулярний, мінливий дохід,
частину доходу одержує в натурі, а
також за наявності інших обставин, що
мають істотне значення, суд за заявою
платника або одержувача може визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі. Якщо розмір аліментів, визначений
судом у твердій грошовій сумі, менше
мінімального розміру, передбаченого
частиною другою статті 182 цього
Кодексу, то дитині призначається
відповідно до закону державна допомога
в розмірі різниці між визначеним
розміром аліментів і 30 відсотками
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку.

ОСОБА_4, на утримання якої стягуються
аліменти, на момент розгляду справи в
суді було 16 років.

Відповідно до Законом України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік» від
16 січня 2014 року № 719-VII прожитковий
мінімум для дитини віком від 6 до 18
років становить 1'286 грн. Виходячи з цієї
суми, мінімальний об'єм аліментів,
передбачений ч. 2 ст. 182 СК України,
котрий може бути стягнений судом на
утримання ОСОБА_4 становить 385,8 грн.
(1'256Ч30/100)

Законодавцем визначено, що розмір
призначених судом аліментів може бути
менший від 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку
і визначатись у твердій грошовій сумі,
але для цього необхідна наявність ряду
обставин, зокрема: платник аліментів
має нерегулярний, мінливий дохід,
частину доходу одержує в натурі, а
також за наявності інших обставин, що
мають істотне значення.

Однак позивачем суду не надано жодного
доказу, котрий свідчив б про наявність
у нього нерегулярного, мінливого
доходу чи того, що його частину він
одержує в натурі.

Щож до посилання ОСОБА_2 на наявність
обставин, що унеможливлюють сплату ним
аліментів на утримання ОСОБА_4 в
розмірі 35 % від усіх видів його
заробітку то вони судом відкинуті з
огляду на таке.

26 квітня 2007 року позивач уклав шлюб з
ОСОБА_5, якій після шлюбу присвоєно
прізвище ОСОБА_5. Дані факти
стверджуються копією свідоцтва про
шлюб серії НОМЕР_1, виданого 26 квітня 2007
року відділом реєстрації актів
цивільного стану Тернопільського
міського управління юстиції
Тернопільської області, актовий запис
№ 453.

30 вересня 2013 року СЛІД ФО ОСОБА_7 видала
довідку з якої вбачається, що згідно
наказу № 1 від 12 серпня 2013 року ОСОБА_5
знаходиться у відпустці по догляду за
дитиною до досягнення нею трьох
річного віку.

Так, дійсно, у позивача є троє
малолітніх дітей, це сини ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження,
серії НОМЕР_2, видане 17 жовтня 2007 року
Дичківською сільською радою
Тернопільського району Тернопільської
області, актовий запис № 08), ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження,
серії НОМЕР_3, видане 07 вересня 2010 року
Дичківською сільською радою
Тернопільського району Тернопільської
області, актовий запис № 10) та ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження,
серії НОМЕР_4, видане 25 червня 2013 року
Дичківською сільською радою
Тернопільського району Тернопільської
області, актовий запис № 10).

Довідкою, виданою 06 лютого 2014 року
Тернопільським МРЦЗ стверджується, що
ОСОБА_2 перебуває на обліку в цій
організації як безробітний з 08 січня 2014
року.

Також суд зважив на наявність рішенням
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 09 грудня 2012
року, яке рішенням апеляційного суду
Тернопільської області від 30 січня 2013
року було змінено, та стягнуто із
позивача в користь ОСОБА_3 15'877,12 грн. та
229,40 грн. судового збору.

Однак вказані обставини, в контексті
доказів, що мають істотне значення у
справі і дають можливість для
встановлення аліментів у розмірі
меншому, ніж передбачений ч. 2 ст. 182 СК
України, сприймаються судом критично
позаяк оцінені в комплексі з іншими, як
то, що позивач є особою працездатного
віку, може працювати та зобов'язаний
утримувати усіх своїх дітей. Окрім
цього, як встановлено ухвалою
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 08 листопада
2012 року, про скасування заочного
рішення, ОСОБА_4 є інвалідом І групи, а з
копії довідки № 23 з Тернопільської
міської дитячої комунальної лікарні
вбачається, що вона потребує
домашнього догляду, а отже і належного
фінансового забезпечення.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 4 Закону
України «Про судовий збір» № 3674-IV від 08
липня 2011 року, із позовних заяв
немайнового характеру справляється
судовий збір в розмірі 0,2 розміру
мінімальної заробітної плати (243, 60 грн).

При зверненні до суду позивач не
сплатив судового збору, тому його слід
з нього стягнути при винесенні рішення.

Керуючись ст. 182 СК України, п.п. 4 п. 2 ст.
41 Бюджетного кодексу України, ст.ст. 10.
11, 60, 210, 2013, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну
розміру аліментів, визначених рішенням
Тернопільського міськрайонного суду
від 16 березня 2004 року про стягнення
аліментів в користь ОСОБА_3 на
утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в
твердій грошовій сумі в розмірі 300 грн.,
щомісячно - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь держави 243
(двісті сорок три) грн. 60 коп. судового
збору.

На винесене рішення може бути подана
апеляція до Тернопільського
апеляційного суду через
Тернопільський міськрайонний суд
Тернопільської області протягом 10
днів.

Головуючий суддя
Процько Я.В.