Провадження № 2/645/479/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

21 липня 2014 року
м. Харків

Фрунзенський районний суд м.Харкова у
складі:

головуючого - судді Бабкової Т.В.,

за участю секретаря судових засідань -
Білобрової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням та
анулювання реєстрації, треті особи:
Фрунзенський районний відділ в м.
Харкові Головного Управління
Державної міграційної служби України
в Харківській області, ОСОБА_4 -

ВСТАНОВИВ :

Позивач Пащенко О.В. звернувся до
суду із вищезазначеним позовом. На
обґрунтування позовних вимог
посилався, що 07.10.1994р. за договором
купівлі-продажу набув право приватної
власності на кв. АДРЕСА_1. Окрім
позивача в зазначеній квартирі
зареєстрований його неповнолітній син
- ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та відповідачка
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка є дочкою
позивача від першого шлюбу. В той же
час фактично відповідачка з 2000р. у
спірній квартирі не мешкає, а проживає
разом зі своєю матір'ю - 3-ю особою по
справі ОСОБА_4 На користь ОСОБА_2
позивач на підставі рішення суду
сплачував аліменти на утримання
ОСОБА_3 до часу набуття нею повнолітня
та після набуття нею повноліття -
аліменти в зв'язку з продовженням
навчання. За таких обставин позивач
звертає увагу суду, що відповідачка
ОСОБА_3 понад 10 років не проживає за
адресою державної реєстрації в кв.
АДРЕСА_1, на вимоги позивача в
добровільному порядку скасувати свою
реєстрацію за вказаною адресою не
реагує, що порушує права ОСОБА_2 на
власний розсуд володіти,
користуватися та розпоряджатися своїм
майном. Крім того, позивач посилається
на положення ч.2 ст.405 ЦК України , яка
передбачає, що член сім'ї власника
житла втрачає право на користування
житлом у разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ним і власником житла або законом.
На підставі наведеного вище, ОСОБА_2
просить суд визнати ОСОБА_3 такою, що
втратила право користування
кв.АДРЕСА_1, та зняти її з реєстрації
за вказаною адресою.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2
позов підтримав. Надав суду пояснення,
що спірна кв.АДРЕСА_1 була придбана ним
07.10.1994р. за договором купівлі-продажу
під час зареєстрованого шлюбу з
матір'ю відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_4 В
квартирі було зареєстровано
неповнолітню на той час відповідачку -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. 15.10.1999р. шлюб між
позивачем ОСОБА_2 та 3-ю особою ОСОБА_4
було розірвано. Після розірвання шлюбу
ОСОБА_3 стала проживати разом із
матір'ю за адресою: АДРЕСА_2. На
користь 3-ї особи ОСОБА_4 позивач за
рішенням суду сплачував аліменти на
утримання ОСОБА_3 до часу набуття нею
повнолітня та після набуття
повноліття - аліменти в зв'язку з
продовженням навчання. Останні роки
позивач лише інколи бачиться з
донькою або спілкується по телефону.
Таким чином, до досягнення повноліття,
так і після нього, ОСОБА_3 мешкає разом
зі своєю матір'ю, в спірній квартирі не
буває, ключів від неї не має. З питань
порядку користування квартирою
позивач з нею питання не з'ясовував.

Представник позивача за довіреністю в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримав.

Відповідачка ОСОБА_3 у судове засідання
не з'явилася, про час та місце слухання
справи була повідомлена своєчасно та
належним чином, причини неявки суду не
повідомила, заперечень проти позову
або заяви про розгляд справи за її
відсутності не надала. Згідно ч.3 ст.27
ЦПК України відповідач зобов'язаний
добросовісно здійснювати
процесуальні права і виконувати
процесуальні обов'язки, що відповідно
до принципу юридичної визначеності ,
як складової частини конституційного
принципу верховенства права
зобов'язує відповідача самостійно
цікавитися перебігом розгляду судом
пред'явленого до нього позову. Тривала
відсутність такого інтересу з боку
відповідача свідчить про його
небажання захищати свої процесуальні
права.

3-ті особи в судове засідання не
з'явилися, про час та місце розгляду
справи були повідомлені за своєчасно,
про причини своєї неявки суд не
повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо даних про права та
взаємовідносини сторін, суд вважає
можливим вирішити справу на підставі
наявних у ній матеріалів та ухвалити
заочне рішення, проти чого не заперечує
позивач, що відповідає положенням ст.
224 ЦПК України.

Заслухавши пояснення позивача та
його представника за довіреністю,
дослідивши письмові докази по справі,
суд вважає, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст.10,11,60 ЦПК
України, якими визначена змагальність
сторін та диспозитивність цивільного
судочинства суд розглядає справу на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі, обов'язок
подання доказів покладено на сторони.

З пояснень позивача ОСОБА_4 та
наданих з його боку суду доказів
встановлені такі факти та відповідні
ним правовідносини.

Відповідно до договору
купівлі-продажу, посвідченому 07.10.1994р.
12-ю Харківською державною нотаріальною
конторою, та зареєстрованому в
Харківському міському бюро технічної
інвентаризації 11.10.1994р., позивач
ОСОБА_2 набув у власність двокімнатну
ізольовану квартиру АДРЕСА_1 (а.с.6-11).

В зазначеній квартирі, на час
вирішення справи, зареєстровані
наступні особи: позивач ОСОБА_2,
відповідачка ОСОБА_4 та неповнолітній
син ОСОБА_2 від шлюбу з ОСОБА_6 - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
довідкою дільниці №53 КП
«Жилкомсервіс» (а.с.17).

Згідно зі свідоцтвом про народження,
виданим 28.03.1995р. Палацем
новонароджених м. Харкова,
позивачОСОБА_2 та 3-тя особа ОСОБА_4 є
батьками відповідачки ОСОБА_3 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.12).

В судовому засіданні позивачем
було визнано, що квартиру АДРЕСА_1
було придбано ним у власність під час
зареєстрованого шлюбу з 3-ю особою
ОСОБА_4, а тому у відповідність до
положень ст. 22 КпШС України, який діяв
на час виникнення спірних
правовідносин, спірна квартира є
спільною сумісною власністю подружжя,
кожен з подружжя має рівні права
володіння, користування та
розпорядження цим майном.

15.10.1999р. шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4
розірвано, що підтверджується
свідоцтвом про розірвання шлюбу, яке
видане відділом РАГС Фрунзенського
РУЮ 13.03.2002р. (а.с.13)

На підставі судових рішень
позивач сплачував аліменти на
утримання ОСОБА_3 до часу набуття нею
повнолітня та після набуття нею
повноліття на користь 3-ї особи ОСОБА_4
з позивача стягнуто аліменти на
утримання повнолітньої ОСОБА_3, яка
продовжує навчання (а.с.18-21).

Із змісту пояснень позивача та
судових рішень з приводу стягнення з
позивача аліментів встановлено, що
після розірвання шлюбу в 1999р.
неповнолітня на той час ОСОБА_3 стала
мешкати разом із матір'ю - ОСОБА_4 за
адресою: АДРЕСА_2.

Оскільки місцем проживання дитини
є місце проживання батьків суд вважає,
що до часу набуття повноліття, тобто до
ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідачка ОСОБА_3 не
мала можливості вільно, самостійно
проживати та користуватися спірним
житловим приміщенням. Крім того, з
пояснень позивача встановлено, що
останні роки він лише інколи
випадково бачиться з донькою під час
її візитів до бабусі, або спілкується
з нею по телефону, в спірній квартирі
ОСОБА_3 не буває, вільного доступу до
неї та ключів від вхідних діверів в
квартиру не має. За таких обставин,
посилання позивача на положення ч.2
ст.405 ЦК України, яка передбачає
можливість визнання члену сім'ї
власника житла права на
користування житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом,
необґрунтованими, а доводи про без
поважність причин не проживання
ОСОБА_3 у спірній квартирі понад одного
року - недоведеними. При цьому суд
зазначає, що при розгляді справи про
визнання членів сім'ї власника
житла такими, що втратили право
користування жилим приміщенням суд
встановлює причини відсутності
відповідача понад встановленого
строку і у випадку поважності
(находження у відряджені , у осіб , які
потребують догляду , внаслідок
неправомірної поведінки інших членів
сім'ї та ін.) , може продовжити
пропущений строк.

Також в судовому засіданні позивач
пояснив, що зі свого боку з питань
порядку користування спірною
квартирою до відповідачки ОСОБА_3 він
не звертався, доказів на підтвердження
пропозиції в добровільному порядку
скасувати її реєстрацію за адресою
розташування спірною квартирою суду
не надав.

Більш того, відсутні з боку позивача
будь-які докази на підтвердження його
доводів, що самим фактом реєстрації
ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 порушені
його права на власний розсуд володіти,
користуватися та розпоряджатися
вказаним майном.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст.10, 11, 212-215, 224 ЦПК
України, ст.ст. 319,391, 405 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про визнання особи такою, що втратила
право користування жилим приміщенням -
квартирою №92 по вул.Танкопія, 31/3 в
м.Харкові та анулювання реєстрації за
вказаною адресою - залишити без
задоволення.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Позивач та інші особи, які брали
участь у справі мають право оскаржити
заочне рішення в загальному порядку до
апеляційного суду Харківської області
через суд першої інстанції протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
Т.В. Бабкова

Повний текст судового рішення
виготовлений 22.07.2014р.