Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1745/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Галаган О. В.
УХВАЛА

Іменем України

24.07.2014 колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області у складі:

Головуючого : судді Франко В.А.,

суддів : Карпенко О.Л.,Черненко В.А.

секретар Савченко Н.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Кіровського районного суду
м. Кіровограда від 18 березня 2014року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про відібрання малолітньої
дитини, за участю третіх осіб: ОСОБА_5,
служба у справах дітей виконавчого
комітету Кіровоградської міської ради,
-

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся в
суд з вищезазначеним позовом про
відібрання малолітньої дитини і
збільшивши позовні вимоги в процесі
розгляду справи, просив відібрати
малолітню дитину ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Запоріжжя у діда ОСОБА_3,
який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 та у
тітки ОСОБА_4, яка мешкає за адресою :
АДРЕСА_2 і передати дитину батьку -
ОСОБА_2

Свої вимоги обґрунтовував тим, що,
позивач та ОСОБА_5 мають спільну дитину
- ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. У
зареєстрованому шлюбі вони не
перебували, разом проживали у м.
Запоріжжі. Син мешкав з матір'ю, а він
приймав участь у його вихованні,
постійно з ним спілкувався.

У 2011 році ОСОБА_5 виїхала за кордон на
довгий час і дитина проживала з
позивачем у м. Запоріжжя з серпня 2011
року до травня 2012 року. Позивач разом з
сином їздили до ОСОБА_5 в Румунію.

В кінці липня 2013 року ОСОБА_5 звернулась
до позивача з проханням дати згоду на
виїзд дитини за кордон для проживання,
на що він відмовив їй та заявив, що
дитина буде проживати з ним в Україні, і
у разі її виїзду згоден утримувати сина
і жити з ним. ОСОБА_5 заявила, що позивач
більше сина не побачить і 02 серпня 2013
року виїхала за кордон, а дитину
залишила у свого батька ОСОБА_3 в м.
Кіровограді, який перешкоджав позивачу
зустрічі з сином та заперечував
знаходження у нього сина.

20 серпня 2013 року працівникам міліції
вдалось з'ясувати, що дитина
знаходиться з дідом ОСОБА_3.

Таким чином, позивач позбавлений
можливості бачитись з дитиною,
спілкуватись з ним, займатись його
вихованням, піклуватись про здоров'я,
його фізичний, духовний та моральний
розвиток, готувати його до
самостійного життя.

Зазначає також, що матір дитини
виїхала проживати за кордон та
покинула дитину своєму батькові, який
регулярно виїжджає у відрядження і
залишає дитину з чужими людьми.

Вимоги до ОСОБА_4, яка доводиться ОСОБА_3
дочкою, обґрунтовані тим, що дитина
періодично проживає разом з нею за
адресою : АДРЕСА_2.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 18 березня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_6 було
відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, яка по
суті дублює позовну заяву, ставиться
питання про скасування рішення суду
через порушення судом норм
матеріального та процесуального права
та ухвалення нового рішення про
задоволення його позовних вимог про
відібрання малолітньої дитини.

В судове засідання апеляційної
інстанції з'явилась відповідач ОСОБА_4,
яка заперечила проти доводів
апеляційної скарги, погоджуючись з
рішенням суду. Зазначила, що ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 25 червня поточного року залишено
без змін заочне рішення Комунарського
районного суду м. Запоріжжя від 20
березня 2014 року, яким задоволено позов
сестри про надання дозволу на
тимчасовий виїзд за кордон
малолітнього сина без згоди батька -
ОСОБА_2 Зазначала також, що позивачу не
потрібна дитина. В присутності дитини
він завжди затівав сварки, ображав
сестру, займався рукоприкладством.
Сестра ніколи не залишала сина. Щодня
спілкується по скапу, висилає гроші на
його утримання і весь час активно
намагалась зробити все, щоб дитина була
біля неї.

Інші учасники процесу в судове
засідання не з'явились. Про час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином згідно зворотних повідомлень.

Заслухавши доповідача, пояснення
ОСОБА_4, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду та
обставини справи в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст.307 ЦПК України за наслідками
розгляду апеляційної скарги на рішення
суду першої інстанції апеляційний суд
має право постановити ухвалу про
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін

Відповідно до вимог ч.1 ст.308 ЦПК
України, апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що батьками
ОСОБА_6ІНФОРМАЦІЯ_1 є : ОСОБА_2 та ОСОБА_5,
які у зареєстрованому шлюбі не
перебували (а.с. 6).

Встановлено що після розірвання
стосунків між позивачем та ОСОБА_5, син
ОСОБА_6 залишився проживати з матір'ю,
проте коли виникло питання виїзду
дитини на постійне проживання з матір'ю
у Румунію, де остання професійно грає в
гандбол , позивач відмовився надати
відповідний дозвіл. ОСОБА_5 весь час
після отримання роботи у Румунії
вчиняла дії направлені на можливість
спільно проживати із сином, проте саме
відсутність згоди позивача, а не інші
наведені у позові обставини
перешкоджають перебуванню разом
матері та дитини.

Встановлено, що місце проживання
дитини є невизначеним. Позивач не
заперечував, що дитина проживала та
залишалась проживати після розірвання
стосунків разом зі своєю матір'ю
ОСОБА_5 Позивач не намагався встановити
час та місце зустрічей з дитиною у
визначений законом спосіб, як і
визначити місце проживання дитини в
разі наявного спору з цього приводу.

Згідно з частиною 1 статті 3 Конвенції
"Про права дитини", схваленої
резолюцією 44-сесії Генеральної
Асамблеї ООН 44/25 від 20 листопада 1989
року, ратифікованої Постановою ВР
України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, в
усіх діях щодо дітей, незалежно від
того, здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до принципу 6 Декларації
прав дитини від 20 листопада 1959 року,
яким проголошено, що дитина для повного
і гармонійного розвитку її особистості
потребує любові і розуміння. Вона має,
коли це можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків і в
усякому випадку в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості, малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виключні обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 151 СК України,
батьки мають переважне право перед
іншими особами на особисте виховання
дитини. Батьки мають право залучати до
виховання дитини інших осіб,
передавати її на виховання фізичним та
юридичним особам.

У відповідності до ст. 163 СК України
батьки мають переважне право перед
іншими особами на те, щоб малолітня
дитина проживала з ними. Батьки мають
право вимагати відібрання малолітньої
дитини від будь-якої особи, яка тримає
її у себе не на підставі закону або
рішення суду. Суд може відмовити у
відібранні малолітньої дитини і
передані її батькам або одному з них,
якщо буде встановлено, що це суперечить
її інтересам.

При цьому необхідно брати до уваги й
поведінку батька: чи є вона такою, щоб
дитина тягнулася до нього; чи зможе він,
керуючись почуттям любові до дитини,
проявити життєву мудрість щодо
поступового переходу дитини від одних
умов життя до інших (тобто проживання з
позивачем). Суд повинен також з'ясувати,
чи можна за таких обставини
застосувати положення ч. 3 ст. ст.163 СК
України.

Крім того, суд дав належну оцінку й
актам обстеження
матеріально-побутового стану позивача
та відповідачів, з яких випливає, що
умови для проживання малолітнього
ОСОБА_6 більш сприятливі у
відповідачів. (а.с.11,12,13-14,71, 103-105).

Також, чинне законодавство не містить
обмежень у проживанні дитини з дідусем,
бабусею або іншим родичем в разі
тимчасової відсутності когось із
батьків з ким проживала дитина.

Колегією суддів встановлено також, що
ухвалою апеляційного суду Запорізької
області від 25 червня 2014 року залишено
без змін заочне рішення Комунарського
районного суду м. Запоріжжя від 20
березня 2014 року за позовом ОСОБА_5, яка
діє в інтересах малолітньої дитини
ОСОБА_6, третя особа: районна
адміністрація Запорізької міської
ради по Кумунарському району як орган
опіки та піклування, про надання
дозволу на тимчасовий виїзд за кордон
малолітньої дитини без згоди батька,
яким було задоволено позов в повному
обсязі.

Із апеляційної скарги вбачається, що
доводи не мають належного
обґрунтування у чому полягає порушення
вимог матеріального і процесуального
права, а тому не дають підстав для
висновку щодо незаконності чи
неправильності оскаржуваного судового
рішення.

Судом першої інстанції повно і
всебічно з'ясовані обставини справи, що
мають для неї значення, висновки суду
відповідають цим обставинам і набутим
доказам, характер правовідносин між
сторонами судом визначений правильно,
норми матеріального і процесуального
законів при розгляді справи судом не
порушені і застосовані вірно.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань ,а тому рішення
скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст.303,307, 308,313 - 315 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 18 березня 2014року-
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча суддя:

Судді: