Справа №: 398/345/14-цУХВАЛА
"15" липня 2014 р. Олександрійський
міськрайонний суд Кіровоградської
області в складі: головуючого
судді Тимченко Л.М
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Олександрія
заяву ОСОБА_2 як заінтересовані особи
вказано Постійно діючий третейський
суд при асоціації «Арбітраж» колегія
третейського суду в Кіровоградській
області та Постійно діючий третейський
суд при асоціації «Арбітраж», ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про скасування угод та
рішень третейського суду, -
ОСОБА_2 16 січня 2014 року звернулась
до суду із заявою про скасування
рішення Постійно діючого третейського
суду про визнання дійсним договору
купівлі-продажу та визнання права
власності на нерухоме майно, мотивуючи
свої вимоги тим, що за рішенням
Постійно діючого третейського суду
при Асоціації «Арбітраж» від 15 січня 2007
року у справі № 07-01-2007 за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання дійсним
договору купівлі-продажу та визнання
права власності на нерухоме майно, а
саме: щодо визнання дійсним договору
купівлі-продажу квартири розташованої
за адресою: АДРЕСА_1, укладеного між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 01 січня 2007 року та
щодо визнання за ОСОБА_4 права
власності на квартиру розташовану за
адресою: АДРЕСА_1. Вказаним рішенням
третейським судом було визнано
дійсним договір купівлі-продажу та
визнано право власності на цю житлову
квартиру за ОСОБА_4, з яким ОСОБА_2 спів
мешкала. Згодом за рішенням Постійно
діючого Центрально-регіонального
третейського суду при Асоціації
«Арбітраж» від 25 січня 2009 року у справі
№ 06/162-2009 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4
про визнання дійсним договору
купівлі-продажу та визнання права
власності на нерухоме майно, а саме:
щодо визнання дійсним договору
купівлі-продажу квартири розташованої
за адресою: АДРЕСА_1, укладеного між
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 15 січня 2009 року та
щодо визнання за ОСОБА_5 права
власності на квартиру розташовану за
адресою: АДРЕСА_1. Вказаним рішенням
третейським судом було визнано
дійсним договір купівлі-продажу та
визнано право власності на цю житлову
квартиру за ОСОБА_5.

Вважає, що вказане рішення
третейського суду порушує вимоги
Закону України «Про третейські суди»,
її права як заявника, оскільки
третейським судом було прийнято
рішення у справі, яка не підвідомча
третейському суду відповідно до
закону.

Представник заявника та заявник в
судовому засіданні на вимогах
наполягають, посилаючись на викладені
обставини. Вказують, що заявником було
пропущено тримісячний строк для
звернення до суду, оскільки останні
декілька років сторони вирішують
спори в суді, а у випадку, коли судом
буде встановлено, що строк був
пропущений, просять суд через поважні
причини поновити строки для звернення
до суду та задовольнити заяву.

Інтереси заявника в суді
представляла ОСОБА_6

Представники третейських судів в
судове засідання не з"явились, про
причини неявки суд не повідомили.

ОСОБА_3 в судове засідання не
з"явилася, будучи повідомленою про
дату, час та місце розгляду справи в
суді, про причини неявки суд не
повідомла.

ОСОБА_4 в судове засідання не
з"явився, будучи повідомленим про дату,
час та місце розгляду справи в суді, про
причини неявки суд не повідомив. Не
визнає вимоги ОСОБА_2 та просить суд
врахувати, що в той час коштів у них не
було, гроші за квартиру надавала його
мати, вона і є власником квартири.
ОСОБА_3 продавала квартиру саме того
дня, як було укладено угоду купівлі -
продажу в січні 2007 року.

ОСОБА_5 проти заяви заперечує, вважає
ОСОБА_2 не належним позивачем, оскільки
вона не є власником частини квартири і
таке право у неї не виникало. Квартиру
знайшла саме вона, вона
розраховувалась із продавцем за неї.
Син хоче цю квартиру залишити сину,
тобо її онуку. Просить суд відмовити в
задоволенні заяви.

Представник ОСОБА_5 в судовому
засіданні проти вимог заперечує,
вважаючи, що відсутні підстави для
скасування рішення третейського суду
з огляду на те, що рішення третейського
суду є правомірним та просить суд
відмовити в задоволенні заяви, вказує,
що ОСОБА_2 були пропущені строки для
звернення до суду.

Інтереси ОСОБА_5 в суді представляв
адвокат ОСОБА_1

Заслухавши пояснення сторін, та
дослідивши докази у сукупності з
іншими матеріалами справи,
ознайомившись із оригіналом рішення
третейського суду від 15 січня 2007 року у
справі № 07/01-2007, з'ясувавши обставини,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог та заперечень,
оцінивши досліджені в судовому
засіданні докази, суд вважає, що заява
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України правовий порядок в Україні
гарантується на засадах відповідно до
яких ніхто не може бути примушений
робити те, що не передбачено
законодавством.

За Конституцією України, зокрема ст.
64 гарантовано, що конституційні права і
свободи людини і громадянина не можуть
бути обмеженні, крім випадків,
передбачених Конституцією України.
Відповідно до ст. 124 Конституцією
України, судові рішення є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

За змістом ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог чи заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
кодексу. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК
України обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлені ці обставини.

Cтаттею 15 ЦК України передбачено
право кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа також має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного судочинства. Отже,
об'єктом захисту є порушене, невизнане
або оспорюване право чи цивільний
інтерес, саме вони є підставою для
звернення особи за захистом свого
права із застосуванням відповідного
способу захисту. Такі способи захисту
передбачені відповідно статтею 16 ЦК
України.

Згідно Закону України «Про
третейські суди» завданням
третейського суду є захист майнових і
немайнових прав та охоронюваних
законом інтересів фізичних чи
юридичних осіб шляхом всебічного
розгляду та вирішення спорів
відповідно до закону. Ст 4 вказаного
закону передбачено, що третейський суд
утворюється та діє на принципах:
законності; незалежності третейських
суддів та підкорення їх тільки
законові; рівності всіх учасників
третейського розгляду перед законом і
третейським судом; змагальності
сторін, свободи в наданні ними
третейському суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості; обов'язковості для
сторін рішень третейського суду;
добровільності утворення третейського
суду; добровільної згоди третейських
суддів на їхнє призначення чи обрання у
конкретній справі; арбітрування;
самоврядування третейських суддів;
всебічності, повноти та об'єктивності
вирішення спорів; сприяння сторонам у
досягненні ними мирової угоди на
будь-якій стадії третейського
розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону
України «Про третейські суди»
юридичні та/або фізичні особи мають
право передати на розгляд третейського
суду будь-який спір, який виникає з
цивільних чи господарських
правовідносин, крім випадків,
передбачених законом. Спір може бути
переданий на розгляд третейського суду
за наявності між сторонами третейської
угоди, яка відповідає вимогам цього
Закону.

За змістом ст. 6 Закону третейські
суди можуть розглядати будь - які
справи, що виникають із цивільних та
господарських правовідносин, за
винятком тих справ, перелік яких
наведено в цій ст. Закону. Відповідно до
вимог цієї статті Закону (в редакції, що
була чинною на час ухвалення рішення)
третейські суди в порядку,
передбаченому цим Законом, можуть
розглядати будь-які справи, що
виникають із цивільних та
господарських правовідносин, за
винятком:

1) справ у спорах про визнання
недійсними нормативно-правових актів;

2) справ у спорах, що виникають
при укладенні, зміні, розірванні та
виконанні господарських договорів,
пов'язаних із задоволенням державних
потреб;

3) справ, пов'язаних з державною
таємницею;

4) справ у спорах, що виникають із
сімейних правовідносин, крім справ у
спорах, що виникають із шлюбних
контрактів (договорів);

5) справ про відновлення
платоспроможності боржника чи
визнання його банкрутом;

6) справ, однією із сторін в яких
є орган державної влади, орган
місцевого самоврядування, державна
установа чи організація, казенне
підприємство;

7) інших справ, які відповідно до
закону підлягають вирішенню виключно
судами загальної юрисдикції або
Конституційним Судом України;

8) справ, коли хоча б одна із
сторін спору є нерезидентом України.

Відповідно до 17 Закону України «Про
третейські суди» формування складу
третейського суду в Постійно діючому
третейському суді здійснюється в
порядку, встановленому регламентом
третейського суду. Формування складу
третейського суду в третейському суді
для вирішення конкретного спору
здійснюється в порядку, погодженому
сторонами. Сторони та призначені чи
обрані ними третейські судді при
призначенні чи обранні у відповідних
випадках третейських суддів або
головуючого складу третейського суду
повинні забезпечувати додержання
вимог цього Закону.

Ст. 27 цього Закону визначена
компетенція третейського суду. Так,
третейський суд, з додержанням вимог
цього закону, самостійно вирішує
питання про наявність або відсутність
у нього компетенції для розгляду
конкретної справи. При прийнятті
позову третейський суд вирішує питання
про наявність і дійсність угоди про
передачу спору на розгляд
третейського суду.

Відповідно до ст. 39 Закону України
«Про третейські суди» передбачено, що
третейський суд під час розгляду
справи повинен забезпечити додержання
принципу змагальності сторін, рівні
можливості та свободу сторонам у
наданні ними доказів і у доведенні
перед третейським судом їх
переконливості.

Відповідно до вимог ст. 51 Закону
України «Про третейські суди» та
згідно переліку підстав для
скасування рішення третейського суду,
що наведений у ст.ст. 389-1, 389-5 ЦПК
України, заяву про скасування рішення
третейського суду може бути подано до
компетентного суду сторонами, третіми
особами протягом трьох місяців з дня
прийняття рішення третейським судом, а
особами, які не брали участі у справі, у
разі, якщо третейський суд вирішив
питання про їх права та обов'язки, -
протягом трьох місяців, з дня, коли вони
дізнались, або повинні були дізнатись
про прийняті рішення третейського
суду. Рішення третейського суду може
бути оскаржене та скасоване лише з
таких підстав:

1) справа, по якій прийнято рішення
третейського суду, не підвідомча
третейському суду відповідно до
закону;

2) рішення третейського суду
прийнято у спорі, не передбаченому
третейською угодою, або цим рішенням
вирішені питання, які виходять за межі
третейської угоди. Якщо рішенням
третейського суду вирішені питання,
які виходять за межі третейської угоди,
то скасовано може бути лише ту частину
рішення, що стосується питань, які
виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано
недійсною компетентним судом;

4) склад третейського суду, яким
прийнято рішення, не відповідав
вимогам статей 16-19 цього Закону;

5) третейський суд вирішив
питання про права і обов'язки осіб, які
не брали участь у справі.

Законом України від 03 лютого 2011 року
Цивільний процесуальний кодекс
України було доповнено розділом VІІ-1
«Провадження у справах про оскарження
рішень третейських судів та про видачу
виконавчих листів на примусове
виконання рішень третейських судів».
Пунктом 1 частини 2 ст. 389-5 ЦПК України
визначено, що рішення третейського
суду може бути скасовано у разі якщо
справа, в якій прийнято рішення
третейського суду не підвідомча
третейському суду відповідно до
закону.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 51 Закону
України « Про третейські суди» (в
редакції яка була чинною на час
розгляду справи третейським судом)
рішення третейського суду може бути
оскаржене та скасоване, якщо справа, по
якій прийнято рішення третейського
суду, не підвідомча третейському суду
відповідно до закону.

Згідно з п. 7 ст. 6 Закону України «
Про третейські суди» (в редакції яка
була чинною на час розгляду справи
третейським судом) третейські суди не
можуть розглядати справи, які
відповідно до закону підлягають
вирішенню судами загальної юрисдикції
або Конституційним судом.

Якщо згідно з положеннями чинного
законодавства певне питання
вирішується «судом», «у судовому
порядку», «на підставі рішення суду»
тощо, слід вважати, що йдеться про
державні суди. Отже, відповідні питання
не підлягають розгляду у третейських
судах. Таким чином, суд дійшов висновку,
що виключно державними судами
розглядаються справи щодо визнання
права власності, відповідно до
положень Цивільного кодексу, зокрема
ст. 392.

Як убачається з ч. 4 ст. 389-4 ЦПК
України суд не обмежений доводами
заяви про скасування рішення
третейського суду, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
підстави для скасування рішення
третейського суду, визначені статтею
389-5 цього кодексу.

Суд не здійснює оцінки законності
й обґрунтованості рішення
третейського суду в цілому, а лише
з'ясовує наявність чи відсутність
підстав для його скасування,
передбачених ч. 3 ст. 51 Закону України «
Про третейські суди» та ст. 389-5 ЦПК
України.

Судом встановлено, що в
оскаржуваному рішенні 15 січня 2007 року
третейський суд встановив, що 01 січня
2007 року між сторонами було укладено
договір купівлі - продажу квартири
розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та
визнав право власності на вказану
квартиру за ОСОБА_4. При цьому,
третейський суд керувався вимогами
ст.ст.202, 220, 328, 334, 392, 656-659, 691 ЦК України.

Судом також встановлено, що 15 січня
2007 року було прийнято рішення
Постійно діючим третейським судом при
Асоціації «Арбітраж» від 15 січня 2007
року (третейський суддя Чернишов С.С.) у
справі № 07/01-2007 за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про визнання дійсним договору
купівлі-продажу та визнання права
власності на нерухоме майно, а саме:
щодо визнання дійсним договору
купівлі-продажу квартири розташованої
за адресою: АДРЕСА_1, укладеного між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 01 січня 2007 року та
щодо визнання за ОСОБА_4 права
власності на квартиру розташовану за
адресою: АДРЕСА_1. Вказаним рішенням
третейським судом було визнано
дійсним договір купівлі-продажу та
визнано право власності на цю житлову
квартиру за ОСОБА_4, з яким ОСОБА_2
співмешкала. Згодом за рішенням
Постійно діючого
Центрально-регіонального третейського
суду при Асоціації «Арбітраж» від 25
січня 2009 року (третейський суддя
Горовецький М.Ф.) у справі № 06/162-2009 за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання
дійсним договору купівлі-продажу та
визнання права власності на нерухоме
майно, а саме: щодо визнання дійсним
договору купівлі-продажу квартири
розташованої за адресою: АДРЕСА_1,
укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 15
січня 2009 року та щодо визнання за
ОСОБА_5 права власності на квартиру
розташовану за адресою: АДРЕСА_1.
Вказаним рішенням третейським судом
було визнано дійсним договір
купівлі-продажу та визнано право
власності на цю житлову квартиру за
ОСОБА_5.

Суд також приймає до уваги, що на
рішення третейського суду від 25 січня
2009 року за ухвалою Олександрійського
міськрайонного суду від 12 березня 2009
року було відмовлено в задоволенні
заяви ОСОБА_5 та не було видано
виконавчого листа за цим рішенням
третейського суду.

Судом також встановлено, що згідно
інформації, наданої Головним
управлінням юстиції в Луганській
області листом № 5404/9/3.4 від 28 березня 2014
року згідно з відомостями
реєстраційної справи Постійно діючого
третейського суду при Асоціації
«Арбітраж» Кіровоградської області та
Єдиного реєстру громадських формувань
станом на 25 січня 2009 року суддя
Горовецький М.Ф. у складі третейських
суддів Постійно діючого третейського
суду при Асоціації «Арбітраж»
Кіровоградської області не перебував,
суддя Чернишов С.С. станом на 15 січня 2007
року також не входив до складу
третейських суддів Постійно діючого
третейського суду при Асоціації
«Арбітраж» Кіровоградської області.

Враховуючи вищевикладене та беручи
до уваги зміст заявлених вимог і
предмет спору, суд дійшов висновку, що
угоди та рішення третейського суду є
незаконними, поставлені з грубими
порушеннями вимог п. 1 ч. 2 ст. 51 Закону
України « Про третейські суди»,
оскільки третейський суд вийшов за
межі наданих йому повноважень та
вирішив спір за відсутності у нього
компетенції для розгляду конкретної
справи, судом також була грубо
порушена виключна підсудність
розгляду цивільних справ. Відповідно
до п. 1 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України викладені
обставини є підставою для скасування
рішень третейського суду.

Суд не приймає до уваги наданий
представником ОСОБА_5 список
третейських суддів Постійно діючого
третейського суду при Асоціації
«Арбітраж» оскільки видані свідоцтва
про реєстрацію постійно діючого
третейського суду 11 жовтня 2006 року за
№ 15 та 22 серпня 2007 року за № 30 з
місцезнаходженням саме в м. Луганськ,
вул. Леніна, 36А, а не м. Олександрія, пр.
Леніна, 51, де фактично діяв суд.

За викладених обставин суд не
вбачає підстав для відмови з
задоволенні заяви про скасування
рішення третейського суду. При цьому,
судом враховано, що ОСОБА_2 продовжуває
до цього часу проживати в цій
квартирі.

За викладених обставин суд вважає, що
вимоги про скасування рішення
третейського суду підлягають
задоволенню повністю. Суд дійшов
висновку, що питання про визнання
дійсним договору купівлі - продажу
квартири та про визнання права
власності на цю квартиру, що були
предметом розгляду в третейських судах
в січні 2007 року та в січні 2009 року,
підлягало розгляду судом загальної
юрисдикції за наявних до того підстав
за місцем знаходження нерухомого
майна, а тому у третейського суду були
всі підстави для відмови в задоволенні
позовної заяви позивачам в січні 2007
року та в січні 2009 року. Відповідно
також підлягають скасуванню і угоди
укладені в січні 2007 року та в січні 2009
року про визнання договорів купівлі -
продажу квартири.

Суд не погоджується із доводами
представника ОСОБА_5, який вважає
рішення третейських судів є законними
та такими, що не підлягають скасуванню,
оскільки як вбачається із рішення суду
предметом третейського розгляду було
визнання права власності на нерухоме
майно - житлову квартиру АДРЕСА_1. Судом
встановлено, що вказана нерухомість в
грудні 2012 року була зареєстрована за
її новим власником - ОСОБА_5 в той час,
коли за ухвалою Олександріййського
міськрайонного суду від 12 березня 2009
року було відмовлено у видачі
виконавчого документу на рішення
третейського суду від 25 січня 2009 року
про визнання права власності на майно.
Крім того, судом встановлено, що у
справі є рішення Олександрійського
міськрайонного суду від 05 травня 2011
року, за яким було відмовлено ОСОБА_2 в
позові до ОСОБА_4 про встановлення
факту проживання однією сім"єю,
визнання спірної квартири АДРЕСА_1
об'єктом спільної сумісної власності
та визнання права власності на 1/2
частину цієї квартири. Зустрічний
позов ОСОБА_5 було задоволено та
визнанно право власності за ОСОБА_5
право власності на вказану квартиру.
Рішення суду було оскаржено. За
рішенням апеляційного суду
Кіровоградської області від 05 жовтня
2011 року рішення Олександрійського
міськрайонного суду від 05 травня 2011
року було скасовано в частині
задоволення зустрічного позову й
ухвалено нове рішення, яким зустрічний
позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 ОСОБА_4 та ОСОБА_3
про визнання договору купівлі - продажу
не дійсним в частині покупця, визнання
права власності на майно залишити без
задоволення. В решті рішення суду
залишено без змін. Вказане рішення суду
було оскаржено, в листопаді 2011 року
воно набрало законної сили. Однак суд
приймає до уваги, що згідно копії
витягу про реєстрацію права власності
на нерухоме майно саме за ОСОБА_5 станом
на 23 грудня 2012 року на квартиру АДРЕСА_1
Олександрійським МБТІ було
зареєстровано право власності на
вказане нерухоме майно саме за
рішенням Олександрійського
міськрайонного суду від 05 травня 2011
року та за рішенням апеляційного суду
Кіровоградської області від 05 жовтня
2011 року. Пояснити суду, як сталось, що
спірна квартира зареєстрована
Олександрійським МБТІ саме за ОСОБА_5
на підставі рішення суду, яким їй в
задоволенні такої вимоги було
відмовлено, ОСОБА_5 пояснити суду не
може.

Суд також не погоджується із позицією
представника ОСОБА_5 який заперечуючи
проти скасування рішення третейського
суду, заявив, що тримісячний строк для
звернення до суду ОСОБА_2 був
пропущений, однак клопотання про
залишення заяви без розгляду з підстав
визначених п. 8 ст. 207 ЦПК України
представником не було заявлено.

Суд дійшов висновку, що причина
пропуску позивачем строку для
звернення до суду є поважною, суд
вважає можливим поновити строк для
звернення до суду за захистом
порушеного права.

Судові витрати суд вважає
необхідним віднести на ОСОБА_4 та
ОСОБА_5

Керуючись ст.ст. 4- 11,15,16, 22 ЦК
України, Законом України «Про
третейські суди», ст.ст. 3, 4-11, 15, 57, 60, 61,
84-88, 207, 209, 210, 389-1 - 389-6 ЦПК України, суд,-

У х в а
л и в:

Заяву задовольнити.

Визнати поважною причину пропуску
та поновити строки для звернення до
суду.

Скасувати угоду від 12 січня 2007 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання
договору купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1.

Рішення Постійно діючого
третейського суду при Асоціації
«Арбітраж» від 15 січня 2007 року
(третейський суддя Чернишов С.С.) у
справі № 07/01-2007 за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про визнання дійсним договору
купівлі-продажу та визнання права
власності на нерухоме майно, а саме:
щодо визнання дійсним договору
купівлі-продажу квартири розташованої
за адресою: АДРЕСА_1, укладеного між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 01 січня 2007 року та
щодо визнання за ОСОБА_4 права
власності на квартиру розташовану за
адресою: АДРЕСА_1, - скасувати повністю.

Скасувати угоду від 25 січня 2009 року
між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання
договору купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1.

Рішення Постійно діючого
Центрально-регіонального третейського
суду при Асоціації «Арбітраж» від 25
січня 2009 року (третейський суддя
Горовецький М.Ф.) у справі № 06/162-2009 за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання
дійсним договору купівлі-продажу та
визнання права власності на нерухоме
майно, а саме: щодо визнання дійсним
договору купівлі-продажу квартири
розташованої за адресою: АДРЕСА_1,
укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 15
січня 2009 року та щодо визнання за
ОСОБА_5 права власності на квартиру
розташовану за адресою: АДРЕСА_1, -
скасувати повністю.

Копію ухвали надіслати ОСОБА_4

На ухвалу суду може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Кіровоградської області через
Олександрійський міськрайонний суд
протягом 10 днів з часу оголошення
ухвали суду.

Суддя Олександрійського

міськрайонного суду
Л.Тимченко