У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

Черненко В.А.,
Лесько А.О., Червинської
М.Є.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль»,
ОСОБА_7, треті особи: приватний нотаріус
ОСОБА_8, ОСОБА_9, про визнання
довіреності та договору іпотеки
недійсними за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду
Одеської області від 5 березня 2014 року,
-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, в якому просив
визнати незаконною передачу
зазначеної земельної ділянки в іпотеку
та недійсними договір іпотеки від 9
листопада 2005 року і довіреність від 4
листопада 2005 року.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що
він з 2001 року проживав однією сім'єю з
ОСОБА_5, що підтверджується рішенням
Овідіопольського районного суду
Одеської області від 26 квітня 2011 року,
яким встановлено юридичний факт
проживання з 2001 року однією сім'єю без
реєстрації шлюбу його та ОСОБА_5
Зазначав, що під час спільного
проживання, ними було придбано
земельну ділянку за спільні кошти
площею 0,153 га, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, надану для
будівництва та обслуговування жилого
будинку і господарських будівель
(присадибна ділянка), кадастровий №
:03:001:0163, про що свідчить Державний
акт на право власності на земельну
ділянку серія ОД № 052781, виданий
Дальницькою сільською радою
Овідіопольського району Одеської
області 29 квітня 2004 року на ім'я ОСОБА_5
Вказував, що 9 листопада 2005 року між
відповідачами ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» та ОСОБА_7, яка діяла від імені
ОСОБА_5 на підставі довіреності від 4
листопада 2005 року, посвідченої
приватним нотаріусом Овідіопольського
нотаріального округу Одеської області
ОСОБА_8, був укладений договір іпотеки,
за умовами якого ОСОБА_5 передала в
іпотеку вищевказану земельну ділянку.
ОСОБА_5 була майновим поручителем
ОСОБА_9 щодо виконання нею зобов'язань
за кредитним договором від 4 листопада
2005 року, за умовами якого остання взяла
на себе зобов'язання повернути ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» кредит у
вигляді не відновлювальної кредитної
лінії з лімітом 75 тис. доларів США,
здійснювати щомісячне погашення
основного боргу в сумі 1/84 від суми
кредиту, щомісячно сплачувати
нараховані відсотки річних за
користуванням ним згідно умов
кредитного договору, а також можливу
неустойку та витрати у розмірі і у
випадках, передбачених кредитним
договором. Просив визнати передачу
зазначеної земельної ділянки в іпотеку
незаконною, а зазначений договір
іпотеки та довіреність недійсними,
оскільки спірна земельна ділянка є
спільним майном подружжя.

Рішенням Овідіопольського районного
суду Одеської області від 5
червня 2013 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано довіреність від 4 листопада 2005
року, видану ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_7
недійсною.

Визнано договір іпотеки нерухомого
майна - земельної ділянки площею 0,153 га,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
укладений 9 листопада 2005 року між ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5
недійсним.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 5 березня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано, у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить рішення
апеляційного суду скасувати і залишити
в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, законність
та обґрунтованість рішення
апеляційного суду в межах касаційного
оскарження, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та відмовляючи у
задоволенні позову, правильно
встановив характер спірних
правовідносин сторін у справі та
застосував норми матеріального права,
які регулюють ці правовідносини,
вирішив спір з урахуванням конкретних
обставин справи з дотриманням норм
процесуального права.

Зокрема, суд, на підставі належним
чином оцінених доказів, поданих
сторонами, дійшов правильного висновку
про те, що боргові зобов'язання ОСОБА_5
за оспореним договором іпотеки не
мають відношення до ОСОБА_4, оскільки
вона передала в іпотеку земельну
ділянку, яка належала їй на праві
власності і була придбана до ухвалення
рішення про встановлення факту
проживання однією сім'єю.

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваного рішення апеляційного
суду не дають підстав для висновку про
те, що судом при розгляді справи були
допущені порушення норм матеріального
чи процесуального права, які
відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є
підставами для скасування судових
рішень.

Ураховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає за необхідне касаційну
скаргу відхилити.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 5 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.А. Черненко

А.О. Лесько

М.Є. Червинська