АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/5140/14
Головуючий 1 інстанції
Справа № 645/5106/14-ц
Категорія - недоговірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - судді:
Кірсанової Л.І.

суддів: Трішкової І.Ю.,
Котелевець А.В.

при секретарі: Асєєвій В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1, яка діє
в інтересах ОСОБА_2 на рішення
Фрунзенського районного суду м.
Харкова від 26 травня 2014 року по справі
за позовом Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «ВУСО»
до ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_3,
Страхове товариство з додатковою
відповідальністю «Гарантія» про
відшкодування майнової шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про відшкодування
майнової шкоди, завданої ДТП.В
обґрунтування позовних вимог зазначив,
що 14.06.2010 р. відбулася ДТП за участю
автомобіля НОМЕР_1 під керуванням водія
ОСОБА_2 та автомобіля Шкода держномер
НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 В
результаті ДТП було завдано шкоди
автомобілю Шкода держномер НОМЕР_2,
власником якого є ОСОБА_3 Вина
відповідача ОСОБА_2 підтверджується
постановою Харківського районного
суду Харківської області від 27.08.2010 р.

15.07.2008 р. між ЗАТ СК «ВУСО»,
правонаступником якого є позивач, та
ОСОБА_3 був укладений Договір
добровільного страхування наземного
транспорту № -01.

Вартість матеріального збитку склала
114 020,14 грн. Сума, що підлягала виплаті в
якості страхового відшкодування,
становить 41 132,14 грн.

Виплата страхового відшкодування була
здійснена у повному обсязі, на підставі
заяви Страхувальника від 16.06.2010 р.,
Страхового акту та листа
вигодонабувача.

На момент ДТП цивільно-правова
відповідальність водія ОСОБА_2 була
застрахована у СТзДВ «Гарантія». На
виконання умов Полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів № ВЕ/4765547 СТзДВ
«Гарантія» сплатило позивачеві
страхове відшкодування у розмірі 24 990,00
грн.

Позивач просив з підстав, передбачених
ст.ст.1191, 1194 ЦК України, стягнути з
відповідача на його користь різницю
між фактичним розміром шкоди та
страховою виплатою у розмірі 16142,14 грн.
(41 132,14 - 24 990,00), а також відшкодувати
судові витрати.

Представник відповідача - ОСОБА_1 проти
позову заперечувала, вважаючи, що СТзДВ
«Гарантія» мало відшкодувати
позивачеві будь-яку шкоду, завдану ДТП.

Справа розглянута у відсутності третіх
осіб, так як вони просили про розгляд
справи у їх відсутності.

Рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 26 травня 2014 року
задоволено позов Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «ВУСО». Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «ВУСО» 16
142,14 грн в порядку регреса та судовий
збір у розмірі 229,40 грн.

На вказане рішення звернулася з
апеляційною скаргою ОСОБА_1, яка діє в
інтересах ОСОБА_2, просить скасувати
рішення районного суду та ухвалити
нове рішення, яким відмовити ПАТ СК
«ВУСО» в задоволенні позову.
Посилається на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення у справі, порушення норм
матеріального та процесуального права.
Вказує на те, що позивачем не було
надано доказів на підтвердження своїх
позовних вимог. Зазначає, що ОСОБА_2
фактично в рахунок погашення
визначеної до стягнення суми було
передано у власність ОСОБА_3 власний
автомобіль «Peugeot Boxer», державний номер
НОМЕР_3, який був придбаний відповідно
до Контракту № 14-2007 від 14 березня 2007
року в автосалоні AT «ТЕТРО» за 159 000,00
грн. До того ж позивачем не доведено, що
Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «ВУСО» являється
правонаступником Закритого
акціонерного товариства Страхової
компанії «ВУСО», з яким громадянином
ОСОБА_3 було укладено Договір
добровільного страхування наземного
транспорту.

Сторони, будучи належним чином
повідомленими про день та місце
розгляду справи, у судове засідання
апеляційного суду не з»явилися.

Від представника апелянта ОСОБА_1
надійшло клопотання про відкладення
розгляду справи, так як з 12 липня до 01
серпня 2014 року вона знаходиться у
відпустці і виїжджає за межі м. Харкова,
документів в підтвердження
зазначеного вона не надала.

Вказану причину неявки в судове
засідання представника апелянта
судова колегія визнає неповажною,
оскільки відсутні докази поважності
причини неявки в судове засідання..

Відповідно до ст. 305 ЦПК України
апеляційний суд відкладає розгляд
справи в разі неявки у судове засідання
особи, яка бере участь у справі, щодо
якої немає відомостей про вручення їй
судової повістки, або за її
клопотанням, коли повідомлені нею
причини неявки буде визнано судом
поважними.

Неявка сторін або інших осіб, які
беруть участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи.

Враховуючи строки розгляду
апеляційної скарги на рішення суду,
судова колегія знаходить можливим
розглянути справу у відсутності
сторін, так як вони належним чином
повідомлені про час і місце розгляду
справи.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно ст.ст. 11,60 ЦПК України суд
розглядає справу не інакше, як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін чи інших осіб,
які беруть участь у справі. Кожна
сторона зобов'язана дове сти ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і докази
подають ся сторонами і іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що
14.06.2010 р. відбулася ДТП за участю
автомобіля НОМЕР_1 під керуванням водія
ОСОБА_2 та автомобіля Шкода держномер
НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 В
результаті ДТП було завдано шкоди
автомобілю Шкода держномер НОМЕР_2,
власником якого є ОСОБА_3 Вина
відповідача ОСОБА_2 підтверджується
постановою Харківського районного
суду Харківської області від 27.08.2010 р.

Згідно вказаної постанови ОСОБА_2
визнаний винним у скоєнні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст.124 КУпАП, а саме в
порушенні ним 14.06.2010 р. вимог п.16.6, 1.5
Правил Дорожнього руху, що спричинило
пошкодження автомобіля марки Шкода
держномер НОМЕР_2, власником якого є
ОСОБА_3

Згідно ст.61 ч.4 ЦПК України, постанова
суду у справі про адміністративне
правопорушення , обов*язкова для суду,
що розглядає справу про
цивільно-правові наслідки дій особи,
стосовно якої ухвалено постанову суду,
з питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

15.07.2008 р. між ЗАТ СК «ВУСО»,
правонаступником якого є позивач, та
ОСОБА_3 був укладений Договір
добровільного страхування наземного
транспорту № -01, що
підтверджується матеріалами справи
(а.с.7).

Відповідно до Звіту
автотоварознавчого дослідження № 21/06/10
від 15.07.2010 р., виготовленого ТОВ
«Інкон-Капітал», вартість
матеріального збитку, завданого
власнику автомобіля Шкода, складає 114
020,14 грн.

Відповідно до п.10.6.2 Договору
страхування від 15.07.2008 р., сума, що
підлягає виплаті ОСОБА_3 в якості
страхового відшкодування, становить
41132,14 грн. = 89 389,40 грн. - 42 000 грн.- 6257,26 грн.,
де 89389,40 грн. - ліміт відповідальності,

42 000 грн. - вартість пригодних статків,

6257,26 грн. - безумовна франшиза), про що
було складено страховий акт № 3604-02 від
16.09.2010 р.

На підставі заяви Страхувальника від
16.06.2010 р., страхового акту та листа
вигодонабувача виплата вказаного
страхового відшкодування була
здійснена у повному обсязі, що
підтверджується платіжними
дорученнями № 11374 від 16.09.2010 р., № 11506 від
20.09.2010 р, № 11570 від 21.09.2010 р., № 11630 від
22.09.2010 .

Згідно ст. 27 Закону України "Про
страхування", до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст.ст.993, 1191 ЦК України,
особа, яка відшкодувала шкоду,
заподіяну з вини іншої особи, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи, у розмірі виплаченого
відшкодування.

На момент ДТП цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_2 як водія
автомобіля НОМЕР_1, була застрахована у
СТзДВ «Гарантія».

На виконання умов Полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів № ВЕ/4765547 СТзДВ
«Гарантія» сплатило позивачеві
страхове відшкодування у розмірі 24 990,00
грн.

Таким чином, різниця між страховим
відшкодуванням, фактично сплаченим
позивачем (41132,14 грн.), та отриманою ним
страховою виплатою (24 990,00 грн.), яка
залишилась невідшкодованою, становить
16142,14 грн.

Згідно ст.1194 ЦК України, особа, яка
застрахувала свою цивільно-правову
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди
та страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

За таких обставин суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про задоволення позовних
вимог у повному обсязі.

Безпідставним є посилання апелянта, що
позивачем не доведено, що Приватне
акціонерне товариство «Страхова
компанія «ВУСО» являється
правонаступником Закритого
акціонерного товариства Страхової
компанії «ВУСО», з яким громадянином
ОСОБА_3 було укладено Договір
добровільного страхування наземного
транспорту. Зазначене спростовується
матеріалами справи ( а. с. 39-43).

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
суд апеляційної інстанції відхиляє
апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд
першої інстанції постановив рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Судом першої інстанції
правильно досліджені і оцінені
обставини по справі, надані сторонами
докази, доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

За таких обставин підстав для зміни або
скасування судового рішення судова
колегія не вбачає.

Відповідно, апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст.
307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в
інтересах ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 26 травня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ:
СУДДІ: