Красилівський районний суд
Хмельницької області
Справа № 677/1922/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.07.2014 року м.Красилів

Красилівський районний суд
Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Федишина І.В.

при секретарі Коломієць Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Красилові цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа приватний нотаріус ОСОБА_3,
про визнання недійсним договору
довічного утримання, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 визнання
недійсним договору довічного
утримання.

На обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1
зазначив, що 19.11.2002 був укладений
договір довічного утримання між ОСОБА_4
та його батьком ОСОБА_5, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно договору до
відповідачки перейшло у власність
нерухоме майно, а саме 3/4 частини
будинку у АДРЕСА_1, який його батько
успадкував від його мами ОСОБА_6 після
її смерті. Він також успадкував після
смерті матері 1/4 частину вищевказаного
будинку. Згідно з висновками
судово-психіатричної експертизи стану
здоров'я його батька він страждав на
органічне ураження головного мозку і
так далі, що в сукупності позбавляло
його можливості розуміти значення
своїх дій, керувати ними та об'єктивно
оцінювати обстановку. Цим скористалася
ОСОБА_4, громадянка Росії, яка
використала хворобливий стан батька з
метою злочинного заволодіння його
майном, у тому числі вищевказаним
будинком - уклала договір довічного
утримання. Медичними документами,
враховуючи те, що батькові на момент
укладення договору виповнилося 90
років, - у повній мірі підтверджується
безпорадний стан батька, порушення
психіки та мови, сприйняття, що є
достатньою підставою для визнання
договору довічного утримання
недійсним. У самому договорі довічного
утримання підпис батька говорить сам
за себе - він нечіткий та не відповідає
тому підпису, який завжди ставив
батько. Крім того видно, що людина, яка
його поставила знаходилася у
хворобливому стані. Також батько
перебував на стаціонарному лікуванні в
обласному госпіталі для інвалідів
війни за адресою с.Ружичанка
Хмельницького району Хмельницької
області з приводу багаточисельних
хвороб, у тому числі церебрального
атеросклерозу, органічного ураження
головного мозку та ін., страждав на
забудькуватість, не впізнавав людей, що
чітко зазначено в медичних документах.
Йому достовірно відомо, що
відповідачка такі угоди укладала не
тільки з його батьком, а й ще з двома
людьми в аналогічному хворобливому
стані і шахрайським шляхом заволоділа
їх майном також, при цьому вона
представлялася працівником соцбезу.
ОСОБА_4 померла, тому її донька, як
спадкоємиця є відповідачкою по справі.
Просить визнати договір довічного
утримання укладений між ОСОБА_4 та його
батьком ОСОБА_5 недійсним.

У судове засідання позивач не прибув,
надіслав заяву про проведення
засідання за його відсутності.

Відповідач позов не визнала, у судове
засідання не прибула, клопотала про
представництво її інтересів у суді
ОСОБА_8

Представник відповідача ОСОБА_8
надіслала заяву про розгляд справи за
її відсутності та заперечення на позов,
згідно яких вважає, що позивач
пропустив строк звернення до суду, а
тому просить відмовити в позові з цих
підстав. Окрім того, зазначила, що
позивач із аналогічною заявою вже
звертався до суду і судом було
відмовлено в позові.

Третя особа ОСОБА_3 надіслала заяву про
небажання брати участь у справі.

Дослідивши надані докази, суд
приходить до висновку, що позов
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом достовірно встановлено, що 19
листопада 2002 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4
було укладено договір довічного
утримання, посвідчений приватним
нотаріусом Красилівського районного
нотаріального округу ОСОБА_3 та
зареєстрований в реєстрі за № 3056.
Відповідно до вказаного договору
ОСОБА_5 передав у власність ОСОБА_4 3/4
жилого будинку з відповідною частиною
надвірних будівель, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, а ОСОБА_4
зобов'язалася довічно повністю
утримувати ОСОБА_5 При посвідченні
договору державним нотаріусом було
перевірено дієздатність ОСОБА_1 та
ОСОБА_4, про що зазначено в ньому. Також
державним нотаріусом роз'яснено
сторонам цього договору зміст договору
та його правові наслідки. ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_5 помер. 27 січня 2005 року ОСОБА_1
звернувся до Красилівського районного
суду з цивільним позовом до ОСОБА_4 про
визнання недійсним договору довічного
утримання, визнання права власності на
житловий будинок. 07 березня 2006 року
Красилівським районним судом винесено
заочне рішення, яким у задоволенні
позову ОСОБА_1 відмовлено. 23 червня 2006
року заочне рішення Красилівського
районного суду за заявою ОСОБА_1
скасоване і справу призначено до
розгляду в загальному порядку. Ухвалою
Красилівського районного суду від 12
квітня 2007 року, яка набрала законної
сили 18.04.2007 позовну заяву ОСОБА_1 до
ОСОБА_4 про визнання недійсним договору
довічного утримання, визнання права
власності на житловий будинок залишено
без розгляду. 20 вересня 2007 року ухвалою
Красилівського районного суду позовну
заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання
недійсним договору довічного
утримання та визнання права власності
повернуто позивачеві в зв'язку з
неусуненням ним недоліків заяви, яку
було залишено без руху. 03 червня 2008 року
рішенням Красилівського районного
суду, яке набрало законної сили 24
вересня 2008 року після його перегляду за
апеляційною скаргою ОСОБА_1
апеляційним судом Хмельницької
області, задоволено позов ОСОБА_4 до
ОСОБА_1 та розподілено в натурі
будинковолодіння по АДРЕСА_1.

Ці обставини підтверджуються:
договором довічного утримання від
19.11.2002, свідоцтвом про смерть ОСОБА_5,
матеріалами виконання доручення
Красилівського районного суду про
вручення судових документів та
проведення окремих процесуальних дій
стосовно ОСОБА_2, отриманими від
компетентного суду Російської
Федерації, заочним рішенням
Красилівського районного суду від
07.03.2006, ухвалами Красилівського
районного суду від 23.06.2006, 12.04.2007, 20.09.2007,
рішенням Красилівського районного
суду від 03 червня 2008 року, ухвалою
апеляційного суду Хмельницької
області від 24.09.2008.

Статтею 755 ЦК України передбачено, що
договір довічного утримання (догляду)
може бути розірваний за рішенням суду
на вимогу відчужувача або третьої
особи, на користь якої він був
укладений, у разі невиконання або
неналежного виконання набувачем своїх
обов'язків, незалежно від його вини, а
також на вимогу набувача; цей договір
припиняється зі смертю відчужувача.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 не є і не був
стороною договору довічного утримання,
укладеного між ОСОБА_1 і ОСОБА_4, ні
відчужувачем, ні набувачем, ні особою,
на користь якої був укладений договір,
а тому не є особою, яка може заявляти
вимоги про розірвання договору. Крім
того, дія договору припинилася зі
смертю ОСОБА_1

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

В силу ст. 203 ЦК України зміст правочину
не може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам; особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною 1 статті 225 ЦК України
визначено, що правочин, який дієздатна
фізична особа вчинила у момент, коли
вона не усвідомлювала значення своїх
дій та (або) не могла керувати ними, може
бути визнаний судом недійсним за
позовом цієї особи, а в разі її смерті -
за позовом інших осіб, чиї цивільні
права або інтереси порушені.

Згідно стст. 10, 11 ЦПК України
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості; кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень; особа, яка бере участь у
справі, розпоряджається своїми правами
щодо предмета спору на власний розсуд.
Однак позивачем у ході судового
розгляду справи не надано будь-яких
доказів, які б підтверджували факти,
викладені в його позовній заяві.

У наданому суду клопотанні від 18.07.2014
він просить витребувати з архіву
Красилівського районного суду
цивільну справу № 2-5/2007 та дослідити
докази, які в ній знаходяться,
витребувати в обласному госпіталі
інвалідів ВВВ, оригінал амбулаторної
карти № 5029 за 2002 рік та історії хвороб
його батька, який у період з 24 жовтня 2004
року по 15 грудня 2004 року знаходився на
стаціонарному лікуванні з приводу
багаточисельних хвороб, які необхідні
для проведення в подальшому
судово-психіатричної експертизи на
предмет того, чи міг його батько
розуміти значення своїх дій та
керувати ними.

Клопотання не може бути задоволене,
оскільки, як встановлено в судовому
засіданні, батько позивача ОСОБА_5
помер 21 липня 2003 року, а тому не міг у
період з 24 жовтня по 15 грудня 2004 року
знаходитися на стаціонарному
лікуванні, мати хвороби, які були б
зафіксовані в історіях. Як свідчать
досліджені в судовому засіданні
докази, що знаходяться в матеріалах
цивільної справи № 2-5/2007, у ході
розгляду цієї справи витребовувалась
та досліджувалась амбулаторна карта №
5029 за 2002 рік ОСОБА_5 та проведена
посмертна судово-психіатрична
експертиза ОСОБА_5, оформлена актом № 8
від 28.11.2005, згідно якої ОСОБА_5 страждав
на органічне ураження головного мозку
внаслідок церебрального
атеросклерозу, однак міг розуміти
значення своїх дій та керувати ними,
тобто його можна вважати дієздатним.
Будь-яких доказів протилежного
позивачем у ході розгляду справи суду
не надано, а підстави не довіряти
висновкам експертної установи
відсутні.

З урахуванням викладеного відсутні
підстави вважати, що ОСОБА_5 при
укладенні спірного договору довічного
утримання не усвідомлював значення
своїх дій та (або) не міг керувати ними,
тобто відсутні підстави для визнання
цього правочину недійсним.

Статтями 257, 267 ЦК України передбачено,
що загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки;
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

З моменту укладення спірного договору
довічного утримання пройшло більше
одинадцяти років, а з часу залишення
Красилівським районним судом
аналогічної позовної заяви ОСОБА_1 без
розгляду (12 квітня 2007 року, ухвала суду
набрала законної сили 18.04.2007) пройшло
більше шести років, тобто позивач
пропустив строки на подання позову до
суду, клопотання про поновлення цих
строків не подавав, що є підставою для
відмови в позові.

На підставі викладеного, керуючись
стст. 203, 215, 225, 257, 267 ЦК України, стст. 10,
11, 60, 61, 88, 212-215, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа приватний нотаріус ОСОБА_3,
про визнання недійсним договору
довічного утримання, укладеного 19
листопада 2002 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Хмельницької області
через Красилівський районний суд
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: І. В. ФЕДИШИН