Справа № 489/383/14-ц
Номер провадження 2/489/671/14
РІШЕННЯ

Іменем України

25 липня 2014 року
місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста
Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Антоненко А. С.,

за участю позивача ОСОБА_1, його
представника ОСОБА_2, відповідача
ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Миколаєві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення витрат
на ремонт квартири,

встановив

В січні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3 мотивуючи свої
вимоги тим, що проживав разом з
відповідачем з липня 2005 року, перебував
у зареєстрованому шлюбі з 03.08.2007 по
11.01.2013.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 07.10.2013 та рішенням
апеляційного суду Миколаївської
області від 25.11.2013 було розділене їх з
відповідачем спільно нажите майно.
Разом із тим, в рішенні апеляційного
суду зазначено, що "ж до вимог ОСОБА_1
про визнання за ним права власності на
будівельні матеріали, придбані і
використані на ремонт особистої
квартири ОСОБА_3 та врахування грошової
оцінки його праці по здійсненню цього
ремонту, то вони не можуть бути
задоволені, оскільки повинні
вирішуватись з використанням іншого,
передбаченого законом способу захисту
права, а саме в порядку стягнення
витрат подружжя або одного з них на
поліпшення майна, яке є особистою
власністю одного з них, при умові, що ці
витрати виходять за межі обов"язку
члена сім"ї по участі у витратах на
утримання майна та проведенню його
ремонту. Витрати на ремонт квартири
склали - 42 725 грн.

Посилаючись на викладене, позивач
просив суд стягнути на його користь ?
частину витрат на ремонт квартири
АДРЕСА_1 у розмірі 21 362,50 грн.

В судовому засіданні позивач та його
представник підтримали позов та
наполягали на його задоволенні.

Відповідач та його представник позов
не визнали.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, судом
встановлено такі обставини та
відповідні правовідносини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у
зареєстрованому шлюбі до 11.01.2013 (а. с. 4).
Мають неповнолітню доньку ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 07.10.2013 було поділено
спільне сумісне майно подружжя ОСОБА_1
та ОСОБА_3 (а. с. 6-12). Рішенням
апеляційного суду Миколаївської
області від 25.11.2013 зазначене рішення
скасоване і ухвалене нове рішення, яким
первісний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
поділ майна подружжя, що є об'єктом їх
спільної власності, та зустрічний
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 задоволено
частково (а. с. 13-16).

Позивач та його представник в судовому
засіданні не змогли послатись на норму
матеріального права, яка б передбачала
регулювання спірних правовідносин, а
саме стягнення компенсації витрат на
проведення ремонту, а вказали, що так
зазначено в рішенні апеляційного суду.

Спірні правовідносини регулюються
нормами сімейного, цивільного та
житлового законодавства.

Відповідно до ст. 62 СК України якщо
майно дружини, чоловіка за час шлюбу
істотно збільшилося у своїй вартості
внаслідок спільних трудових або
грошових затрат або затрат другого з
подружжя, воно у разі спору може бути
визнане за рішенням суду об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя" від 21.12.2007 за № 11 майно, яке
належало одному з подружжя, може бути
віднесено до спільної сумісної
власності укладеною при реєстрації
шлюбу угодою (шлюбним договором) або
визнано такою власністю судом з тих
підстав, що за час шлюбу його цінність
істотно збільшилася внаслідок
трудових або грошових затрат другого з
подружжя чи їх обох. Збільшення
вартості майна та істотність такого
збільшення підлягає з'ясуванню шляхом
порівняння станом на час вирішення
спору вартості об'єкта в стані, що
існував до поліпшення, та його вартості
після поліпшення; при цьому сам по собі
розмір грошових затрат подружжя чи
одного з них, а також і визначена на час
розгляду справи ринкова вартість
будинку не є тим фактором, який єдиний
безумовно свідчить про істотність
збільшення вартості майна як об'єкта.

Частина 2 статті 62 СК України вказує, що
якщо один із подружжя своєю працею і
(або) коштами брав участь в утриманні
майна, належного другому з подружжя, в
управлінні цим майном чи догляді за
ним, то дохід (приплід, дивіденди),
одержаний від цього майна, у разі спору
за рішенням суду може бути визнаний
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя. Тобто,
законодавець зазначає, що якщо у
результаті використання або утримання
майна, що є особистою власність одного
з подружжя з"являється нове майно (річ,
дивіденди, дохід, приплід), то воно може
судом бути визнано спільною сумісною
власністю подружжя.

Сімейний кодекс України не містить
норми, яка б передбачала стягнення
витрат у випадку, коли вартість майна
внаслідок трудових або грошових затрат
збільшилась не істотно.

Разом із тим, ч. 3 ст. 156 ЖК України
передбачено, що члени сім'ї власника
будинку зобов'язані дбайливо ставитися
до жилого будинку (квартири).
Повнолітні члени сім'ї власника
зобов'язані брати участь у витратах по
утриманню будинку (квартири) і
придомової території та проведенню
ремонту. Спори між власником та членами
його сім'ї про розмір участі у витратах
вирішуються в судовому порядку.

Суд вважає, що до спірних правовідносин
не може бути застосовано положення ч. 5
ст. 357, ч. 4 ст. 390 ЦК України, оскільки в
першому випадку йдеться про спільну
часткову власність, а у другому
законодавець виходить із того, що
добросовісний набувач здійснюючи
поліпшення добросовісно помилявся,
вважаючи майно своїм.

Здійснюючи ремонтні роботи та беручи
участь у витратах на їх проведення
позивач виконував обов"язок,
передбачений ч. 3 ст. 156 ЖК України та
діяв як в інтересах своєї сім"ї так і у
своїх інтересах, оскільки більш як
п"ять років проживав у вказаній
квартирі.

Судом було роз"яснено позивачу та
представнику право заявити клопотання
про призначення судової
будівельно-технічної експертизи для
встановлення чи виходять проведені
ремонтні роботи за межі необхідних
(обов"язкових) та таких, що виходять за
межі обов"язку члена сім"ї по участі у
витратах на утримання майна та
проведенню його ремонту. Однак, такого
клопотання заявлено не було.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про те, що вимоги про стягнення витрат
на проведення ремонту, а саме вартість
будівельних робіт та маетріалів не
підлягають задоволенню. Натомість в
процесі ремонту було придбано майно
(речі), які залишилися у квартирі
відповідача.

Відповідно до висновку № 65/13
будівельно-технічної експертизи від
27.08.2013 призначеної ухвалою Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 23.07.2013
при розгляді справи № 2-489-639/13 за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 Про поділ
спільного майна подружжя та за
зустрічним одноіменним позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_3, вартість ремонтних робіт в
квартирі АДРЕСА_1, який проводився з 2006
року по 2012 рік, складає 43 597 грн., з
урахуванням зносу 2%, вартість ремонту
складає - 42 725 грн.

Так за період з 2006 по 2012 роки були
проведені наступні ремонтні роботи: 1) в
приміщенні коридору "1" замінили вхідні
дерев'яні двері на броньовані; 2) у
кімнатах "3" двері балкону та у прим. "8"
двері лоджії замінили на
металопластикові склопакети; 3) у прим.
"5", "6", "7", "8" замінили дерев'яні двері на
дерев'яні двері зі склінням; 4) у
кімнатах "2", "3", "5", "8" та лоджії замінили
дерев'яні вікна на металопластикові
склопакети; 5) теплоізоляція стіни
приміщення "5" плитами з пінопласту 1м. х
1м. (30 мм.) з подальшою обробкою; 6)
обклеювання шпалерами стін в
приміщенні "5"; 7) устройство ламінатного
покриття по укладеній підкладці в прим.
"3", "5"; 8) фарбування водоемульсійними
складами по підготовленій поверхні
стель у приміщенні "5" і суміщеного
санвузла; 9) пристрій перегородки з
гіпсокартонних листів в два шари в
приміщенні суміщеного санвузла; 10)
монтаж вбудованої шафи в прим. "5"; 11)
обробка гіпсокартоном стіни розміром
2,2 х 2,45 м. по закріпленому профілем "CD" з
укладанням мінералловатного
утеплювача в приміщенні суміщеного
санвузла; 12) обробка гіпсокартоном
стелі по закріпленому профілем "CD" у
приміщенні суміщеного санвузла; 13)
демонтаж/ монтаж каналізаційного
стояка; 14) демонтаж/ монтаж
водопровідного стояка в санвузлі; 15) 16)
обробка керамічною плиткою "КАЙМАН"
стін і підлоги в приміщенні суміщеного
санвузла; 17) прокладка вінілпластових
труб у стінах з подальшим затягуванням
в них електропроводів; 18) демонтаж/
монтаж і підключення умивальника,
унітазу, ванни, рушникосушки; 19) монтаж
електробойлера на 80 л.

Хоча позивач як член сім'ї власника
квартири був зобов'язаний брати участь
у витратах по утриманню та ремонту
квартири, як те встановлено ч. 3 ст. 156 ЖК
України, однак, судом враховується те,
що позивачем були понесені значні
витрати на придбання речей в процесі
ремонту квартири, який не можна назвати
поточним ремонтом, оскільки, позивачем
купувались дорогі дверні блоки,
вікнонні блоки, ванна, унітаз, змішувач,
вмивальник, рушникосушки, що
підтверджується висновком експерта.

Таким чином, суд вважає за можливе
частково задовольнити позовні вимоги
ОСОБА_1 і стягнути з відповідача на його
користь компенсацію його витрат на
ремонт квартири відповідача в сумі 10
731,98 грн. Ця сума складається з вартості
металопластикових склопакетів в
кімнатах - 3 779 грн.; металопластикових
склопакетів лоджії - 3 336 грн.; блока
дверного металопластикового - 3 190 грн.;
блока дверного дерев"яного - 7 302 грн.;
вартість ванни - 1 950 грн.; змішувача води
- 994 грн.; унітазу - 576 грн.; умивальника -
199 грн.; рушникосушки - 576 грн. ( 3 779 грн. + 3
336 грн. + 3 190 грн. + 7 302 грн. + 1 950 грн. + 994
грн. + 576 грн. + 199 грн. + 576 грн.) = 21 902 грн. Х
0,98 (коефіцієнт зносу) = 21 463,96 грн. : 2 = 10
731,98 грн., тобто половина вказаних
витрат.

Суд не враховує вартість предметів, які
були використані в процесі ремонту та
втратили ознаки окремої речі, а саме
ламінат, оскільки його було
використано на заміну леноліуму,
шпалери, багети, профіля тощо, тому що
це охоплюється обов"язком члена сім"ї
по участі у витратах на проведення
ремонту.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 3, 15, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

вирішив

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення
витрат на ремонт квартири -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,
народилася у м. Ногінськ, Московської
області, ідент. номер - НОМЕР_1,
зареєстрованої у АДРЕСА_1 на користь
ОСОБА_1 компенсацію витрат в сумі 10 731
(десять тисяч сімсот тридцять одна) грн.
98 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судовий збір у сумі 107,32 грн.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Миколаївської
області через Ленінський районний суд
м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особою, яка не була
присутня під час проголошення рішення -
з моменту отримання копії рішення.

Суддя
В. В.
Кокорєв