У х в а л а

іменем україни

09 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мостової Г.І., суддів:
Наумчука М.І., Остапчука
Д.О.,-розглянувши у попередньому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_4 до публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк», третя особа - приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, про
визнання недійсними кредитного
договору та договору застави, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Миронівського районного суду
Київської всякої області від 04 лютого
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Київської області від 24 березня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, в якому, з
урахуванням уточнень, просив суд
визнати недійсним з 27 лютого 2007 року
кредитний договір № Д 07-03-03 МК від 27
лютого 2007 року, укладений між ним та ПАТ
КБ «ПриватБанк»; визнати недійсним з 27
лютого 2007 року договір застави
автотранспорту, укладений 27 лютого 2007
року між ним та банком, посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
зареєстрований за № 1612; зобов'язати
банк подати Дніпропетровській філії ДП
«Інформаційний центр» Міністерства
юстиції України виключити з державного
реєстру обтяжень рухомого майна запис
про державну реєстрацію договору
застави автотранспорту № 1612 від 27
лютого 2007 року.

В обґрунтування вимог позивач
посилався на те, що 27 лютого 2007 року між
ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено
кредитний догові № Д 07-03-03 МК, згідно з
яким банк надав йому кредит на споживчі
цілі у сумі 27 000 Євро зі сплатою 15 %
річних за користування кредитом.

28 лютого 2007 року між ОСОБА_4 та банком
підписано додаток № 1 до кредитного
договору № Д 07-03-03 МК від 27 лютого 2007
року, згідно з яким погашення кредиту і
сплата відсотків за користування ним
проводяться у сумі і строки згідно з
графіком погашення кредиту, відсотків
і винагороди, вказаному у таблиці, та
вказаний додаток є невід'ємною
частиною кредитного договору.

27 лютого 2007 року між позивачем та
банком укладено договір застави
автотранспорту, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, згідно з
яким позивач передав у заставу
відповідачу автомобіль марки «DAF 95 FX»,
2000 року випуску.

У пункті «Предмет договору» вказано, що
за даним договором заставою
забезпечується виконання зобов'язань
позичальника ОСОБА_6, що випливають з
кредитного договору № Д 07-03-03 МК від 27
лютого 2007 року з повернення кредиту у
сумі 27 000 Євро, що надається у строк до 15
лютого 2011 року включно, плата за
користування кредитом становить 16 %.

Відповідач ні до укладення, ні під час
укладення кредитного договору № Д 07-03-03
МК від 27 лютого 2007 року не ознайомив
позивача з істотними умовами договору:
з варіантами повернення кредиту,
включаючи кількість платежів, їх
частоту та обсяги, а додаток № 1 до
договору надав для ознайомлення та
підписання лише наступного дня 28
лютого 2007 року.

27 лютого 2007 року відповідач та
приватний нотаріус ОСОБА_5 підготували
та надали йому на підпис договір
застави автотранспорту з умовами якого
він не ознайомлювався, оскільки вважав,
що підписує договір застави
автотранспорту, відповідно до якого
передає в заставу свій автомобіль у
забезпечення своїх зобов'язань за
кредитним договором від 27 лютого 2007
року № Д 07-03-03 МК.

Однак, виявилося, що йому був наданий та
підписаний договір застави, яким
забезпечується виконання зобов'язань
позичальника ОСОБА_6, що випливають з
кредитного договору № Д 07-03-03 МК від 27
лютого 2007 року.

За вказаних обставин, через дії
відповідача та приватного нотаріуса
він помилково передав у заставу свій
транспортний засіб за виконання
зобов'язань позичальника ОСОБА_6 та не
може розпоряджатися ним на власний
розсуд. Посилаючись на вказані
обставини просив суд позовні вимоги
задовольнити.

Рішенням Миронівського районного суду
Київської області від 04 лютого 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Київської області
від 24 березня 2014 року, у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4 до ПАТ КБ
«ПриватБанк» про визнання недійсними
кредитного договору та договору
застави відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує
питання про скасування оскаржуваних
рішень, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
рішення суду ухвалено з додержанням
норм процесуального та матеріального
права, підстав для їх зміни або
скасування не встановлено.

Судами попередніх інстанцій визначено
правовідносини сторін, які випливають
із встановлених обставин, правильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини та
обґрунтовано відмовлено в задоволенні
позову.

При цьому, судами попередніх інстанцій,
у відповідності до п.п. 6.13 п. 6 Правил
ведення нотаріального діловодства,
правильно виходив з того, що у разі
допущення пилки у тексті нотаріально
оформлювального документа, який не
потребує підпису особи, що звернулася
за вчиненням нотаріальної дії
(свідоцтва, виданого нотаріусом, копії
документа, дублікат документа тощо),
внесення дописок чи виправлень до
тексту документа здійснюється за
заявою такої особи зареєстрованою у
Журналі реєстрації вхідних документів.

Виправлення помилки застерігається
нотаріусом, який вчиняв нотаріальну
дію, після посвідчувального напису, із
зазначенням дати та поставленням свого
підпису і печатки на такому
застережені.

За вказаних обставин, суди
обґрунтовано вважали, що сама описка не
може бути підставою для визнання
договору недійсним.

Доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують та зводяться до
переоцінки доказів, що не відповідає
вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд
касаційної інстанції позбавлений
можливості встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Миронівського
районного суду Київської всякої
області від 04 лютого 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 24 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. МостоваСудді:
М.І. Наумчук Д.О. Остапчук