Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1695/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Тимченко Л. М.
Доповідач Чорнобривець О.
РІШЕННЯ

Іменем України

29.07.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючої - судді Чорнобривець О.С.

суддів - Черненка В.В.

Кодрула М.А.

за участю секретаря- Кечкіна А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 23 квітня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
поновлення строку для звернення до
суду, визнання частини договору
купівлі-продажу стосовно покупця
недійсним та визнання покупцем іншу
особу,-

встановила :

У травні 2013 року ОСОБА_4 звернулась в
суд з позовом до ОСОБА_3 про поновлення
строку для звернення до суду, визнання
нотаріально посвідченого договору
купівлі-продажу стосовно покупця
недійсним та визнання її, позивача,
покупцем за договором купівлі-продажу ?
частки житлового будинку за адресою:
АДРЕСА_3.

В обґрунтування вимог зазначала,
що мала у приватній власності дві
квартири, які у лютому 2006року продала
та 02 березня цього ж року на виручені
від продажу кошти купила зазначений
будинок, гроші передала під розписку
продавцеві ОСОБА_5 під час укладання
договору купівлі-продажу Сторонами
цього договору є продавець ОСОБА_5 та
покупець ОСОБА_6, яка на той час була
співмешканкою сина позивача, та у
зв'язку з реєстрацією шлюбу змінила
призвіще на ОСОБА_3.

Вказує, що в частині покупця дана
угода є удаваною, оскільки справжнім
покупцем була саме вона, ОСОБА_4, а
відповідач, на яку зареєстровано право
власності на будинок, згодом змінила
своє ставлення до неї та відмовилась
доглядати її, опикуватися нею, як
обіцяла до підписання договору
купівлі-продажу. Між ними виникли
неприязні стосунки. Просила визнати
договір купівлі-продажу ? частки
житлового будинку разом з
господарськими спорудами від 02 березня
2006 року частково недійсним та визнати
покупцем позивачку ОСОБА_4

Рішенням Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 23 квітня 2014 року позовні
вимоги задоволено. Визнано договір
купівлі- продажу частково недійсним в
частині покупця. Вважати покупцем
ОСОБА_4.

У апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду,
постановити нове рішення, яким у позові
відмовити, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, неправильне
застосування судом норм матеріального
права, порушення норм процесуального
права.

У судовому засіданні суду апеляційної
інстанції сторони та їх представники
підтримали надані ними доводи та
заперечення.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів, вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду скасуванню
через невідповідність висновків суду
обставинам справи, неправильне
застосування норм матеріального права,
з ухваленням нового рішення( п.п.2,3, 4 ч.1
ст.309 ЦПК України).

Судом встановлено, що 02березня 2006 року
між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено
нотаріально посвідчений договір
купівлі-продажу ? частини будинку,
відповідно до якого ОСОБА_5 продала, а
ОСОБА_6 придбала частину будинку за
адресою: АДРЕСА_3.

Будинок придбаний за 10000грн., кошти
сплачено покупцем до підписання
договору (а.с.17).

Матеріалами справи підтверджується, що
за нотаріально посвідченим договором
купівлі-продажу, укладеним 22 лютого 2006
року, ОСОБА_4 продала належну їй на
праві власності двокімнатну квартиру
за адресою: АДРЕСА_1, а ОСОБА_7 придбав цю
квартиру, продаж вчинено за
55000грн.(а.с.19). Крім того, 09 лютого 2006року
позивачем вчинено продаж належної їй
на праві власності 1/3 частини
однокімнатної квартири АДРЕСА_2 за
1000грн.(а.с.22,23).

Вказуючи, що фактично будинок
купувалася за її особисті кошти та для
спільного проживання із сім'єю її сина -
ОСОБА_8 , але у вказаному договорі
покупцем була вказана ОСОБА_6, позивач
просила винести рішення, яким визнати
цей договір в частині покупця частково
недійсним та визнати її права покупця,
посилаючись одночасно на удаваність
угоди (ст.235 ЦК України) та недотримання
істотних умов договору з боку ОСОБА_6
щодо опікування та утримання позивача(
ч.2 ст.651 ЦК України).

Заперечуючи проти позову, відповідач
ОСОБА_9 та її чоловік ОСОБА_8, вказували,
що будинок придбавався за спільні
кошти для спільного проживання з
позивачем, ними ремонтувався. Кошти
отримані від продажу квартири позивача
нею були витрачені, зокрема, на
придбання будинку для іншого її сина. У
будинку проживали разом, згодом
виникли сварки.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції послався на те, що оплата за
договором купівлі-продажу зазначеного
будинку була здійснена за особисті
кошти, отримані від продажу належної
позивачу квартири.

З такими висновками суду погодитись не
можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього кодексу, в межах заявлених вимог
і на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав, визначених законом.

Суд, вирішуючи справу, зазначених
положень не дотримався та не надав
правової оцінки встановленим
обставинам справи відповідно до
підстав заявленого позову.

За змістом ст. 203 ЦК України правочин
має відповідати загальним вимогам щодо
його чинності, зокрема, волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним (ч.3, ч.5 статті).

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним.

Статтею 235 ЦК України визначено, що
удаванним є првочин, який вчинено
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили.
Якщо буде встановлено, що правочин був
вчинений сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили, відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Позивач ОСОБА_4 не була стороною
оспорюваного правочину.

Суд вважав, що фактичним покупцем
будинку була позивач ОСОБА_4, отже,
виходячи з підстав заявленого позову,
правочин не був спрямований на реальне
настання правових наслідків, що саме
ОСОБА_4 фактично придбала будинок за
свої власні кошти, отримані від продажу
належної їй квартири за адресою:
АДРЕСА_1.

Для визнання правочину удаваним
позивачу необхідно надати докази, а
суду - встановити, що обидві сторони
договору, тобто ОСОБА_5 і ОСОБА_10 діяли
свідомо для досягнення якоїсь
особистої користі, їх дії направлені на
досягнення інших правових наслідків і
приховують іншу волю учасників угоди.

Таких обставин у справі не встановлено.

Визнавая договір недійсним в частині
покупця, судом не зазначено, який саме
правочин вчинено для приховання
іншого правочину.

За положеннями ч.4 ст.60 ЦПК України,
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України,
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Висновки суду про те, що позивач
використала отримані від продажу її
квартири квартири кошти на придбання
спірного будинку(частини), не
грунтуються на доказах і матеріалах
справи. Достовірні та безспірні докази,
які б підтверджували факт придбання
частини будинку саме за кошти позивача
відсутні. Тому висновки суду не
ґрунтуються на матеріалах справи, а
посилання суду на пояснення свідків не
обґрунтовує удаваність дій сторін при
укладенні договору купівлі-продажу.

Таким чином, висновок суду про те, що
позивач є покупцем спірної частини
будинку, не є доведеним.

Частина 2 ст.651 ЦК України передбачає, що
однією з підстав розірвання договору
за рішенням суду є істотне порушення
стороною цього договору. Істотним є
таке порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору.

Оскільки, позивач ОСОБА_4 не була
стороною спірного правочину, тому
безпідставними є вимоги щодо його
розірвання.

Згідно ст. 3 ЦПК України особа може
звернутися до суду в разі порушення,
невизнання або оспорювання її прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси у спосіб,
визначений законами України, і лише -
порушене конкретними суб'єктами
оспорене або невизнане право
позивачів.

Позивач не довіла, що її права або
охоронювані законом інтереси порушені.

Сторонами не заперечувалось, що
будинок був придбаний для спільного
проживання позивача та сім'ї її сина,
який на той час проживав однією сім'єю
як чоловік та жінка з відповідачем.
Після придбання будинку сторони разом
вселилися та проживали у ньому, мають
реєстрацію місця проживання за цією
адресою. Згодом між ними почалися
непорозуміння.

Відповідачем у справі права та
охоронювані законом інтереси позивача
не порушувались і не оспорювались.

Також, вважаючи, що позовні вимоги
підлягають задоволенню, суд взагалі
не навів поважність причини пропуску
строку позовної давності, визначеного
ст.257 ЦК України. Сплив строку позовної
давності є самостійною підставою для
відмови у задоволенні позову.

Наведене доводить, що правових підстав
для задоволення позовних вимог у суду
першої інстанції не було.

Рішення не відповідає вимогам щодо
його законності і обґрунтованості,
тому підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

Вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити.

Рішення Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 23 квітня 2014 року скасувати
і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору
купівлі-продажу в частини покупця
недійсним та визнання її покупцем,
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржено у касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуюча судя:

Судді :