Провадження № 2/752/92/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17.07.2014 року Голосіївський
районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді -
Колдіної О.О.

з участю секретаря -
Овдій А.В.,

провівши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду розгляд
цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи: Сімнадцята
київська державна нотаріальна контора,
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
про визнання заповіту недійсним, -

в с т а
н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту
від 03.04.2012 р., складеного ОСОБА_4 на ім»я
ОСОБА_2, та посвідченого приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_3

Позовні вимоги обгрунтовані
тим, що ОСОБА_4, який є батьком позивача,
за своє життя страждав на важку хворобу
- діабет і в силу своєї хвороби він не
міг усвідомлювати значення своїх дій
та керувати ними.

Оспорюваний заповіт, як
зазначає позивач, був складений під
примусом відповідача, внаслідок її
неправомірних дій та протиправної
поведінки, оскільки у разі не
підписання заповіту ОСОБА_4 міг бути
позбавлений необхідних для нього
ліків.

В ході судового розгляду
позивач та його представники
підтримали даний позов та його
обґрунтування і просили суд його
задовольнити, визнавши заповіт від
03.04.2012 р., складений ОСОБА_4 на ім»я
ОСОБА_2 недійсним, оскільки при його
складанні були порушені норми
цивільного права, а саме даний правочин
був вчинений без волевиявлення особи,
яка його складала і, яка, на думку
позивача, не мала необхідного обсягу
цивільної дієздатності. Позивач
посилався на те, що будь-яких
конфліктів або спору щодо майна у нього
з батьком не було за час життя і він
повинен був розподілити все своє майно
між рідними в рівних частках, однак
відповідно до заповіту все майно
успадкувала відповідач. Крім того
позивач зазначив, що його батько дуже
важко хворів, а ОСОБА_2 забезпечувала
його необхідними ліками і саме під її
впливом був складений заповіт.

Відповідач та її представник
заперечували проти задоволення позову
і визнання заповіту недійсним з
заявлених підстав, оскільки він є
необґрунтованим, не доведеним
належними доказами.

Відповідач також зазначила,
що хоча вони з ОСОБА_4 і були розлучені,
однак вона постійно здійснювала за ним
догляд, вони мешкали разом, вона
купувала продукти харчування, ліки,
доглядала за ним в лікарні у разі
потреби. Саме ОСОБА_4 був ініціатором
складання даного заповіту. В момент
складання заповіту та до дня смерті
він усвідомлював значення своїх дій і
знаходився в свідомості.

Треті особи в судове
засідання не з»явились, про місце і час
розгляду справи повідомлялись
належним чином в зв»язку з чим суд
вважав за можливе розглянути справу у
їх відсутність.

Вислухавши сторони та їх
представників, допитавши свідків,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03.04.2012 р.
ОСОБА_4 склав заповіт, відповідно до
якого він заповідав все своє майно, що
йому належало на день смерті, ОСОБА_2.

Даний заповіт був складений
за проханням та зі слів заповідача
нотаріусом в двох примірниках, один із
яких залишився у справі нотаріуса, а
інший виданий заповідачу.

Заповіт був посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
до підписання прочитаний та
власноручно підписаний ОСОБА_4, як
зазначено в тексті заповіту.

Під час складання заповіту
нотаріусом була встановлена особа
заповідача та перевірена його
дієздатність.

Зазначені дії нотаріуса в
частині складання заповіту і його
посвідчення були правомірними та
відповідали вимогам ст.1248 ЦК України.

Заповітом є особисте
розпорядження фізичної особи на
випадок своєї смерті.

Відповідно до ст.1234 ЦК України
право на заповіт має фізична особа з
повною цивільною дієздатністю.

Згідно з вимогами ст.1235 ЦК
України заповідач може призначити
своїми спадкоємцями одну або кілька
фізичних осіб, незалежно від
наявності у нього з цими особами
сімейних, родинних відносин, а також
інших учасників цивільних відносин.

Як встановлено судом ОСОБА_2 є
колишньою дружиною заповідача та
матір»ю позивача у справі - ОСОБА_1

На підставі ст.1257 ЦК України
заповіт може бути визнаний судом
недійсним у разі, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Як вбачається з матеріалів
справи заповідач ОСОБА_4 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, про що Виконавчим
комітетом Гвоздівської сільської ради
Васильківського району Київської
зроблено актовий запис № 4.

Його син, ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом, посилаючись на те, що
його батько в момент складання
заповіту внаслідок своєї хвороби не
міг усвідомлювати значення своїх дій і
керувати ними, було відсутнє вільне
волевиявлення особи на вчинення даного
правочину, а заповіт був складений під
примусом відповідача.

В ході розгляду справи були
допитані свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які
тривалий час були знайомі з ОСОБА_4 та
пояснили суду, що останній поводив себе
адекватно, спілкувався нормально,
ознак конфліктності не виявляв.

Свідку ОСОБА_6 ОСОБА_4 розповідав
про свій намір скласти заповіт щодо
розпорядження майном після його
смерті.

Допитаний в якості свідка
ОСОБА_7 - син заповідача, повідомив суду,
що внаслідок хвороби стан його батька
змінювався від апатичного до стану
люті. Він відмовлявся спілкуватись з
приводу складання заповіту,
розпорядження своїм майном на випадок
смерті і намагався в розмові змінити
тему спілкування.

Однак зазначені покази
свідка не можуть свідчити про
відсутність волевиявлення у ОСОБА_4 в
момент складання заповіту та вчинення
примусу з боку ОСОБА_2

У даній справі з метою
визначення психічного стану
заповідача на момент складання
заповіту була призначена посмертна
судово-психіатрична експертизи.

Відповідно до акту
судово-психіатричної експертизи № 263
від 28.03.2014 р. експерти прийшли до
висновку, що ОСОБА_4 на час складання
заповіту від 03.04.2012 р. страждав
психічним розладом у вигляді
Органічного ураження головного мозку
судинно-дисметаболічного ґенезу з
церебрастенічним синдромом та
розлядами пам»яті і за своїм психічним
станом на на час складання заповіту
03.04.2012 р. міг усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними.

Суд не вбачає підстав не
довіряти акту посмертної
судово-психіатричної експертизи щодо
психічного стану заповідача на час
складання заповіту від 03.04.2012 р.,
оскільки, досліджуючи стан ОСОБА_4,
комісія вивчала стан заповідача за
медичними документами, показаннями
свідків, які були допитані в судовому
засіданні.

Посилань на будь-які психічні
розлади заповідача не містяться ні в
матеріалах справи, ні в медичній
документації, з врахуванням діагноза
ОСОБА_4. та проведеного лікування, як до
складання заповіту, так і після його
складання.

Відповідно до ст..ст.10, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

В силу положень ст.215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною вимог, які
встановлені ч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього
Кодексу.

Зазначених порушень при
складанні заповіту судом встановлено
не було і в ході розгляду справи
позивач не надав доказів на
підтвердження порушення вимог ч.ч.2, 3
ст.203 ЦК України при складанні заповіту.

Враховуючи викладені обставини,
оцінюючи всі зібрані і досліджені
судом докази в їх сукупності, суд
вважає, що позов ОСОБА_1 не підлягає
задоволенню, оскільки підстав для
визнання заповіту недійсним, які були
заявлені позивачем при пред»явленні
позову, судом не встановлено.

Суд вважає за необхідне питання щодо
судових витрат вирішити відповідно до
ст..88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.3, 10, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК
України, суд

в и р
і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи: Сімнадцята київська
державна нотаріальна контора,
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
про визнання заповіту недійсним -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення
суду може бути подана сторонами
протягом десяти днів з дня його
проголошення до Апеляційного суду
м.Києва через Голосіївський районний
суд м.Києва.

Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя