Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/3324/14
Головуючий у 1 інстанції: Пономаренко
Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Кримської О.М.

Суддів: Подліянової Г.С.

Дашковської
А.В.

При секретарі: Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області від 19 червня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
державного підприємства
«Придніпровська залізниця» про
скасування наказу, поновлення на
роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИЛА :

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ДП «Придніпровська
залізниця», в якому з урахуванням
уточнень зазначає, що він з 11 березня 2008
року працював слюсарем
ремонтно-монтажного цеху з ремонту
устаткування № 2 відокремленого
структурного підрозділу «
Мелітопольське локомотивне депо» ДП
«Придніпрвська залізниця.

10 лютого 2014 року на підставі наказу №
62ОС його було звільнено за п. 4 ст. 40 КЗпП
України за прогул без поважних причин.

Вважає своє звільнення незаконним.
Просить скасувати наказ №62/ОС від
10.02.2014 відокремленого структурного
підрозділу «Мелітопольське
локомотивне депо» ДП «Придніпровська
залізниця», поновити ОСОБА_3 на посаді
слюсаря-ремонтника
ремонтно-монтажного цеху з ремонту
устаткування №2., стягнути з
відповідача на користь ОСОБА_3 середній
заробіток за час вимушеного прогулу в
розмірі 1469,52 грн.

Рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 19 червня 2014 року відмовлено
в задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням ОСОБА_3,
подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на необґрунтованість,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати, ухвалити нове, яким
позов задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_3, районний суд виходив з того, що
останній відповідно до наказу № 12/с
від 03.02.2014 року був відсторонений від
роботи слюсаря-ремонтника
ремонтно-монтажного цеху з ремонту
устаткування № 2 до закінчення
проходження медичного огляду та його
було направлено на медичне обстеження
з 04.02. по 05.02.2014 року. Ні 04.02.2014 року, ні
05.02.2014 року ОСОБА_3 медичний огляд не
проходив, на роботі не знаходився, а
06.02.2014 року взагалі не з'явився на
роботу , тому у відповідача були
законні підстави для його звільнення
за п. 4 ст. 40 КЗпп Украни прогул без
поважних причин.

З таким висновком суду можна
погодитися.

Судом установлено, що ОСОБА_3 з 11
березня 2008 року працював слюсарем
ремонтно-монтажного цеху з ремонту
устаткування № 2 відокремленого
структурного підрозділу «
Мелітопольське локомотивне депо» ДП
«Придніпрвська залізниця.

ОСОБА_3 був ознайомлений з
необхідністю проходження медкомісії
по 31.01.2014 року на підставі наказу МОЗ
України від 23.07.2002 № 280, про що свідчить
його підпис від 12.12.2013 року на
повідомленні начальника відділу
кадрів підприємства № 01-679/к від 10.12.2013
року ( а.с. 49). Зазначені обставини
позивач не заперечував в суді
апеляційної інстанції.

03.02.2014 року ОСОБА_3 письмово повідомив
керівництво підприємства про
небажання та про відмову від
проходження медичного огляду ( а.с. 52).

Відповідно до п. 5 ст. 26 Закону України
№ 4004-Х11 від 24.02.1994 року «Про
забезпечення санітарного та
епідемічного благополуччя населення».
Працівники, які без поважних причин не
пройшли у встановлений термін
обов"язковий медичний огляд у повному
обсязі, від роботи відстороняються і
можуть бути притягнуті до
дисциплінарної відповідальності.

Наказом № 12/с від 03.02.2014 року ОСОБА_3
було відсторонено від роботи
слюсаря-ремонтника
ремонтно-монтажного цеху з ремонту
устаткування № 2 з 03.02.2014 року до
закінчення проходження медичного
огляду, оголошено йому догану за
невиконання розпорядження обов"язків з
проходження медичного огляду, та
направлено на медичне обстеження до ДЗ
вузлова лікарня ст. Мелітополь ДП «
Придніпровська залізниця» з 04.02 по 05.02
2014 року з метою встановлення
належності стану здоров"я виконувати
роботу слюсаря-ремонтника.

Із зазначеним наказом позивач був
ознайомлений 03.02.2014 року, однак
поставити на ньому свій підпис
відмовився, про що свідчить акт від
03.02.2014 року складений комісією в складі
начальника відділу кадрів
підприємства ОСОБА_5, старшого інженера
по кадрам ОСОБА_6, інспектора по кадрам
ОСОБА_7 ( а.с. 22), зазначені обставини
ОСОБА_3 підтвердив також в суді
апеляційної інстанції.

Відповідно до акту від 04.02.2014 року, який
був складений комісією в складі
головного механіка підприємства
ОСОБА_8, майстра ОСОБА_9, інженера
ОСОБА_10 вбачається, що позивач був
відсутній на робочому місці та на
території підприємства 04.02.2014 року з 07
годин 30 хвилин до 16 годин 15 хвилин.
Відповідно до повідомлення ДЗ
вузлової лікарні ст. Мелітополь ДП
«Придніпровська залізниця» медичну
комісію ОСОБА_3 не проходив (а.с. 25).

Відповідно до акту від 05.02 2014 року
вбачається, що 05.02.2014 року позивач
знаходився на території підприємства в
період з 9 годин 25 хвилин до 12 години,
після чого забрав свої особисті речі та
покинув територію підприємства (а.с.26).

06.02.2014 року на підприємстві
працювала комісія по перевірці
виконання розпорядку дня працівниками
депо. За результатами комісії був
складений акт, в п. 3 якого було
відображено, що весь період робочого
часу з 7-30 до 11-30 та з 12-15 до 16-15 годин на
робочому місці слюсар -ремонтник
ОСОБА_3 був відсутній ( а.с. 32).

Відповідно до табеля обліку
використання робочого часу та
розрахунку заробітної плати за лютий
2014 року вбачається, що 04 лютого, 05
лютого, 06 лютого 2014 року ОСОБА_3
поставлені прогули ( а.с. 117).

З медичної карти ОСОБА_3 вбачається, що
медичного огляду ОСОБА_3 не пройшов
(а.с. 49).

10.02.2014 року ОСОБА_3 надав пояснення де
зазначив, що він отримав сертифікат
про проходження психіатричного та
наркологічного огляду, однак медичне
обстеження згідно наказу МОЗ України №
280 від 23.07.2002 року він проходити не бажає
(а.с. 30).

Як в суді першої так і в суді
апеляційної інстанції ОСОБА_3 не
заперечував, що надані йому дні 04-05.02 2014
року він не використовував для
проходження медичної комісії, так як не
бажав її проходити.

За змістом ч. 1 ст. 169 КЗпП України
та ч. 1 ст. 17 Закону України "Про охорону
праці" власник або уповноважений ним
орган зобов'язаний за свої кошти
організувати проведення попереднього
(при прийнятті на роботу) і періодичних
(протягом трудової діяльності)
медичних оглядів працівників, зайнятих
на важких роботах, роботах із
шкідливими чи небезпечними умовами
праці або таких, де є потреба у
професійному доборі, а також щорічного
обов'язкового медичного огляду осіб
віком до 21 року.

Згідно із ст. 123 КЗпП України за
час перебування в медичному закладі на
обстеженні за працівниками,
зобов'язаними проходити таке
обстеження, зберігається середній
заробіток за місцем роботи.

Із системного тлумачення
положень ст. ст. 123, 169 КЗпП України, ст. 17
Закону України "Про охорону праці"
випливає, що підприємство має оплатити
період перебування працівника на
медичному обстеженні (з розрахунку
середнього заробітку), але за умови, що
працівника було направлено на
обстеження до спеціалізованого
лікувально-профілактичного закладу з
приводу встановлення причинного
захворювання з умовами праці в порядку
проходження періодичного або
позачергового медичного огляду.

Тобто, у випадку проходження ОСОБА_3
медичного огляду 04-05.02.2014 року ці б дні
зараховувались йому як робочі з
відповідною оплатою.

Однак, як в суді першої так і в суді
апеляційної інстанції було
встановлено, що позивач в ці дні
медичний огляд не проходив, на роботу
не виходив, поважність причини не
проходження медичного огляду та неявки
в ці дні на роботу, останній суду не
надав.

06.02.2014 року, коли вже закінчився строк
відсторонення від роботи, ОСОБА_3
взагалі не вийшов на роботу.

Наказом № 62/ОС від 10.02.2014 року ОСОБА_3
був звільнений за п. 4 ст. 40 КЗпП України.
В наказі зазначено, що ОСОБА_3 04.02.2014
року, 05.02.2014 року, 06.02.2014 року на медичне
обстеження в ДЗ «Вузлова лікарня ст.
Мелітополь» ДП «Придніпровська
залізниця», а також Мелітопольське
локомотивне депо для роботи не з"явився
скоїв прогул без поважних причин.
Останній не є членом первинних
профспілкових організацій, що діє в
Мелітопольському локомотивному депо (
а.с. 5).

Пунктом 4 ст. 40 КЗпП України
передбачено, що трудовий договір,
укладений на невизначений строк, а
також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть
бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом у випадку
прогулу ( в тому числі відсутності на
роботі більше трьох годин протягом
робочого дня) без поважних причин.

Така ж позиція викладена й у п. 24
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про
практику розгляду судами трудових
спорів" (зі змінами і доповненнями).

Суд першої інстанції врахував фактичні
обставини справи, вимоги закону, надав
оцінку всім доказам у справі і прийшов
до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_3
був відсутній на робочому місці більше
трьох годин без поважних причин, що
дало підприємству законні підстави для
його звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП
України.

На підставі наведеного, колегія суддів
вважає, що судом повно і всебічно
з"ясовані обставини справи, висновки
відповідають цим обставинам і набутим
доказам, характер правовідносин між
сторонами визначений правильно, норми
матеріального і процесуального права
при розгляді спору не порушені,
застосовані правильно, ухвалено
законне і обґрунтоване рішення, а
доводи апеляційної скарги є
неспроможними та необґрунтованими і не
спростовують висновків суду.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 19 червня 2014 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте вона
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: