АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Заводян К. І., Перепелюк І.
Б.

секретар Собчук І.Ю.

за участю представника заявника
ОСОБА_1, стягувачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за скаргою ОСОБА_3 на
дії державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Глибоцького районного управління
юстиції Чернівецької області за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу
Глибоцького районного суду
Чернівецької області від 13 червня 2014
року,

встановила:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся в
суд зі скаргою на дії та постанову
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Глибоцького районного управління
юстиції в Чернівецькій області (далі -
ВДВС).

Зазначав, що на виконанні у ВДВС є
виконавчий лист, виданий на виконання
рішення Глибоцького районного суду
Чернівецької області від 5 вересня 2013
року, згідно якого його зобов'язано
усунути перешкоди стягувачці ОСОБА_2 у
користуванні майном: надати ключі від
замка до вхідних дверей будинку,
допустити до майна.

7 лютого 2014 року він виконав судове
рішення: надав ключі стягувачці, його
попереджено про надання доступу до
майна, про що складено акт.

Посилаючись на те, що державний
виконавець безпідставно продовжує дії
з виконання судового рішення, наклав на
нього штраф за ніби-то невиконання
судового рішення, просив визнати такі
дії неправомірними, скасувати
постанову про накладення на нього
штрафу та зобов'язати державного
виконавця вчинити дії щодо закінчення
виконавчого провадження.

В ході розгляду скарги ухвалою
Глибоцького районного суду
Чернівецької області від 27 березня 2014
року провадження у справі в частині
вимог про визнання дій державного
виконавця щодо винесення постанови про
накладення штрафу на визнання цієї
постанови неправомірною закрито.

Ухвалою Глибоцького районного
суду Чернівецької області від 13 червня
2014 року у задоволенні скарги ОСОБА_3 про
визнання дій державного виконавця ВДВС
щодо продовження виконання судового
рішення та зобов'язання вчинити дії
щодо закінчення виконавчого
провадження відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
ухвалу суду першої інстанції скасувати
та постановити нову ухвалу, якою
задовольнити скаргу у повному обсязі.

Посилається на невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, порушення норм матеріального
та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції, вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд
першої інстанції виходив з її
безпідставності.

Такий висновок суду є правильним.

Згідно зі ст. 383 ЦПК України
учасники виконавчого провадження
мають право звернутися до суду із
скаргою, якщо вважають, що рішенням,
дією або бездіяльністю державного
виконавця під час виконання судового
рішення, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 387 ЦПК України за
результатами розгляду скарги суд
постановляє ухвалу.

У разі встановлення
обґрунтованості скарги суд визнає
оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність були прийняті або
вчинені відповідно до закону, в межах
повноважень державного виконавця або
іншої посадової особи державної
виконавчої служби і права чи свободи
заявника не було порушено, суд
постановляє ухвалу про відмову в
задоволенні скарг.

У справі встановлено, що на виконанні
ВДВС знаходиться виконавчий лист від 30
грудня 2013 року, виданий на виконання
рішення Глибоцького районного суду
Чернівецької області від 5 вересня 2013
року, згідно якого ОСОБА_3 зобов'язано
усунути перешкоди стягувачу ОСОБА_2 у
користуванні майном: надати ключі від
замка до вхідних дверей будинку по
АДРЕСА_1, допустити до майна.

Заявник ОСОБА_3 вважає, що судове
рішення ним виконано, про що державним
виконавцем складено акт від 7 лютого 2014
року (а.с.11).

Проте цим актом лише стверджено, що
стягувачці передано ключ від вхідних
дверей та зобов'язано ОСОБА_3 допустити
стягувачку до майна.

Пунктом 8 частини першої статті 49
Закону України «Про виконавче
провадження» передбачено, що виконавче
провадження підлягає закінченню у разі
фактичного виконання у повному обсязі
рішення згідно з виконавчим
документом.

За змістом судового рішення, яке
підлягає виконанню, ОСОБА_3 має дати
доступ ОСОБА_2 до майна.

Матеріали виконавчого провадження не
містять даних про те, що стягувачці
надано реальний доступ до майна.

Тому доводи апелянта про те, що судове
рішення боржником виконано в повному
обсязі є необґрунтованими.

Апелянт посилається на неврахування
судом першої інстанції обставин,
встановлених постановою Чернівецького
окружного адміністративного суду від 29
квітня 2014 року в справі за його позовом
до ВДВС, якою визнано незаконними дії
державного виконавця про накладення на
нього штрафу за невиконання судового
рішення, а відповідну постанову
скасовано (а.с.58).

Проте указаною постановою вирішувався
спір з приводу правомірності
накладення на ОСОБА_3 штрафу, вона
містить висновки суду з предмету спору,
аналіз доказів, а не встановлення факту
повного виконання судового рішення.

Апелянт посилається на неврахування
судом першої інстанції певних доказів
виконання судового рішення: постанови
про закриття кримінального
провадження від 31 травня 2014 року(а.с.60),
акту державного виконавця від 7 травня
2014 року про допущення стягувачки до
майна (а.с.59).

Проте постанова про закриття
кримінального провадження стосується
питання наявності чи відсутності у
діях ОСОБА_3 складу кримінального
правопорушення.

Обидва документи стосуються подій
після подання ОСОБА_3 скарги на дії
державного виконавця, тоді як
підставність скарги визначається на
час її подання до суду.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що ухвала суду першої
інстанції постановлена на підставі
повно з'ясованих обставин справи, з
додержанням норм процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не дають
підстав для її скасування.

На підставі наведеного та керуюсь п. 1 ч.
2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, колегія
суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Глибоцького районного суду
Чернівецької області від 13 червня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
В. В. Яремко

Судді :
К. І. Заводян

І. Б. Перепелюк