Справа № 758/4200/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

10 липня 2014 року Подільський районний
суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Гребенюка В. В. ,

за участю -
секретаря Шабатин Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2014 року ОСОБА_1 (надалі за
текстом - позивач) звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2 (надалі за текстом -
відповідач), про стягнення боргу.

Зазначив, що 02.09.2010 року позивач надав
відповідачу кошти у розмірі 100 000
доларів США, що на момент здійснення
правочину за курсом НБУ еквівалентом у
гривні становило 1 297 000 грн. Одержання
відповідачем вищезазначених коштів
підтверджується розпискою від 02.09.2010
року. Відповідач, у визначений строк, не
виконав взяті на себе зобов'язання, від
виконання своїх зобов'язань
ухиляється, в зв'язку з чим позивач
звернувся за захистом порушеного права
до суду.

Представник позивача до початку
судового засідання подав до суду заяву
про розгляд справи без участі позивача
та представника позивача, позовні
вимоги підтримує у повному обсязі,
просив суд позов задовольнити з
підстав, що викладені в ньому, а також
вказав, що проти ухвалення заочного
рішення не заперечує (а.с. 46).

На виконання вимог ч. 3 ст. 122 Цивільно
процесуального кодексу України (надалі
за текстом - ЦПК України), судом було
направлено запит до органів реєстрації
місця проживання фізичної особи (а.с. 16),
згідно отриманої відповіді відповідач
зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 (а. с.
17).

Згідно ст. 74 ЦПК України судові
повістки - про виклик та телеграми зі
зворотнім повідомленням направлялись
за зареєстрованим у вставленому
законом порядку місця проживання
фізичної особи - відповідача. У разі ж
їх відсутності за даною адресою,
вважається, що судовий виклик вручений
належним чином.

Відповідач в судові засідання не
з'явився, про день, час і місце розгляду
справи повідомлявся належним чином.
Так, в судове засідання відповідач
викликався судовою повісткою зі
зворотнім повідомленням на 26.05.2014 року,
16.06.2014 року, 10.07.2014 року (а.с. 20, 22, 33).

У разі неявки в судове засідання
відповідача, який належним чином
повідомлений і від якого не надійшло
повідомлення про причини неявки, суд
може ухвалити заочне рішення на
підставі наявних у справі доказів, якщо
позивач не заперечує проти такого
вирішення справи (ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК
України).

Зважаючи на вищевикладене та
відсутність заперечень позивача та
його представника, суд приходить до
висновку про можливість розгляду
позову у відсутності відповідача та
постановлення заочного рішення по
справі.

Суд, з'ясувавши всі обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в
сукупності усі докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, дійшов
висновку про задоволення позову,
виходячи з наступного.

Як встановлено судом, 02.09.2010 року
позивач надав відповідачу кошти у
розмірі 100 000 доларів США, що на момент
здійснення правочину за курсом НБУ
еквівалентом у гривні становило 1 297 000
грн. Одержання відповідачем
вищезазначених коштів підтверджується
розпискою від 02.09.2010 року (а.с. 47).

Відповідач, у визначений строк, не
виконав взяті на себе зобов'язання, від
виконання своїх зобов'язань
ухиляється.

Безпосередньо зі змісту вказаної
розписки від 02.09.2010 року вбачається, що
відповідач по справі отримав грошові
кошти в сумі 100 000 доларів США, в разі
форс мажорних обставин, відповідач
зобов'язався повернути кошти в термін 20
днів.

Позивачем вживались заходи, щодо
врегулювання спору в досудовому
порядку, що підтверджується вимогою
щодо повернення грошових коштів від
03.02.2014 року (а.с. 6-7), яку позивач
направляв на адресу відповідача (а.с. 8).

Відповідно до заяви про застосування
строків позовної давності, що надійшла
до суду від представника відповідача
вбачається, що на думку відповідача
позивач повинен був дізнатись про
порушене право на наступний день після
позики, однак звернувся до суду лише в
2014 році, у зв'язку з чим вважає, що
позивач в силу ст. 256 ЦК України
пропустив загальний строк позовної
давності. Крім того, вказав, що вимога
яка направлялась йому на адресу не є
його зареєстрованим місцем проживання.
(а.с. 39-40).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст. 267 ЦК України, позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

У відповідності до ч. 1 ст. 60 Цивільного -
процесуального кодексу України (наділі
за текстом - ЦПК України), кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 ЦПК
України.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 14 від 19.12.2009 року «Про
судове рішення у цивільній справі»
передбачено, що встановивши, що строк
для звернення з позовом пропущено без
поважної причини, суд у рішенні
зазначає про відмову в позові з цих
підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
спорі, зробленою до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

Відповідачем не було обґрунтовано з
посиланням на належні та допустимі
докази того факту, що позивач пропустив
строк позовної давності, а наведені
доводи в заяві не знайшли свого
підтвердження, а відтак заява про
застосування строків позовної
давності судом до уваги не береться.

Згідно ст. 10 Цивільного кодексу України
(надалі за текстом - ЦК України) кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим кодексом.

Статтею 11 ЦК України визначено, що
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією продовжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема , є договори та інші
правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦК України,
цивільні права особа здійснює у межах,
наданих їй договором або актами
цивільного законодавства.

За правилами ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання, а
правилами ч.1 ст. 22 цього Кодексу
встановлено, що особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо договором
не встановлений строк повернення
позики або цей строк визначений
моментом пред'явлення вимоги, позика
має бути повернена позичальником
протягом тридцяти днів від дня
пред'явлення позикодавцем вимоги про
це, якщо інше не встановлено договором.
Позика, надана за договором
безпроцентної позики, може бути
повернена позичальником достроково,
якщо інше не встановлено договором.
Позика вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України (надалі за текстом - ЦК України)
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов
являються неприпустимими, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно з ст. 527 ЦК України боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор - прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлено договором або
законом, не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту.

Згідно ст. ст. 610, 612 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.
Боржник вважається таким, що
прострочив виконання, якщо він не
виконав його у строк, передбачений
умовами договору або встановлений
законом. Боржник, який прострочив
зобов'язання, відповідає перед
кредитором за завдані простроченням
збитки і за неможливості виконання, що
випадково настала після прострочення.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що
за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 1047 ЦК України
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми.

Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець
має право на одержання від
позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України. У
разі відсутності іншої домовленості
сторін проценти виплачуються щомісяця
до дня повернення позики.

У відповідності до ст. 1050 ЦК України
якщо позичальник своєчасно не повернув
суму позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу. Якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

За таких обставин, на основі з'ясованих
обставин справи, на які посилаються
сторони, як на підставу своїх вимог,
підтверджених доказами, дослідженими в
судовому засіданні, встановивши
правовідносини, які випливають із
встановлених обставин, та правові
норми, які підлягають застосуванню, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача щодо стягнення з
відповідача на користь позивача суми
основного боргу за договором позики в
розмірі - 10 000 доларів США, що у
еквіваленті до гривні становить 1 297 000
грн., підлягають задоволенню.

Розрахунки позивача відповідачем
спростовані не були, справжність
виданої відповідачем розписки не
заперечувалась.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати, а відтак,
з відповідача підлягають стягненню на
користь позивача 3 654 грн. судового
збору.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст. ст. 525 - 527, 610, 612, 625, 1046 - 1050 ЦК України,
ст. ст. 57 - 62, 64 - 65, 88, 168, 209, 212-215, 218, 223, 294
ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення
боргу - задовольнити;

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_2) суму
позики у розмірі - 1 297 000 (один мільйон
двісті дев'яносто сім тисяч) гривень,
суму позики;

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_2)
судовий збір у розмірі 3 654 (три тисячі
шістсот п'ятдесят чотири) гривні;

Рішення може бути переглянуте судом за
письмовою заявою відповідача, поданою
протягом десяти днів з дня отримання
його копії;

Позивач має право оскаржити заочне
рішення в загальному порядку,
встановленого ЦПК України;

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подання апеляційної скарги через
Подільський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення;

Заочне рішення набирає законної сили
відповідно до загального порядку,
встановленого ЦПК України.

Суддя В. В. Гребенюк