АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1616/3964/12
Номер провадження 22-ц/786/2354/14
Головуючий у 1-й інстанції Тимчук Р.
Доповідач Карнаух П. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді:
Карнауха П.М.

Суддів:
Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О.

при секретарі:
Ткаченко Т.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду
м. Полтави від 13 червня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа -ЖБК «Нива» про розподіл
спільного майна подружжя.

Заслухавши суддю-доповідача
апеляційного суду, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2012 року позивач ОСОБА_1
звернулася до суду з вищевказаним
позовом, який неодноразово змінювала
та уточнювала, та остаточно просила
провести розподіл спільного майна
подружжя, а саме: виділити їй гараж в
авто гаражному колективі «Чураївна» на
суму 64800 гривень та стягнути на її
користь різницю в сумі розподілу
спільного майна подружжя в розмірі 6243
гривень. Відповідачу ОСОБА_2 просила
виділити автомобіль ГАЗ 2410, д.н.з.
НОМЕР_1 , 1989 року випуску на суму 10926
гривень та грошові кошти в сумі 66361
гривень.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Полтави від 13 червня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Позовну вимогу щодо виділення
автомобіля ГАЗ 2410, д.н.з. НОМЕР_1 , 1989 року
випуску задоволено частково та
визначено ідеальні частки подружжя, а
саме по ? частині автомобіля кожному
без його реального розподілу і
залишено його у спільній частковій
власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1

В іншій частині розподілу спільного
майна подружжя відмовлено за
безпідставністю та необґрунтованістю.

Вирішено питання судових витрат та
стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 121
гривню 80 копійок судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушенням судом норм
матеріального та процесуального права,
просить оскаржуване рішення скасувати
та з врахуванням доводів апеляційної
скарги ухвалити нове рішення, яким
стягнути з відповідача ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 72339
гривень як грошову компенсацію за ?
частину в спільному майні подружжя.

В поданих запереченнях на апеляційну
скаргу відповідач ОСОБА_2 вважає
рішення суду першої інстанції законним
та обґрунтованим , а тому прохає
залишити його без змін, відмовивши в
задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку про
відхилення апеляційної скарги з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Місцевим судом встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
з 18 червня 1983 р. по 15 червня 2009 р. сторони
по справі перебували у зареєстрованому
шлюбі.

В 1996 році за спільні кошти подружжям
було придбано автомобіль ГАЗ 2410, д.н.з.
НОМЕР_1,1989 року випуску, який було
зареєстровано на відповідача ОСОБА_2.

Вирішуючи питання щодо поділу
вказаного автомобіля, суд першої
інстанції керувався тим, що спірне
майно підлягає розподілу на рівні
частини без реального розподілу
автомобіля , оскільки у відповідності
до положень частин 4, 5 ст. 71 СК України

З вказаними висновками суду першої
інстанції погоджується колегія суддів
з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 60, 69, 70 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу), дружина і чоловік
мають право на поділ майна, що належить
їм на праві спільної сумісної
власності, у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Згідно ст.71 СК України, майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.
Неподільні речі присуджуються одному з
подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними. Речі для
професійних занять присуджуються тому
з подружжя, хто використовував їх у
своїй професійній діяльності. Вартість
цих речей враховується при присудженні
іншого майна другому з подружжя.

Як роз'яснено в п.п.23,24 Постанови
пленуму ВСУ №11 від 21 грудня 2007 року
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. До складу майна , що
підлягає поділу включається загальне
майно, подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Ленінського виконкому від 26
серпня 1994 року подружжю ОСОБА_2
виділено місце для побудови гаража.

06 березня 2001 року Ленінським
виконкомом ОСОБА_2 було видано ордер №
47, в тому, що йому надано право на
зайняття гаража (бокса) в авто
гаражному колективі «Чураївна» . Проте,
до цього часу ні за ОСОБА_2, ні за ОСОБА_1
не визнано право власності на гараж,
тобто вказаний гараж перебуває у
користуванні ОСОБА_2 і не входить до
обсягу спільно нажитого майна
подружжя.

Виходячи з викладеного, місцевий суд
прийшов до вірного висновку про
відмову в задоволенні вимоги ОСОБА_1
про щодо виділення їй зі спільного
майна подружжя спірного гаража.

Не заслуговують на увагу і позовні
вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з ОСОБА_2
на її користь різниці в сумі розподілу
спільного майна на суму 6243 грн. та щодо
присудження ОСОБА_2 грошових коштів в
сумі 66361 грн., оскільки дані вимоги не
підтверджуються належними та
допустимими доказами у відповідності
до положень ст.. 60 ЦПК України.

Вірно з'ясувавши обставини справи та
визначивши відповідно до них
правовідносини, суд першої інстанції
встановив обсяг спільно нажитого
подружжям майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, яке розподілив між
сторонами у відповідності до положень
ч.1 ст. 71 СК України.

Апеляційна скарга не містить нових
фактів чи доказів, які б спростували
висновки суду першої інстанції.

За вказаних обставин, колегія суддів не
вбачає підстав для скасування судового
рішення, яке постановлене з
дотриманням вимог матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, ч.1 п.1 ст. 307, 308, 315, 317
ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Полтави від 13 червня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом 20 днів.

Головуючий:
П.М.Карнаух

Судді: /підписи/
Ю.В. Дряниця

Т.О.Кривчун

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
П.М. Карнаух