Справа № 148/1762/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 липня 2014 року
Тульчинський районний суд Вінницької
області

В складі : головуючого
судді Робак С.О.

при секретарі
Грох Т.А.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Тульчині
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання права власності на
нерухоме майно за набувальною
давністю,

В С Т
А Н О В И В:

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулися до суду з
позовом до ОСОБА_4 про визнання права
власності на нерухоме майно за
набувальною давністю, мотивуючи свої
вимоги тим, що 20.04.2001 року ОСОБА_4
продала їм належний їй на підставі
договору купівлі-продажу від 02.06.1999
року житловий будинок розташований в
АДРЕСА_1, за який вони їй сплатили кошти
у розмірі 4000,00 грн., а вона передала їм
документи на даний будинок. Договір про
відчуження будинку вони мали
посвідчити в нотаріальній конторі.
Зразу ж після передачі грошей, вони
поселилися в купленому ними у ОСОБА_4
будинку, в якому вони проживають з
21.04.2001 року по теперішній час.
Добросовісно і відкрито володіють ним
понад десять років. Оскільки ОСОБА_4
кудись поїхала, не знявшись з державної
реєстрації в с.Клебань і місце
перебування їм не було відомо, договір
купівлі-продажу житлового будинку вони
не оформили.

Вказані обставини змусили їх
звернутися до суду з даним позовом.

Просять визнати за кожним із них за
набувальною давністю право власності
на даний житловий будинок по 1/2 його
частині, розташованого в АДРЕСА_1

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в судовому
засіданні позов підтримали,
посилаючись на викладені обставини і
просять позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 позов визнала,
підтвердивши, що позивачі з її дозволу
в 2001 році поселились в належному їй на
праві власності житловому будинку,
розташованому по АДРЕСА_1, який вона
позивачам продала за 4 000 грн., але
договір купівлі-продажу житлового
будинку не оформили, так як вона на
деякий час виїжджала з села, а потім в
позивачів не було коштів для
нотаріального оформлення договору
купівлі-продажу. В даному будинку вони
проживають по даний час. Проти
задоволення позову не заперечує.

Суд, заслухавши сторін, дослідивши
матеріали справи, вважає, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно з п. 9 ПП ВССУ «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав» № 5
від 07.02.2014 року - при вирішенні спорів,
пов'язаних із набуттям права власності
за набувальною давністю, враховується:

- володіння є добросовісним, якщо особа
при заволодінні чужим майном не знала і
не могла знати про відсутність у неї
підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо
особа не приховувала факт знаходження
майна в її володінні;

- володіння визнається безперервним,
якщо воно не переривалось протягом
всього строку набувальної давності.

Як вбачається з копії договору
купівлі-продажу від 02.06.1999 року ОСОБА_4,
тобто відповідач, придбала у ОСОБА_5 і
ОСОБА_6 житловий будинок, який
знаходиться в АДРЕСА_1. (а.с.8).

За копією технічного паспорту ОСОБА_4
значиться власником даного будинку
після ОСОБА_5 і ОСОБА_6 (а.с.9).

Відповідно до розписки від 20.04.2001 року
ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_2 і ОСОБА_1
грошові кошти у сумі 4000,00 грн. за
будинок по АДРЕСА_1 (а.с.7).

Як вказано у довідці №820 від 01.07.2014
року, яка видана ОСОБА_2, вона проживає
разом зі своєю сім'єю в с. Клебань по
АДРЕСА_1 (а.с.13).

Згідно ст.328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини першої статті 344
ЦК України особа, яка добросовісно
заволоділа чужим майном і продовжує
відкрито, безперервно володіти
нерухомим майном протягом десяти років
або рухомим майном - протягом п'яти
років, набуває право власності на це
майно (набувальна давність), якщо інше
не встановлено ЦК.

За частиною четвертою цієї ж статті,
право власності за набувальною
давністю на нерухоме майно набувається
за рішенням суду.

Таким чином, в судовому
засіданні доведено, що позивачі
добросовісно заволоділи в 2001 році
нерухомим майном, а саме житловим
будинком АДРЕСА_1 який на праві
власності належав ОСОБА_7 і продовжують
відкрито, безперервно ним володіти
протягом десяти років, а тому набули
право власності на даний житловий
будинок.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.328, 344, 392 ЦК України, ст. 213-215 ЦПК
України, суд,-

В И Р І Ш И В
:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 право
власності в рівних частках у розмірі 1/2
кожному на житловий будинок, загальною
площею 67,9 м2, житловою площею 31,4 м2,
позначений літерою «А», з верандою,
позначеною літерою «а», з сараєм,
позначеним літерою «Б» та
благоустроєм, що знаходиться за
адресою в АДРЕСА_1 який належав ОСОБА_3.

На рішення суду протягом десяти днів з
дня його проголошення може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Вінницької області через Тульчинський
районний суд.

Суддя: