Єдиний унікальний номер 205/5966/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська у складі:

головуючого
судді Мовчан Д.В.

при секретарі
Волкобоєвої А.О.

за участю: позивач - ОСОБА_1,
представник позивача - ОСОБА_2,
відповідач - ОСОБА_3, представник
відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа,
що не заявляє самостійних вимог на
предмет спору: Друга Дніпропетровська
державна нотаріальна контора, про
встановлення факту проживання однією
сім'єю та визнання права власності в
порядку спадкування за законом, -

встановив:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернулася до
суду з позовною заявою до ОСОБА_3, третя
особа, що не заявляє самостійних вимог
на предмет спору: Друга
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора, про встановлення факту
проживання однією сім'єю та визнання
права власності в порядку спадкування
за законом.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначила, що 1/3 частина
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1,
належала на праві приватної власності
ОСОБА_6, на підставі рішення
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 19.08.2009 року. Далі
позивач зазначає, що ОСОБА_7 була
інвалідом з дитинства першої групи,
потребувала постійної сторонньої
допомоги. Згідно рішення Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
09.01.2002 року ОСОБА_7 була визнана
недієздатною, її опікуном була
призначена її мати ОСОБА_8. Однак,
ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, як помер і
батько недієздатної ОСОБА_7, ОСОБА_9
ІНФОРМАЦІЯ_2 та дід ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3.
Позивач вказує, рішенням Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
10.10.2005 року вона, ОСОБА_1, була
призначена опікуном над недієздатною
ОСОБА_6, та на підставі вищевказаного
рішення суду їй було надано
посвідчення № 18 Управлінням праці та
соціального захисту населення
Ленінської районної у місті
Дніпропетровську ради, що вона є
опікуном над ОСОБА_6. Таким чином,
позивач зазначає, що вона з цього часу
стала проживати разом із ОСОБА_6 за
адресою: АДРЕСА_2. А після ухвалення
рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 19.08.2009 року
позивач зареєструвала себе та ОСОБА_6
за адресою: АДРЕСА_1. Однак, проживати
вони залишилися за адресою: АДРЕСА_2,
оскільки у будинку АДРЕСА_1 проживав
відповідач, котрий заперечував проти
того, щоб інвалід мешкала з ним в одному
будинку. Далі позивач зазначає, що
ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 і після її
смерті відкрилась спадщина, що
складається із 1/3 частини
вищевказаного домоволодіння.
Спадкоємців першої - третьої черги
після смерті ОСОБА_6 не було. Тому,
позивач як опікун та така особа, що
проживала разом із спадкодавцем з 2005
року, вчасно звернулася до Другої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_6, як спадкоємець четвертої
черги. У нотаріальній конторі позивач
вказує, що дізналася, що відповідач,
будучи родичем спадкодавця, являючись
спадкоємцем п'ятої черги, також,
звернувся із заявою про прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_6.

У зв'язку з чим, позивач зазначає, що
змушена звертатися до суду та просити
суд визнати факт її, ОСОБА_1, проживання
однією сім'єю зі спадкодавцем ОСОБА_6,
що померла ІНФОРМАЦІЯ_4, з жовтня 2005
року по січень 2012 року, а також, визнати
за нею, ОСОБА_1, право власності в
порядку спадкування за законом, як
спадкоємця четвертої черги після
смерті ОСОБА_6 на 1/3 частину
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, що
складається із житлового будинку літ.
А-1, загальною площею 61,4 кв.м., житловою
площею 29,9 кв.м., підвалу під А-1,
прибудови а-1, веранди а1-1, ганок а,
гаражу літ. Б., літньої кухні літ. В,
сарай літ. Г, вбиральні літ. Д, навісу
літ. Е, душу літ. Ж, споруд № 1-7, І -
мощення, ворота, колодязь, колонка,
огорожа, хвіртки, що розташований на
земельній ділянці площею 1395 кв.м..

Позивач ОСОБА_1 та її представник
ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні
вимоги підтримали, просили їх
задовольнити по мотивам, що викладені в
позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник
ОСОБА_11 в судовому засіданні проти
позову заперечували, з огляду на його
безпідставність та необґрунтованість.

Представник третьої особи, що не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору - Другої Дніпропетровської
державної нотаріальної контори, у
судове засідання не з'явився, надали
суду заяву, в якій просять справу
розглядати без їхнього представника та
винести рішення відповідно до вимог
чинного законодавства.

Суд, заслухавши пояснення учасників
процесу, з'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами, вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
за наступних підстав.

Так, судом встановлені наступні
обставини і визначенні відповідно до
них правовідносини.

Судом встановлено, що 1/3 частина
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1,
належала на праві приватної власності
ОСОБА_6, на підставі рішення
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 19.08.2009 року.

Із матеріалів справи вбачається, що
речове право на таке майно було
зареєстровано 22.01.2010 року за
спадкодавцем КП «Дніпропетровське
міжміське бюро технічної
інвентаризації» Дніпропетровської
міської ради за реєстраційним № 1442916
(а.с.17-19).

Матеріалами даної цивільної справи
підтверджено, що підопічна ОСОБА_7 була
інвалідом першої групи із дитинства
внаслідок психічного розладу

Як вбачається із матеріалів справи,
ОСОБА_1 була призначена опікуном над
недієздатною ОСОБА_6, відповідно до
рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 10.10.2005 року (а.с. 8).
На підставі цього рішення суду їй було
надано посвідчення № 18 Управлінням
праці та соціального захисту населення
Ленінської районної у місті
Дніпропетровську ради від 10.06.2005 року, в
якому вказано, що вона є опікуном над
ОСОБА_6 (а.с.9).

Судом також встановлено, що ОСОБА_7
померла ІНФОРМАЦІЯ_4, про що у відділі
реєстрації смерті Дніпропетровського
міського управління юстиції
Дніпропетровської області зроблено
відповідний актовий запис за № 5488
(а.с.26). Як наслідок, після ОСОБА_6
відкрилась спадщина на 1/3 частину
домоволодіння АДРЕСА_1

Судом також встановлено, що 2/3 частини
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1,
належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва
про право на спадщину за законом,
посвідченого Другою Дніпропетровською
державною нотаріальною конторою від
26.04.2003 року за реєстровим № 2-844, що
зареєстровано КП «ДМБТІ»
Дніпропетровської міської ради за
реєстраційним № 1442916 від 11.06.2003 року
(а.с.15-16).

Матеріалами технічної інвентаризації
такого домоволодіння АДРЕСА_1, що була
проведена 06.11.2009 року, встановлено, що
останнє складається із житлового
будинку літ. А-1, загальною площею 61,4
кв.м., житловою площею 29,9 кв.м., підвалу
під А-1, прибудови а-1, веранди а1-1, ганок
а, гараж літ. Б., літня кухня літ. В, сарай
літ. Г, вбиральня літ. Д, навіс літ. Е, душ
літ. Ж, споруди № 1-7, І - мощення, ворота,
колодязь, колонка, огорожа, хвіртки, та
який розташований на земельній ділянці
площею 1395 кв.м. Обставин самочинного
будівництва чи самовільного зайняття
земельної ділянки під час проведення
технічної інвентаризації встановлено
не було (а.с. 20-24).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору:
Друга Дніпропетровська державна
нотаріальна контора, про встановлення
факту проживання однією сім'єю та
визнання права власності в порядку
спадкування за законом суд виходив із
наступного.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
у п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду
України №7 від 30.05.2008 року „Про судову
практику у справах про спадкування",
при вирішенні спору про право на
спадщину осіб, які проживали зі
спадкодавцем однією сім'єю не менш як
п'ять років до часу відкриття спадщини
(четверта черга спадкоємців за
законом), судам необхідно враховувати
правила частини другої статті 3 СК
України про те, що сім'ю складають
особи, які спільно проживають,
пов'язані спільним побутом, мають
взаємні права та обов'язки. Зазначений
п'ятирічний строк повинен виповнитися
на момент відкриття спадщини і його
необхідно обчислювати з урахуванням
часу спільного проживання зі
спадкодавцем однією сім'єю до набрання
чинності цим Кодексом.

Згідно зі ст. 3 Сімейного Кодексу
України сім'ю складають особи, які
спільно проживають, пов'язані спільним
побутом, мають взаємні права та
обов'язки, що вбачається з поданих суду
заявником документів.

Відповідно до вимог ст. 67 ЦК України
опікун зобов'язаний дбати про
підопічного, про створення йому
необхідних побутових умов,
забезпечення його доглядом та
лікуванням.

Суд зазначає, що характер захворювання
підопічної ОСОБА_6 обумовлював
необхідність постійного догляду за
такою особою, оскільки остання не могла
самостійно приймати їжу, пересуватись,
та займатись особистою гігієною. Тобто
підопічна через свою хворобу
перебувала у безпорадному стані.

У відповідності до змісту довідки
Голови квартального комітету № 36 від
28.01.2013 року, посвідченою уповноваженою
особою Виконавчого комітету
Ленінської районної у м.
Дніпропетровську ради, та відомостей
домової книги, ОСОБА_14 була
зареєстрована та мешкала за адресою
АДРЕСА_2, із 21.03.2006 року по ІНФОРМАЦІЯ_4
(а.с. 12). Зміст означеної довідки
повністю узгоджується із змістом
домової книги для прописки громадян, що
мешкають в будинку АДРЕСА_2 (а.с.13-14).

Відповідно до змісту листа Управління
праці та соціального захисту населення
Ленінської районної у м.
Дніпропетровську ради від 22.08.2012 року
за вих. № Ч-10 ОСОБА_7 з 21.03.2006 року була
зареєстрована та мешкала разом із
опікуном ОСОБА_14 за адресою АДРЕСА_2.
Було встановлено, що ОСОБА_14 обов'язки
опікуна виконувала в повному обсязі
порушень не було виявлено (а.с. 7).

Відповідно до актів планових обстежень
житлово-побутових умов проживання
ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2, від 18.07.2006
року, 11.07.2007 року, 25.01.2008 року, 30.01.2009 року,
03.02.2010 року, 25.03.2011 року, 05.01.2012 року (а.с.
183-188) для підопічної опікуном створені
задовільні житлово-побутові умови,
така особа має свою кімнату з усіма
зручностями. Відповідно до пункту 13
вказаних актів інші джерела допомоги,
окрім опікуна відсутні (а.с. 183-188).

Допитана під час розгляду справи по
суті ОСОБА_15, яка на час складання
означених актів працювала на посаді
спеціалісту І категорії Управління
праці та соціального захисту населення
Ленінської районної у м.
Дніпропетровську ради, надала суду
пояснення що вона щорічно відвідувала
хвору ОСОБА_6 за вказаною адресою, при
цьому в будинку свідок бачила таку
підопічну та її опікуна, що є позивачем
по справі. На запитання головуючого
надала однозначну відповідь, що за час
відвідування хворої будь-яких підстав
чи ознак, які б могли свідчити про не
проживання опікуна разом із
підопічною, та не забезпечення такою
особою доглядом, нею виявлено не було.
Навпаки, вільне орієнтування опікуна у
будинку, наявність її особистих речей
за місцем проживання підопічної,
задовільний стан хворої, дозволяв
дійти їй однозначного висновку, що
такий опікун мешкає разом із хворою,
пов'язаний із нею спільним побутом, та
надає їй щоденну допомогу.

Допитана в якості свідка ОСОБА_13, що
працювала медичною патронажною
сестрою лікаря-психіатра ОСОБА_16,
пояснила суду, що вона безпосередньо
обслуговувала недієздатну ОСОБА_6 за її
місцем мешкання по вул.
Дніпрельстанівській у м.
Дніпропетровську, у зв'язку з чим
відвідувала таку особу, і за місцем
проживання ОСОБА_6 бачила опікуна, яка і
здійснювала догляд за недієздатною та
піклувалась про неї.

Також допитаний в якості свідка
лікар-психіатр Комунального закладу
«Дніпропетровська міська лікарня № 5»
Дніпропетровської обласної ради
ОСОБА_16 надав суду пояснення зі змісту
яких вбачається, що особисто він за
місцем проживання недієздатної ОСОБА_6
присутній не був, однак знає що над
такою особою встановлена опіка. При
цьому медична патронажна сестра
ОСОБА_13 в межах виконання своїх
посадових обов'язків неодноразово
доповідала йому, про те що виходом на
місце стан хворої ОСОБА_6
підтверджувався як задовільний. Таки
візити наносились патронажною
медичною сестрою без завчасно
погодженого календарного графіку та
відповідного попередження про їх
здійснення, і за весь час відвідувань
разом з такою особою фактично мешкала
її опікун ОСОБА_14, яка здійснювала
догляд за хворою та надавала їй
допомогу.

Допитана у якості свідка дільничний
терапевт Комунального закладу
«Дніпропетровська міська лікарня № 5»
Дніпропетровської обласної ради
ОСОБА_17, пояснила суду що декілька
разів виїжджала за викликом мешкання
недієздатної ОСОБА_6 на вул.
Дніпрельстанівську у м.
Дніпропетровську. Як правило, такі
виклики лікаря були здійснені
безпосередньо опікуном, який мешкав
разом із хворою. Опікун в місці
мешкання хворої орієнтувався вільно,
відчувалось що вона знаходиться у себе
вдома.

Окрім цього, допитаний в якості свідка
Голова квартального комітету № 36
ОСОБА_18 у судовому засіданні також не
спростовував обставину проживання
опікун ОСОБА_14 разом із недієздатною
ОСОБА_6

Також допитана під час судового
розгляду справи по суті в якості свідок
ОСОБА_19 надала суду пояснення, щодо
того що вона була сусідкою за місцем
проживання ОСОБА_6 і весь цей час завжди
бачила з нею опікуна ОСОБА_14, яка
турбувалась про хвору, надавала їй
необхідну медичну та побудову
допомогу.

Свідок ОСОБА_20 під час її допиту у
судовому засідання також пояснила
суду, що перебуваючи у дружніх
стосунках із позивачем ОСОБА_14
неодноразово була у неї в будинку за
адресою АДРЕСА_2, з 2005 року завжди
бачила там хвору ОСОБА_6, за якою
здійснювався догляд позивачем.

Відповідно до ч.3 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності. Всебічне
дослідження усіх обставин справи та
означених письмових доказів, пояснень
свідків, з урахуванням принципу
допустимості доказів та узгодженістю і
несуперечністю між собою дають
об'єктивні підстави суду вважати, що
саме опікун ОСОБА_14 проживала однією
сім'єю з жовтня 2005 року по січень 2012
року разом із спадкодавцем ОСОБА_6, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_4, адже мала
відповідні права та обов'язки щодо
своєї підопічної, здійснювала
відповідний догляд за такою особою, та
була пов'язана з нею спільним побутом.

Суд критично ставиться до пояснень
свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_22 щодо того,
що саме ними здійснювався догляд за
хворою ОСОБА_6, а не опікуном оскільки
такі покази не узгоджуються із змістом
вищевказаних письмових доказів,
спростовуються показаннями свідків
ОСОБА_15, ОСОБА_13, ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_19, ОСОБА_20 та в решті решт нічим
об'єктивно не підтверджуються, а самі
свідки ОСОБА_21 та ОСОБА_22 мають
неприязні стосунки із позивачем та
опосередковано зацікавлені у
залишенні спадкового майна у власності
відповідача, який є їхнім родичем.

Суд також відхиляє доводи представника
відповідача проти позову в частині
того що позивач ОСОБА_14 не мешкала
разом із недієздатною ОСОБА_6, оскільки
вони фактично зводяться до переоцінки
змісту вищеперелічених письмових
доказів, та ставлення під сумнів
пояснень свідків ОСОБА_15, ОСОБА_13,
ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_19, ОСОБА_20

Суд зазначає, що будь яких належних чи
допустимих доказів на підтвердження
обставини не проживання опікуна
ОСОБА_14 однією сім'єю із недієздатною
ОСОБА_6, та які б спростовували зміст
вищеозначених письмових доказів та
показання свідків ОСОБА_15, ОСОБА_13,
ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_19, ОСОБА_20, у суді
з боку сторони відповідача
представлено не було.

Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Згідно
із ст. 58 ЦПК України належними є докази,
які містять інформацію щодо предмета
доказування. Відповідно до змісту ч. 4
ст. 60 ЦПК України доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Сторона відповідача на підтвердження
своїх заперечень не надала суду
жодного належного та допустимого
доказу, а тому суд не може взяти їх до
уваги.

Стосовно позовної вимоги про визнання
права власності на 1/3 частки
домоволодіння АДРЕСА_1 суд зазначає про
наступне.

Норми статті 1220 ЦК України
передбачають, що спадщина
відкривається внаслідок смерті особи,
або оголошення її померлою. Часом
відкриття спадщини є день смерті особи
або день, з якого вона оголошується
померлою.

За змістом ст.ст. 1216 та 1217 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). Спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Як зазначалось вище, що ОСОБА_7 померла
ІНФОРМАЦІЯ_4, відтак після її смерті
відкрилась спадщина на відповідне
спадкове майно, у тому числі на 1/3
частину домоволодіння АДРЕСА_1

Відповідно до ч.3 ст. 1269 ЦК України,
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Згідно ст. 1264 ЦК України у четверту
чергу право на спадкування за законом
мають особи, які проживали зі
спадкодавцем однією сім'єю не менш як
п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до положень ст. 1297 ЦК
України спадкоємець, який прийняв
спадщину, у складі якої є нерухоме
майно, зобов'язаний звернутися до
нотаріуса за видачею йому свідоцтва
про право на спадщину на нерухоме
майно.

У відповідності до п. 23 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 30
травня 2008 року № 7 «Про судову практику
у справах про спадкування»за наявності
умов для одержання в нотаріальній
конторі свідоцтва про право на
спадщину вимоги про визнання права на
спадщину судовому розглядові не
підлягають. У разі відмови нотаріуса в
оформленні права на спадщину особа має
звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

Судом встановлено, що після смерті
ОСОБА_6 до Другої Дніпропетровської
державної нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини та
видачу свідоцтва про право на спадщину
звернулись як позивач ОСОБА_1 (заява від
25.01.2012 року) так і відповідач ОСОБА_3
(заява від 26.05.2012 року). Оглядом
спадкової справи та дослідженням
відомостей із Спадкового реєстру,
судом інших спадкоємців, що
претендували б на спірне майно, не
встановлено.

Із матеріалів Спадкової справи
вбачається, що одночасно із заявою про
прийняття спадщини та видачу свідоцтва
про право на спадщину до органу
нотаріату позивач надала відповідну
заяву про наявність спору щодо
спадкового майна (а.с. 93), у зв'язку з чим
свідоцтво про право на спадщину Другою
Дніпропетровською державною
нотаріальною конторою не видавалось
(а.с. 81), так як факт проживання однією
сім'єю в даному випадку можливо
встановити лише в судовому порядку.

З огляду на наведене, суд доходить
висновку про відсутність в даному
випадку умов для одержання в
нотаріальній конторі свідоцтва про
право на спадщину, у зв'язку з чим
цивільне право позивача підлягає
захисту у судовому порядку.

Таким чином, приймаючи до уваги названі
норми матеріального закону та
встановлені під час розгляду справи
обставини, у тому числі факт проживання
ОСОБА_1 однією сім'є,ю з жовтня 2005 року
по січень 2012 року разом із спадкодавцем
ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4, суд
вважає за можливе визнати за ОСОБА_1
право власності на 1/3 частки
домоволодіння АДРЕСА_1 (що складається
із житлового будинку літ. А-1, загальною
площею 61,4 кв.м., житловою площею 29,9 кв.м.,
підвалу під А-1, прибудови а-1, веранди
а1-1, ганок а, гараж літ. Б., літня кухня
літ. В, сарай літ. Г, вбиральня літ. Д,
навіс літ. Е, душ літ. Ж, споруди № 1-7, І -
мощення, ворота, колодязь, колонка,
огорожа, хвіртки, та який розташований
на земельній ділянці площею 1395 кв.м.) в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4.

Також на підставі ст. 88 ЦПК України на
користь позивача з відповідача слід
стягнути понесені та документально
підтверджені судові витрати по справі
у вигляді судового збору в розмірі 522
(п'ятсот двадцять дві) грн. 00 коп.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 548, 549 ЦК України 1963 р., ст.ст. 16, 1218,
1268, 1297 ЦК України, ст. 34 Закону України
«Про нотаріат», ст.ст. 2, 10, 11, 57-60, 88, 130, 174,
212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВирішиВ:

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа,
що не заявляє самостійних вимог на
предмет спору: Друга Дніпропетровська
державна нотаріальна контора, про
встановлення факту проживання однією
сім'єю та визнання права власності в
порядку спадкування за законом, -
задовольнити.

2. Встановити факт проживання ОСОБА_1
однією сім'єю з жовтня 2005 року по січень
2012 року разом із спадкодавцем ОСОБА_6,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4.

3. Визнати за ОСОБА_1 право власності на
1/3 частки домоволодіння АДРЕСА_1 (що
складається із житлового будинку літ.
А-1, загальною площею 61,4 кв.м., житловою
площею 29,9 кв.м., підвалу під А-1,
прибудови а-1, веранди а1-1, ганок а, гараж
літ. Б., літня кухня літ. В, сарай літ. Г,
вбиральня літ. Д, навіс літ. Е, душ літ. Ж,
споруди № 1-7, І - мощення, ворота,
колодязь, колонка, огорожа, хвіртки, та
який розташований на земельній ділянці
площею 1395 кв.м.) в порядку спадкування
за законом після смерті ОСОБА_6, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_4.

4. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
понесені та документально
підтверджені судові витрати по справі
у вигляді судового збору в розмірі 522
(п'ятсот двадцять дві) грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області, через Ленінський районний суд
м. Дніпропетровська, шляхом подачі
апеляційної скарги на рішення суду
протягом 10-ти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з
дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя:
Мовчан Д.В.