Справа №489/420/14-ц 25.06.2014 25.06.2014 25.06.2014
Провадження № 22-ц/784/1854/14 Головуючий
у першій інстанції Тихонова Н.С.
Доповідач апеляційного суду Мурлигіна
У Х В А Л А

Іменем
України

25 червня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Мурлигіної О.Я.,

суддів: Довжук Т.С., Шаманської
Н.О.,

при секретарі судового
засідання Шпонарській О.Ю.,

за участю:

позивачки ОСОБА_3,

представника позивачки ОСОБА_4,

відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною
скаргою

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6

на
рішення

Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 13 травня 2014 року

за
позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про усунення перешкод
в користуванні земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернулася з
позовом до ОСОБА_5 про усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою.

Позивачка зазначала, що є власником
будинку та належних до нього споруд по
АДРЕСА_1, успадкувавши будинок після
смерті у 2004 році її батька ОСОБА_7
Відповідач є власником будинку
АДРЕСА_2, який розташовано на суміжній
земельній ділянці. Відповідач
перешкоджає користуватися її
земельною ділянкою, будинком та
належними до нього спорудами. Він
побудував літню кухню частково на її
земельній ділянці, та перешкоджає
доступу до газового обладнання.

В травні 2014 року позивачка подала заяву
про зміну предмету позову та просила
про усунення перешкод в користуванні
її земельною ділянкою, зобов'язавши
відповідача звільнити та привести до
стану, придатного для використання за
цільовим призначенням частину її
земельної ділянки, шляхом демонтування
незаконно збудованої прибудови до
житлового будинку літ «А1» по АДРЕСА_2,
кут якої перетинає суміжну межу, та
знаходиться на відстані, 053 см від кута
сараю літ. «Б», а стіна добудови
знаходиться на відстані 0,65 м від кута
цієї кухні та гаражу літ. «Е».

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 13 травня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду
та ухвалити нове, про задоволення
позову. На думку апелянта, суд не
врахував доказів порушення прав
позивачки.

В апеляційному суді позивачка
підтримала апеляційну скаргу повному
обсязі.

Відповідач, заперечуючи проти
задоволення апеляційної скарги,
просить залишити рішення суду без змін.

З'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що позивачка є
власником будинку АДРЕСА_1, а
відповідач, власником будинку АДРЕСА_2.
Земельні ділянки мають суміжну межу,
яка проходить від фасадної межі
будинків (з пров. Кірова) до задньої
торцевої межі ділянок.

На час вирішення спору між земельними
ділянками частково встановлено паркан
та проходить газова труба.

На земельній ділянці по АДРЕСА_2
знаходиться будинок під літ. А з
добудовою літ. А-1. Кут цієї добудови за
первісними планами земельних ділянок
знаходиться на відстані, 053 см від кута
сараю літ. «Б». Стіна добудови
знаходиться на відстані 0,65 м від кута
цієї кухні та гаражу літ. «Е».

Зазначені будівлі і споруди були
побудовані до смерті батька позивачки
та оформлені як складові житлового
будинку ще до смерті батька ОСОБА_7 ,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Так, ІНФОРМАЦІЯ_2 батько ОСОБА_8 помер.
Його частку успадкував син, відповідач
по справі, та дружина померлого ОСОБА_9
На підставі рішення виконкому
Ленінської міськради народних
депутатів № 186 від 23 вересня 1994 року,
ОСОБА_9 та ОСОБА_5, оформлені як
складові житлового будинку АДРЕСА_2
самовільні споруди, в тому числі
нежитлова прибудова літ. А-1 площею 22,1
кв.м. 31 жовтня 1995 року ОСОБА_9 свою
частку будинку подарувала сину.

Позивачка успадкувала будинок АДРЕСА_1
разом із спорудами в 2004 році.

Спірна споруда існувала за життя її
батька біля десяти років, та він як
колишній власник будинку по АДРЕСА_1,
претензій до відповідача щодо
розташування прибудови не висував.
Само по собі первісне, схематичне
існування меж земельних ділянок, не
позбавляло користувачів цих земельних
ділянок змінювати таки межі.

Викладені обставини свідчать про те, що
спірна добудова, як і інші будівлі на
суміжній межі побудовані та оформлені
у власність відповідачем та його
матір'ю за згодою власника будинку
АДРЕСА_1, шляхом взаємних поступок.

Також попередні власники будинку,
фактично узгодили суміжну межу,
конфігурація якої передбачає
існування спірної споруди. Ці висновки
підтверджуються змістом позовної
заяви, в якій позивачка вказує, що
раніше, чітко визначених меж між
земельними ділянками на місцевості
позначено не було.

Позивачка ставить питання про
звільнення земельної ділянки, яку
самовільно та протиправно зайняв
відповідач, посилаючись на вимоги ст.
212,211 ЗК України.

Встановивши, що спірна земельна
ділянка не була самовільно занятою
відповідачем, суд обгрунтовано
відмовив в задоволенні позову.

Доводи в апеляційній скарзі суперечать
викладеним вище доказам у справі та
вимогам матеріального права.

В апеляційному суді позивачка та її
представник посилалися на те, що
прибудова є самовільною, та підлягає
знесенню, що не врахував суд. Також
апелянт послалася на те, що
розташування споруди літ. А-1
перешкоджає їй користуватися своїм
будинок та спорудам.

Однак, ці доводи не можуть бути взяті до
уваги.

Так, ці доводи виходять за межі
апеляційної скарги.

Крім того, ці доводи не стосуються
підстав та змісту позову.

Як було згадано вище, позивачка ставила
питання про усунення перешкод в
користуванні її земельною діяльною,
шляхом знесення прибудови. Вона
зазначала про неправомірне
заволодіння земельною ділянко, яка
знаходиться в її користуванні. Суд
вирішив спір виходячи з цих позовних
вимог, правильно встановивши,
неправомірність дій відповідача по
захопленню спірної земельної ділянки
не встановлено.

Вимоги знесення самочинного
будівництва за правилами ст. 376 ЦК
України позивачкою не ставилося.
Рішення щодо оформлення споруди
сторонами також не оскаржено.

Постановляючи ухвалу колегія судді
виходить з того, що вказаний спір не є
тотожним попередньому спору за позовом
ОСОБА_3. про усунення перешкод в
користуванні майном.

Так, за рішенням Ленінського районного
суду м. Миколаєва, ОСОБА_3. Відмовлено в
задоволенні позовних вимог. З
уточнених попередніх вимог виходило,
що вона просила усунути перешкоди в
користуванні її будинком та належними
до нього спорудами, зобов'язавши
відповідача за його рахунок спірну
споруду.

Оскільки в її власності знаходиться
лише будинок, то питання про усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою, шляхом її звільнення, не є
тотожним попереднім вказаним вимогам.

Щодо встановлення фактів спадкування
та оформлення споруд, то судом
встановлено, що спірна споруда
існувала на час прийняття спадщини
позивачкою. Відповідач набув свої
права на будинок АДРЕСА_2 разом з іншими
спорудами , в тому числі з прибудовою
під літ. А1 внаслідок спадкування,
договору дарування та рішення
виконавчого органу. Тому вказівка в
рішення суду про успадкування будинку
після батька, не спростовує
правильного по суті рішення суду.

Враховуючи викладене колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а
рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 113 травня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили може
бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий:

Судді: