Провадження № 2/755/4602/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2014 р.
Дніпровський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді
Галагана В.І.,

при секретарі
Дмитрієвій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Дніпровського
районного суду м. Києва цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за договором
позики, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1, звертаючись з позовом до суду,
просить стягнути з відповідача ОСОБА_2
борг за договором позики на загальну
суму 29 000,00 грн., мотивуючи свої вимоги
тим, що 13.11.2013 року між позивачем та
відповідачем укладено договір позики,
згідно умов якого позивачем надано у
борг відповідачу грошові кошти в сумі 20
000,00 грн., та 13.01.2014 року між позивачем та
відповідачем укладено договір позики,
згідно умов якого позивачем надано у
борг відповідачу грошові кошти в сумі 9
000,00 грн., а відповідач зобов'язався
повернути позику у строк до 01.06.2014 року,
про що останнім складено боргові
розписки. Однак, в порушення договірних
зобов'язань та на неодноразові
звернення позивача відповідач у
визначений договором строк борг
позивачу не повернув, що є предметом
позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
позовні вимоги підтримав в повному
обсязі, з підстав, що містить зміст
позовної заяви.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
проти позову заперечував в повному
обсязі, однак підтвердив факт
написання ним боргових розписок від
13.11.2013 року та від 13.01.2014 року,
відповідно до яких отримав позику від
позивача на загальну суму 29 000,00 грн.,
які зобов'язувався повернути позивачу
у строк до 01.06.2014 року.

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1,
відповідача ОСОБА_2, дослідивши
матеріали справи, оцінивши зібрані по
справі докази, суд приходить до
висновку, що позов підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини
першої статті 3 Цивільного кодексу
України загальними засадами
цивільного законодавства є: свобода
договору, свобода підприємницької
діяльності, яка не заборонена законом.

Згідно положення частини 1, 3 статті 626
Цивільного кодексу України, договором
є домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є двостороннім,
якщо правами та обов'язками наділені
обидві сторони договору.

Принцип свободи договору як один із
загальних засад цивільного
законодавства декларується в ст. 3
Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. (ст. 627 Цивільного
кодексу України)

Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу
України, сторони в договорі не можуть
відступити від положень актів
цивільного законодавства, якщо в цих
актах прямо вказано про це, а також у
разі, якщо обов'язковість для сторін
положень актів цивільного
законодавства випливає з їхнього
змісту або із суті відносин між
сторонами.

Перш за все, необхідно зазначити, що
свобода договору означає право
громадян або юридичних осіб, та інших
суб'єктів цивільного права вступати чи
утримуватися від вступу у будь-які
договірні відносини. Свобода договору
проявляється також у можливості
наданій сторонам визначати умови
такого договору. Однак під час
укладання договору, визначаючи його
умови, сторони повинні дотримуватись
нормативно-правових актів.

Свобода договору передбачає
можливість укладати не лише ті
договори, які передбачені нормами
чинного цивільного законодавства, а й
ті, які законом не передбачені, але в
такому разі такий договір не повинен
суперечити законодавству. Також
принцип свободи договору полягає в
можливості особи вільно обирати
контрагента

У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного
кодексу України, договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є ті умови,
без погодження яких договір взагалі не
вважається укладеним. Істотні умови
договору визначаються в законі, разом з
тим ними можуть ста ти будь-які умови,
на погодженні яких наполягає та чи інша
сторона. Істотні умови договору
відображають природу договору,
відсутність будь-якої з них не дає
змоги сторонам виконати їх обов'язки,
які покладаються на них за договором.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу
України, за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно вимог ч. 2 ст. 1047 Цивільного
кодексу України на підтвердження
укладання договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що 13.11.2013 року ОСОБА_1
надав ОСОБА_2 грошову позику у розмірі 20
000,00 грн., у строк до 01.06.2014 року, про що
ОСОБА_2 власноручно написано боргову
розписку. (а.с. 9)

13.01.2014 року ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 грошову
позику у розмірі 9 000,00 грн., у строк до
01.06.2014 року, про що ОСОБА_2 власноручно
написано боргову розписку. (а.с. 8)

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору, актів
цивільного законодавства.

Згідно положення ч. 1 ст. 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

В порядку ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу
України позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк
повернення позики або цей строк
визначений моментом пред'явлення
вимоги, позика має бути повернена
позичальником протягом тридцяти днів
від дня пред'явлення позикодавцем
вимоги про це, якщо інше не встановлено
договором.

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Як убачається з матеріалів справи, на
час звернення до суду відповідач не
виконав взяті на себе за договорами
позики зобов'язання, грошові кошти у
розмірі 29 000,00 грн. позивачу не повернув,
що також підтверджено відповідачем під
час судового розгляду справи.

Відповідно до частини третьої ст. 212
Цивільного процесуального кодексу
України, суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
договором позики підлягають до
задоволення, та присуджує до стягнення
з відповідача на користь позивача суму
боргу за договором позики в розмірі 29
000,00 грн.

Відповідно до ст. 88 Цивільного
процесуального кодексу України суд
присуджує до стягнення з відповідача
на користь позивача понесені судові
витрати по сплаті судового збору в сумі
290 грн. 00 коп.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
526, 530, 610, 625, 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 10, 57, 58, 61, 88, 208-209, 212-215, 223,
294 Цивільного процесуального кодексу
України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за договором позики -
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2, суму
боргу у розмірі 29 000 грн. 00 коп. та судові
витрати по сплаті судового збору в сумі
290 грн. 00 коп., а всього загальною сумою 29
290 (двадцять дев'ять тисяч двісті
дев'яносто) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

С у д д я: