Справа № 671/2206/13-цПровадження № 2/671/54/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2014 року
Волочиський районний суд

Хмельницької області в складі:

головуючої - судді
Бабій О.М.,

при секретарі
Щербініній І.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Волочиську цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод
в користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2, в якому просить (з
урахуванням заяви про збільшення
позовних вимог - а.с. 2-3, 26-27, 41):

1. Зобов'язати ОСОБА_2 усунути порушення
права власності ОСОБА_1 на земельну
ділянку, яка розташована у АДРЕСА_1,
шляхом обміну земельних ділянок
відповідно до зайнятої площі під
узаконеною забудовою з територією для
її обслуговування, а також з
територією, зайнятою світлопрозорим
парканом із металевої сітки, загальною
орієнтовною площею біля 28 кв.м.,
провівши договір міни земельних
ділянок.

2. Зобов'язати ОСОБА_2 виконати вимоги п.
3.25 ДБН 360-92 «Планування і забудова
міських і сільських поселень», а саме:
виконати інженерно-технічні заходи, що
запобігатимуть стіканню атмосферних
опадів з покрівлі та карнизу будівлі на
територію земельної ділянки ОСОБА_1

3. Зобов'язати ОСОБА_2 привести у
відповідність до п. 3.26 ДБН 360-92
«Планування і забудова міських і
сільських поселень», а саме: розмістити
господарські будівлі та споруди:
майданчик для компосту у глибині двору,
не ближче 15,0 м. від вікон житлового
будинку ОСОБА_1, в тому числі і сусідніх
садиб, сараї для утримання худоби і
птиці - не ближче 12,0 м.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач
посилається на те, що він є власником
земельної ділянки площею 0,045 га по
АДРЕСА_1, згідно з державним актом серії
ХМ № 1375 від 01 грудня 1997 року. Власником
суміжної земельної ділянки є ОСОБА_2,
який, як вказує позивач, вчинив дії, що
порушують закріплені у Земельному
кодексі України правила
добросусідства (ст. ст. 103, 106), та порушує
право власності ОСОБА_1 на земельну
ділянку, а саме: - порушив межу
земельної ділянки, добудувавши на
земельній ділянці позивача добудову до
свого житлового будинку та встановив
огорожу; - порушує санітарні норми -
забруднює територію позивача стічними
водами від малої худоби, а також норми
водовідведення з покрівлі житлового
будинку, яке, зі слів позивача,
спричиняє замокання стіни та
фундаменту його житлового будинку.

ОСОБА_1 зазначає, що земельний спір
розглядався узгоджувальною комісією
для вирішення земельних спорів при
Волочиській міській раді. Відповідно
до висновку комісії від 10 червня 2013
року сторонам рекомендовано виконати
відновлення земельних меж по існуючих
державних актах на власні земельні
ділянки, крім того - ОСОБА_2 виконати
інженерно-технічні заходи, що
запобігатимуть стіканню атмосферних
опадів з покрівлі та карнизу будівлі на
територію суміжної земельної ділянки,
а також господарські будівлі та
споруди: майданчик для компосту у
глибині двору розмістити не ближче 15,0
м. від вікон житлового будинку, в тому
числі і сусідніх садиб, сараї для
худоби і птиці - не ближче 12,0 м.

Як вказано в позовній заяві, згідно з
актом комісії від 26 липня 2013 року
встановлено, що межі земельних ділянок
не збережено. При натурних оглядових
замірах земельної ділянки було
виявлено факт узаконеної забудови
ОСОБА_2 (добудови до житлового будинку
розміром 7,09 м. х 3,85 м.) частково
(орієнтовно розміром 1,6 м. х 3,85 м.) на
земельній ділянці ОСОБА_1 Обміри
комісії також показали, що
світлопрозорий паркан із металевої
сітки з північного фасаду добудови
встановлено на земельній ділянці
ОСОБА_1

Таким чином, як вказує позивач, розмір
відгородженої земельної ділянки під
узаконеною будівлею для її
обслуговування відповідача
розташована на земельній ділянці
ОСОБА_1, орієнтовно розміром 2,6 м. х 3,85 м.,
що дорівнює площі 10,0 кв.м. Відповідно до
висновку комісії від 26 липня 2013 року
сторонам рекомендовано провести
узгоджений обмін земельних ділянок,
відповідно до зайнятої площі під
узаконеною забудовою, провівши договір
міни земельних ділянок.

В судовому засіданні позивач та його
представник ОСОБА_3 підтримали
заявлені вимоги з викладених у позові
підстав.

Відповідач та його представник ОСОБА_4
в суді проти позову заперечили,
вважають його безпідставним та
необґрунтованим.

Заслухавши учасників судового процесу,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню
частково.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України передбачено,
що кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом
своїх порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 59 ЦПК України обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України
передбачені способи захисту цивільних
прав та інтересів: визнання права;
визнання правочину недійсним;
припинення дії, яка порушує право;
відновлення становища, яке існувало до
порушення; примусове виконання
обов'язку в натурі; зміна
правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно до ст. 391 Цивільного
кодексу України власник майна має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 131 ЗК України громадяни та
юридичні особи України, а також
територіальні громади та держава мають
право набувати у власність земельні
ділянки на підставі міни, ренти,
дарування, успадкування та інших
цивільно-правових угод. Укладення
таких угод здійснюється відповідно до
Цивільного кодексу України з
урахуванням вимог цього Кодексу.

Статтею 140 ЗК України передбачений
вичерпний перелік підстав припинення
права власності на земельну ділянку: а)
добровільна відмова власника від права
на земельну ділянку; б) смерть власника
земельної ділянки за відсутності
спадкоємця; в) відчуження земельної
ділянки за рішенням власника; г)
звернення стягнення на земельну
ділянку на вимогу кредитора; ґ)
відчуження земельної ділянки з мотивів
суспільної необхідності та для
суспільних потреб; д) конфіскація за
рішенням суду; е) невідчуження
земельної ділянки іноземними особами
та особами без громадянства у
встановлений строк у випадках,
визначених цим Кодексом.

Частинами 2, 3 ст. 152 ЗК України
передбачено, що власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків. Захист
прав громадян та юридичних осіб на
земельні ділянки здійснюється шляхом:
а) визнання прав; б) відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення прав, і запобігання вчиненню
дій, що порушують права або створюють
небезпеку порушення прав; в) визнання
угоди недійсною; г) визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування; ґ)
відшкодування заподіяних збитків; д)
застосування інших, передбачених
законом, способів.

Згідно з ч.ч. 1-2, 4 ст. 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочини
можуть бути односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори). Дво- чи
багатостороннім правочином є
погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено,
що відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 715 ЦК України За
договором міни (бартеру) кожна із
сторін зобов'язується передати другій
стороні у власність один товар в обмін
на інший товар.

Судом встановлено, що відповідно до
державного акту на право приватної
власності на землю серії ХМ № 1375 від 01
грудня 1997 року, ОСОБА_1 є власником
земельної ділянки площею 0,045 га по
АДРЕСА_1.

Згідно з державним актом на право
приватної власності на землю серії ХМ
№ 001407 від 12 грудня 1997 року, ОСОБА_2 є
власником земельної ділянки площею 0,055
га по АДРЕСА_1.

Згідно з висновком експертів за
результатами проведення комплексної
земельно-технічної та
будівельно-технічної експертизи №
4/5/14-26 від 08 травня 2014, виконаної
експертами Хмельницького відділення
Київського науково-дослідного
інституту судових експертиз, надано
наступні відповіді на поставлені в
ухвалі суду про призначення експертизи
питання:

1. Фактичні площі, згідно наявного
розташування, конфігурації та меж
земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1,
які належать ОСОБА_1 та ОСОБА_2
становлять: ОСОБА_1 - 0,0420 га, ОСОБА_2 - 0,0581
га.

2. Фактичні площі земельних ділянок
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, якими вони
користуються, розташовані за адресою:
АДРЕСА_1, не відповідають площам
земельних ділянок, зазначеним у
державних актах на право приватної
власності на землю, власниками яких
вони є.

3. У відповідності до фактичного
використання присутнє зменшення площі
земельної ділянки ОСОБА_1 та збільшення
земельної ділянки ОСОБА_2 на площу 30
кв.м.

4. Запропоновані два варіанти
встановлення меж земельних ділянок між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (згідно з додатками № 4
та № 5 до висновку експертизи).

5. Встановити, чи присутній самозахват
ОСОБА_2 земельної ділянки (або її
частини) ОСОБА_1, не надається можливим.

6. Порушення з боку ОСОБА_2
інженерно-технічних норм стосовно
розташування господарських будівель
та споруд на його земельній ділянці
відсутні.

7. Відсутній організований відвід
атмосферних опадів з покрівлі будівлі
сараю ОСОБА_2 Для усунення попадання
атмосферних опадів з покрівлі будівлі
сараю ОСОБА_2 на територію земельної
ділянки ОСОБА_1 необхідно влаштувати
організований водостік з
водовідведення їх на свою земельну
ділянку.

Згідно з обґрунтуванням експертом
відповіді на питання № 7: проведеним
оглядом встановлено, що водостік з
сараю ОСОБА_2 є неорганізованим, сарай
знаходиться на відстані менше одного
метра від межі, тому атмосферні (дощові)
води можуть попадати на земельну
ділянку ОСОБА_1

Враховуючи зміст висновку проведеної у
справі експертизи, підтриманий в
судовому засіданні допитаним
експертом ОСОБА_5, суд вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають
задоволенню частково та слід
зобов'язати ОСОБА_2 влаштувати
організований водостік з
водовідведення атмосферних опадів з
покрівлі будівлі сараю ОСОБА_2 на
земельну ділянку ОСОБА_2, оскільки
необхідність влаштування такого
організованого водостоку належним
чином вмотивована у висновку
експертизи.

Вимога позивача про зобов'язання
відповідача укласти договір міни
земельних ділянок задоволенню не
підлягає з тієї підстави, що ст. 16 ЦК
України не передбачений такий спосіб
захисту порушеного права як
зобов'язання укласти договір.

Крім цього, договір укладається на
підставі вільного волевиявлення
сторін, що є обов'язковим при його
укладенні, отже суд не вправі
зобов'язати особу укласти договір,
оскільки вказане прямо суперечить
поняттю вільного волевиявлення сторін
та вимогам чинного законодавства щодо
вчинення такого правочину як договір.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

В судовому засіданні встановлено, що
фактичні площі земельних ділянок
сторін, якими вони користуються, не
відповідають площам земельних ділянок,
зазначеним у державних актах на право
приватної власності на землю,
власниками яких вони є, однак позивачем
не було змінено позовну вимогу про
зобов'язання укласти договір міни на
інший спосіб захисту порушеного права,
тому суд вирішує справу виключно в
межах заявлених вимог.

Враховуючи викладене, в цій частині
позов задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання
ОСОБА_2 привести у відповідність до п.
3.26 ДБН 360-92 «Планування і забудова
міських і сільських поселень», а саме:
розмістити господарські будівлі та
споруди: майданчик для компосту у
глибині двору, не ближче 15,0 м. від вікон
житлового будинку ОСОБА_1, в тому числі
і сусідніх садиб, сараї для утримання
худоби і птиці - не ближче 12,0 м., то
вказана вимога задоволенню не
підлягає, оскільки згідно з описаним
вище висновком експертизи встановлено,
що порушення з боку ОСОБА_2
інженерно-технічних норм стосовно
розташування господарських будівель
та споруд на його земельній ділянці
відсутні.

Обґрунтованих доводів, які б
спростували висновки експертів за
результатами проведеної експертизи,
сторонами не наведено, тому у суду
відсутні підстави для відхилення
вказаного висновку.

Судові витрати на користь позивача
підлягають стягненню з відповідача
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог. Оскільки задоволено
одну позовну вимогу з трьох заявлених,
тому на користь позивача слід стягнути
1/3 частину понесених ним судових
витрат, що становить 1559 грн. 30 коп. (114
грн. 70 коп. судового збору + 4563 грн. 20 коп.
витрат на оплату експертизи / 3).

Керуючись ст. ст. 3, 11, 59, 60, 212-215 ЦПК
України; ст. ст. 131, 140, 152 ЗК України; ст.
ст. 16, 202, 203, 328, 391, 626, 627, 715 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_2 влаштувати
організований водостік з
водовідведення атмосферних опадів з
покрівлі будівлі сараю ОСОБА_2 на
земельну ділянку ОСОБА_2 по АДРЕСА_1.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1559
грн. 30 коп. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Хмельницької області через
Волочиський районний суд Хмельницької
області шляхом подання в десятиденний
строк з дня його проголошення
апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні в судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
О.М. Бабій