Справа № 202/2894/14-ц
Провадження №2/0202/3366/2014
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
Індустріальний районний суд м.
у складі: головуючої судді Слюсар Л.П.
при секретарі Фісун К.П.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.
Дніпропетровська цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи Управління
Держземагенства у Дніпропетровському
районі Дніпропетровської області,
приватний нотаріус Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
про визнання права власності на
Позивач в лютому 2014 року звернувся
до суду з позовною заявою до
відповідача ОСОБА_2, треті особи
Управління Держземагенства у
Дніпропетровському районі
Дніпропетровської області, приватний
нотаріус Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 про
визнання права власності на земельну
ділянку. В ході розгляду справи позовні
вимоги були уточнені. В обґрунтування
своїх позовних вимог позивач в своїй
позовній заяві посилався на те, що 16
листопада 2007 року за договором купівлі
- продажу вона придбала у ОСОБА_2, яка
діяла від імені ОСОБА_4, домоволодіння,
яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1.
Договір купівлі продажу був
нотаріально посвідчений.
Домоволодіння розташоване на
приватизованій земельній ділянці
площею 0,1188 га. Державний акт на право
приватної власності на землю виданий
ОСОБА_4. У 2007 році ОСОБА_4 у
Науково-виробничому підприємстві
«Талан» замовила виконати проект
розділу земельної ділянки за адресою:
АДРЕСА_1. Для відчуження було виділено
земельну ділянку площею 0,0500 га., яка є
частиною земельної ділянки площею 0,1188
га за адресою: АДРЕСА_1. Саме цю виділену
земельну ділянку вона і купила за
договором купівлі-продажу земельної
ділянки від 16 листопада 2007 року у
ОСОБА_2., яка діяла від імені ОСОБА_4.
Договір купівлі-продажу земельної
ділянки був нотаріально посвідчений
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_3. та
зареєстрований в реєстрі за №4997.
Договір підлягав державній реєстрації.
На фотокопії державного акту на право
приватної власності на землю серії ДП
ОСОБА_3 зроблено позначку про перехід
500 кв.м. у власність від ОСОБА_4 до ОСОБА_1
на підставі договору купівлі-продажу.
Однак, оригінал державного акту
залишився на руках у продавця ОСОБА_2.,
яка діяла від імені своєї матері
Станом на 05.02.2007 року виготовлявся
технічний паспорт на домоволодіння
АДРЕСА_1, в якому на плані земельної
ділянки умовно показані межі земельної
ділянки разом з будівлями, які
відчужувалися на її користь. Причиною
звернення до суду з даним позовом є
певні труднощі з державною реєстрацією
договору купівлі-продажу частини
зазначеної земельної ділянки. Не
зважаючи на всі її зусилля
зареєструвати її право власності на
частину земельної ділянки за
нотаріально посвідченим договором
купівлі-продажу, через постійні зміни в
законодавстві вона не змогла, а тому
змушена звернутися до суду за захистом
своїх прав. Просила суд: визнати
дійсним договір купівлі-продажу
земельної ділянки площею 0,0500 га., яка є
частиною земельної ділянки площею 0,1188
га. за адресою: АДРЕСА_1 від 16 листопада
2007 року, укладений між ОСОБА_2, яка
діяла від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_1,
посвідчений приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_3. та
зареєстрований в реєстрі за №4997;
визнати за нею, ОСОБА_1, право власності
на земельну ділянку площею 0,0500 га., яка
є частиною земельної ділянки площею
0,1188 га. за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язати
Управління Держкомагенства у
м.Дніпропетровську Дніпропетровської
області зареєструвати земельну
ділянку площею 0,0500 га., розташованій за
адресою: АДРЕСА_1 в Державному
земельному кадастрі на підставі
проекту розділу земельної ділянки,
замовник ОСОБА_4 по АДРЕСА_1
В судовому засіданні позивачка та
її представник позовні вимоги
підтримали та просили суд позов
задовольнити з наведених в позові
Відповідач в судове засідання не
з'явився. Про час і місце судового
засідання був повідомлений відповідно
до п.2, п.5 ст.74, ч.4 ст.76 ЦПК України, про що
свідчать повідомлення про вручення.
Представник третьої особи Управління
Держкомагенства у м. Дніпропетровську
Дніпропетровської області в судове
засідання з'явилася. Просила суд
ухвалити рішення відповідно до діючого
законодавства. Звернула увагу суду на
те, що станом на 05.04.2014 року, технічна
документація із землеустрою щодо
поділу на спірну земельну ділянку в
Порядку ведення Державного
земельного кадастру, затвердженого
Постановою КМ України від 17 жовтня 2012
року за №1051 до Управління не надходила.
Поділ земельної ділянки, до її
формування, нормами чинного
законодавства не передбачений.
Третя особа приватний нотаріус
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_3.
відповідно до заяви просив суд
розглядати справу в його відсутності
та подав пояснення по справі. В
поясненні вказав, що на час
посвідчення відчуження частини
земельної ділянки згідно з вимогами
ст.126 Земельного кодексу України, право
власності на земельну посвідчувалося
Державним актом. В державному акті
проставлялася відмітка про відчуження
частини земельної ділянки і він
повертався володарю. І тільки 05.03.2009
року Верховною Радою України прийнято
Закон «Про внесення зміни до деяких
законодавчих актів України щодо
документів, що посвідчують право на
земельну ділянку, а також порядку
поділу та об'єднання земельних
ділянок», який набрав чинності 02.05.2009
року. Згідно з вимогами частини 7 ст.126
Кодексу відчуження земельної ділянки з
виділенням її в окрему земельну
ділянку здійснюється після отримання
її власником Державного акту, що
посвідчує право власності на
сформовану нову земельну ділянку.
Зі згоди позивача та його
представника суд ухвалює рішення при
заочному розгляді справи, що
відповідає положенням ст. 224 ЦПК
Суд, заслухавши позивача,
представника позивача, представника
третьої особи, вивчивши матеріали
справи, вважає, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню з наступних
У ході судового розгляду встановлено,
що відповідно до Договору
купівлі-продажу домоволодіння від 16
листопада 2007 року, посвідченого
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_3.,
зареєстрованому в реєстрі за № 4992
ОСОБА_2, діюча по довіреності
посвідченій приватним нотаріусом
Дніпропетровського районного
нотаріального округу ОСОБА_6 26.09.2007 року
за №2833 від імені ОСОБА_4 ( продавець) і
ОСОБА_1 (покупець), уклали договір про
таке: продавець продала, а покупець
купила домоволодіння розташоване на
земельній ділянці площею 1188 кв.м., яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8).
Право власності на домоволодіння
зареєстровано на ОСОБА_1, що
підтверджується Витягом про
реєстрацію права власності на
нерухоме майно номер витягу 17309791 від
09.01.2008 року (а.с.9).
Відповідно до Договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 16 листопада 2007
року, посвідченого приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_3.,
зареєстрованому в реєстрі за № 4997
ОСОБА_2, діюча по довіреності
посвідченій приватним нотаріусом
Дніпропетровського районного
нотаріального округу ОСОБА_6 26.09.2007 року
за №2833 від імені ОСОБА_4 (продавець) і
ОСОБА_1 (покупець), уклали договір
купівлі-продажу земельної ділянки.
Відповідно до п.1.1 Договору на умовах
цього Договору та відповідно до
чинного в Україні законодавства
Продавець зобов'язується передати у
власність Покупцю (продати) земельну
ділянку, що є предметом цього договору,
а Покупець зобов'язується прийняти у
власність Земельну ділянку та оплатити
її договірну ціну. Предметом цього
договору є Земельна ділянка S1 площею
0,0500 гектарів, яка є частиною земельної
ділянки площею 0,1188 га., кадастровий
призначенням якої є обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд. Земельна ділянка
розташована на території
Індустріального району АДРЕСА_1 ( п.1.2
Право власності ОСОБА_4 на земельну
ділянку площею 0,1188 га.
підтверджується Державним актом на
право приватної власності на землю
серії ДП №720020006,виданим
Дніпропетровською міською Радою
народних депутатів 12.02.1998 року,
зареєстрованим в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю №007714.З яких 0,1000 га.
Обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд; 0,0188
га. - ведення особистого господарства
(а.с.11). Договір підлягає державній
реєстрації. На фотокопії державного
акту на право приватної власності на
нотаріусом ОСОБА_3 зроблено позначку
про перехід 500 кв.м. у власність від
ОСОБА_4 до ОСОБА_1 на підставі договору
Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.
Право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
визначені у главі 24 Цивільного кодексу
України, зокрема із правочинів.
Статтею 657 ЦК України передбачено, що
договір купівлі-продажу земельної
ділянки, єдиного майнового комплексу,
житлового будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню, крім
договорів купівлі-продажу майна, що
перебуває в податковій заставі.
Згідно із частиною третьою та
четвертою статті 334 ЦК України право
власності на майно за договором, який
підлягає нотаріальному посвідченню,
виникає у набувача з моменту такого
посвідчення або з моменту набрання
законної сили рішенням суду про
визнання договору, не посвідченого
нотаріально, дійсним.
Права на нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації, виникають з дня
такої реєстрації відповідно до закону.
Пунктом «а» частини 2 статті 126 ЗК
України (в редакції, що діяла на
момент виникнення спірних
правовідносин) встановлено, що право
власності на земельну ділянку, набуту у
власність із земель приватної
власності без зміни її меж, цільового
призначення, посвідчується
цивільно-правовою угодою щодо
відчуження земельної ділянки,
укладеною в порядку, встановленому
законом, у разі набуття права власності
на земельну ділянку за такою угодою.
Відповідно до частини 6 статті 126 ЗК
України (в редакції, що діяла на
момент виникнення спірних
правовідносин) при набутті права
власності на земельну ділянку на
підставі документів, визначених
частиною другою цієї статті, державний
акт на право власності на земельну
ділянку, що відчужується, долучається
до документа, на підставі якого
відбувся перехід права власності на
земельну ділянку, в кожному такому
випадку відчуження земельної ділянки.
На державному акті про право власності
на земельну ділянку нотаріус, який
посвідчує (видає) документ, та орган,
який здійснює державну реєстрацію прав
на нерухоме майно та їх обмежень,
роблять відмітку про відчуження
земельної ділянки із зазначенням
документа, на підставі якого відбулося
Орган, який здійснює реєстрацію прав на
нерухоме майно та їх обмежень, робить
відмітку про реєстрацію прав на
земельну ділянку на підставі документа
про її відчуження, складеного та
посвідченого в порядку, встановленому
законом, протягом 14 календарних днів з
дня подання до цього органу
зазначеного документа. Забороняється
вимагати для здійснення відмітки та
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обмежень документи, не
передбачені цією статтею.
Таким чином, судом встановлено, що
договір купівлі-продажу земельної
ділянки від 16.11.2007 року був посвідчений
приватним нотаріусом відповідно до
вимог законодавства, що діяло на момент
його укладання та наразі ніким не
оспорюється, а тому суд не вбачає
законних підстав для задоволення
позовних вимог в частині визнання
дійсним договору купівлі-продажу
земельної ділянки та визнання за
позивачкою права власності на земельну
ділянку площею 0,0500 га.
Крім того, заявляючи позовні вимоги до
відповідачки ОСОБА_2., яка діяла при
укладанні договору купівлі продажу
земельної ділянки від імені власника
ОСОБА_4 на підставі доручення, в
судовому засіданні позивачка та її
представник вказали на те, що начебто
саме відповідачка порушує права
позивача, перешкоджає державній
реєстрації земельної ділянки, а
оскільки власник земельної ділянки
ОСОБА_4 померла і відповідачка є її
спадкоємцем, тому вони звернулися з
даним позовом до неї, однак суду жодних
доказів перешкоджання, невизнання
прав відповідачкою та смерті продавця
А як вбачається із матеріалів справи,
Рішенням державного реєстратора прав
на нерухоме майно Бідковим В.О.,
реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції у
Дніпропетровській області від 19 червня
2014 року за №13897257 відмовлено ОСОБА_1 у
Державній реєстрації права власності
на земельну ділянку, що розташована
АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної
ділянки :046257:0006, оскільки нею не
надані усі необхідні документи, а саме
Витяг з Державного земельного
кадастру про земельну ділянку площею
0,0500 га. по АДРЕСА_1 ( а.с.44,45).

Вирішуючи позовні вимоги про
зобов'язання управління
Держкомагенства у Дніпропетровському
районі Дніпропетровської області
належним чином оформити документацію
по присвоєнню кадастрового номеру
земельній ділянці площею 0,05000 га., яка є
частиною земельної ділянки площею 0,1188
га. (кадастровий номер :04:257:0006) за
адресою: АДРЕСА_1 для подальшої
державної реєстрації права власності в
установленому порядку суд виходить з
наступного.

Згідно із статтею 125 ЗК України право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до норм Закону України «Про
Державний земельний кадастр» та
Порядку ведення Державного земельного
кадастру, затвердженого Постановою
Кабінету міністрів України від 17.10.2012
року № 1051, Управління Держкомагенства
здійснює реєстрацію земельних ділянок
на підставі документації із
землеустрою, а також реєстрацію
обмежень у використанні земельних
ділянок.

Державна реєстрація земельної ділянки
здійснюється під час її формування за
результатами складення документації
із землеустрою після її погодження у
встановленому порядку та до прийняття
рішення про її затвердження органом
державної влади або органом місцевого
самоврядування (у разі, коли згідно із
законом така документація підлягає
затвердженню таким органом) шляхом
відкриття Поземельної книги на таку
земельну ділянку згідно до п. 107
Порядку.

Відповідно до статті 791 Земельного
кодексу України земельна ділянка може
бути об'єктом цивільних прав виключно з
моменту її формування (крім випадків
суборенди, сервітуту щодо частин
земельних ділянок) та державної
реєстрації права власності на неї.

Формування земельної ділянки полягає у
визначенні земельної ділянки як
об'єкта цивільних прав. Формування
земельної ділянки передбачає
визначення її площі меж, та внесення
інформації про неї до Державного
земельного кадастру.

Формування земельних ділянок шляхом
поділу та об'єднання раніше
сформованих земельних ділянок, які
перебувають у власності або
користуванні, без зміни їх цільового
призначення здійснюється за технічною
документацією із землеустрою щодо
поділу та об'єднання земельних ділянок
(ч. 6 ст. 791 ЗК України).

Площа земельної ділянки визначається
під час проведення геодезичних робіт,
відповідно до Інструкції про
встановлення (відновлення) меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) та їх закріплення межовими
знаками, затверджений наказом
Державного комітету України із
земельних ресурсів від 18.05.2010 № 376.

Встановлення меж покладається на
суб'єкта господарювання, що є
виконавцем робіт із землеустрою згідно
із законом.

В судовому засіданні встановлено, що
технічна документація із землеустрою
щодо поділу на спірну земельну ділянку
до Управління не надходила, а тому
виходячи із вищевикладеного та
оцінюючи докази в їх сукупності, суд не
вбачає законних підстав для
задоволення позовних вимог в цій
частин та вимушений в цій частині
позову відмовити.

Згідно до ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Керуючись: ст.ст.203,204 ЦК України, ч.6
ст.791, ст.126 ЗК України, ст. ст.3,7,11, 15, 57, 60,
61, 88, 169,224- 226 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи Управління
Держземагенства у Дніпропетровському
районі Дніпропетровської області,
приватний нотаріус Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
про визнання права власності на
земельну ділянку - відмовити.

Заочне рішення може бути
переглянуто судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача, поданою
протягом десяти днів з дня отримання
його копії .

Рішення може бути оскаржено
позивачем в апеляційному порядку
через суд першої інстанції шляхом
подачі в 10-ти денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

У разі залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення заочне рішення може бути
оскаржене відповідачем в апеляційному
порядку.

Суддя
Л.П. Слюсар