Справа № 685/747/14-ц
Провадження № 2/685/208/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2014 року

Теофіпольський районний суд
Хмельницької області

в складі головуючого Бурлак
Г.І.

при секретарі
Ковальчуку О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Теофіполі

справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
отримання дозволу на тимчасовий виїзд

встановив:

позивач звернувся в суд з позовом до
відповідача про отримання дозволу на
тимчасовий виїзд дочки ОСОБА_3.

В судовому засіданні позивач позов
підтримала та пояснила, що з 24 жовтня
1998 року по 9 серпня 2006 року перебувала у
зареєстрованому шлюбі з відповідачем.
Від шлюбу є дочка ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.
Після розірвання шлюбу дочка
залишилася проживати з нею. З часу
розірвання шлюбу відповідач не приймає
участі в утриманні та вихованні дитини,
в 2007 році відповідач виїхав на роботу
закордон і з того часу він не підтримує
відносин ні з нею, ні з дочкою. Дочка
часто хворіє застудними
захворюваннями, для профілактики яких
необхідне оздоровлення, вона хоче її
повезти в Болгарію на море. Оскільки
місце проживання відповідача невідоме,
то виникає проблема отримати у нього
дозвіл на виїзд дочки за кордон.
Оскільки у неї є можливість їздити з
дочкою на оздоровлення на море, то
просить суд надати дозвіл на виїзд
ОСОБА_3 закордон до її повноліття.

Відповідач , про час та місце розгляду
справи повідомлений згідно ст. 76 ЦПК
України, в суд не з'явився, про причину
неявки не повідомив, клопотань не
подав, суд вважає можливим проводити
розгляд справи у його відсутності.

Представник органу опіки та піклування
подала заяву про розгляд справи у її
відсутності.

Вислухавши позивача, вивчивши
матеріали справи, суд прийшов до
висновку, що позов підлягає
задоволенню .

Згідно із ст. 10 Конвенції про права
дитини від 20 листопада 1989 року
(ратифікована Постановою Верховної
Ради України від 27.02.1991 року № 789-Х11 і
набула чинності для України 27.09.1991 року
), держави-учасниці зобов'язалися
поважати право дитини та її батьків
залишати будь-яку країну, включаючи
власну, і повертатися в свою країну.
Щодо права залишати будь-яку країну
діють лише такі обмеження, які
встановлені Законом і необхідні для
охорони державної безпеки,
громадського порядку ( order public), здоров'я
чи моралі населення або прав і свобод
інших осіб і сумісні з визнаними в цій
Конвенції іншими правами.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про
права дитини при вирішенні будь-яких
питань щодо дітей суд повинен
керуватися в першу чергу максимальним
забезпеченням інтересів дітей.

Відповідно до ст. 33 Конституції
України кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України , гарантується право вільно
залишати територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

У відповідності до п.7 Сімейного
кодексу України дитина має бути
забезпечена можливістю здійснення її
прав , установлених Конституцією
України, Конвенцією про права дитини,
іншими міжнародними договорами
України, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 4 ч.2 Закону України
«Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» оформлення
проїзного документа дитини
провадиться на підставі нотаріально
засвідченого клопотання батьків або
законних представників. Проїзний
документ видається органами
внутрішніх справ за місцем проживання
дитини терміном на три роки або
досягнення 18-річсного віку. Для
перетинання державного кордону
України неповнолітньої дитини
відповідно до Постанови КМУ від 27.01.1995
року № 57 "Про затвердження Порядку
перетинання державного кордону
громадянами України» необхідно
отримати нотаріально завірену згоду
одного з батьків на виїзд за кордон.

В судовому засіданні встановлено, що
батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2,
матір'ю є ОСОБА_1, що підтверджується
свідоцтвом про народження. Згідно
свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб
між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано 09.08.2006
року. ОСОБА_3 потребує
санаторно-курортного лікування в
санаторії легеневого профілю. Згідно
довідки УДМС в Теофіпольському районі ,
від 17.06.2014 року ОСОБА_2 в 2007 році знятий з
реєстраційного обліку в м.Рівне, згідно
довідки УДМС в Рівненській області,
ОСОБА_2 в м.Рівне не зареєстрований.

Виходячи з наведеного, та приймаючи до
уваги, що позивач та відповідач
проживають в різних областях України,
відповідач не надав суду доказів, які б
спростовували докази позивача, суд
прийшов до висновку, що у позивача
виникли труднощі з отриманням дозволу
на виїзд дитини закордон.

Виходячи з наведеного, керуючись ст. 33
Конституції України, ст.ст. 3, 10
Конвенції про права дитини від 20.11.1989
року, ст..ст.7., 141, 159 Сімейного кодексу
України, ст.. 4 Закону України "Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України", Постановою
Кабінету Міністрів України № 57 від
27.01.1995 року "Про затвердження Правил
перетинання державного кордону
громадянами України", ст.ст. 10,11,209,
212-215,218, 224-226 ЦПК України, районний суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про отримання
дозволу на тимчасовий виїзд
задовольнити .

Надати ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 дозвіл на
тимчасовий виїзд за межі України до її
повноліття без згоди батька ОСОБА_2 у
супроводі матері ОСОБА_1 або її
офіційного представника, яка буде
забезпечувати її проїзд, перебування
за кордоном та повернення в Україну .

Дозволити ОСОБА_1 або її офіційному
представнику оформляти документи для
тимчасового виїзду або супроводу
неповнолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 до
її повноліття за межі України без
згоди батька ОСОБА_2

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом 10 днів з дня його
проголошення до апеляційного суду
Хмельницької області через районний
суд.

Особи, які приймали участь у
справі, але не були присутні при
оголошенні рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії рішення.

Головуючий: