Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1890/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
Доповідач Чорнобривець
РІШЕННЯ

Іменем України

22.07.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючої - судді
Чорнобривець О.С.

суддів - Кодрула
М.А.

Черненка
В.В.

за участю секретаря- Кечкіна
А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Кіровського районного суду
м. Кіровограда від 04 червня 2014 року, у
справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної шкоди, -

встановила :

У січні 2014 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_4 звернулась в
суд з позовом до ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної шкоди
завданої працівником під час виконання
трудових обов'язків.

В обґрунтування зазначала, що 15
листопада 2013 року відповідач був
прийнятий на посаду
водія-експедитора-касира, в цей же день
з ним було укладено договір про повну
матеріальну відповідальність.
Відповідачу було наголошено на
обов'язок встановити в автомобілі
сигналізацію і металевий сейф. 16.11.2013
року ОСОБА_3 були видані грошові кошти у
сумі 1544 грн. на придбання і
встановлення сигналізації, сейфа, про
що він надав квитанції про їх
придбання. 23 листопада 2013 року ОСОБА_3
виконував доставку товара клієнтам в м.
Олександрія Кіровограської області,
вантажником був експедитор ОСОБА_5
Після повернення з рейсу 23.11.2013 року, в
результаті інвентаризації грошових
коштів виявлено нестачу підзвітних
грошових коштів на суму 41366,88 грн.
ОСОБА_3 заявив про викрадення коштів.
Добровільно відшкодувати завдану ним
шкоду відповідач відмовився.

Посилаючись на ці обставини,
просила стягнути з відповідача
грошові кошти на суму 41366,88 грн.

Рішенням Кіровського районного
суду м. Кіровограда від 04 червня 2014
року позов задоволено.

В апеляційній скарзі
відповідач ставить питання про
скасування рішення суду першої
інстанції через неповне з'ясування
обставин справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення та ухвалити нове,
яким відмовити у задоволенні позову.

Зокрема зазначає, що позивач в
порушення норм КЗпП України та умов
договору про повну матеріальну
відповідальність, не забезпечив умов,
необхідних для нормальної роботи і
забезпечення повного збереження
ввірених йому матеріальних цінностей.
Встановлення у автомобіль
сигналізації та сейфу, перевірка
відповідності умов для отримання та
збереження готівкових коштів є
обов'язком позивача. Суд першої
інстанції в порушення норм
процесуального права не притягнув до
участі у справі в якості
співвідповідача ОСОБА_5, який був і
касиром і експедитором та також ніс
повну матеріальну відповідальність.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційній
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, відповідно ст.303 ЦПК
України, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню.

Згідно зі ст.213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до положень ст.214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує, зокрема, питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються.

Задовольняючи позовні вимоги про
відшкодування шкоди, суд визнав
доведеними викладені у позовній заяві
обставини, те що відповідач своїми
діями грубо порушив п.4 ч.4 Посадової
інструкції водія автотранспортного
засобу, а також п.п.13, 14 ч.2 Посадової
інструкції експедитора, а саме: не
встановив в автомобілі
сигналізацію і сейф, надавши
керівництву неправдиву інформацію про
їх встановлення; здійснював
перевезення матеріальних цінностей і
грошей на необладнаному для цього
автомобілі, не забезпечивши зберігання
ввірених йому під звіт грошових коштів,
а 23.11.2003 року залишив їх в автомобілі
без нагляду і охорони (не поклав їх до
сейфу), не поставив автомобіль на
сигналізацію, а відтак має
відшкодувати шкоду у повному
розмірі.

Колегія суддів не погоджується з
таким висновком суду.

Судом встановлено, що 15
листопада 2013 року ОСОБА_3 був прийнятий
на посаду водія з покладенням на нього
обов'язків експедитора та касира ФОП
ОСОБА_4, що підтверджується трудовим
договором № 3479-13 від 15 листопада 2013
року, зареєстрованиим Сумським МЦЗ
(а.с.7)

15 листопада 2013 року між ФОП ОСОБА_4
та ОСОБА_3, як з особою, яка виконує
роботу, безпосередньо пов'язану із
перевезенням, прийняттям, обробкою
переданих йому матеріальних цінностей,
був укладений договір про повну
індивідуальну матеріальну
відповідальність, згідно якого
останній приймає на себе повну
матеріальну відповідальність за
незабезпечення збереження ввірених
йому матеріальних цінностей (а.с.8)
Цього ж дня ОСОБА_3 було ознайомлено з
робочою інструкцією водія
автотранспортного засобу, посадовою
інструкцією експедитора з перевезень
вантажів, та посадовою інструкцією
касира (а.с. 9, 10,11-12), якими були
визначені його завдання, права та
обов'язки, відповідальність, інше.

16 листопада 2013 року
відповідачу були видані грошові кошти
у сумі 1544 грн. на придбання і
встановлення сигналізації на
автомобіль, придбання сейфа, що
підтверджується видатковим касовим
ордером (а.с. 13).

23 листопада 2013 року ОСОБА_3
виконував доставку товару, який
належить ФОП ОСОБА_4 клієнтам в м.
Олександрія Кіровоградської області, в
якості вантажника для перевезення
товару було направлено експедитора
ОСОБА_5, що сторонами не заперечувалось.

Цього ж дня було проведено
інвентаризацію грошових коштів,
отриманих від водія-експедитора ОСОБА_3
за товар ФОП ОСОБА_4, поставлений в м.
Олександрію Кіровоградської області.
Під час інвентаризації виявлено
нестачу підзвітних грошових коштів на
суму - 41366,88 грн., що підтверджено
актом інвентаризації грошових коштів (
а.с. 15).

Суд дійшов висновку, що при
відгрузці товару останньому клієнту,
відповідач не поклав гроші до сейфу,
вони були залишені в автомобілі, а
автомобіль не був поставлений на
сигналізацію, що є порушенням
покладених на відповідача трудових
обов'язків, передбачених п. 4 ч.4
Посадової інструкції водія
автотранспортного засобу, а також п.п.
13, 14 ч. 2 Посадової інструкції
експедитора.

За данним фактом відкрито
кримінальне провадження № 70004371
за ознаками ч. 1 ст. 185 КК України ( а.с. 21).

27.11.2013 року відповідач звільнений
із посади за втратою довіри на
підставі п.2 ст. 41 КЗпП України.

Вирішуючи справу, суд правильно
застосував норми матеріального права,
однак, не в повному обсязі встановив
обставини, що мають значення для
справи, не з'ясував права та обов'язки
сторін, тому правова оцінка надана
невірно, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП
України працівники несуть матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з їх вини
підприємству, установі, організації, у
випадках, коли між працівником і
підприємством, установою, організацією
відповідно до статті 135-1 цього Кодексу
укладено письмовий договір про взяття
на себе працівником повної
матеріальної відповідальності за
незабезпечення цілості майна та інших
цінностей, переданих йому для
зберігання або для інших цілей.

Відповідно до ст. 130 КЗпП України
працівники несуть матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації
внаслідок порушення покладених на них
трудових обов'язків.

Відповідно до вимог ст.131 КЗпП
України, власник, або уповноважений
ним орган зобов'язаний створити
працівникам умови, необхідні для
нормальної роботи і забезпечення
повного збереження дорученого їм
майна, а працівники зобов'язані
бережливо ставитися до майна
підприємства та вживати заходів щодо
запобігання шкоди.

Обов'язок власника створити
працівникам умови, необхідні для
нормальної роботи і забезпечення
повного збереження дорученого їм майна
передбачений пунктом 2-а Договору про
повну індивідуальну матеріальну
відповідальність. У пункті 3 Трудового
договору, укладеного між сторонами,
передбачений обов'язок власника
забезпечити умови праці, обладнати
робоче місто.

За цими ж договорами відповідач
прийняв на себе повну матеріальну
відповідальність за незабезпечення
збереження ввірених йому матеріальних
цінностей.

З пояснень сторін встановлено і
матеріалами справи підтверджується, що
відповідач погодився з пропозицією
власника і 16.11.2013року за власні кошти
придбав на автомобіль систему
сигналізації, сейф, оплатив роботу за
установку сигналізації, після чого
підприємство повернуло витрати
відповідача у сумі 1544грн. Але
сигналізація і сейф ще не були
встановлені, зокрема, документів на
підтвердження установки сейфа
власнику не надавалось. На час
виконання маршруту до м.Олександрія
автомобіль не був забезпечений
обладнанням для забезпечення
збереження матеріальних цінностей.
Кошти з автомобіля були викрадені
шляхом пошкодження скла невідомими
особами.

Колегія суддів критично
ставиться до стверджень позивача, що
ОСОБА_3 були надані неправдиві дані
адміністрації щодо належного
обладнання автомобіля.

Обов'язок доведення наявності умов
для покладення матеріальної
відповідальності на працівника лежить
на роботодавцеві (ст. 138 КЗпП України).

Отже, збереження ввірених
матеріальних цінностей можливо лише за
наявності створених власником умов.
Тобто саме власник повинен забезпечити
необхідним облаштуванням транспортний
засіб, перевірити його наявність,
справність, й лише у такому разі
покладати відповідальність на
працівника за незбереження ввірених
матеріальних цінностей.

Як встановлено, таких дій
власником вчинено не було і належним
чином обов'язок не був виконаний.

Забезпечення автомобіля
необхідним обладнанням, відповідно до
укладених сторонами договорів, не є
обов'язком відповідача.

Зокрема, не передбачає такий обов'язок
і п. 4 ч.4 Посадової інструкції водія
автотранспортного засобу, та п.п. 13, 14
Посадової інструкції експедитора, про
порушення яких зазначено судом як
порушення трудових обов'язків, що
призвели до завдання шкоди
підприємству.

Покладення відповідальності
передбачає наявність факту
спричинення шкоди, протиправність дій
заподіювача шкоди і його вина,
причинний зв'язок між протиправною
дією і негативними наслідками.

Колегія суддів зв'язок таких
обставин не убачає.

За таких обставин вимоги позову є
недоведеними і не підлягають
задоволенню.

Рішення суду з підстав неповного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, невідповідності висновків
обставинам справи, підлягає
скасуванню, з ухваленням, відповідно до
п.1, п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України, нового
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Керуючись ст. ст.ст.303, 304, п.2 ч.1
ст.307, п.1,п.3 ч.1 ст.309, 313-314, 316 ЦПК України,
колегія суддів,-

Вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити.

Рішення Кіровського районного
суду м. Кіровограда від 04 червня 2014
року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної шкоди,
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: