Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1953/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Замша О. В.
Доповідач Савченко С. О.
УХВАЛА

Іменем України

22.07.2014 року Колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області в складі :

головуючої судді: Савченко
С.О.

суддів: Белінська І.М.,
Карпенка О.Л.

при секретарі: Гончар О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Бобринецього районного суду
Кіровоградської області від 05 червня
2014 року в справі за його позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Еталон» про захист прав споживача,
розірвання договору та стягнення
коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до товариства з
обмеженою відповідальністю "Лізингова
компанія "Еталон" про розірвання
договору лізингу №000211 від 20.12.2013 року
та стягнення сплачених коштів в сумі
96000 грн., обґрунтовуючи позов тим, що
відповідачем на виконання умов
договору фінансового лізингу,
укладеного 20.12.2013 року, не виконана
умова передачі транспортного засобу у
встановлений договором строк після
сплати позивачем всіх обов'язкових
платежів. Посилаючись на порушення
відповідачем зобов'язань, просив
розірвати договір лізингу та стягнути
з відповідача сплачені авансові внески
в сумі 96000 грн.

Рішенням Бобринецького районного суду
від 05 червня 2014 року в задоволенні
позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач
посилаючись на допущенні судом першої
інстанції порушення норм
матеріального та процесуального права,
недодержання вимог законності і
обґрунтованості рішення суду, просить
рішення скасувати та ухвали нове
рішення, яким його позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі. Зокрема
посилається на те, що відповідач мав
обов'язок перед позивачем передати
останньому транспортний засіб не
пізніше 90 робочих днів з моменту сплати
80000 грн., які були сплачені ще 20.12.2013
року, але умови договору так і не були
виконані, а тому він має право на
розірвання договору лізингу. Крім того
відповідачем помилково віднесено 16
тисяч грн. як суму комісії за
організацію, хоч призначення цього
платежу було авансовим платежем.
Вартість транспортного засобу
постійно збільшується, а тому
виконання договору стає неможливим на
умовах укладеного договору.

В судовому засіданні апеляційного суду
позивач та його представник доводи
апеляційної скарги підтримали,
представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про час та місце
слухання справи повідомлений належним
чином, що згідно ч.2 ст. 305 ЦПК України не
перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, позивача та
його представника, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що передбачених законом
підстав для задоволення апеляційної
скарги немає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасовано правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач не сплатив обумовлені умовами
договору платежі - кошти за передачу
предмета лізингу в розмірі 4800 грн., що є
обов'язковим платежем відповідно умов
договору для його виконання в частині
передачі предмета лізингу, відтак у
відповідача не настав визначений
договором строк для передачі предмета
лізингу і умови договору ним не
порушені.

З таким висновком районного суду
погоджується апеляційний суд, оскільки
він ґрунтується на матеріалах справи
та відповідає вимогам чинного
законодавства.

Згідно ч.2 ст.1 Закону України "Про
фінансовий лізинг" за договором
фінансового лізингу (далі - договір
лізингу) лізингодавець зобов'язується
набути у власність річ у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов і передати її у
користування лізингоодержувачу на
визначений строк не менше одного року
за встановлену плату (лізингові
платежі).

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про
фінансовий лізинг" лізингодавець
зобов'язаний у передбачені договором
строки надати лізингоодержувачу
предмет лізингу у стані, що відповідає
його призначенню та умовам договору

По справі встановлено, що між що ОСОБА_2
та товариством з обмеженою
відповідальністю "Лізингова компанія
"Еталон" 20.12.2013 року було укладено
договір №000211 фінансового лізингу,
згідно якого ліингодавець (відповідач)
взяв на себе зобов'язання придбати
предмет лізингу - трактор "Белорус",
визначений у п. 3.1 договору та
специфікації, та передати предмет
лізингу у користування
лізингоодержувачу (позивачу ) на строк
та на умовах передбачених договором,
лізингоодежувач - ОСОБА_2 зобов'язався
прийняти предмет лізингу та сплатити
платежі та інші платежі згідно з
умовами цього договору. Договір
підписаний сторонами, умови договору
не оспорювались (а.с.7-15).

Пунктом 5.1. договору передбачено, що
предмет лізингу передається в
користування лізингоодежувачу
протягом строку, що становить не більше
90 (дев'яноста) робочих днів з моменту
сплати лізингоодержувачем на рахунок
лізингодавця авансового платежу та
комісії за передачу предмета лізингу.

Додатком № 1 до договору встановлено
графік сплати першого лізингового
платежу, а саме: авансовий платіж 80000
грн., комісія за організацію - 16000 грн. та
комісія за передачу - 4800 грн. (а.с.13).

Згідно наданих позивачем квитанцій
ним на виконання договору сплачено
20.12.2013 року 80000 грн. оплати за трактор та
12.02.2014 року - 16000 грн. авансового внеску
(а.с.16).

Стаття 806 ч.2 ЦК України визначає, що до
відносин, пов'язаних з лізингом,
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж та положення про
договір поставки, якщо інше не
встановлено законом.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 10 Закону
України «Про фінансовий лізинг»
лізингоодержувач має право
відмовитись від договору лізингу в
односторонньому порядку, письмово
повідомивши про це лізингодавця, у разі
якщо прострочення передачі предмету
лізингу становить більше 30 днів, за
умови, що договором лізингу не
передбачено іншого строку.
Лізингоодержувач має право вимагати
відшкодування збитків, у тому числі
повернення платежів, що були сплачені
лізингодавцю до такої відмови.

Але, на думку колегії суддів, судом
першої інстанції було зроблено
правильний висновок про те, що
відповідно п.5.1 договору і додатку №1 до
договору лізингу позивач до отримання
транспортного засобу мав сплатити на
рахунок лізингодавця авансовий платіж
(50% від вартості предмету лізингу), та
комісію за передачу предмету лізингу,
у передбачений правочином термін всі
необхідні платежі позивачем не було
сплачено. Твердження позивача про те,
що відповідач не надав йому квитанцію
для оплати комісії за передачу
предмету лізингу матеріалами справи не
підтверджуються.

Враховуючи вищевикладене, суд першої
інстанції, дослідивши обставини справи
в сукупності, дійшов вірного висновку
щодо відсутності правових підстав для
задоволення позовних вимог.

Сукупність обставин справи приводить
апеляційний суд до переконання, що
судом першої інстанції правильно
встановлені правовідносини між
сторонами і їм надана вірна юридична
оцінка. Оскаржуване рішення
ґрунтується на повно та всебічно
досліджених доказах, оцінка яких
проведена у відповідності до положень
ст.ст. 57-66 ЦПК України і доводи
апеляційної скарги їх не спростовують
та не містять передбачених законом
підстав для скасування вірного по суті
рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324
ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Бобринецього районного суду
від 05 червня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскарженою до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20-ти днів з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий:

Судді: