Справа №2/489/16/14
Ленінський районний суд м. Миколаєва
________________________________________________________________________
___________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2014 р.
м.
Миколаїв

Ленінський районній суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого судді - Коновця М.С.

при секретарі - Лайс М.В.

за участю:

позивача: ОСОБА_1;

представника позивача: ОСОБА_2;

відповідача: ОСОБА_3

представника відповідачів: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу

За позовом: ОСОБА_1;

До відповідачів: ОСОБА_3;

ОСОБА_5;

про визнання права власності на частку
спірного майна.

та за зустрічним позовом: ОСОБА_3;

До відповідача: ОСОБА_1;

про поділ майна шляхом виділу та
стягнення грошової компенсації.

Розглянувши наявні матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін та їх
представників, суд встановив наступне:

До Ленінського районного суду м.
Миколаєва з позовною заявою звернувся
ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_3 про
визнання права власності на ? частку
квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2.

Ухвалою суду від 15.05.2013 р. до спільного
розгляду із первісним позовом було
прийнято зустрічну позовну заяву
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ автомашини
ЗІЛ ММЗ 4502 та стягнення на її користь
грошову компенсацію за половину
вартості автомашини.

20.05.2013 р. в судовому засіданні позивачем
було подано уточнену позовну заяву до
відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про
визнання права власності на ? частку
квартири АДРЕСА_4 та квартири
АДРЕСА_2.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги,
позивач зазначає що спірне нерухоме
майно було придбано ним та ОСОБА_3 за
сумісні кошти, а тому останнє є їх
сумісною власністю.

Відповідач-1 та представник
відповідачів проти позовних вимог
заперечували з підстав їх
необґрунтованості та безпідставності,
зазначили, що квартира АДРЕСА_2 є
особистою власністю ОСОБА_3

Обґрунтовуючи зустрічні позовні
вимоги ОСОБА_3 зазначила, що під час
шлюбу ОСОБА_1 було придбано автомашину
ЗІЛ ММЗ 4502, а тому остання є їх сумісною
власністю, однак просить суд зробити
поділ та виділити її ОСОБА_1, а на її
користь стягнути грошову компенсацію
за половину вартості автомашини.

Досліджуючи матеріали справи,
аналізуючи норми чинного
законодавства, що стосується суті
спору, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до наявного в матеріалах
справи свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1,
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 27.10.2001 р. зареєстрували
шлюб, про що зроблено відповідний
актовий запис за № 683.

Статтею 61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню. Так,
відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги в
частині визнання за позивачем права
власності на ? частку квартири АДРЕСА_4
визнала проти їх задоволення не
заперечувала (а.с.76), підтвердила, що
спірну квартиру було придбано під час
перебування у шлюбі з ОСОБА_1

Згідно до ст. 60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

З урахуванням зазначеного, оскільки
сторонами не заперечуються обставини
набуття спірного майна під час шлюбу, а
позовні вимоги в цій частині фактично
визнано ОСОБА_3, суд доходить висновку
про обґрунтованість позовних вимог в
цій частині, а тому останні підлягають
задоволенню.

Також обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини (ч.3 ст. 61
ЦПК України)

Так, ухвалою Апеляційного суду
Миколаївської області від 02.12.2013 р.
(провадження № 22ц-784/3722/13) було
встановлено, що ОСОБА_3 на праві
власності належала квартира АДРЕСА_2
на підставі договору купівлі-продажу
від 28.04.2001 р.

Апеляційний суд зазначив, що підставою
набуття права власності передбачені
ст.12 Закону України "Про власність",
який був чинний на час виникнення
спірних правовідносин, але позивачем
не надано належного доказу на
підтвердження правової підстави
(спадкування, угода) набуття ним права
спільної власності на спірну
квартиру.

Державну реєстрацію свого права
власності на вказану квартиру ОСОБА_3
здійснила 16.01.2013 р. на своє ім'я на
підставі свідоцтва про реєстрацію
шлюбу з позивачем від 27жовтня 2003 року,
про що свідчить відповідний витяг з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно та відповідне
свідоцтво.

Згідно до ст. 24 КпШС України, майно, яке
належало кожному з подружжя до
одруження, а також одержане ним під час
шлюбу в дар або в порядку успадкування,
є власністю кожного з них.

Оскільки в ході розгляду справи
позивачем не було надано жодного
належного та допустимого доказу, які б
спростовували право власності ОСОБА_3
на квартиру АДРЕСА_2, позовні вимоги в
цій частині задоволенню не підлягають.

Стосовно зустрічних позовних вимог
слід зазначити наступне.

Згідно до ст. 60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 29.03.2011 р. ОСОБА_1 придбав автомобіль
ЗІЛ ММЗ 4502, д/н НОМЕР_2, 1991 року випуску,
№ кузова (рами) НОМЕР_3.

З відповіді Начальника ВРЕВ ДАІ з
обслуговування м. Миколаєва УДАІ УМВС
України в Миколаївській області за
вих. № 1725 від 13.06.2013 р. (а.с.92) вбачається,
що автомашина ЗІЛ ММЗ 4502, яка є
предметом зустрічного позову належить
ОСОБА_1.

Згідно до ст. 3607 ЦПК України, правова
позиція Верховного Суду України, є
обов'язковою для всіх судів, зокрема,
правова позиці зроблена у справі №
6-148цс12.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 СК
України дружина і чоловік мають право
на поділ майна, що належить їм на праві
спільної сумісної власності, незалежно
від розірвання шлюбу. У разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором.

Частинами 3, 4 ст. 71 СК України
встановлено, що неподільні речі
присуджуються одному з подружжя, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними. А присудження одному з подружжя
грошової компенсації замість його
частки у праві спільної сумісної
власності на майно, зокрема, на
житловий будинок, квартиру, земельну
ділянку, допускається лише за його
згодою, крім випадків, передбачених ЦК
України.

Згідно до п. 25 Постанови Пленум
Верховного Суду України "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя" від 21.12.2007 р. роз'яснив, що при
вирішенні питання про поділ майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, зокрема
неподільної речі, суди мають
застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71
СК щодо обов'язкової згоди одного з
подружжя на отримання грошової
компенсації та попереднього внесення
другим із подружжя відповідної
грошової суми на депозитний рахунок
суду.

Позивач (відповідач за зустрічним
позовом) зустрічний позов визнав у
повному обсязі, проти його задоволення
не заперечував, погодився на сплату
грошової компенсації, вніс грошові
кошти на депозитний рахунок суду на
користь ОСОБА_3 в сумі 20657,89 грн.
грошової компенсації за її частку на
спірний автомобіль, про що свідчить
квитанція № 1_12 від 10.07.2014 р.

З урахуванням вищезазначеного
зустрічні позовні вимоги підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 14, 57-61, 212-214 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задовольнити
частково.

2. Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за кожним
право власності на 1/2 частку квартири
АДРЕСА_4 без її реального поділу і
залишити зазначене майно у їх спільній
частковій власності.

3. В решті - відмовити.

4. Зустрічний позов задовольнити
повністю.

5. Здійснити поділ автомобілю ЗІЛ ММЗ
4502, д/н НОМЕР_4, 1991 року випуску,
№ кузова (рами) НОМЕР_3, виділивши його
ОСОБА_1.

6. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
20657,89 грн. грошової компенсації за її
частку на спірний автомобіль.

7. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
235,20 грн. вартості проведеної
експертизи та 206,58 грн. судового збору.

8. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
1528,80 грн. вартості проведеної
експертизи та 1864,29 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Миколаївської
області шляхом подачі апеляційної
скарги через Ленінський районний суд м.
Миколаєва протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Повний текст рішення складено 16.07.2014 р.

Суддя