справа № 462/3638/14-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року Залізничний
районний суд міста Львова

в складі: головуючого - судді -
Галайко Н.М.

при секретарі с/з -
Фрейдун А.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові скаргу
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Львівгаз" про визнання неправомірними
дій державного виконавця Залізничного
ВДВС ЛМУЮ при винесенні постанови про
повернення виконавчого документа
стягувачеві, скасування постанови та
зобов'язання до вчинення дій, -

в с т а н о в и в:

ПАТ "Львівгаз" звернулося до суду із
скаргою, в якій просить визнати
неправомірними дії державного
виконавця Залізничного ВДВС ЛМУЮ при
винесенні постанови про повернення
виконавчого документа стягувачеві від
27.02.2014 року, скасувати вказану
постанову та зобов'язати державного
виконавця відновити виконавче
провадження щодо виконання судового
наказу № 2-н-2580/2013, виданого Залізничним
районним судом м. Львова 01 квітня 2013
року.

В обґрунтування скарги посилається на
те, що на виконанні Залізничного
відділу ДВС ЛМУЮ знаходився судовий
наказ № 2-н-2580/2013, виданий Залізничним
районним судом м. Львова 01 квітня 2013
року про стягнення в солідарному
порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
користь Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації "Львівгаз" 1398 грн. 05 коп.
заборгованості по оплаті за надані
комунальні послуги, 114 грн. 70 коп.
судового збору. 27.02.2014 р. державним
виконавцем Залізничного відділу ДВС
ЛМУЮ винесено постанову про повернення
вказаного виконавчого документа
стягувачеві на підставі п. 2 ч.1 ст. 47, ст.
50 Закону України "Про виконавче
провадження", у зв'язку із відсутністю у
боржника майна, на яке можна звернути
стягнення. Такі дії державного
виконавця, вважає передчасними,
здійсненими з порушенням
процесуальних норм законодавства про
виконавче провадження, оскільки в
постанові від 27.02.2014 р. міститься
посилання на п. 2 ч.1 ст. 47 ЗУ "Про
виконавче провадження", проте в
матеріалах виконавчого провадження
відсутній акт державного виконавця про
перевірку майнового стану боржника за
місцем проживання та відсутні запити у
відповідні органи про належне йому
майно. Крім того, з судового наказу №
2-н-2580/2013 від 01.04.2013 року вбачається, що
кошти підлягають стягненню з двох
солідарних боржників, тому виконавчі
дії державному виконавцю слід було
проводити щодо двох солідарних
боржників. Із врахуванням наведеного
просять скаргу задовольнити.

Представник скаржника у судове
засідання не з'явилась, належним чином
був повідомлений про час, даті та місце
розгляду справи.

Представник суб'єкта оскарження в
судове засідання не з'явився, належним
чином був повідомлений про час, даті та
місце розгляду справи. Однак скерував
на адресу суду письмові заперечення, в
яких просить суд відмовити у
задоволенні скарги ПАТ «Львівгаз» у
зв'язку із безпідставністю.

У зв'язку з неявкою сторін в судове
засідання згідно ст. 197 ЦПК України
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши зібрані по справі докази,
суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 383 ЦПК України
учасники виконавчого провадження та
особи, які залучаються до проведення
виконавчих дій, мають право звернутись
до суду із скаргою, якщо вважають, що
рішеннями, дією чи бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення, ухваленого відповідно до
цього Кодексу, порушено їх права чи
свободи.

Статтею 14 ЦПК України передбачено, що
судові рішення, які набрали законної
сили, обов'язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України.

Закон України „Про виконавче
провадження" визначає умови і порядок
виконання рішень судів та інших
органів, що відповідно до закону
підлягають примусовому виконанню у
разі невиконання їх у добровільному
порядку.

Відповідно до ч.1 ст. 1, ст. 6, 11 Закону
України "Про виконавче провадження"/в
редакції від 04.06.2011 р./ чинній на час в
видачі виконавчого листа/ виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб; зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець: здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом;
Державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право: 3) з метою захисту інтересів
стягувача одержувати безоплатно від
органів, установ, організацій,
посадових осіб, сторін та учасників
виконавчого провадження необхідні для
проведення виконавчих дій пояснення,
довідки та іншу інформацію, у тому
числі конфіденційну; 10) звертатися до
суду з поданням про розшук боржника -
фізичної особи або дитини чи про
постановлення вмотивованого рішення
про примусове проникнення до житла чи
іншого володіння боржника - фізичної
або іншої особи, в якої перебуває майно
боржника чи майно та кошти, належні
боржникові від інших осіб, або дитина,
стосовно якої складено виконавчий
документ про її відібрання; 13)
накладати стягнення у вигляді штрафу
на фізичних, юридичних та посадових
осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 18 вказаного Закону у
редакції від 04.06.2011 р., вимоги до
виконавчого документа у виконавчому
документі повинні бути зазначені: 1)
назва документа, дата видачі та
найменування органу, посадової особи,
що видали документ; 2) дата і номер
рішення, за яким видано виконавчий
документ; 3) найменування (для юридичних
осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по
батькові за його наявності для
фізичних осіб) стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи перебування
(для фізичних осіб), ідентифікаційний
код суб'єкта господарської діяльності
стягувача та боржника за його
наявності (для юридичних осіб),
індивідуальний ідентифікаційний номер
стягувача та боржника за наявності (для
фізичних осіб - платників податків), а
також інші дані якщо вони відомі суду
чи іншому органу, що видав виконавчий
документ, які ідентифікують стягувача
та боржника чи можуть сприяти
примусовому виконанню, такі як дата і
місце народження боржника та його
місце роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника тощо;
4) резолютивна частина рішення; 5) дата
набрання чинності рішенням; 6) строк
пред'явлення виконавчого документа до
виконання. Виконавчий документ має
бути підписаний уповноваженою
посадовою особою і скріплений
печаткою. Законом можуть бути
встановлені також інші додаткові
вимоги до виконавчих документів.

З ст. 32 Закону України "Про виконавче
провадження" вбачається, що заходами
примусового виконання рішень є: 1)
звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб; 2) звернення стягнення на
заробітну плату (заробіток), доходи,
пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення
в боржника і передача стягувачу певних
предметів, зазначених у рішенні; 4) інші
заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 47 Закону
України "Про виконавче провадження"
виконавчий документ, на підставі якого
відкрито виконавче провадження, за
яким виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо у боржника
відсутнє майно, на яке може бути
звернуто стягнення, а здійснені
державним виконавцем відповідно до
цього Закону заходи щодо розшуку
такого майна виявилися
безрезультатними.

Нормами п. 4.1.8. Інструкції з організації
примусового виконання рішень,
затвердженої Наказом Міністерства
юстиції України від 02.04.2012 р. № 512/5
(надалі - Інструкція) передбачено, що
розпочинаючи виконання рішення про
стягнення коштів, державний виконавець
зобов'язаний винести постанову
відповідно до частини другої статті 57
Закону. Копії постанови, якою накладено
арешт на майно боржника та оголошено
заборону на його відчуження, державний
виконавець надсилає органам, що
здійснюють реєстрацію майна або ведуть
реєстр заборон на його відчуження.

Відповідно до п.1.5. Інструкції під час
здійснення виконавчого провадження
державний виконавець приймає рішення
шляхом винесення постанов,
попереджень, внесення подань,
складання актів та протоколів, надання
доручень, розпоряджень, вимог, подання
запитів, заяв, повідомлень або інших
процесуальних документів у випадках,
передбачених Законом та іншими
нормативно-правовими актами.

Пунктом 3.12. Інструкції передбачено, що
організацію розшуку боржника -
юридичної особи та майна боржника чи
інформації про місце отримання
боржником доходів державний
виконавець здійснює шляхом
направлення запитів до органів
державної податкової служби, Державної
реєстраційної служби України, банків,
Державної автомобільної інспекції
Міністерства внутрішніх справ України,
Державної казначейської служби
України, Державного агентства
земельних ресурсів, бюро технічної
інвентаризації, нотаріату, органів
статистики тощо або перевірки
інформації за даними електронних баз
даних та реєстрів, що містять
інформацію про майно чи доходи
боржника, а також за даними інших
джерел інформації як офіційних, так і
неофіційних (засобів масової
інформації, мережі Інтернет тощо). Крім
того, державний виконавець здійснює
вихід за місцезнаходженням (місцем
проживання) боржника.

Згідно п.4.2.1 Інструкції після виявлення
майна боржника державний виконавець
проводить опис та арешт цього майна,
про що складає акт.

Судом встановлено, що 01.04.2013 р.
Залізничним районним судом м. Львова
видано судовий наказ № 2-н-2580/2013 р. про
стягнення в солідарному порядку з
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Львівгаз" 1398 грн. 05 коп. заборгованості
по оплаті за надані комунальні послуги,
114 грн. 70 коп. судового збору, який 27.02.2014
року виданий стягувачеві.

27.02.2014 року державним виконавцем
Залізничного відділу ДВС ЛМУЮ винесено
постанову про повернення виконавчого
документа стягувачу ВП № 40165117 на
підставі п. 2 ч.1 ст. 47, ст. 50 Закону
України "Про виконавче провадження".

Однак, всупереч процесуальним приписам
законодавства про виконавче
провадження, державним виконавцем не
здійснено заходів щодо встановлення
інформації про місце отримання
боржником доходів, наявності майна
боржника шляхом направлення
відповідних запитів та вимог до
відповідних реєстраціних органів. Тому
постанова про повернення виконавчого
документа сягувачеві від 27.02.2014 року є
передчасною.

За таких обставин суд вважає, що дії
державного виконавця щодо винесення
постанови ВП № 40165117 від 27.02.2014 року про
повернення виконавчого документа
стягувачу неправомірні, тому постанова
про повернення виконавчого документа
стягувачеві підлягає скасуванню, а
виконавче провадження - відновленню.

Керуючись ст.ст. 14, 383-387 ЦПК України,
Законом України „Про виконавче
провадження", Інструкцією з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої Наказом
Міністерства юстиції України від 02.04.2012
№ 512/5, -

у х в а л и в:

Скаргу Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації "Львівгаз" задоволити.

Визнати неправомірними незаконними
дії державного виконавця Залізничного
відділу ДВС ЛМУЮ щодо винесення
постанови про повернення виконавчого
документа стягувачеві від 27.02.2014 року
(ВП 40165117).

Скасувати постанову державного
виконавця Залізничного відділу ДВС
ЛМУЮ про повернення виконавчого
документа стягувачеві від 27.02.2014 року
(ВП № 40165117).

Зобов'язати Залізничний відділ
державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції відновити виконавче
провадження ВП № 40165117 щодо примусового
виконання судового наказу № 2-н-2850/13-ц
виданого Залізничним районним судом м.
Львова 01.04.2013 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти з днів з дня її проголошення до
апеляційного суду Львівської області.
У разі якщо ухвалу було постановлено
без участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя (підпис)

З оригіналом згідно

Суддя Галайко
Н.М.