РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/252/14-ц

31 липня 2014 року

Костопільський районний суд
Рівненської області в складі:

головуюча суддя - Грипіч Л.А.

при секретарі - Мельник Р.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Костопіль цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Костопільської міської ради, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання недійсним рішення
і державного акту на право приватної
власності на землю, виданих органом
місцевого самоврядування та договору
дарування земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до
відповідачів про визнання недійсним
рішення і державного акту на право
приватної власності на землю, виданих
органом місцевого самоврядування та
договору дарування земельної ділянки.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог покликається на те, що рішенням
Костопільського районного суду від
23.11.2000р у власність ОСОБА_5 виділено 1/3
частину, а ОСОБА_1 - 2/3 частини житлового
будинку АДРЕСА_1. У спільному
користуванні сторін залишено колонку
"К" і огорожу №1 з металевої сітки.
Внаслідок постійних спорів з приводу
порядку користування присадибною
земельною ділянкою, на якій
знаходиться вказаний житловий будинок,
дані спору розглядались в судовому
порядку різних інстанцій, проте позов
щодо порядку користування земельною
ділянкою був залишений без розгляду за
заявою ОСОБА_3. В кінці 2012 року колишня
дружина позивача змінивши своє
прізвище, подарувала дочці ОСОБА_4 1/3
частину житлового будинку з
надвірними будівлями, до складу яких
увійшла 1/3 частина огорожі №1 та
колонка "е", що належали позивачу на
праві власності відповідно до
свідоцтва про право власності на
спадкове майно за заповітом від 02.07.1988р.
Вказаний договір 06.06.2013р рішенням
Костопільського районного суду
визнано частково недійним в частині
отримання в дар 1/3 частини огорожі та
колонки "е". Рішенням Костопільської
міської ради від 26.10.2001 року ОСОБА_5
було передано у власність земельну
ділянку площею 0,0535 га на АДРЕСА_1, а
22.11.2001р було видано державний акт на
право приватної власності на землю
серії РВ №05750 і цю частину земельної
ділянки колишня дружина також
подарувала дочці ОСОБА_4 відповідно до
договору дарування від 23.11.2009р. Позивач
вважає, що дане рішення міської ради та
державний акт на право власності на
земельну ділянку видані з порушенням
норм чинного законодавства, тому
просив суд визнати їх недійсними.

В судовому засіданні позивач та його
представник адвокат ОСОБА_7 позовні
вимоги підтримали та пояснили, що
рішення міської ради та державний акт
мають бути визнані недійсними
оскільки, між співвласниками існує
спір з приводу питання щодо порядку
користування земельною ділянкою. Також
при передачі у власність ОСОБА_5
частини присадибної земельної ділянки
не було вирішено питання щодо
забезпечення норм санітарних правил та
протипожежної безпеки. Вказали, що
майно позивача частково перебуває на
території земельної ділянки, яка
належала ОСОБА_5, а тепер належить
ОСОБА_4 Просили позов задовольнити у
повному обсязі.

Представник відповідача
Костопільської міської ради в судовому
засіданні заперечував проти позову,
вказавши на те, що при прийнятті
рішення міської ради та видачі
державного акту не було ніяких
порушень законодавства, тому вони є
чинними і не можуть бути визнані
недійсними.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явилась, подала до суду письмову
заяву про розгляд справи у її
відсутності, заперечувала проти позову
у повному обсязі та просила
застосувати позовну давність.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнала,
просила відмовити в його задоволенні,
крім того вказала, що позивачем при
поданні позовної заяви порушено строки
позовної давності, які просила суд
застосувати.

Заслухавши пояснення сторін та
дослідивши письмові докази по справі,
суд дійшов висновку, що позовна заява
не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судом встановлено такі факти та
відповідні їм правовідносини.

У відповідності до ст.15 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Згідно до вимог ч. ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

В судовому засіданні встановлено, що
рішенням Костопільського районного
суду від 23.11.2000 року у власність
позивача ОСОБА_1 виділено 67/100
будинковолодіння АДРЕСА_1, а його
колишній дружині ОСОБА_5 (ОСОБА_3) - 33/100.

Рішенням Костопільської міської ради
народних депутатів Рівненської
області №881 від 26.10.2001 року ОСОБА_5 було
передано у власність земельну ділянку
площею 0,0535 га на АДРЕСА_1.

22.11.2001року ОСОБА_5 видано державний акт
на право приватної власності на землю
серії РВ №05750.

Як вбачається з договору дарування
земельної ділянки від 23.11.2009 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Костопільського районного
нотаріального округу Рівненської
області ОСОБА_8 та зареєстрованого в
реєстрі за №2792, ОСОБА_3 подарувала
земельну ділянку, що розташована по
АДРЕСА_1 площею 0,0535 га доньці ОСОБА_4

Згідно до ч.2 ст.19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Пунктом 10 ст.59 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
передбачено, що акти органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Однак позивач не навів обґрунтованих
доказів на підтвердження того, що
рішення Костопільської міської ради
№881 від 26.10.2001 року (спірне рішення) не
відповідає Конституції або законам
України.

Наведені позивачем обставини, якими
він обґрунтовує свої позовні вимоги, а
саме, що при прийнятті спірного рішення
не було враховано його думку щодо
поділу в натурі присадибної ділянки та
визначені варіантів поділу відповідно
до часток співвласників у
будинковолодінні; при проведенні
замірів земельної ділянки; при
встановленні порядку користування
частинами земельної ділянки; при
встановленні меж , також те, що не було
вирішено питання щодо забезпечення
норм санітарних правил і правил
протипожежної безпеки - не є підставами
для визнання нечинним рішення міської
ради та визнання недійсним державного
акту на право власності виданого на
підставі даного рішення.

На думку суду, покликання позивача на
норми закону, а саме ст.ст. 103,110,113 ЗК
України ( чинного до 01.01.2002 р.), які
регулюють питання щодо вирішення
земельних спорів та підвідомчість
вирішення таких спорів, є
безпідставним, оскільки з позовних
вимог вбачається, що предметом позову є
оскарження рішення міської ради та
державного акту, а не вирішення спору
щодо порядку користування земельною
ділянкою, на які неодноразово вказував
позивач та його представник.

Відповідно до ст.3 ЦПК України особа
має право в порядку встановленому цим
Кодексом звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів. Разом з тим звернутися в суд
за захистом свого суб'єктивного права
має не кожен громадянин, а лише особа,
яка заінтересована в такому захисті.
Позивач не надав суду жодних доказів,
яким чином порушені його земельні
права та законні інтереси при прийняті
спірного рішення.

В зв'язку з тим, що позивач не надав
доказів порушення його прав, то
відсутня одна із обов'язкових підстав
для задоволення її позову.

Виходячи із встановлених фактичних
обставин справи, зібраних у ній доказів
та з урахуванням норм матеріального
права, що регулюють спірні
правовідносини, суд вважає, що позов
ОСОБА_1 є безпідставний та задоволенню
не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.3,10,11,60,209,212,214-215 ЦПК України , суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Костопільської міської ради, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання недійсним рішення
і державного акту на право приватної
власності на землю, виданих органом
місцевого самоврядування та договору
дарування земельної ділянки -
відмовити

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Рівненської області через
Костопільський районний суд шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя: Грипіч Л.А.