АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 216/7908/13-ц
Провадження 22ц/774/1462/К/14
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Ляховської І.Є.,
Михайлів Л.В.,

при секретарі: Булах К.А.,

за участю: позивача ОСОБА_2, його
представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення
Центрально-Міського районного суду
м.Кривого Рогу від 19 травня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Головне
управління Державної міграційної
служби України у Дніпропетровській
області, комунальне підприємство
«Житлово-експлуатаційна організація №
20», про визнання осіб такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням,-

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовом та просив суд визнати
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили
право користування житловим
приміщенням.

В обґрунтування позову ОСОБА_2
зазначив, що він є квартиронаймачем
квартири АДРЕСА_1. Зазначена квартира
не приватизована, у ній зареєстровані
позивач ОСОБА_2 та двоє його синів,
відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які не
проживають у спірній квартирі з 2002
року, комунальні послуги не сплачують,
місце їх перебування позивачу не
відоме. На його адресу, де
зареєстровані відповідачі, постійно
надходить поштова кореспонденція на їх
ім'я з різних фінансових установ щодо
прострочення відповідачами сплати
грошових коштів за кредитними
договорами та приходять представники
банків з вимогою погасити кредити, які
взяті відповідачами.

Рішенням Центрально-Міського
районного суду м.Кривого Рогу від 19
травня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
його позовних вимог.

Зокрема, апелянт посилається на те, що
судом першої інстанції не взято до
уваги, що відповідачі добровільно без
поважних причин не користуються
спірною квартирою протягом дванадцяти
років, припинили виконувати обов'язки
по її утриманню, у зв'язку з чим, позивач
змушений сам сплачувати комунальні
послуги та проводити ремонтні роботи
за власні кошти, що підтверджується
актами КП «ЖЕО № 20» та поясненнями
свідків. Суд першої інстанції при
ухваленні рішення не навів мотивів, з
яких він приймає одні докази та
відхиляє інші. Крім того, позивач
зазначив, що судом залишено поза
увагою, що від відповідачів не
надходило заяв про продовження
шестимісячного строку їх відсутності з
поважних причин.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є
квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1. У
спірній квартирі зареєстровані
позивач ОСОБА_2 та відповідачі ОСОБА_4
та ОСОБА_5, які є рідними синами
позивача.

Звертаючись до суду з позовом, позивач
посилався на те, що відповідачі не
мешкають у спірній квартирі понад
шість місяців без поважних причин. У
зв'язку з чим втратили право
користування нею.

Відмовляючи у задоволенні позову про
визнання відповідачів такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не доведено факт не
проживання відповідачів у спірній
квартирі понад 6 місяців без поважних
причин.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст.47 Конституції
України, ч. 4 ст.9 ЖК України ніхто не
може бути виселений із займаного
житлового приміщення або обмежений у
праві користування житловим
приміщенням інакше, як на підставі і в
порядку, передбачених законом.

Положеннями частин 1 та 2 статті 71
ЖК України передбачено, що при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї
були відсутні з поважних причин
понад шість місяців, цей строк за
заявою відсутнього може бути
продовжено наймодавцем, а в разі спору -
судом.

Частиною 3 статті 71 ЖК України
встановлено випадки, за яких жиле
приміщення зберігається за тимчасово
відсутнім наймачем або членами його
сім'ї понад шість місяців.

Відповідно до положень ч.5 ст.71 ЖК
України обумовлено, що може бути
встановлено й інші умови і випадки
збереження жилого приміщення за
тимчасово відсутніми громадянами на
більш тривалий строк, крім випадків,
наведених у ч. 3 вказаної статті ЖК
України.

Згідно до статті 72 ЖК України
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи
понад встановлені

строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до абз.1 п.10 Пленуму
Верховного Суду України від 12 квітня 1985
року №2 «Про деякі питання, що виникли у
практиці застосування судами
Житлового кодексу України» у справах
про визнання наймача або члена його
сім`ї таким , що втратив право
користування жилим приміщенням (ст.71
ЖК), необхідно з`ясовувати причини
відсутності відповідача понад
встановлені строки. Суд може
продовжити пропущений строк у разі їх
поважності (перебування у відрядженні,
у осіб, які потребують догляду,
внаслідок неправомірної поведінки
інших членів сім`ї тощо). При цьому
вичерпного переліку таких поважних
причин житлове законодавство не
встановлює , у зв`язку з чим зазначене
питання вирішується судом у кожному
випадку з урахуванням конкретних
обставин справи.

Як вбачається з матеріалів
справи, відповідачі дійсно з 2002 року не
мешкають у спірній квартирі. Проте,
позивачем не надано належних доказів
на підтвердження того, що відповідачі
не мешкають у спірній квартирі понад
шість місяців без поважних причин.

Натомість, як вбачається із
матеріалів справи, позивач є рідним
батьком відповідачів по справі. Однак,
будь-яких дій щодо встановлення
втраченого родинного зв'язку ним
вчинено не було, що не заперечував у
засіданні колегії суддів позивач по
справі. Позивач не звертався в органів
внутрішніх справ з приводу втрати
родинного зв'язку з відповідачами та їх
розшуку. В той же час, відповідачі не
втратили зв'язок зі спірною квартирою,
оскільки при отриманні кредитних
коштів зазначають адресою свого
мешкання саме адресу спірної квартири,
що підтвердив позивач у засіданні
колегії суддів.

На думку колегії суддів, суд
першої інстанції дослідив усі докази,
наявні у матеріалах справи, дав їм
належну правову оцінку та дійшов
правильного висновку, що позивачем не
доведено, що відповідачі не мешкають у
спірній квартирі понад 6 місяців без
поважних причин.

У зв'язку з чим, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позову.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що
судом першої інстанції не взято до
уваги, що відповідачі добровільно без
поважних причин не користуються
спірною квартирою протягом дванадцяти
років, колегія не може взяти до уваги,
оскільки вони не підтверджені
належними та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд не взяв до уваги, що відповідачі
припинили виконувати обов'язки по її
утриманню, у зв'язку з чим, позивач
змушений сам сплачувати комунальні
послуги та проводити ремонтні роботи
за власні кошти, колегія суддів не може
взяти до уваги, оскільки вони не
підтверджують факт відсутності
відповідачів понад шість місяців у
спірній квартирі без поважних причин.

Акт від 04.09.2013 року про не проживання
відповідачів у спірній квартирі
колегія суддів не може взяти до уваги
як доказ на підтвердження позовних
вимог, оскільки зазначений акт
підтверджує факт не проживання
відповідачів у спірній квартирі понад
шість місяців, однак він не доводить
той факт, що відповідачі у зазначений
період, тобто понад шість місяців не
мешкають у спірній квартирі без
поважних причин.( а.с.8).

Суд першої інстанції також дав належну
оцінку поясненням свідків ОСОБА_6 та
ОСОБА_7, оскільки останні не пояснили
причину не проживання відповідачів у
спірній квартирі.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду відповідає
вимогам матеріального та
процесуального права, у зв'язку з чим
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду - залишенню без змін на
підставі ст.308 ЦПК України

Керуючись ст.ст. 303, 307, ст.308, 313, 314,
316 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного
суду м. Кривого Рогу від 19 травня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: