АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№22-ц/791/2191/2014
Головуючий в І інстанції: Гордимов А.В.
Доповідач: Майданік В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року липня місяця 22 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справах апеляційного суду
Херсонської області в складі:

головуючого: Майданіка В.В.,

суддів: Орловської
Н.В.,

Кутурланової
О.В.

при секретарі: Гончар К.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2, діючого в інтересах ОСОБА_3, на
ухвалу судді Дніпровського районного
суду м.Херсона від 12 червня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
визнання недійсним договору про пайову
участь у будівництві, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
Дніпровського районного суду м.Херсона
з вказаним позовом, в якому просила
визнати недійсним з моменту його
укладення договір про пайову участь у
будівництві від 29.05.2008 року, укладений
між ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Позов обґрунтований тим, що за умовами
вказаного договору її батько, який
помер 25.07.2012 року, отримує у власність
10/100 часток від загальної площі
перебудованого житлового будинку
АДРЕСА_1, належного йому на праві
власності, в якому за рахунок ОСОБА_4
буде здійснюватися перебудова зі
збільшенням загальної та житлової
площі будинку, а ОСОБА_4 отримує у
власність 90/100 частки від
перебудованого житлового будинку.
Вказаний договір, який, як вона
впевнена, її батько не підписував, є
недійсним у зв'язку з його фіктивністю
через його вчинення без наміру
створення правових наслідків і через
недодержання в момент вчинення вимог
ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України.

Ухвалою судді Дніпровського районного
суду м.Херсона від 12 червня 2014 року
вказана позовна заява, подана до
Дніпровського районного суду
м.Херсона, була повернута позивачеві на
підставі п.4 ч.3 ст.121 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, діючий в
інтересах ОСОБА_3, просить скасувати
вказану ухвалу судді і направити
справу для продовження розгляду до
суду першої інстанції, посилаючись на
порушення норм процесуального права.
Зокрема, вказав, що суддею не враховано
ту обставину, що даний спір є спором про
пайову участь у будівництві і не є
правочином стосовно нерухомого майна.

Заслухавши доповідача, перевіривши
відповідність ухвали вимогам
процесуального закону, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з огляду на
наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачка звернулася до Дніпровського
районного суду м.Херсона з вказаним
позовом до ОСОБА_4 (а.с.2-4).

Підставою позову зазначено
недійсність договору про пайову участь
у будівництві від 29.05.2008 року,
укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5.
Предметом же вказаного договору є
перебудова за рахунок ОСОБА_4 житлового
будинку АДРЕСА_1, належного ОСОБА_5 на
праві власності, за результатами якої
ОСОБА_5 отримує у власність 10/100 часток,
а ОСОБА_4 отримує у власність 90/100 часток
вказаного житлового будинку.

За загальним правилом, встановленим ч.1
ст.109 ЦПК України: позови до фізичної
особи пред'являються в суд за
зареєстрованим у встановленому
порядку місцем її проживання або за
зареєстрованим у встановленому
законом порядку місцем її перебування
(ч.1); позови до юридичних осіб
пред'являються в суд за їхнім
місцезнаходженням (ч.2).

В ст.ст.110-114 вказаного Кодексу
зазначені виключення з цього правила.

Зокрема, відповідно до ч.1 ст.114 ЦПК
України позови, що виникають з приводу
нерухомого майна, пред'являються за
місцезнаходженням майна або основної
його частини.

Повертаючи позивачеві позовну заяву,
суддя суду першої інстанції виходив з
положення ст.114 ЦПК України про
виключну підсудність позовів, що
виникають з приводу нерухомого майна
(пред'являються за місцезнаходженням
цього майна), вказавши, що
місцезнаходженням нерухомого майна, з
приводу якого виник спір, є територія
Комсомольського району м.Херсона.

Такий висновок є обґрунтований і
відповідає вимогам закону, оскільки
вказаний позов, направлений на
визнання недійсним договору про пайову
участь у будівництві, який передбачає
набуття права власності на нерухоме
майно, є таким, що виник з приводу
нерухомого майна.

Про це також зазначено в п.27 постанови
Пленуму Верховного Суду України №9 від
06.11.2009 року "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними", а саме, що
позови про визнання недійсними
правочинів щодо нерухомого майна та
застосування наслідків недійсності
пред'являються відповідно до частини
першої статті 114 ЦПК за
місцезнаходженням майна або основної
його частини; при цьому за
місцезнаходженням нерухомого майна
повинні пред'являтися також позови про
визнання недійсними правочинів щодо
нерухомого майна, яке буде створено в
майбутньому (щодо інвестиційних
договорів про будівництво нерухомого
майна, договорів про участь у фонді
фінансування будівництва тощо).

Про це також йде мова і в п.42 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ №3 від 01.03.2013 року,
де як приклад позову з приводу
нерухомого майна вказаний позов про
визнання правочину з нерухомістю
недійсним.

Тому доводи заявника є безпідставними.

Оскільки ухвала суду постановлена з
дотриманням норм процесуального
закону, а доводи апеляційної скарги не
вказують на такі його порушення, що
вплинули на правильність вирішеного
судом питання, колегія суддів вважає за
необхідне залишити ухвалу суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, п.1 ст.312 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2,
діючого в інтересах ОСОБА_3, відхилити.

Ухвалу судді Дніпровського районного
суду м.Херсона від 12 червня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
на неї може бути подана касаційна
скарга безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з моменту її
проголошення.

Головуючий:

судді: