Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2014 р.

Дніпровський районний суд

м.Києва у складі:

головуючого-судді Марцинкевича
В.А.,

при секретарі Бовкун О.М.,

з участю представника

позивача ОСОБА_1

представника

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Дніпровського
районного суду міста Києва цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
визнання правочину недійсним, -

в с т а н о в и в :

В червні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання
договору позики №13-1096/КАМ-Ю від 05
вересня 2013 року недійним. На
обґрунтування своїх вимог позивач
зазначила, що грошові кошти згідно
вказаного договору вона не отримувала,
розписка на отримання коштів написана
нею не відповідає вимогам закону.

В судовому засіданні представник
позивача вимоги позову підтримала.

Представник відповідача проти вимог
позову заперечив.

Судом об'єктивно встановлено, що 05
вересня 2013 року між позивачем та
відповідачем було укладено договір
позики №13-1096/КАМ-Ю, згідно умов якого
ОСОБА_4 мала б надати ОСОБА_3 позику в
розмірі 259047,72 долари США, що станом на
03.09.2013 року становить 2109943,73 гривні (а.с.
6, 7).

В той же день відповідачем було
написано розписку зі змісту, якої
вбачається, що ОСОБА_3 отримала 2109943,73
грн. за договором позики №13-1096/КАМ-Ю від
05.09.2013 року (а.с. 8).

Факт підписання договору та розписки
сторони визнали в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч. 1-3, 5, 6 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. У випадках,
встановлених цим Кодексом, нікчемний
правочин може бути визнаний судом
дійсним. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

В ст. 1051. ЦК України зазначно, що
позичальник має право оспорити договір
позики на тій підставі, що грошові
кошти або речі насправді не були
одержані ним від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Якщо договір
позики має бути укладений у письмовій
формі, рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків для
підтвердження того, що гроші або речі
насправді не були одержані
позичальником від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Це положення не
застосовується до випадків, коли
договір був укладений під впливом
обману, насильства, зловмисної
домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини.

Аналізуючи все в сукупності, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню,
оскільки позивачем не надано доказів
заміни 1 сторінки оспорюваного
договору, а твердження представника
позивача про те, що розписка написана
ОСОБА_3 не відповідає нормам діючого
законодавства, оскільки написана на
бланку видаткового касового ордеру є
безпідставними та не беруться судом до
уваги.

Будь-яких достатніх, достовірних
доказів на підтвердження позовних
вимог позивач суду не надав і таких
судом не здобуто.

Керуючись до ст. ст. 215, 1046, 1047, 1051 ЦК
України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212-215
ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про визнання договору позики
№13-1096/КАМ-Ю від 05 вересня 2013 року
недійним, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

С у д д я: