Справа № 351/2180/13-ц
Провадження № 22-ц/779/1666/2014
Головуючий у 1 інстанції Калиновський
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого
Девляшевського В.А.,

суддів:
Васильковського В.М., Меленко О.Є.,

секретаря:
Яковин М.Я.,

з участю:
апелянта - ОСОБА_2 та її представника -

ОСОБА_3; позивача - ОСОБА_4 та його

представника - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Снятинського
районного суду від 11 жовтня 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ОСОБА_4 подав позов до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та
стягнення аліментів на утримання
дітей, посилаючись на те, що фактичні
шлюбні відносини у сторін припинились
у 2011 році у зв'язку із виїздом
відповідачки за кордон на заробітки.
Посилаючись на те, що він не може
працювати, оскільки змушений доглядати
за їх спільними дітьми: ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2,
просив шлюб між ними розірвати, дітей
залишити проживати з ним та стягнути з
відповідачки аліменти на утримання
дітей у твердій грошовій сумі у розмірі
по 750 грн на кожну дитину. Згодом, в
процесі розгляду справи позивач просив
зменшити розмір аліментів до 500 грн на
кожну дитину щомісячно.

Рішенням Снятинського районного суду
від 11 жовтня 2013 року позов ОСОБА_4
задоволено. Постановлено розірвати
шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, який
зареєстрований 25.06.2005 року виконавчим
комітетом Оршовецької сільської ради
Кіцманського району Чернівецької
області, актовий запис №03, а
неповнолітніх доньок ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2,
після розірвання шлюбу залишити
проживати з батьком. Крім того,
постановлено з 29.08.2013 року стягувати з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на
утримання доньок ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,
та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій
грошовій сумі по 500 грн щомісячно на
кожну дитину до досягнення ними
повноліття. Також постановлено
стягнути з ОСОБА_2 на користь держави
229,40 грн судового збору.

Не погоджуючись із даним рішенням в
частині залишення проживання дітей із
позивачем та стягнення аліментів,
ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
а також на неповне з'ясування судом
обставин справи. Судом, на думку
апелянта, не було враховано стан
здоров'я позивача, який має психічне
захворювання, що є загрозою для життя і
здоров'я малолітніх доньок. Апелянт
зауважує, що вона виїхала за кордон за
згодою позивача, надсилала йому кошти
на утримання дітей, за рахунок яких
позивач зробив ремонт будинку. Також
ОСОБА_2 вважає, що суд, приймаючи
рішення про залишення дітей із
позивачем, вийшов за межі позовних
вимог позивача, оскільки останній
таких вимог не заявляв. Крім того,
зазначає відповідач, при встановленні
місця проживання дітей, суд не залучив
до участі в справі орган опіки та
піклування та не долучив висновок
цього органу. Посилаючись на
вищенаведене, а також на те, що старша
донька ОСОБА_6 на даний час проживає з
нею та знаходиться на її утриманні,
просила рішення суду змінити, а саме в
частині розірвання шлюбу - залишити в
силі, а в частині визначення місця
проживання дітей та стягнення
аліментів скасувати та залишити без
розгляду.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2
та її представник апеляційну скаргу
підтримали з мотивів, зазначених у ній.
Апелянт крім того зазначила, що в даний
час неповнолітні дочки перебувають за
місцем проживання її матері. Не
заперечила, що під час розгляду судом
першої інстанції вона, перебуваючи за
кордоном, надіслала заяву про визнання
заяви про стягнення з неї аліментів на
дітей, після ухвалення рішення про
задоволення позову ОСОБА_4 передавала
йому аліменти через свою мати.

ОСОБА_4 та його представник доводи
апеляційної скарги заперечили. ОСОБА_4,
зокрема, пояснив, що вже майже три роки
він сам здійснює догляд за своїми
неповнолітніми дітьми, оскільки
відповідачка залишила їх та поїхала на
роботу за кордон. По цій причині він
подав позов про розірвання шлюбу та
стягнення аліментів на утримання
дітей, і проти цього позову ОСОБА_2 не
заперечувала. Погодилась сплачувати
йому аліменти по 500 грн щомісячно на
кожну дитину, і вже передавала йому ці
кошти через свою матір. Однак, пізніше,
приїхавши в червні 2014 року з Італії,
забрала без його згоди дітей і залишила
їх у своїх батьків. Рішення суду першої
інстанції ОСОБА_4 і його представник
вважають законним, тому просять
залишити його без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін та їх представників,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Рішення суду в частині розірвання
шлюбу між сторонами, апелянтом не
оспорюється, а тому колегією суддів
згідно з положенням ч.1 ст. 303 ЦПК
України не перевіряється.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої
інстанції, керуючись ст. ст. 180, 184
виходив із того, що батьки зобов'язані
утримувати дітей до досягнення ними
повноліття. З таким висновком
погоджується і колегія суддів,
виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 являються батьками
дочок ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується
копіями свідоцтв про їх народження
(а.с.4, 5), а тому згідно ст. 180 СК України,
вони зобов'язані утримувати їх до
досягнення повноліття.

Встановлено, що після виїзду
відповідачки на роботу за кордон
неповнолітні дочки: ОСОБА_6 і ОСОБА_7
залишились проживати із своїм батьком -
ОСОБА_4 Цього факту ОСОБА_2 не
заперечувала, оскільки надіслала суду
свою письмову згоду сплачувати на їх
утримання кошти в загальній сумі 1000 грн
щомісячно (копія заяви від 10.09.2013 року -
а.с.20).

Отже, на час розгляду справи судом
першої інстанції між сторонами при
вирішенні питання розірвання шлюбу не
було спору з приводу місця проживання
їх неповнолітніх дітей.

Із змісту п.4 постанови Пленуму
Верховного суду України №11 від 21.12.2007
року "Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" вбачається,
що суди при розгляді цивільних справ
про розірвання шлюбу зобов'язанні
з'ясовувати чи є від шлюбу неповнолітні
діти, при кому з батьків вони
перебувають, пропозиції щодо участі
подружжя в утриманні та вихованні
дітей після розірвання шлюбу.

Оскільки було встановлено, що після
припинення сторонами шлюбно-сімейних
відносин неповнолітні діти залишились
проживати з їх батьком, то суд першої
інстанції правомірно визначив їх місце
проживання з ОСОБА_4 та стягнув в його
користь з відповідачки аліменти на
утримання дітей.

Приймаючи до уваги вище викладене,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції в даній справі ухвалив
рішення з дотриманням вимог норм
матеріального і процесуального права.
Доводи апелянта висновків суду не
спростовують. Тому підстав для
скасування чи зміни рішення в
оскарженій частині немає.

Керуючись ст. ст. 218; 307; 308; 313; 319; 324; 325 ЦПК
України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
рішення Снятинського районного суду
від 11 жовтня 2013 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий
В.А. Девляшевський

Судді:
В.М. Васильковський

О.Є. Меленко