Справа № 463/212/14
Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/783/3107/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого судді Савуляка
Р.В.,

суддів: Бермеса І.В.,
Мусіної Т.Г.,

за участі секретаря: Азенко
М.В.,

з участю: відповідачів
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Львові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення
Личаківського районного суду м. Львова
від 06 березня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_5, Обласного комунального
підприємства Львівської обласної ради
«Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки» про визнання
рішення про державну реєстрацію права
власності незаконним, визнання
незаконним набуття права власності на
нерухоме майно, -

ВСТАНОВИЛА:

22 серпня 2013 року ОСОБА_4 звернувся з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5,
Винниківської міської ради про
визнання права власності у якому, на
підставі ст.ст.16,328,331,392 ЦК України,
просив визнати за ним право власності
на 48/100 частин житлового будинку
АДРЕСА_1, що позначений на плані під літ
А-2 (а.с.3-5).

14 листопада 2013 року ОСОБА_4 подав заяву
про зміну предмету позову, де
відповідачами по справі зазначив
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, Обласне
комунальне підприємство Львівської
обласної ради «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»,
і в остаточних вимогах на підставі
ст.ст.16, 203,215 ЦК України та Закону
України «Про реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
просив:

визнати рішення Обласного
комунального підприємства Львівської
обласної ради «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»
про реєстрацію права власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_5 - незаконним;

визнати набуття права власності
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 по 2/9 часток
будинку АДРЕСА_1 - незаконним та
недійсним (а.с.43-46).

Оскаржуваним рішенням Личаківського
районного суду м. Львова від 06 березня
2014 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, Обласного
комунального підприємства Львівської
обласної ради «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»
про визнання рішення про державну
реєстрацію права власності незаконним,
визнання незаконним набуття права
власності на нерухоме майно,
відмовлено за безпідставністю
позовних вимог.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_4

В апеляційній скарзі посилається на те,
відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не
подавали реєстратору БТІ заяви про
реєстрацію права власності на будинок
АДРЕСА_1, відтак не вчинили дії
спрямованої на виникнення такого права
та не висловили свого волевиявлення з
даного питання.

Вважає, що їх волевиявлення не було
вільним та не відповідало їх
внутрішній волі.

Крім того, апелянт звертає увагу на те,
що за умовами мирової угоди від 25
грудня 2002 року було погоджено лише
порядок користування будинком і то в
майбутньому, оскільки на то час будинок
був незавершений будівництвом і в
ньому проживати ніхто не міг.

Безпідставним на думку апелянта є
висновок суду про те, що Львівський
окружний адміністративний суд
розглядав питання правомірності
органу БТІ щодо реєстрації права
власності на житловий будинок, однак
ним не досліджувалось такі інші
питання, як-от:

відсутність заяв про реєстрацію права
власності від ОСОБА_3 та ОСОБА_5;

відсутність згоди другого з батьків
неповнолітнього (в момент реєстрації)
ОСОБА_5 про реєстрацію за ним права
власності;

відсутність згоди органу опіки та
піклування на вчинення дій щодо майна
на яке має право дитина;

Просить рішення Личаківського
районного суду м. Львова від 06 березня
2014 року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити.

В судове засідання ОСОБА_4 не з»явився,
хоча належним чином повідомлявся про
час та місце розгляду справи.

20 червня представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6
подав заяву про відкладення розгляду
справи у зв'язку з перебуванням його у
відпустці за межами Львівської
області, яка колегією суддів була
відхилена як необґрунтована.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, щодо заперечень на
апеляційну скаргу, перевіривши
матеріали справи, законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, ухвалою Личаківського
районного суду м. Львова від 25 грудня 2002
року, у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про поділ майна (справа №2-440/02)
затверджено мирову угоду за якою
сторони дійшли згоди про поділ майна,
що є спільною сумісною власністю а
саме, житлового цегляного будинку,
загальною площею 248 кв.м., за адресою
АДРЕСА_1 на наступних умовах:

ОСОБА_4 залишити 1/3 майна (будинку), яка
складається з холу, коридору, ванної,
кухні, двох житлових кімнат (загальною
площею 92 кв.м.), та 2/3 частки земельної
ділянки, що становить 14 соток;

ОСОБА_2 залишити 2/3 майна (будинку), яка
складається з другого поверху
загальною площею 92 кв.м., третього
поверху, загальною площею 64 кв.м., та 1/3
частки земельної ділянки, що становить
7 соток.

Зазначена ухвала суду сторонами не
оскаржувалася і набрала законної сили.

Таким чином, за умовами мирової угоди
ОСОБА_4 перейшло право власності на 1/3
ідеальну частину будинку АДРЕСА_1, що
складається з приміщень першого
поверху, та 2/3 частини земельної
ділянки, прилеглої до будинку, а ОСОБА_2
та двом неповнолітнім дітям ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 перейшло у рівних частках право
власності на 2/3 ідеальних частини цього
будинку, що складається з приміщень
другого і третього поверхів та
прилеглої до будинку земельної
ділянку. У спільному користуванні
сторін залишилася між сходова клітина
(а.с.7).

В результаті такого поділу право
спільної сумісної власності
колишнього подружжя на будинок
перейшло у право спільної часткової
власності, так як були виділені
ідеальні частки.

Відповідно до ст.361 ЦПК України
співвласник має право самостійно
розпорядитися своєю часткою у праві
спільної часткової власності.

У 2011 році було проведено технічну
інвентаризацію та видано технічний
паспорт на будинок АДРЕСА_1, станом на
24.06.2011 року, в якому зазначено, що
будинок побудований у 1996 році і його
загальна площа складає 300,4 кв.м.

Відтак, у заяві про проведення держаної
реєстрації права власності на будинок
ОСОБА_2 просила провести реєстрацію: по
2/9 частки за нею та дітьми - ОСОБА_3 та
ОСОБА_5, що в цілому становить 2/3 частки
всього будинку, як визначено умовами
мирової угоди від 25.12.2002 року (а.с.47).

14 липня 2011 року Обласним комунальним
підприємством Львівської обласної
ради «Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки» було видано витяг
про державну реєстрацію №30625461 права
приватної спільної часткової
власності за адресою: АДРЕСА_1, за
ОСОБА_2, ОСОБА_3, та ОСОБА_5 по 2/9 на частки
житлового будинку за кожним (а.с.19).

Проведена реєстрація права власності
по 2/9 частки будинку за ОСОБА_2, ОСОБА_3
та ОСОБА_5 не порушує права ОСОБА_4 на
належну йому 1/3 частки у власності на
зазначене майно, яке визначене ухвалою
Личаківського районного суду м. Львова
від 25.12.2002 року.

ОСОБА_4 в адміністративному порядку
оскаржував дії ОКП ЛОР «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»,
щодо проведення державної реєстрації
права власності за ОСОБА_2, ОСОБА_3, та
ОСОБА_5 на частки зазначеного житлового
будинку.

Зокрема, у лютому 2012 року ОСОБА_4
звернувся з адміністративним позовом
до Обласного комунального
підприємства Львівської обласної ради
«Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки», треті особи -
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 у якому просив:

визнати дії Обласного комунального
підприємства Львівської обласної ради
«Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки» щодо внесення
відомостей до технічного паспорта
житлового будинку під.літ.А-2, що
розташований за адресою АДРЕСА_1, рік
побудови - 1996 - протиправними;

зобов'язати відповідача внести
відомості до технічної документації на
житловий будинок під. Літ.А-2 про те, що
вказаний будинок є незавершений
будівництвом та не зданий в
експлуатацію;

визнати рішення Обласного
комунального підприємства Львівської
обласної ради «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»
про державну реєстрацію права
власності на частки по 2/9 за ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_5 у житловому будинку за
адресою: АДРЕСА_1 - протиправними;

скасувати державну реєстрацію права
власності на частки по 2/9 за ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_7 у житловому будинку за
адресою: АДРЕСА_1.

зобов'язати ОКП ЛОР «БТІ та ЕО»
скасувати запис у державному реєстрі
прав про реєстрацію права власності за
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 на частки по 2/9 у
спірному будинку (а.с.67-70).

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 29 травня 2012
року залишеною без зміну хвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 18 жовтня 2012
року та ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 20
грудня 2012 року у задоволенні позову
ОСОБА_4 до Обласного комунального
підприємства Львівської обласної ради
«Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки», треті особи -
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання
протиправними дій і скасування
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно, зобов'язання вчинити
дії - відмовлено (а.с.71-82).

Адміністративними судами
підтверджено, що ухвала Личаківського
районного суду м. Львова від 25 грудня 2002
року є належним правовстановлюючим
документом для проведення реєстрації
прав на житловий будинок.

Судами відзначено про відсутність
підстав для відмови у державній
реєстрації прав на спірний житловий
будинок, передбачених ст.24 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» та п.3.5 «Тимчасового
положення», а також обґрунтовано
відхилено посилання позивача на
розбіжності у площі, неправомірність
реєстрації прав на незавершене
будівництво та зазначення реєстрового
номеру №80 будинку, оскільки
реєстрація проведена відповідно до
часток, визначених ухвалою суду, яка
набрала законної сили. Проведена
реєстрація прав співвласників не
порушує.

Таким чином, законність рішення ОКП ЛОР
«Бюро технічної інвентаризації та
експертної комісії» про державну
реєстрацію права власності за ОСОБА_2,
ОСОБА_5 та ОСОБА_3 по 2/9 частки будинку
АДРЕСА_1 за кожним перевірена в
адміністративному судовому порядку в
цілому та рішеннями всіх інстанцій
таку визнано законною.

Звертаючись з позовом до відповідачів
в порядку цивільного судочинства,
ОСОБА_4 посилався на порушення ОКП ЛОР
«БТІ та ЕО» норми ст.9 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»,
зокрема, що ними проведено державну
реєстрацію права власності на житловий
будинок під літ.А-2, загальною площею 300,4
м.кв. на підставі ухвали Личаківського
районного суду м. Львова від 25.12.2002
року, із якої випливало право
відповідачів лише на цегляний будинок
загальною площею 248 м.кв., а також те, що
право власності відповідачі
зареєстровано було всупереч
волевиявленню ОСОБА_3 та ОСОБА_5, та на
підставі копії ухвали Личаківського
районного суду м. Львова.

Зважаючи на зміну сторін та підстави
позову (предмет спору, по суті, той
самий) суд першої інстанції вірно
розглянув справу в порядку цивільного
судочинства та вирішив спір по суті.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції дійшов обґрунтовано
висновку про те, що державна реєстрація
права власності на нерухоме майно -
житловий будинок АДРЕСА_1 у м.
Львів-Винники проведена відповідно до
вимог ч.1 ст.15, п.5 ч.1 ст.19 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень», в
редакції чинній на час прийняття
рішення про державну реєстрацію та п.11
Додатку №2 до «Тимчасового положення
про порядок державної реєстрації прав
власності та інших речових прав»,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 07.02.2002 року №7/7 (від
редакції наказу МЮУ від 28.07.2010 р. №169/5),
де серед Переліку правовстановлюючих
документів, на підставі яких
проводиться державна реєстрація права
власності на нерухоме майно значиться
ухвала суду про затвердження (визнання)
мирової угоди.

Посилання відповідача на розбіжності у
площах спірного житлового будинку
(згідно Личаківського районного суду м.
Львова від 25.12.2002 року 248м.кв., а згідно
технічного паспорта на будинок АДРЕСА_1
станом на 24.06.2011 року, його загальна
його площа складає 300,4 кв.м.), не є
підставою для визнати рішення
Обласного комунального підприємства
Львівської обласної ради «Бюро
технічної інвентаризації та
експертної оцінки» про реєстрацію
права власності на житловий будинок
АДРЕСА_1 за ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 -
незаконним та визнання набуття права
власності ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 по 2/9
часток будинку АДРЕСА_1 - незаконним та
недійсним, оскільки реєстрація
проведена відповідно до часток,
визначених ухвалою суду яка набрала
законної сили.

Інші доводи апеляційної скарги як - от:
відсутність волевиявлення ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 про реєстрацію права власності
на будинок АДРЕСА_1, відсутність згоди
позивача як одного із батьків на
реєстрацію частки неповнолітнього на
той час сина ОСОБА_5, відсутність згоди
органу опіки та піклування на вчинення
дій щодо майна на яке має право дитина
не спростовують висновків суду першої
інстанції.

Апелянтом ототожнюються поняття
державної реєстрації нерухомого майна
(з приводу чого між сторонами виник
спір) з поняттям правочин.

Державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень - це
офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення прав на нерухоме майно з
внесенням відповідного запису до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно.

Державна реєстрація правочинів
проводиться відповідно до вимог ЦК
України шляхом внесення відповідної
інформації до Державного реєстру
правочинів.

Жодного правочину, який би підлягав
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, в тому числі
договору щодо поділу або обміну
житлового будинку ОСОБА_2 не було
укладено, тому посилання апелянта на
порушення вимог ст.ст.202,203,215 ЦК України
при реєстрації права власності за
ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_2 на спірний
будинок від 14.07.2011р. є безпідставними та
необґрунтованими.

Оскільки ОСОБА_2 14.07.2011 року провела
лише державну реєстрацію права
власності на нерухоме майно за
неповнолітнім, на той час ОСОБА_5, то не
потрібно було згоди ОСОБА_4 чи органу
опіки та піклування на такі дії.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують

Судом правильно встановлено фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримано
процедуру розгляду справи, встановлену
ЦПК України, ухвалено справедливе
рішення, тому підстав для його зміни чи
скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313, п.1
ч.1 ст.314, ст.ст.315,317,319 ЦПК України,
колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 06 березня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подачі касаційної скарги.

Головуючий :
Савуляк Р.В.

Судді:
Бермес І.В.

Мусіна Т.Г.