Справа № 464/4732/14-ц
пр.№ 2/464/1235/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.07.2014 року

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого Мички Б.Р.

при секретарі Дулюк Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в
інтересах неповнолітніх ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1р.н., та ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2р.н., до Публічного
акціонерного товариства «Іскра», про
визнання права користування жилим
приміщенням,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з позовом в
інтересах своїх неповнолітніх дітей -
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1р.н., та ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2р.н.,, в якому просить
визнати за ними право на проживання в
кімнаті АДРЕСА_1. В обґрунтування
позовних вимог покликається на те, що
вона з 30 травня 1996 року проживає та у
встановленому законом порядку
зареєстрована в гуртожитку ПАТ
«Іскра», а саме в кімнаті АДРЕСА_1.
ІНФОРМАЦІЯ_1 року у неї народився син -
ОСОБА_2, а ІНФОРМАЦІЯ_2 року син ОСОБА_3,
які разом з нею проживають в кімнаті
гуртожитку АДРЕСА_1, площею 10 кв.м.
Рішенням Сихівського районного суду
м.Львова від 12 березня 2014 року
відмовлено в задоволенні позову ПАТ
«Іскра» до неї про зобов'язання не
чинити перешкод у при поселенні
працівників в кімнату гуртожитку.
Очевидним є те, що ПАТ «Іскра» не визнає
права її неповнолітніх дітей на
проживання разом з нею, яке гарантоване
їй ст.65 Житлового кодексу УРСР, а тому
просить позов задоволити.

Позивач та його представники в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримали в повному обсязі, надали
суду пояснення аналогічні до змісту
позовних вимог, просять позов
задоволити. Позивач додатково
пояснила, що немає іншого житла окрім
спірної кімнати в гуртожитку, проживає
та користується спірною кімнатою вже
протягом десяти років. А відтак, вважає,
що її неповнолітні діти також набули
право користування зазначеним жилим
приміщенням, оскільки проживають разом
із нею з народження та не мають іншого
житла.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов заперечила, надала
суду пояснення аналогічні викладеним в
письмових запереченнях в яких
зазначила, що гуртожиток належить ПАТ
«Іскра» на праві приватної власності,
має статус гуртожитку для проживання
одиноких громадян, які займають
приміщення, що знаходяться у спільному
користуванні кількох осіб, які не
перебувають у сімейних відносинах.
Позивача було поселено в гуртожиток 1
ліжко-місце та вона знаючи про те, що
немає права проживати в гуртожитку
разом з своїми дітьми, вселила їх до
себе в кімнату, самовільно зайнявши
кімнату АДРЕСА_1, яка розрахована на два
ліжко-місця, чим чинить перешкоди у
вселенні на інше ліжко - місце
працівників, які потребують місця
проживання. Вважає безпідставними
покликання позивача на застосування
положень ст.65 Житлового кодексу УРСР до
спірних правовідносин, оскільки така
регулює лише відносини щодо
користування жилими приміщеннями в
будинках державного та громадського
житлового фонду, а гуртожиток по
АДРЕСА_1 належить ПАТ «Іскра» на праві
приватної власності. У зв'язку з
наведеним, просить в задоволенні
позову відмовити.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши дійсні обставини справи та
перевіривши їх доказами, суд приходить
до переконання, що позовні вимоги до
задоволення не підлягають, виходячи з
наступного.

Згідно свідоцтва про право власності
№С-02909, виданого управлінням
комунальної власності департаменту
економічної політики Львівської
міської ради 23.02.2009 року, а також витягу
про реєстрацію права власності на
нерухоме майно №22116150 від 11.03.2009р.,
гуртожиток, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, належить ПАТ «Іскра» на праві
приватної власності та розрахований на
518 місць.

Порядок надання жилої площі в
гуртожитках та користування нею
врегульовано главою 4 Житлового
кодексу УРСР та Примірним положенням
про гуртожитки, затвердженим
постановою Ради Міністрів УРСР від
03.06.1986 року №208.

Згідно ст.128 ЖК УРСР жила площа в
гуртожитку надається за спільним
рішенням адміністрації підприємства,
установи, організації чи органу
кооперативної або іншої громадської
організації та відповідного
профспілкового комітету і комітету
комсомолу.

Відповідно до вимог ст.129 ЖК УРСР на
підставі рішення про надання жилої
площі в гуртожитку адміністрація
підприємства, установи, організації
видає громадянинові спеціальний ордер,
який є єдиною підставою для вселення
на надану жилу площу.

Відповідно до вимог п.4 Примірного
положення про гуртожитки,
затвердженого Постановою Ради
Міністрів Української РСР від 03 червня
1986 року №208, гуртожитки
підрозділяються на два види: для
проживання одиноких громадян (жилі
приміщення знаходяться у спільному
користуванні кількох осіб, які не
перебувають у сімейних стосунках); для
проживання сімей (жилі приміщення, що
складаються з однієї чи кількох кімнат,
перебувають у відособленому
користуванні сімей).

Судом встановлено, що гуртожитк ПАТ
«Іскра», що по АДРЕСА_1 має статус
гуртожитку для проживання одиноких
громадян, які займають приміщення, що
знаходяться у спільному користуванні
кількох осіб, які не перебувають у
сімейних стосунках.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1
перебуває у трудових відносинах з ПАТ
«Іскра» та працює на даному
підприємстві вже більше десяти років,
на час звернення до суду з даним
позовом перебувала у відпустці по
догляду за дитиною до 6-ти років.

30.05.1996 року за спільним рішенням
адміністрації та профкому ПАТ «Іскра»
від 22 травня 1996 року №21, позивачу
ОСОБА_1 видано ордер за №12 на зайняття
ліжко-місця в гуртожитку, що по АДРЕСА_1.

На підставі зазначеного ордеру
позивача ОСОБА_1 поселено на
ліжко-місце в кімнаті АДРЕСА_1
гуртожитку, що по АДРЕСА_1, де остання
проживає по даний час.

Згідно довідки з місця проживання про
склад сім'ї і прописки ПАТ «Іскра» від
05.08.2013р., позивач ОСОБА_1 з 09.08.2001 року
зареєстрована в гуртожитку, що по
АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
у позивача народився син - ОСОБА_2, а
ІНФОРМАЦІЯ_2 року син - ОСОБА_3, яких вона
не маючи у власності чи користуванні
іншого житлового приміщення поселила
до себе в кімнату АДРЕСА_1 гуртожитку
ПАТ «Іскра», що по АДРЕСА_1, де їй у
встановленому законом порядку надано
одне ліжко-місце.

Як вбачається з пояснень сторін
наданих в судовому засіданні, в кімнаті
АДРЕСА_1 є два ліжко-місця, на другому
ліжко-місці в кімнаті АДРЕСА_1
проживала ОСОБА_4, яка на підставі її
заяви від 27.01.2010 року була переселена в
іншу кімнату даного гуртожитку. Після
виселення ОСОБА_4 з ліжко-місця в
спірній кімнаті гуртожитку, у
встановленому законом порядку ордери
ПАТ «Іскра» будь-яким особам на
зайняття цієї жилої площі не
видавались. А відтак, друге ліжко-місце
в кімнаті АДРЕСА_1, в розумінні положень
п. 10 Примірного положення про
гуртожитки є вільним, однак фактично
використовується позивачем ОСОБА_1
разом з неповнолітніми дітьми. Як
вбачається з пояснень представника ПАТ
«Іскра», ОСОБА_1 чиняться перешкоди при
поселенні працівників, які потребують
житла, на друге ліжко-місце в кімнату
АДРЕСА_1 гуртожитку.

Так, п. 17 Примірного положення про
гуртожитки, затвердженого Постановою
Ради Міністрів Української РСР від 03
червня 1986 року №208, передбачено лише
право громадян, які проживають у
приміщеннях, що перебувають у їх
відособленому користуванні, на
вселення в займані приміщення своїх
неповнолітніх дітей. Таким чином,
вселення неповнолітніх дітей до
громадян, які проживають у гуртожитку
та займають ліжко-місце є неможливим.

Так, відповідно до ст.65 ЖК УРСР наймач
вправі в установленому порядку за
письмовою згодою всіх членів сімї, які
проживають разом з ним, вселити в
займане ним жиле приміщення свою
дружину, дітей, батьків, а також інших
осіб. На вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей зазначеної згоди
не потрібно. Особи, що вселилися в жиле
приміщення як члени сімї наймача,
набувають рівного з іншими членами
сімї права користування жилим
приміщенням, якщо при вселенні між цими
особами, наймачем та членами його сімї,
які проживають з ним, не було іншої
угоди про порядок користування жилим
приміщенням.

Однак посилання позивача на вказану
законодавчу норму є помилковим,
оскільки зазначена норма права регулює
відносини, повязані з користуванням
жилим приміщенням у будинках
державного та громадського житлового
фонду, а не гуртожитками. Чинним
житловим законодавством України не
передбачено укладання договору найму
жилої площі в гуртожитках.

Враховуючи вищезазначені положення
закону, статус гуртожитку АДРЕСА_1 - для
проживання одиноких громадян, видачу
ордеру позивачу ОСОБА_1, її реєстрацію
та проживання на ліжко-місці в
гуртожитку, відсутність будь-яких
доказів виділення їй приміщення, яке б
перебувало в її відособленому
користуванні, суд приходить до
висновку, що позов про визнання права
на користування за її неповнолітніми
дітьми самовільно зайнятого
ліжко-місця в кімнаті АДРЕСА_1 є
необґрунтованим та не підлягає
задоволенню.

На підставі ст.ст. 65, 125, 128, 129, 132 ЖК УРСР,
Примірного положення про гуртожитки,
затвердженого постановою Ради
Міністрів України від 03 червня 1986 р. №
208, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 61, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд,-

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 в
інтересах неповнолітніх ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1р.н., та ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2р.н., до Публічного
акціонерного товариства «Іскра», про
визнання права користування жилим
приміщенням - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення, а особою, у
відсутності якої таке було
постановлено, - протягом того ж строку з
дня отримання його копії.

Головуючий

Оригінал. Виготовлено в одному
екземплярі.