АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/6853/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/624/14
Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н.
Доповідач Чічіль В. А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2014 року м. ПолтаваКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Полтавської
області у складі:

Головуючого: судді Чічіля В.А.,

Суддів: Мартєва С.Ю., Хіль Л.М.,

за участю секретаря: Самойлової М.Д.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2 на рішення
Октябрського районного суду м. Полтави
від 11 грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, третя
особа - приватне акціонерне товариство
«Українська транспортна страхова
компанія», про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4
звернулися до суду з позовом, у якому
зазначали, що 23 червня 2012 року сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля марки Mersedes Benz, державний
номерний знак НОМЕР_1, під керуванням
ОСОБА_2, та автомобіля марки ВАЗ-21063,
державний номерний знак НОМЕР_2,
під керуванням ОСОБА_6

Винним у зазначеному ДТП визнано водія
ОСОБА_2, якого постановою Полтавського
районного суду Полтавської області від
15 серпня 2012 року звільнено від
кримінальної відповідальності.

Страхова компанія ПрАТ «Українська
страхова компанія», у якій ОСОБА_2
застрахував цивільно-правову
відповідальність перед третіми
особами, здійснило виплату ОСОБА_3 6 190,00
грн. страхового відшкодування.

Вказували, що страхова компанія не
узгоджувала з потерпілими суму
страхового відшкодування, тому
вважали, що відшкодування решти
матеріальної шкоди має бути здійснено
відповідачем ОСОБА_2, у тому числі,
витрати, що були понесені на лікування
позивачів від травм, отриманих у
результаті ДТП.

Крім того, обом позивачам завдана
моральна шкода, що у випадку ОСОБА_3
полягає у тривалому знаходженні на
лікуванні МКЛ №1 МОЗ України у м.
Полтаві та до цього часу не відновленим
до попереднього стану здоров'я, позивач
ОСОБА_4 також отримав ушкодження
здоров'я, у зв'язку з чим, вимушений був
проходити лікування, що призвело до
порушення нормальних життєвих зв'язків
з оточуючими людьми.

Просили стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 відшкодування майнової шкоди у
сумі 8 564,44 грн. та моральну шкоду у
розмірі 50 000,00 грн., з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_4 матеріальну шкоду у сумі 370,00
грн. та моральну шкоду у
сумі 50 000,00 грн. та витрати на правову
допомогу, а з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3
франшизу у сумі 500,00 грн.

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави від 11 грудня 2013 року позов
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 5
000,00 грн. моральної шкоди. Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 5 000,00 грн.
моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 1 000,00 грн. витрат на
правову допомогу.

Додатковим рішенням Октябрського
районного суду м. Полтави від 24 березня
2014 року стягнуто з ОСОБА_2 на
користь держави судовий збір у сумі 100,00
грн.

Провадження у справі у частині
позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5
про стягнення 500,00 грн. франшизи
закрито.

В апеляційному порядку рішення
місцевого суду оскаржено ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2, в апеляційній скарзі,
посилаючись на порушення і неправильне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права, просить
зазначене рішення суду першої
інстанції скасувати, та ухвалити нове
рішення про відмову у позові за
безпідставністю.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення місцевого
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що скаргу слід
задовольнити частково.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є, зокрема,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права.

Як убачається з матеріалів справи, що
23.06.2012 року по автодорозі Київ-Харків
сталася дорожньо-транспортна пригода
за участю автомобіля марки ВАЗ 21063,
державний номерний знак НОМЕР_2, яким
керував ОСОБА_6, та автомобіля марки
Меrsedes-benz E280, державний номерний знак
НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, обидва
автомобіля отримали механічні
пошкодження.

У результаті даної ДТП пасажири
автомобіля марки ВАЗ 21063, державний
номерний знак НОМЕР_2, позивачі ОСОБА_3
та ОСОБА_4 отримали тілесні ушкодження
середнього ступеню тяжкості.

Відповідно до висновку №122 від 19.07.2012
року, складеного судовим експертом
сектору автотехнічних досліджень
НДЕКЦ при УМВС України у Полтавській
області, в даній дорожній
обстановці в діях автомобіля марки
Mersedes-benz E280 ОСОБА_2 вбачається
невідповідність вимогам п. 10.1, 10.3 ПДР,
які з технічної точки зору знаходяться
в причинному зв'язку з виникненням
даної пригоди, у свою чергу, в діях
водія автомобіля марки ВАЗ 21063,
державний номерний знак НОМЕР_2,
вбачається невідповідність вимогам п.
12.3 ПДР, які також знаходяться у
причинному зв'язку з виникненням даної
пригоди.

Постановою Полтавського районного
суду Полтавської області від 15 серпня
2012 року ОСОБА_2 звільнено від
кримінальної відповідальності за ст. 286
ч. 1 КК України у зв'язку з
передачею на поруки (т. 1 а.с. 29).

Згідно полісу №АВ/031583 від 23.12.2011 року
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_2, який в момент ДТП керував
автомобілем марки Меrsedes-benz E280,
державний номерний знак НОМЕР_1, була
застрахована в ПрАТ «Українська
транспортна страхова компанія» (а.с. 41).

Місцевим судом також встановлено, що
позивач ОСОБА_3, як власник автомобіля
марки ВАЗ 21063, державний номерний знак
НОМЕР_2, отримала страхове
відшкодування різниці між вартістю
транспортного засобу до та після ДТП,
визначеної у Акті №329-12ІІА, у
сумі 6 190,65 грн.

При цьому, дійшовши висновку, що
відновлювальний ремонт вказаного
автомобіля є економічно
необґрунтованим, та визнавши
транспортний засіб фізично знищеним,
ПрАТ «Українська транспортна
страхова компанія» зменшено розмір
страхового відшкодування на ринкову
вартість найбільш ліквідних та
придатних для подальшого використання
складників автомобіля марки ВАЗ 21063,
державний номерний знак
НОМЕР_2, на суму 4 115,03 грн., та розмір
франшизи у сумі 500,00 грн.

Задовольняючи частково позов, місцевий
суд виходив з того, що у результаті
отриманих ушкоджень здоров'я та
проходження позивачами подальшого
лікування, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
заподіяно моральну шкоду, що з огляду
на ч. 1 ст. 1167 ЦК України, підлягає
відшкодуванню винуватцем ДТП.

Проте, з таким висновком суду першої
інстанції погодитися повністю не
можна, оскільки він не відповідає
обставинам справи і нормам
матеріального права.

За загальними правилами ст. ст. 1166, 1187 ЦК
України матеріальна та моральна шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується власником
(володільцем) цього джерела (загальний
делікт).

Між тим, згідно ч. 2 ст. 1188 ЦК України у
тих випадках, коли внаслідок взаємодії
джерел підвищеної небезпеки було
завдано шкоди іншим особам, особи, які
спільно завдали шкоди, зобов'язані
відшкодувати її незалежно від їхньої
вини (спеціальний делікт).

Отже, якщо при зіткненні кількох
автомобілів постраждав пасажир або
пішохід, обов'язок відшкодувати
потерпілому шкоду покладається на всіх
володільців небезпечних об'єктів
солідарно, незалежно від вини обох
водіїв або одного із них.

Позов пред'явлено лише до
безпосереднього винуватця ДТП - ОСОБА_2,
та власника автомобіля марки Меrsedes-benz
E280, державний номерний знак НОМЕР_1.

Водночас, ПрАТ «Українська транспортна
страхова компанія», у якій
застрахована відповідальність
володільця автомобіля марки Mersedes Benz E280,
державний номерний знак НОМЕР_1, хоча і
залучена до участі в справі у якості
співвідповідача, проте позовних вимог
до страхової компанії жодним з
позивачів не заявлялось.

У свою чергу, володілець автомобіля
марки ВАЗ НОМЕР_2, державний номерний
знак НОМЕР_2, в момент ДТП - ОСОБА_6,
взагалі не залучався до участі у
справі, як і страхова компанія, у якій
була застраховано його
цивільно-правова відповідальність
перед третіми особами.

Вирішуючи позов ОСОБА_3, ОСОБА_4
(пасажирів транспортного засобу),
місцевий суд не врахував, що у силу
положень ч. 2 ст. 1188 ЦК України, іншим
особам (які не є власниками
(володільцями) джерел підвищеної
небезпеки, від взаємодії яких завдана
шкода, наприклад пасажир транспортного
засобу) шкода відшкодовується
власниками (володільцями) джерел
підвищеної небезпеки, які спільно
завдали шкоду, незалежно від їх вини.

Саме до такого висновку зводиться
правова позиція, висловлена Верховним
Судом України у постанові від 6
листопада 2013 року у справі №6-108цс13, яка,
відповідно до ст. 360-7 ЦПК
України, є обов'язковою для всіх судів
України.

У такому випадку діє принцип
відповідальності володільців джерел
підвищеної небезпеки за завдання шкоди
третім особам, та суд не вправі у
питанні відшкодування моральної шкоди
пасажирам транспортного засобу,
покладати повну відповідальність щодо
такого відшкодування лише на
безпосереднього винуватця
дорожньо-транспортної пригоди,
усунувши від відповідальності іншого
учасника ДТП та страхову компанію, яка
в межах відповідальності страховика,
має нести відповідальність за дії
застрахованої особи.

Між тим, з огляду на норми ст. ст. 31, 33 ч. 1
ЦПК України, залучення до участі у
справі інших осіб у якості
співвідповідачів (ОСОБА_6) чи зміна
позовних вимог до початку розгляду
судом справи по суті (пред'явлення
позовних вимог до ПрАТ «Українська
транспортна страхова компанія»), може
мати місце лише за клопотанням
позивача, оскільки суд позбавлений на
це процесуальних повноважень.

Ураховуючи солідарний обов'язок
володільців джерел підвищеної
небезпеки, спільними діями яких
позивачам завдано шкоди, позовні
вимоги щодо відшкодування
відповідачем ОСОБА_2 матеріальної
шкоди у сумі 8 564,44 грн. на користь
ОСОБА_3, та 370,00 грн. на користь ОСОБА_4
також не підлягають задоволенню.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла до висновку, що рішення
місцевого суду ухвалено з порушенням
норм матеріального права, тому
підлягає скасуванню із ухваленням
нового рішення, яким у задоволенні
позову слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 4, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 11 грудня 2013 року скасувати,
ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - приватне
акціонерне товариство «Українська
транспортна страхова компанія», про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий у справі:
Чічіль В.А.

Судді:

Мартєв С.Ю.

Хіль Л.М.

З оригіналом згідно:

суддя
Чічіль В.А.