У Х В А Л АІМЕНЕМ УКРАЇНИ 24 липня 2014
року м.
Київ

Колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Журавель В.І., Євграфової Є.П., Іваненко
Ю.Г.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про стягнення суми боргу за
договором позики, за касаційною
скаргою ОСОБА_5 на рішення
Оболонського районного суду м.
Києва від 11 грудня 2013 року та рішення
апеляційного суду м. Києва від 20
травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у
якому просив стягнути з ОСОБА_5 на його
користь заборгованість за довго ром
позики в розмірі 1 276 082,45 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 17
листопада 2011 року він надав у борг
ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 170 000 дол.
США, що підтверджується розпискою, за
якою остання зобов'язалася повернути
надані грошові кошти у строк до 31
грудня 2014 року рівними частинами.

Відповідно до умов розписки позику
було надано на 37 місяців, щомісячний
платіж повинен складати 4 959 дол. США,
тому відповідачка станом на 30 квітня 2013
року зобов'язувалася сплатити 78 115 дол.
США.

Посилаючись на те, що взяті на себе
зобов'язання відповідач не виконала, а
сплатила лише 10 350 дол. США, просив
задовольнити позов.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 11 грудня 2013 року
позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4
заборгованість за договором позики у
розмірі 1 276 082,45 грн.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
20 травня 2014 року рішення суду першої
інстанції змінено, зменшено суму
стягнутої заборгованості з 1 276 082,45 грн
до 1 252 103,45 грн.

В іншій частині рішення суду залишено
без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення судів попередніх
інстанцій, справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 324
ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4,
суд першої інстанції, з висновком якого
фактично погодився й апеляційний суд,
застосувавши до даних правовідносин
норми ст.625 ЦК України, виходив з того,
що відповідачкою прострочено
виконання грошового зобов'язання за
вказаним вище договором, у зв'язку з чим
вона зобов'язана сплатити суму боргу.

Зменшуючи розмір заборгованості,
стягнутий судом першої інстанції,
апеляційний суд врахував платежі від 31
травня 2013 року в сумі 1 000 дол. США, від 05
червня 2013 року в сумі 1 000 дол. США, від 21
червня 2013 року в сумі 1 000 дол.
США, які ОСОБА_5 сплатила на виконання
договору позики

Колегія суддів погоджується з такими
висновками апеляційного суду.

Доводи касаційної скарги про
безгрошовість розписки не
заслуговують на увагу, оскільки своїми
подальшими діями, зокрема, частковим
погашенням боргу, ОСОБА_5 довела
наявність саме позикових зобов'язань.

Та обставина, що розгляд справи був
закінчений у відсутність відповідачки,
не свідчить про наявність
процесуальних порушень, які
унеможливили встановлення фактичних
обставин, оскільки нею були подані всі
докази суду за її клопотанням.

Інші доводи скарги та матеріали
витребуваної справи також не дають
підстав вважати, що судами при розгляді
даної справи допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які передбачені статтями
338-341 ЦПК України як підстави для
скасування рішення.

Таким чином, оцінивши всі зібрані у
справі докази, правильно встановивши
характер правовідносин та вірно
застосувавши норми матеріального
права, суди попередніх інстанцій з
урахуванням встановлених обставин
справи обґрунтовано дійшли висновку
про задоволення позову.

Згідно із частиною першою статті 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції не
вправі встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими, а тому доводи касаційної
скарги не можуть бути визнані як
підстава для призначення справи до
судового розгляду.

Рішення суду апеляційної інстанції
ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
наведені в касаційній скарзі доводи
висновків суду не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332
ЦПК України, колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити,
рішення апеляційного суду м. Києва від
20 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Журавель

Судді
Є.П. Євграфова

Ю.Г. Іваненко