Справа №1810/1027/12 Головуючий у суді у 1
інстанції - Подопригора Л. І.Номер
провадження 22-ц/788/1262/14 Суддя-доповідач -
Ільченко О. Ю. Категорія - 19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ільченко О. Ю.,

суддів - Гагіна М. В. , Попруги С. В.

за участю секретаря судового засідання
- Пархоменко А.П.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Лебединського районного
суду Сумської області від 19 травня 2014
року

у справі за позовною заявою ОСОБА_3 до
Межиріцької сільської ради
Лебединського району, Лебединської
районної державної нотаріальної
контори, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа -
державний нотаріус Лебединської
районної державної нотаріальної
контори Лисенко Валентина Федорівна

про визнання недійсною довіреності та
зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и
л а :

Рішенням Лебединського районного суду
Сумської області від 19 травня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено
частково.

Визнано недійсною довіреність ОСОБА_4
на ім'я ОСОБА_5 від 01 жовтня 2010 року,
посвідченою секретарем виконавчого
комітету Межиріцької сільської ради
Лебединського району Сумської області,
в частині уповноваження представника
на виконання правочинів, що потребують
нотаріального посвідчення.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неповне з'ясування
судом фактичних обставин справи, які
мають значення для справи та порушення
судом першої інстанції при ухваленні
оскаржуваного рішення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати і
прийняти нове рішення, яким
задовольнити його позовні вимоги в
повному обсязі. При цьому посилається
на те, що довіреність ОСОБА_4 на ім'я
ОСОБА_5 була видана з порушенням її
посвідчення і мала посвідчуватись саме
нотаріусом, а не секретарем
виконавчого комітету Межиріцької
сільської ради Лебединського району
Сумської області.

Заслухавши пояснення апелянта,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає,
виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України,
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги.

Як встановлено судом першої інстанції
і вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_3 є правонаступником та
спадкоємцем свого батька - ОСОБА_7, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. ОСОБА_7 разом
із ОСОБА_4 були спадкоємцями свого
племінника ОСОБА_8. 01 жовтня 2010 року
ОСОБА_4 видала ОСОБА_5 довіреність на
представництво своїх інтересів перед
третіми особами строком на три роки, на
виконання дій необхідних для
оформлення спадщини, що відкрилася
після смерті ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_8
Вказаною довіреністю ОСОБА_5 було
надано право бути представником
інтересів ОСОБА_4 у відповідних
установах з питань реєстрації у
встановленому порядку в усіх
державних, громадських, господарських
та інших підприємствах, установах,
організаціях незалежно від їх
підпорядкування, форм власності та
галузевої належності, органах
державної влади і управління, вести
від її імені справи в усіх судових
установах зі всіма правами. Також,
представникові надано право подавати
від імені довірительки відповідні
документи включаючи заяви (в тому числі
заяву про видачу свідоцтва про право
на спадщину), представляти її інтереси
в компетентному бюро технічної
інвентаризації, управлінні земельних
ресурсів, інших землевпорядних
організаціях, будь - якій банківській
установі України, в державних
громадських, господарських та інших
підприємствах, установах, організаціях
незалежно від їх підпорядкування, форм
власності та галузевої належності,
одержувати оформлені на ім'я
довірительки документи, в тому числі
свідоцтво про право на спадщину, тощо,
сплачувати належні з неї платежі,
ведення від її імені переговорів та
попереднього узгодження всіх
процедурних питань, подання та підпису
своїх документів, необхідних для
виконання повноважень. Довіреність
була посвідчена секретарем
виконавчого комітету Межиріцької
сільської ради Лебединського району
Сумської області 01 жовтня 2010 року.
Вказана довіреність 16 жовтня 2010 року
була зареєстрована Лебединською
районною державною нотаріальною
конторою і Єдиному реєстрі
довіреностей за № 33518269.

На виконання дій, визначених
довіреністю ОСОБА_5 звернувся до
Лебединської районної державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини ОСОБА_4 після
смерті племінника ОСОБА_8, на підставі
чого державний нотаріус відмовив у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за законом у зв'язку із пропуском
строку для подачі заяви про прийняття
спадщини та у зв'язку із оформленням
спадкових прав іншою особою.

Рішенням Лебединського районного суду
Сумської області від 25 лютого 2011 року
ОСОБА_4 визначено додатковий строк
тривалістю шість місяців для подання
заяви про прийняття спадщини на майно
померлого ОСОБА_8, після чого 24 квітня
2011 року нею, через представника ОСОБА_5
була подана до Лебединської районної
державної нотаріальної контори заява
про прийняття спадщини, яка була
прийнята.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 24 грудня 2013
року визнано недійсним та скасовано
реєстраційний запис від 16 жовтня 2010
року Єдиному реєстрі довіреностей за
№ 33518269 щодо довіреності ОСОБА_4,
посвідченої секретарем виконавчого
комітету Межиріцької сільської ради
Лебединського району Сумської області
Мікуліною М.П. 01 жовтня 2010 року за
реєстровим номером 34.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України,
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 4 ст. 203 ЦК України, правочин
має вчинятися у формі, встановленій
законом.

Відповідно до ст. 209 ЦК України,
правочин, який вчинений у письмовій
формі, підлягає нотаріальному
посвідченню лише у випадках,
встановлених законом або домовленістю
сторін. Договір про закупівлю, який
укладається відповідно до Закону
України "Про здійснення державних
закупівель", на вимогу замовника
підлягає обов'язковому нотаріальному
посвідченню. Нотаріальне посвідчення
правочину здійснюється нотаріусом або
іншою посадовою особою, яка відповідно
до закону має право на вчинення такої
нотаріальної дії, шляхом вчинення на
документі, в якому викладено текст
правочину, посвідчувального напису.
Нотаріальне посвідчення може бути
вчинене на тексті лише такого
правочину, який відповідає загальним
вимогам, встановленим статтею 203 цього
Кодексу. На вимогу фізичної або
юридичної особи будь-який правочин з її
участю може бути нотаріально
посвідчений.

Згідно ст. 210 ЦК України, правочин
підлягає державній реєстрації лише у
випадках, встановлених законом. Такий
правочин є вчиненим з моменту його
державної реєстрації. Перелік органів,
які здійснюють державну реєстрацію,
порядок реєстрації, а також порядок
ведення відповідних реєстрів
встановлюються законом.

Відповідно до ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. У
випадках, встановлених цим Кодексом,
нікчемний правочин може бути визнаний
судом дійсним. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Згідно ст. 237 ЦК України,
представництвом є правовідношення, в
якому одна сторона (представник)
зобов'язана або має право вчинити
правочин від імені другої сторони, яку
вона представляє. Не є представником
особа, яка хоч і діє в чужих інтересах,
але від власного імені, а також особа,
уповноважена на ведення переговорів
щодо можливих у майбутньому
правочинів. Представництво виникає на
підставі договору, закону, акта органу
юридичної особи та з інших підстав,
встановлених актами цивільного
законодавства.

Відповідно до ст. 244 ЦК України,
представництво, яке грунтується на
договорі, може здійснюватися за
довіреністю. Представництво за
довіреністю може грунтуватися на акті
органу юридичної особи. Довіреністю є
письмовий документ, що видається
однією особою іншій особі для
представництва перед третіми особами.
Довіреність на вчинення правочину
представником може бути надана особою,
яку представляють (довірителем),
безпосередньо третій особі.

Згідно ч. 1 ст. 245 ЦК України, форма
довіреності повинна відповідати формі,
в якій відповідно до закону має
вчинятися правочин.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України
«Про нотаріат», у населених пунктах, де
немає нотаріусів, уповноважені на це
посадові особи органу місцевого
самоврядування вчиняють такі
нотаріальні дії: 1) вживають заходів
щодо охорони спадкового майна; 2)
посвідчують заповіти (крім секретних);
3) видають дублікати посвідчених ними
документів; 4) засвідчують вірність
копій (фотокопій) документів і виписок
з них; 5) засвідчують справжність
підпису на документах.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

При розгляді справи суд першої
інстанції належним чином з`ясував та
перевірив доводи та заперечення
сторін, дав належну оцінку зібраним у
справі доказам та обґрунтував висновки
викладені в рішенні.

Доводи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про
те, що позовні вимоги щодо недійсності
довіреності підлягають задоволенню в
повному обсязі, не спростовують
висновків суду. Судом першої інстанції
було обґрунтовано визнано частково
недійсною довіреність ОСОБА_4 на ім'я
ОСОБА_5 саме в частині уповноваження
представника на виконання правочинів,
що потребують нотаріального
посвідчення, оскільки в іншій частині
довіреністю надані повноваження
представнику, що не потребують
нотаріального посвідчення.

Колегія суддів не може взяти до уваги
посилання апелянта про необхідність
застосування наслідків недійсності
правочину щодо визнання неподаними до
нотаріальної контори заяви ОСОБА_4 про
прийняття спадщини після померлого
ОСОБА_8 та рішення Лебединського
районного суду від 22 вересня 2010 року,
оскільки вказані дії не мають
юридичного значення. А статтею 16 ЦК
України не передбачені вказані
позивачем способи захисту цивільних
прав та інтересів.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що відносно ОСОБА_4 та
ОСОБА_7 є судові рішення про надання їм
додаткових строків для прийняття
спадщини, відкритої після смерті
ОСОБА_8 і рішення набрали законної
сили.

Таким чином, між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, як
правонаступником, продовжують
існувати відносини по оформленню
спадкових прав, спір з приводу чого
повинен розглядатися за межами цієї
справи.

За викладених обставин, відсутні
підстави для задоволення апеляційної
скарги та скасування рішення суду
відсутні.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л
а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а
рішення рішення Лебединського
районного суду Сумської області від 19
травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і протягом двадцяти днів
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -