АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5174/14 Справа № 2-258/11
Головуючий у 1 й інстанції -
Решетнік М.О. Доповідач - Городнича
В.С. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко
О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Косенко
І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргуОСОБА_4 на
рішенняБабушкінського районного суду
м. Дніпропетровськавід 02 квітня 2014 року
по справі за позовомОСОБА_5 до ОСОБА_4,
третя особа: 7-а
Дніпропетровськадержавнанотаріальна
контора про
визнаннязаповітунедійсним, визнання
права власності на майно в порядку
спадкування за законом,
зустрічнимпозовомОСОБА_4 до ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 про усуненняперешкод у
користуванні, визнання права власності
у порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2007року ОСОБА_5 звернулася до
суду з позовом до відповідача,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_7 , на
праві власності якій належала квартира
АДРЕСА_1. При житті ОСОБА_7, 11.05.2005 р.,
склала заповіт, яким усе майно
заповідала відповідачеві. У зв'язку з
чим після її звернення у нотаріальну
контору з заявою про прийняття
спадщини нотаріус відмовив їй у видачі
свідоцтва про право власності на
спадщину. Вважає даний заповіт
недійсним, оскільки мати перед смертю
тривалий час тяжко хворіла, а тому вона
не могла усвідомлювати значення своїх
дій та контролювати їх, у тому числі й
під час підписання заповіту.

Враховуючи зазначене, ОСОБА_5 просила
суд визнати заповіт від 11.05.2005 р.
недійсним та з урахуванням
попереднього заповіту, складеного
спадкодавцем 26.05.2000 р., визнати за нею
право власності на 1/2 частину
спадкового майна в порядку спадкування
за заповітом, вирішити питання щодо
розподілу судових витрат.

Відповідач вимоги ОСОБА_5 не визнав та у
березні 2009 року подав зустрічний позов,
у якому зазначив, що після смерті
матері як спадкоємець за заповітом він
прийняв спадщину, подавши нотаріусу
відповідну заяву, після чого почав
готувати документи для оформлення
спадщини, зокрема намагався провести
поточну інвентаризації спадкової
квартири, чого здійснити не зміг, так як
відповідачка не визнає його право на
спадщину і самовільно зайняла спірну
квартиру, чим перешкоджає йому в
користуванні цією квартирою.

У зв'язку з цим, відповідач просив суд
визнати за ним право власності на
спірну квартиру в порядку спадкування
за заповітом та усунути йому перешкоди
у користуванні квартирою шляхом
виселенняОСОБА_5. та ОСОБА_6.

Рішенням Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 02 квітня
2014 року позовні вимоги ОСОБА_5
задоволені. Визнано недійсним заповіт,
складений ОСОБА_7 на ім'я ОСОБА_4 та
посвідчений 11.05.2005 р. державним
нотаріусом 7-ої ДДНК, реєстр №2-525.
Визнано за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 право
власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_2 за кожним в порядку
спадкування за заповітом. В іншій
частині позовних вимог ОСОБА_4
відмовлено. Вирішено питання щодо
судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду та постановити
нове рішення, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду залишенню без змін з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла ОСОБА_7, на праві власності якої
належала квартира АДРЕСА_1.

11 травня 2005 року ОСОБА_7 склала заповіт,
яким усе своє майно заповідала ОСОБА_4

На день складання заповіту від 11.05.2005
року ОСОБА_7, як вбачається з медичної
документації та історії хвороби №0929,
мала наступні захворювання: органічне
ураження головного мозку (церебральний
атеросклероз, гіпертонічна хвороба,
дисциркуляторнаенцефалопатія),
синдром лакунарної деменції (судинна
деменція в редакції Міжнародної
класифікації захворювань 10-го
перегляду) та інші супутні хронічні
захворювання.

Відповідно до Акту №309-а/441 повторної
посмертної судово-психіатричної
експертизи від 01 жовтня 2012 року, в
період складання заповіту (11 травня 2005
року) ОСОБА_7 за своїм психічним станом
не могла розуміти значення своїх дій та
керувати ними.

Судом встановлено, що заповіт ОСОБА_7
був посвідчений нотаріусом в момент,
коли вона перебувала у стані, у якому не
усвідомлювала значення своїх дій та
керувати ними, а отже укладання нею
такого правочину не відповідало її
волевиявленню.

Враховуючи зазначене та положення ч. 1
ст. 1234 ЦК України, ч. 2 ст. 1257 ЦК України,
ч. 4 ст. 1254 ЦК України, суд дійшов до
правильного висновку щодо визнання
недійсним заповіту від 11.05.2005 р., в
зв'язку з чим спадщину після смерті
ОСОБА_7 спадкоємці можуть прийняти за
попереднім заповітом, який був
складений заповідачем, та не
оспорюється сторонами, 26 травня 2000 р.,
посвідчений приватним нотаріусом ДМНО
ОСОБА_8, реєстр №1018. Цим заповітом
ОСОБА_7 належне їй нерухоме майно,
зокрема і спірну квартиру, заповідала
ОСОБА_5 та ОСОБА_4

З огляду на викладене, суд прийшов до
обґрунтованого висновку щодо
задоволення позовних вимог ОСОБА_5 та
вірно встановив відсутність підстав
для задоволення позовних вимог ОСОБА_4,
оскільки ОСОБА_5, як один із
співвласників квартири, відповідно до
ст. 358 ЦК України, має рівне право
користування цим нерухомим майном.

З'ясувавши в достатньо повному обсязі
права та обов'язки сторін, обставини по
справі, перевіривши доводи сторін та
давши їм правову оцінку, суд
постановив рішення, що відповідає
вимогам закону. Висновки суду
достатньо обґрунтовані і підтверджені
наявними в матеріалах справи
письмовими доказами.

Апелянт в своїй скарзі посилається на
те, що в проведенні повторної
комплексної судово-медичної,
психолого-психіатричної експертизи не
було ніякого сенсу, оскільки згідно
акту № 29 від 06.11.2007 року проведеного КЗ
«Дніпропетровська обласна клінічна
психіатрична лікарня» відділенням
судово-психіатричних експертиз
амбулаторної (посмертної)
судово-медичної експертизи на ОСОБА_7,
проведенною висококваліфікованою
судово-психіатричною експертною
комісією: «ОСОБА_7 в період часу, а саме
11 травня 2005 року, могла осмислювати
значення своїх дій та керувати ними».
Крім того, при проведенні
судово-психіатричної експертизи
предметом дослідження були усі
матеріали справи, що містять
інформацію про стан здоров'я померлої,
що свідчить про об'єктивність та
правильність висновків експертів.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, експертами при проведенні
експертизи від 11 травня 2005 року не були
прийняті до уваги факти та записи
викладені в Історії хвороби на ОСОБА_7 В
зв'язку з неповнотою Історії хвороби
померлої за № 0929 судом було призначено
судову-технічну експертизу, проведення
якої було доручено Дніпропетровському
науково-дослідному інституту судових
експертиз, висновком якої було
встановлено, що аркуші з Історії
хвороби за № 0929 ОСОБА_7 видалені, а за 2005
рік (у рік складання заповіту) зроблено
декілька записів. У зв'язку з чим 30
серпня 2013 року була проведена повторна
стаціонарна, амбулаторна, посмертна
судово-психіатрична експертиза щодо
дієздатності на момент складання
заповіту від 11.05.2005 року ОСОБА_7

Крім того, апелянт вказує, що
призначена ухвалою суду від 23 травня 2013
року повторна судово-медична,
психолого-психіатрична експертиза не
проводилась, а була зроблена повторно
судово-психіатрична експертиза, яка
дублювала першу та проводилась у
Донецьку та видала хибний висновок,
посилаючись на хибні свідчення ОСОБА_9,
ОСОБА_10 та ОСОБА_11

Проте, такі доводи апеляційної скарги
нічим об'єктивно не підтверджені та
ґрунтуються лише на припущеннях
апелянта. Висновки повторної
посмертної судово-психіатричної
експертизи від 01 жовтня 2013 року нічим
не спростовані. Ні в суді першої
інстанції, ні в суді апеляційної
інстанції ОСОБА_4 не скористався своїм
правом заявити клопотання про
призначення повторної експертизи,
оскільки питання, викладені в ухвалі
суду, є виключно прерогативою
судово-психіатричної експертизи.

Таким чином колегія суддів вважає
доводи апеляційної скарги
безпідставними та необґрунтованими.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які могли б
призвести до скасування рішення суду
судом апеляційної інстанції не
встановлено.

Вирішуючи спір між сторонами, суд
першої інстанції в достатньо повному
об'ємі з'ясував права та обов'язки
учасників спору, обставини справи,
перевірив доводи сторін та давши їм
належну правову оцінку, ухвалив
рішення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду
м. Дніпропетровськавід 02 квітня 2014року-
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищогоспеціалізованого
суду України з розглядуцивільних і
кримінальних справ
протягомдвадцятиднів.

Судді: