АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/5191/14
Головуючий 1 інст. -
Справа № 643/5155/14-ц
Доповідач - Котелевець А.В.
15 липня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
суддів - Кірсанової
Л.І., Трішкової І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Московського районного суду м.
Харкова від 2 червня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення суми,

в с т
а н о в и л а:

В квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся у
суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення
суми.

На обґрунтування вказав, що 8 жовтня
2013 року між ним та відповідачкою було
укладено попередній договір, за
умовами якого ОСОБА_2 зобов'язалася
продати до 1 січня 2014 року, а він - купити
житловий будинок АДРЕСА_1

До укладення цього договору він
передав відповідачці грошове
забезпечення в сумі 8 150 грн. 00 коп.,
однак вона до теперішнього часу
фактично ухиляється від виконання
своїх обов'язків щодо укладення
основного договору.

Посилаючись на казан обставини,
просив стягнути з ОСОБА_2 на його
користь суму грошового забезпечення в
указаному розмірі, а також неустойку в
розмірі 100% від суми грошового
забезпечення, 3 000 грн. 00 коп. витрат га
правову допомогу та 243 грн. 60 коп.
судового збору.

Відповідачка позов не визнала,
посилаючись на те, що основний договір
не може бути посвідчено нотаріально у
зв'язку з відсутність кадастрового
номера на земельну ділянку.

Рішенням Московського районного
суду м. Харкова від 2 червня 2014 року
позов задоволено частково.

З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
стягнута сума грошового забезпечення в
розмірі 8 150 грн. 00 коп., 1 500 грн. 00 коп.
витрат на правову допомогу та 121 грн. 80
коп. судового збору.

В іншій частині позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на неправильне
застосування норм процесуального,
матеріального права, просить змінити
рішення суду першої інстанції,
стягнути з відповідачки на його
користь суму неустойки за попереднім
договором в розмірі 100% від суми
грошового забезпечення та 121 грн. 80 коп.
судового збору. Зокрема, зазначає, що
сплата неустойки в розмірі 100% від суми
грошового забезпечення безпосередньо
передбачена п. 6 договору, а сума
судового збору - 243 грн. 60 коп., яку він
сплатив при подачі позову,
регламентована Законом України від 8
липня 2011 року № 3674-У1 «Про судовий
збір».

Відповідачка рішення суду першої
інстанції не оскаржила, своїх
заперечень на апеляційну скаргу не
надала.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 303
ЦПК України - в межах доводів
апеляційної скарги і вимог, заявлених у
суді першої інстанції - судова колегія
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із частинами 1, 3 ст. 635 ЦК
України попереднім є договір, сторони
якого зобов'язуються протягом певного
строку (у певний термін) укласти
договір в майбутньому (основний
договір) на умовах, встановлених
попереднім договором.

Зобов'язання, встановлене
попереднім договором, припиняється,
якщо основний договір не укладений
протягом строку (у термін),
встановленого попереднім договором,
або якщо жодна із сторін не направить
другій стороні пропозицію про його
укладення.

Матеріали справи свідчать, що 8
жовтня 2013 року між сторонами з метою
забезпечення зобов'язання укласти до 1
січня 2014 року договір купівлі-продажу
житлового будинку АДРЕСА_1 в м. Люботин
Харківської області укладено
попередній договір, нотаріально
посвідчений приватним нотаріусом
Харківського районного нотаріального
округу Харківської області ОСОБА_3 за
реєстровим № 2253 (а. с. 4).

Як у цей строк, так і в подальшому
договір купівлі-продажу вказаного
будинку укладено не було.

До укладення цього договору ОСОБА_1
попередньо передав, а ОСОБА_2 отримала
грошове забезпечення в сумі 8 150 грн. 00
коп. в рахунок належних з позивача за
основним договором та на підтвердження
зобов'язань, передбачених пунктом 5
попереднього договору.

Оскільки договір купівлі-продажу
будинку між сторонами укладено не
було, передана ОСОБА_1 відповідачці
сума в розмірі 8 150 грн. 00 коп. підлягає
поверненню позивачу.

Справа заявлена в межах
заявлених вимог.

Доводи апеляційної скарги про
стягнення неустойки за попереднім
договором в розмірі 100% від суми
грошового забезпечення та судового
збору в розмірі 121 грн. 80 коп. не можуть
бути прийняті до уваги.

Відповідно до ч. 2 ст. 635 ЦК України
сторона, яка необґрунтовано ухиляється
від укладення договору, передбаченого
попереднім договором, повинна
відшкодувати другій стороні збитки,
завдані простроченням, якщо інше не
встановлено попереднім договором чи
актами цивільного законодавства.

Пунктом 6 попереднього договору
передбачено, що у випадку відмови
відповідачки від укладення основного
договору або порушення умов цього
договору, вона повертає позивачу суму
грошового забезпечення, тобто 8 150 грн. 00
коп., та неустойку у розмірі 100% від суми
грошового забезпечення.

Однак умова договору щодо сплати
неустойки в розмірі авансу суперечить
нормам статей 546, 549, 551, 635 ЦК України,
згідно з якими штраф (пеня) як вид
забезпечення виконання основного
зобов'язання обчислюється у відсотках
від суми невиконаного чи неналежно
виконаного зобов'язання за кожен день
прострочення виконання і не може
перевищувати розмір заподіяних
збитків. Установлення розміру пені у
твердій грошовій сумі законом не
передбачено і суперечить змісту цього
поняття.

Так, виконання зобов'язань може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, при триманням,
завдатком. Договором чи законом можуть
бути встановлені інші види
забезпечення виконання зобов'язань.

Договором сторін видом
забезпечення виконання зобов'язання
передбачена неустойка.

Визначення неустойки наведено в ч. 3
ст. 549 ЦК України, згідно якої пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Оскільки встановлений договором
вид забезпечення виконання
зобов'язання у вигляді неустойки не
відповідає змісту цього поняття та її
правовій природі як грошової суми, що
обчислюється у відсотках до суми
зобов'язання, ця умова договору не
відповідає вимогам закону.

Така правова позиція міститься в
ухвалі Верховного Cуду України від 2
березня 2011 року.

До того ж, в суді апеляційної
інстанції ОСОБА_2 пояснила, що до цього
часу кадастровий номер на земельну
ділянку не присвоєно, у зв'язку з чим
вона зверталась до суду з відповідним
позовом.

За правилами ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Вимоги ОСОБА_1 стосувалися
стягнення, зокрема, грошового
забезпечення в сумі 8 150 грн. 00 коп. та
неустойки в розмірі 100% від суми
грошового забезпечення, тобто 8 150 грн. 00
коп.

За подання позовної заяви
сплачено 243 грн. 60 коп. судового
збору, що документально підтверджено
квитанцією на а. с. 1.

Оскільки позов задоволено на суму 8
150 грн. 00 коп., суд обґрунтовано стягнув
з відповідачки на користь позивача 121
грн. 80 коп. судового збору, тобто
половину від сплачених судових витрат.

В іншій частині рішення не
оскаржено.

Керуючись статтями 303, 307 ч. 1 п. 1, 313,
314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія

у х в
а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Московського районного
суду м. Харкова від 2 червня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
негайно і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня її проголошення
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

судді