Справа № 190/403/14-ц
Провадження 2/190/250/14
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28 липня 2014 року
м. П'ятихатки

П'ятихатський районний суд
Дніпропетровської області

у складі: головуючого-судді Резніченка
М.С.,

за участю секретаря

судового засідання Москалець
А.В.,

позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Лафорт», третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог -
розпорядник майна Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Лафорт» - арбітражний
керуючий Дяченко Сергій Вікторович,
про стягнення матеріальної і моральної
шкоди, завданої дорожньо-транспортною
пригодою,

в с т а н о в и в:

18.03.2014 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_3 про стягнення на його
користь 10342,38 грн. в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди, 5000
грн. моральної шкоди та понесених
судових витрат, обгрунтовуючи вимоги
тим, що 06.10.2013 р. о 17.30 год. ОСОБА_3,
керуючи автомобілем «Тойота Ленд
Крузер» номерний знак НОМЕР_1 по 11
провулку в м. П'ятихатки, здійснюючи
маневр повороту ліворуч не переконався
в безпеці своїх дій, що призвело до
зіткнення з автомобілем ВАЗ-21063
номерний знак НОМЕР_2, належному ОСОБА_6,
яким на підставі довіреності керував
ОСОБА_2. Дорожньо-транспортна пригода
сталася з вини ОСОБА_3, якого постановою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 22.01.2014 р. визнано винним за
ст. 124 КУпАП. Згідно звіту про оцінку
вартості матеріальних збитків від
27.02.2014 р. вартість відновлювального
ремонту автомобіля становить 9842,38
грн..Вважає, що ОСОБА_3 як власник
джерела підвищеної небезпеки повинен
відшкодувати йому витрати на
відновлення автомобіля, сплачені 500
грн. на експертні послуги та понесені
судові витрати по сплаті судового
збору. Одночасно просить стягнути 5000
грн. моральної шкоди, посилаючись на те,
що через пошкодження ОСОБА_3 його
автомобіля йому доводилося
відшукувати гроші для здійснення
ремонту, перебуваючи в фінансовій
скруті, тому не може спокійно спати,
душевний стан понівечений, почав до
всього нервово відноситися, через що
розладилися стосунки в родині. Крім
того, після ДТП став пішоходом, що
викликало суттєві незручності у
пересуванні, багато справ довелося
відкласти та скасувати, що спричинило
порушення нормальних функцій і потреб.

Позивач ОСОБА_2 у судовому засіданні
підтримав позовні вимоги, посилаючись
на обставини, викладені у позові і
категорично заявляє, що відповідати за
позовом повинен ОСОБА_3, якого визнано
винним у дорожньо-транспортній
пригоді, що мала місце 06.102.13 р. за його
участю. До ПрАТ «СК «Лафорт» претензій
не має і не вважає його
співвідповідачем у справі, оскільки
саме ОСОБА_3 заподіяв транспортному
засобу, яким він уповноважений
керувати, механічні пошкодження, заяв
про виплату страхового відшкодування
страховику не подавав і не має такого
наміру. До арбітражного керуючого
Дяченка С.В. з приводу відшкодування
матеріальної шкоди також не звертався
і такого наміру не має, бо не впевнений,
що з майна страховика, розпорядником
якого він є, може одержати в короткий
термін страхові виплати.

Відповідач ОСОБА_3 про місце і час
розгляду справи повідомлений належним
чином, в судове засідання не з'явився,
подав заяву про розгляд справи за його
відсутності, позов не визнає і подав
письмове заперечення проти позову, з
якого слідує, що постановою
Апеляційного суду від 22.01.2014 р. його
визнано винним за ст. 124 КУпАП, як і
ОСОБА_2, тому вина є обопільною, та
позивач не врахував цю форму вини. Не
погоджується з оцінкою вартості
матеріальних збитків, оскільки оцінка
проведена через 4,5 місяців після ДТП,
курс валют використаний станом на час
проведення огляду автомобіля 27.02.2014 р.,
а не на час фактичного пошкодження, що
впливає на збільшення вартості
заподіяної шкоди. У звіті кількість
пошкоджених вузлів та агрегатів
автомобіля, виявлених під час огляду,
не співпадає з кількістю пошкоджених
вузлів і агрегатів, що виявлені
безпосередньо після ДТП працівниками
ДАІ, що може свідчити про пошкодження
ОСОБА_2 чи третіми особами автомобіля
під час подальшого використання чи
його зберігання. Щодо заподіяння
моральної шкоди не надано доказів її
спричинення, не врахована наявність
особистої вини позивача. Вважає, що він
не має відповідати за позовом, оскільки
02.12.2012 р. уклав з ПрАТ «СК «Лафорт»
договір страхування. Згідно Полісу
ліміт відповідальності за
шкоду,заподіяну майну потерпілого,
складає 50000 грн., а сума матеріальної
шкоди, заподіяної ОСОБА_2, не перевищує
ліміту.

Співвідповідач Приватне акціонерне
товариство «Страхова компанія
«Лафорт» про місце і час розгляду
справи повідомлялося належним чином за
юридичною адресою м. Київ, вул..
Довнар-Запольського, 9/10, судові
повістки і судові документи
повернулися з поштовим написом
«адресат вибув». Відповідач не
викликався в суд через оголошення у
пресі через заперечення позивача.

Третя особа - арбітражний керуючий,
розпорядник майна ПрАТ «СК «Лафорт»
Дяченко С.В. про місце і час розгляду
справи повідомлений належним чином, в
судове засідання не з'явився, подав
письмову заяву про виключення його зі
справи як неналежної третьої особи.

Заслухавши позивача, дослідивши наявні
у справі письмові докази суд дійшов
висновку про відмову у задоволенні
позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06.10.2013 р. о 17.30 год.
на 11-му провулку в м. П'ятихатки
Дніпропетровської області відбулася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля марки «Тойота Ленд Крузер»
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
власником якого є ОСОБА_3, та автомобіля
марки ВАЗ-21063 державний реєстраційний
номер НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_6,
яким на підставі довіреності від 20.10.2011
р. керував ОСОБА_2.

Зазначена пригода сталася з вини
ОСОБА_3, якого постановою Апеляційного
суду Дніпропетровської області від
22.01.2014 р. визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження
у справі закрите у зв'язку із
закінченням на момент розгляду справи
строків, передбачених ст. 38 КУпАП (а.с.
9-10).

Постановою П'ятихатського районного
суду від 08.01.2014 р. провадження у справі
про адміністративне правопорушення
відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито
через закінчення строків притягнення
до адміністративної відповідальності.
В описі обставин справи вказано, що
згідно висновку експерта від 05.12.2013 р. в
дорожній обстановці, за якої 06.10.2013 р.
сталося зіткнення автомобілів «Тойота
Ленд Крузер» під керуванням ОСОБА_3 і
ВАЗ-21063 під керуванням ОСОБА_2 дії водія
ОСОБА_2 не відповідали вимогам п. 12.1
Правил дорожнього руху, що з технічної
точки зору перебуває в причинному
зв'язку з настанням події даної ДТП, а
технічна можливість уникнути
зіткнення з автомобілем «Тойота Ленд
Крузер» для водія автомобіля ВАЗ-21063
ОСОБА_2 встановлювалася виконанням ним
п. 12.1 Правил дорожнього руху та для чого
не було яких-небудь перешкод
технічного характеру, які не дозволяли
би йому їх виконати (а.с. 62).

Унаслідок дорожньо-транспортної
пригоди автомобіль ВАЗ-21063 зазнав
механічних пошкоджень.

Відповідно до звіту № 51/02/14 від 27.02.2014 р.
про оцінку вартості матеріальної
шкоди, завданої володільцю колісного
транспортного засобу, вартість
матеріальної шкоди становить 9842,38 грн.
(а.с. 11-37).

Крім того, позивачем понесені витрати
на проведення оцінки транспортного
засобу в розмірі 500 грн., сплачено 608,80
грн. судового збору (а.с. 1-4, 38).

Статтею 61 ч.ч. 1, 4 ЦПК України визначено,
що обставини, визнані сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі, не підлягають доказуванню.
Вирок у кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_3 на момент дорожньо-транспортної
пригоди була застрахована в ПрАТ
«Страхова компанія «Лафорт», про що
свідчить Поліс № АЕ/0659222 обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів. Згідно умов
вказаного договору розмір страхової
суми за шкоду, заподіяну майну складає
50000 грн., сума франшизи не передбачена
(а.с. 56А).

Згідно довідки директора ПрАТ
«Страхова компанія «Лафорт» Негробова
О.О. від 08.10.2013 р. ОСОБА_3 письмово
повідомив страховика про настання
дорожньо-транспортної пригоди, тобто
виконав свої зобов'язання згідно
договору страхування (а.с. 84).

За заявою ОСОБА_3 ухвалою
П'ятихатського районного суду від
11.04.2014 р. до участі у цій справі залучено
в якості співвідповідача ПрАТ
«Страхова компанія «Лафорт» (а.с. 87), а
ухвалою цього суду від 24.06.2014 р.
розпорядника майна ПрАТ «Страхова
компанія «Лафорт» - арбітражного
керуючого Дяченка С.В. залучено третьою
особою, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмету спору.

Правовідносини в сфері обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів врегульовані
Законом України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» (далі - Закон), що
спрямований на забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та майну потерпілих при
експлуатації наземних транспортних
засобів на території України.

При цьому, виходячи із суті такого
страхування Закон має на меті захист не
лише прав потерпілих на відшкодування
шкоди, але й захист інтересів
страхувальника - заподіювача шкоди.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (в редакції Закону від 05.07.2012
р.) у разі настання страхового випадку
страховик у межах страхових сум,
зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 29 цього Закону у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

Статтею 9 цього Закону (в редакції
Закону від 05.07.2012 р. № 5090-VІ) встановлено,
що страхова сума - це грошова сума, у
межах якої страховик зобов'язаний
здійснити виплату страхового
відшкодування відповідно до умов
договору страхування. Розмір страхової
суми за шкоду, заподіяну майну
потерпілих, становить 50 тисяч гривень
на одного потерпілого. Страхові
виплати за договорами обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності обмежуються
страховими сумами, які діяли на дату
укладення договору та зазначені в
договорі страхування.

Розмір франшизи при відшкодуванні
шкоди, заподіяної майну потерпілих,
встановлюється при укладанні договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності і
не може перевищувати 2 відсотки від
страхової суми, в межах якого
відшкодовується збиток, заподіяний
майну потерпілих. Страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи, розрахованої за
правилами цього підпункту (п.12.1 ст. 12
Закону).

Пунктом 20.3 статті 20 Закону визначено,
що у разі ліквідації страховика
обов'язки по договорах обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів виконує
ліквідаційна комісія, а у разі
недостатності коштів та/або майна
страховика для їх виконання - МТСБУ.

Згідно зі ст.ст. 22, 23 ЦК України особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування.

Відповідно до вимог ст. 1166 цього
Кодексу майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи , а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 979 ЦК України за договором
страхування одна сторона (страховик)
зобов'язується у разі настання певної
події (страхового випадку) виплатити
другій стороні (страхувальникові) або
іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

Статтею 980 цього Кодексу визначено, що
предметом договору страхування можуть
бути майнові інтереси, які не
суперечать закону і пов'язані з
особистим страхуванням, з володінням,
користуванням і розпорядженням майном
(майнове страхування), відшкодуванням
шкоди, завданої страхувальником
(страхування відповідальності).

Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створю
підвищену небезпеку.

Судом встановлено, що ухвалою
Господарського суду м. Києва від 18.11.2013
р. у справі № 910/20063/13 порушено
провадження про банкрутство ПрАТ «СК
«Лафорт», введено мораторій на
задоволення вимог кредиторів та
процедуру розпорядження майном
компанії, призначено розпорядником
майна ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт»
арбітражного керуючого Дяченка Сергія
Вікторовича (а.с. 109-111).

При цьому, президент Моторного
(транспортного) страхового бюро
України Роменський Р. листом від 17.06.2014
р. № 16226 повідомив суд про те, що ПрАТ
«Лафорт» втратило статус
асоційованого члена МТСБУ 04.06.2013 р. і в
теперішній час у МТСБУ відсутні
правові підстави для проведення виплат
за ПрАТ «СК «Лафорт», оскільки з
моменту порушення провадження у справі
про банкрутство пред'явлення
кредиторами вимог до боржника та їх
задоволення може відбуватися лише у
порядку, передбаченому Законом України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
та в межах провадження у справі про
банкрутство (а.с. 133-134).

На час розгляду справи страхова
компанія перебуває в стадії
ліквідації, але як юридична особа не
ліквідована, її не виключено з Єдиного
реєстру, тому є належним відповідачем.
ОСОБА_2 з заявою про виплату страхового
відшкодування до ПрАТ «СК «Лафорт» не
звертався, а звернувся відразу до суду.

Крім того, ОСОБА_2 не надав будь-якої
інформації для виплати страхового
відшкодування і до розпорядника майна
ПрАТ «СК «Лафорт» - арбітражного
керуючого Дяченка С.В., не надав
підтвердження того, що вимога особи,
яка має право на отримання страхового
відшкодування, включена до
затвердженого Господарським судом
реєстру вимог кредиторів та
підтвердження того, що ліквідатор ПрАТ
«СК «Лафорт» не здійснив виплату такій
особі.

При цьому суд звертає увагу на те, що
судом ОСОБА_2 роз'яснено текстуально
зміст ст. 23 ч. 4 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
що відображено в журналі судового
засідання. Однак позивач не
скористався своїм правом, а навпаки
заперечив необхідність і можливість
вчинення ним дій, направлених на
одержання страхового відшкодування за
рахунок майна і коштів ПрАТ «СК
«Лафорт», розпорядником якого є
Дяченко С.В..

Арбітражний керуючий Дяченко С.В. у
поданій суду заяві № 366 від 17.07.2014 р.
пояснив, що офіційне оприлюднення
оголошення про порушення справи про
банкрутство ПрАТ «СК «Лафорт»
здійснено в газеті «Голос України» № 238
(5738) від 14.12.2013 р.. Згідно абз. 1, 2 ч. 15 ст. 16
Закону про банкрутство -
«…Пред'явлення конкурсними та
забезпеченими кредиторами вимог тдо
боржника та їх задоволення може
відбуватися лише у порядку,
передбаченому цим законом, та в межах
провадження справи про банкрутство.
Пред'явлення поточними кредиторамми
вимог до боржника та їх задоволення
може відбуватися у випадку та в
порядку, передбачених цим Законом…».
Згідно абз. 4 ч. 8 ст. 23 Закону про
банкрутство - «…Поточні кредитори із
вимогами до боржника, які виникли після
порушення провадження у справі про
банкрутство, можуть пред'явити такі
вимоги після прийняття господарським
судом постанови про визнання боржника
банкрутом та відкриття ліквідаційної
процедури.

Судом встановлено, що на даний час ПрАТ
«СК «Лафорт» не передано до Моторного
(транспортного) страхового бюро
України (далі - МТСБУ) матеріалів щодо
укладених ним договорів обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів.

Заявлений ОСОБА_2 позов, на думку суду, є
передчасним, оскільки позивач не
скористався правом про включення його
до реєстру кредиторів ПрАТ «СК
«Лафорт», не подав відповідної заяви.
Страхове відшкодування не може бути
виплачено і МТСБУ до того часу, поки не
буде надано передбачених Законом
доказів недостатності коштів та майна
ПрАТ «СК «Лафорт» для виконання його
зобов'язань за договорами
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів.

При цьому суд зазначає, що не може
існувати вибіркового підходу щодо
виплат, оскільки існує реєстр
кредиторів ПрАТ «СК «Лафорт» і
відповідно виплати мають проводитись
на підставі цього реєстру в порядку
черговості. Крім того, Господарським
судом введено мораторій на задоволення
вимог кредиторів, введено процедуру
розпорядження майном страховика. З
метою виявлення всіх кредиторів та
осіб, які виявили бажання взяти участь
у санації боржника відомості про
порушення справи про банкрутство ПрАТ
«СК «Лафорт» були офіційно оприлюднені
в офіційних друкованих органах 14
грудня 2013 р..

На підставі ст.ст. 1166, 1167, 1187, 1188, 1194 ЦК
України, ст. ст. 9, 22, 29 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», ч. 4 ст. 23 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК
України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Лафорт», третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
- розпорядник майна Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Лафорт» - арбітражний
керуючий Дяченко Сергій Вікторович,
про стягнення матеріальної і моральної
шкоди, завданої дорожньо-транспортною
пригодою, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
суд першої інстанції протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 31 липня
2014 р..

Суддя