УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2014 року
Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді
Леньо С. І.

з участю секретаря
Станько Р.О.

представника скаржника ОСОБА_1

представника ВПВР Германчука Р.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові скаргу
ОСОБА_3 на бездіяльність державного
виконавця та начальника Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області, зобов'язання до
вчинення дій, -

в с т а н о в и в:

Заявник ОСОБА_3 звернувся до суду із
скаргою, в якій просить зобов'язати
державного виконавця ВПВР Управління
ДВС ГУЮ у Львівській області зняти
арешт з усього майна, яке належить йому
в межах суми стягнення 3 581 795,93 грн., що
був накладений постановою державного
виконавця Відділу ПВР Управління ДВС
ГУЮ у Львівській області від 02.04.2012р. в
межах виконавчого провадження ВП №
31956648 по виконанні виконавчого листа,
виданого Личаківським районним судом
м. Львова 16.08.2011р. № 2-1449/11.

В обґрунтування скарги покликається на
те, що 16.08.2011р. Личаківським районним
судом видано виконавчий лист про
стягнення з ОСОБА_3 на користь АБ «Банк
регіонального розвитку»
заборгованості за кредитним договором
в розмірі 3 579 975,93 грн. та судових витрат
в розмірі 1820 грн. На підставі заяви
стягувача, старшим державним
виконавцем Відділу ПВР Управління ДВС
ГУЮ у Львівській області Германчуком
Р.В. 02.04.2012р. відкрито виконавче
провадження та винесено постанову про
арешт майна боржника та оголошення
заборони його відчуження в межах суми
стягнення. В процесі примусового
виконання рішення суду, 22.08.2013р.
державним виконавцем винесено
постанову про передачу майна ОСОБА_3
стягувачу в рахунок погашення
заборгованості, і в подальшому, 12.09.2013р.,
винесено постанову про повернення
виконавчого документа стягувачу з
мотивів наявної встановленої законом
заборони щодо звернення стягнення на
майно чи кошти боржника, якщо у нього
відсутнє інше майно чи кошти, на які
можна звернути стягнення, а також щодо
проведення інших виконавчих дій
стосовно боржника, що виключає
можливість виконання відповідного
рішення. Однак, під час винесення такої
постанови, державний виконавець не
вирішив питання про зняття арешту,
накладеного постановою від 02.04.2012р.
Звернувшись до начальника Відділу ПВР
Управління ДВС ГУЮ у Львівській
області з заявою про зняття
накладеного арешту, отримав відмову в
її задоволенні, яку вважає незаконною.
Станом на дату звернення до суду із
вказаною скаргою, виконавчий документ
повторно до виконання не пред'являвся.
Фактично виконавче провадження є
закінченим, виконавчі дії припинились,
і в постанові про повернення
виконавчого документа державний
виконавець зобов'язаний був зазначити
наслідки його завершення, тобто зняти
накладений ним арешт. Таких дій вчинено
не було, арешт продовжує існувати, і з
метою захисту своїх прав, як боржника у
виконавчому провадженні, вимушений
звернутись до суду із даною скаргою.

В судовому засіданні представник
скаржника згідно довіреності від
03.05.2012р. ОСОБА_1 підтримала скаргу з
наведених вище мотивів, просить таку
задовольнити.

Представник ВПВР Управління ДВС ГУЮ у
Львівській області згідно довіреності
від 08.01.2014р. - Германчук Р.В. проти
обґрунтованості скарги заперечив з тих
підстав, що Законом України «Про
виконавче провадження» передбачено
вичерпний перелік підстав для
скасування арешту майна боржника.
Повернення виконавчого документа
стягувачу за нормами Закону не є
підставою для зняття накладеного
арешту, і тому заява скаржника була
залишена без задоволення. Станом на
даний час рішення суду є не виконаним, і
стягувачу роз'яснено право повторно
пред'явити виконавчий документ до
примусового виконання у строк до
12.09.2014р., що також виключає можливість
скасування накладеного арешту. Крім
того, суд вправі скасувати арешт лише у
незавершеному виконавчому
провадженні, тоді як дане виконавче
провадження є завершеним, що знову ж
таки виключає можливість задоволення
даної скарги. Тому, в її задоволенні
просить відмовити.

Заслухавши пояснення скаржника,
представника органу виконавчої влади,
дії якого оскаржуються, з'ясувавши
дійсні обставини справи, суд приходить
до висновку, що в задоволенні скарги
слід відмовити виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що
постановою старшого державного
виконавця від 02.04.2012р. ВП № 31956648
відкрито виконавче провадження з
примусового виконання виконавчого
листа № 2-1449/11, виданого Личаківським
районним судом м. Львова 18.08.2012р. про
стягнення з ОСОБА_3 на користь АБ «Банк
регіонального розвитку»
заборгованості за кредитним договором
в розмірі 3 579 975,93 грн. та судових витрат
в розмірі 1820 грн. (а.с.15). Цього ж дня
державним виконавцем винесено
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
(а.с.14).

В процесі примусового виконання
рішення суду, державним виконавцем
винесено постанову про передачу майна
стягувачу від 22.08.2013р. (а.с.9-11) та
складено відповідний акт (а.с.12-13).

Постановою державного виконавця від
12.09.2013р. (а.с.7-8), виконавчий документ
повернуто стягувачу на підставі п. 9 ч. 1
ст. 47 Закону України «Про виконавче
провадження».

Як гласить дана норма Закону, в
редакції, чинній на момент винесення
цієї постанови, виконавчий документ, на
підставі якого відкрито виконавче
провадження, за яким виконання не
здійснювалося або здійснено частково,
повертається стягувачу у разі, якщо
наявна встановлена законом заборона
щодо звернення стягнення на майно чи
кошти боржника, якщо у нього відсутнє
інше майно чи кошти, на які можливо
звернути стягнення, а також щодо
проведення інших виконавчих дій
стосовно боржника, що виключає
можливість виконання відповідного
рішення.

Згідно приписів ч. 1 ст. 50 Закону, теж в
редакції, яка діяла на момент винесення
постанови про повернення виконавчого
документа стягувачу, у разі закінчення
виконавчого провадження (крім
направлення виконавчого документа за
належністю іншому органу державної
виконавчої служби, офіційного
оприлюднення повідомлення про
визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури,
закінчення виконавчого провадження за
рішенням суду, винесеним у порядку
забезпечення позову чи вжиття
запобіжних заходів, а також крім
випадків нестягнення виконавчого
збору або витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій), повернення
виконавчого документа до суду або
іншого органу (посадовій особі), який
його видав, арешт, накладений на майно
боржника, знімається, скасовуються
інші вжиті державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення, а також
провадяться інші дії, необхідні у
зв'язку із завершенням виконавчого
провадження. Завершене виконавче
провадження не може бути розпочате
знову, крім випадків, передбачених цим
Законом.

Таким чином, законодавець надає
вичерпний перелік випадків зняття
арешту, який накладений у виконавчому
провадженні, зокрема і випадок, коли
виконавче провадження є закінченим, що
і намагається довести скаржник. Дана
норма є імперативною, і у випадку, якщо
виконавче провадження є закінченим,
накладений арешт підлягає зняттю.

Разом з тим, перелік випадків
закінчення виконавчого провадження
визначено ч. 1 ст. 49 Закону. Такий
перелік є вичерпним, і в розумінні цієї
норми, повернення виконавчого
документу стягувачу на підставі п. 9 ч. 1
ст. 47 Закону України «Про виконавче
провадження» не є закінченням
виконавчого провадження, а отже, не
можуть бути застосовані наслідки,
передбачені ст. 50 цього Закону, зокрема,
зняття арешту з майна боржника.

Мотивуючи письмові заперечення проти
скарги, представник Відділу Управління
ДВС ГУЮ у Львівській області вірно
покликається на норми матеріального
права щодо відсутності підстав для
задоволення скарги, однак помилково
вважає виконавче провадження
завершеним. З мотивів, які наведено
вище, таким воно не є.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до висновку, що відмовляючи скаржнику в
скасуванні накладеного арешту на його
майно орган виконавчої служби діяв у
відповідності до вимог Закону, що
вбачається зі змісту листа про
відсутність підстав для задоволення
заяви боржника (а.с.3), а тому, підстави
для задоволення скарги є відсутні.

При цьому, покликання скаржника на
вимоги п. 3.17 «Інструкції з організації
примусового виконання рішень» від
02.04.2012р., як на підставу задоволення
своєї скарги є помилковими. За змістом
цієї норми, наслідки завершення
відповідного виконавчого провадження
зазначаються лише в постанові про
закінчення виконавчого провадження,
яка винесена на підставі ч. 1 ст. 49
Закону, чого в даному випадку немає.

На підставі наведеного та керуючись ст.
ст. ст. ст. 10, 14, 210, 212, 383-387 ЦПК України, ст.
ст. 47, 49, 50 Закону України «Про виконавче
провадження», суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на
бездіяльність державного виконавця та
начальника Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області, зобов'язання зняти арешт з
майна, що був накладений постановою від
02.04.2012 року в межах виконавчого
провадження ВП № 31956648 по виконанню
виконавчого листа від 16.08.2011 року -
відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Личаківський районний суд м. Львова
шляхом подачі апеляційної скарги в
порядку та строки передбачені ст.ст.
294,296 ЦПК України.

Суддя:
Леньо С. І.