14.07.2014 14.07.2014 14.07.2014
Провадження №22-ц/784/1979/14
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

Іменем України

14 липня 2014 року

м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Миколаївської області в складі

головуючої судді: Кутової Т.З.,

суддів: Буренкової К.О.,
Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання:
Богуславською О.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1,
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Первомайського
міськрайонного суду від 27 травня 2014
року за позовом ОСОБА_1 в своїх
інтересах та в інтересах малолітньої
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про розподіл
спадкового майна,

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2013 року ОСОБА_1 в своїх
інтересах та в інтересах малолітньої
ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про розподіл
спадкового майна.

Позивачка зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер її чоловік та батько малолітньої
дочки. На час смерті відкрилася
спадщина, яка складалася з квартири
АДРЕСА_1; житлового будинку АДРЕСА_3;
причепа марки ГКБ 8352,1989 року випуску,
реєстраційний НОМЕР_7; причепа ГКБ 8352,1994
року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1; автомобілів - ВАЗ 21102, 2002 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6;
КАМАЗ -5320,1989 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_2; «Toyota Prado»
2004 року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_3; ГАЗ 2705 14, 2006 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_4; КАМАЗ 53212,
1990 року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_5.

Приватним нотаріусом Первомайського
міського нотаріального округу її
видані свідоцтва про право власності
від 18 грудня 2012 року та 30 вересня 2013
року, згідно яких вона є власницею ?
частини вказаного майна як пережившого
подружжя.

Крім цього, на підставі свідоцтв про
право на спадщину за законом вона та її
малолітня дочка є власниками ? частини
квартири, будинку та транспортних
засобів.

Згідно цих свідоцтв про право на
спадщину ОСОБА_2 та ОСОБА_5 належить по
? частини кожному зазначеного спірного
майна.

Мотивуючи свої вимоги, позивачка
вказувала, що між нею та відповідачами
не досягнуто згоди про поділ майна та
розпорядження ним.

Посилаючись на наведене, позивачка
просила виділити їй з малолітньою
дитиною житловий будинок АДРЕСА_3, а
відповідачам квартиру АДРЕСА_1 та всі
транспортні засоби, а також стягнути на
її користь із відповідачів 443 859 грн.
компенсації вартості спадкового майна.

Позивачка неодноразово уточнювала
позовні вимоги і остаточно просила
виділити їй з малолітньою дочкою
наступне майно, а саме: квартиру
АДРЕСА_1; житловий будинок АДРЕСА_3;
причіп марки ГКБ 8352,1989 року випуску,
реєстраційний НОМЕР_7; причепа ГКБ 8352,1994
року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1; автомобілі - ВАЗ 21102, 2002 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6;
КАМАЗ -5320,1989 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_2; ГАЗ 2705 14, 2006
року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_4; КАМАЗ 53212, 1990 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_5., а
відповідачам - «Toyota Prado» 2004 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3.

Рішенням Первомайського
міськрайонного суду від 27 травня 2014
року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Постановлено виділити у спільну
сумісну власність в рівних долях
ОСОБА_1 та малолітній ОСОБА_4 наступне
майно:

- квартиру АДРЕСА_1 вартістю 106914 грн.;

- автомобіль "TOYOTA PRADO", 2004 року випуску,
НОМЕР_3, свідоцтво про реєстрацію
НОМЕР_8, вартістю 206682 грн.;

- автомобіль марки ВАЗ 21102, 2002 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6,
свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_9,
вартістю 24498 грн.;

- автомобіль марки ГАЗ 2705, 2006 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4,
свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_10,
вартістю 44129 грн.;

- автомобіль марки КАМАЗ 53212, 1990 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5,
свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_11,
вартістю 62084 грн.;

- причіп марки ГКБ 8352, 1989 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_7, свідоцтво
про реєстрацію НОМЕР_12, видане ВРЕР ДАІ
м. Первомайськ, вартістю 12369
грн., а всього майна на 456676 грн.

Виділено у спільну сумісну власність
в рівних долях ОСОБА_2 та ОСОБА_5:

- будинок АДРЕСА_3, вартістю 107306 грн.;

- автомобіль КАМАЗ-5320 1989 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_2, свідоцтво
про реєстрацію ТЗ НОМЕР_13, вартістю
52348 грн.;

- причіп марки ГКБ-8352, 1994 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, свідоцтво
про реєстрацію ТЗ НОМЕР_14, вартістю 11430
грн., а всього майна на 171084 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_1 3654 грн., понесених нею
судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити її уточненні позовні
вимоги посилаючись на те, що при
виділенні їй частини спадкового майна
за варіантом, визначеним судом, не
враховано, що її частина в житловому
будинку складає 3/4 його частини, а
іншого житла вона не має, оскільки
спірна квартира є не придатною для
проживання. Крім цього, зазначала, що їй
виділено транспортні засоби, на які
відсутні документи і вони знаходяться
в непридатному для експлуатації стані.

Колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід задовольнити частково із
наступних підстав.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_1,
суд першої інстанції виходив з того, що
є, передбачені законом підстави для
поділу між сторонами майна, яке є їх
спільною частковою власністю, шляхом
виділення їй та малолітній дочці у
спільну сумісну власність частину
цього майна, а іншу частину цього ж
майна - у спільну сумісну власність
відповідачам, оскільки спільне
користування ним неможливе. При цьому
суд виділив позивачці із малолітньою
дитиною та обом відповідачам частину
майна у спільну сумісну власність, тоді
як у кожної із сторін визначена частка
у праві власності на спірне майно.

Проте такого висновку суд дійшов з без
повного з'ясування всіх суттєвих
обставин у справі, наявних у ній
доказів та з порушенням вимог
матеріального права.

Із матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_6 з 10 березня 2006 року
перебували у зареєстрованому шлюбі. 10
листопада 2001 року у них народилася
дочка ОСОБА_4.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

Відповідно до нотаріальних свідоцтв
про право власності від 18 грудня 2012
року та 30 вересня 2013 року ОСОБА_1 як
пережившому подружжю в спадковому
майні належить на праві власності ?
його частина в квартирі АДРЕСА_2; в
будинку АДРЕСА_3. А також вона є
власником ? транспортних засобів:
автомобіля «Toyota Prado» 2004 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_3; автомобіля
ГАЗ 2705 14, 2006 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_4; причепа ГКБ 8352,1994 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1;
автомобіля КАМАЗ 53212, 1990 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_5.

Згідно свідоцтв про право на спадщину
від 18 грудня 2012 року, 13 вересня 2013 року
спадкоємці ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2 та
ОСОБА_5 є власниками по ? частині кожен
спадкового майна після смерті ОСОБА_6, а
саме: причеп марки ГКБ 8352,1989 року
випуску, реєстраційний НОМЕР_7;
автомобілів - ВАЗ 21102, 2002 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_6; КАМАЗ
-5320,1989 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_2; автомобіль «Toyota Prado» 2004
року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_3; автомобіль ГАЗ 2705 14, 2006 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4;
причепа ГКБ 8352,1994 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1; автомобіль
КАМАЗ 53212, 1990 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_5;
квартири АДРЕСА_1; будинку АДРЕСА_3.

Наведене свідчить, що зазначене
спадкове майно знаходиться у спільній
частковій власності сторін.

Статтею 358 ЦК України передбачено, що
право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їх
згодою.

Співвласники можуть домовитися про
порядок володіння та користування
майном, що є їх спільною часткою
власністю.

Кожен із співвласників має право на
надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст. 370 ЦК України
співвласники мають право на виділ у
натурі частки із майна, що є у спільній
сумісній власності. Виділ частки із
майна, що є у спільній сумісній
власності, здійснюється у порядку,
встановленому ст. 364 цього Кодексу.

Згідно із частиною 2 ст. 364 ЦК України
якщо виділ у натурі частки із
спільного майна не допускається згідно
із законом або є неможливим (ч.2 ст. 183
цього Кодексу), то співвласник, який
бажає виділу, має право на одержання
від інших співвласників грошової
компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути
надана лише за його згодою.

Звертаючись до суду з уточненим
позовом, ОСОБА_1, посилались на ст. 358 ЦК
України і просила виділити їй та її
малолітній дочці у спільну сумісну
власність квартиру АДРЕСА_1; житловий
будинок АДРЕСА_3; причепа марки ГКБ
8352,1989 року випуску, реєстраційний
НОМЕР_7; причепа ГКБ 8352,1994 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1;
автомобілів - ВАЗ 21102, 2002 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_6; КАМАЗ
-5320,1989 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_2; ГАЗ 2705 14, 2006 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_4; КАМАЗ 53212,
1990 року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_5, а відповідачам у спільну
сумісну власність автомобіль «Toyota Prado»
2004 року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_3, посилаючись на те, що спільне
користування цим майном неможливе.
Тобто фактично просила припинити право
власності відповідачів на належну їм
частину в спірному майні.

Між тим, ст. 365 ЦК України, передбачено,
що право особи на частку у спільному
майні може бути припинене за рішенням
суду на підставі позову інших
співвласників, якщо: частка є незначною
і не може бути виділена в натурі; річ є
неподільною; спільне володіння і
користування майном є неможливим; таке
припинення не завдасть істотної шкоди
інтересам співвласника та членам його
сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення
права особи на частку у спільному майні
за умови попереднього внесення
позивачем вартості цієї частки на
депозитний рахунок суду.

Провівши поділ спадкового майна в
натурі, суд першої інстанції фактично
припинив право власності сторін на
частину майна, тоді як примусове
припинення у співвласника права на
частку у спільній власності,
передбачається за умовами, визначеними
ст. 365 ЦК України, а припинення права на
частку у спільному майні за вимогою
іншого співвласника на підставі ст. ст.
358, 364 ЦК України є порушенням норм
матеріального права.

Крім цього, в матеріалах справи
відсутні належні та допустимі докази
щодо неможливості реального поділу між
сторонами житлового будинку АДРЕСА_3.

Беручи до уваги наведені обставини,
колегія приходить до висновку, що
позивачкою обрано неналежний спосіб
захисту порушеного права, які
передбачені ст. 16 ЦК України.

Оскільки оскаржуване рішення
ухвалено судом першої інстанції без
повного з'ясування фактичних обставин
у справі та з порушенням норм
матеріального права, то воно підлягає
скасуванню із ухваленням нового
рішення, яким в позові ОСОБА_1 слід
відмовити.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Первомайського
міськрайонного суду від 27 травня 2014
року скасувати і ухвалити нове
рішення.

В позові ОСОБА_1 в своїх інтересах та в
інтересах малолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_2
та ОСОБА_5 про розподіл спадкового
майна відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але з цього
часу може бути оскаржене в касаційному
протягом протягом двадцяти днів
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуюча :
Судді: