АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/294/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 27 Воронкова І. Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
Єльцов В. О. УХВАЛА
13 травня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоЄльцов В. О.
суддівПальонний В. С. , Карпенко О. В. при
секретаріВолвенко А.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення Тальнівського
районного суду Черкаської області від
29 листопада 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення
боргу за договором позики.
Вивчивши матеріали справи,
колегія суддів, -
в с т а н о в и л а :
ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до
відповідача про стягнення боргу за
договором позики. Свої позовні вимоги
обґрунтувала тим, що 14 квітня 2002 року
між нею та ОСОБА_6 було укладено договір
позики, відповідно до якого відповідач
отримав від позивача грошові кошти в
на 19 листопада 2013 року сума позики
ОСОБА_6 повернута не була, в зв'язку з
чим позивач змушена звернутись до суду
Рішенням Тальнівського районного суду
Черкаської області від 29 листопада 2013
року позов було задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7
заборгованість по договору позики від
14 квітня 2003 року в сумі 30000 грн..

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить
змінити рішення Тальнівського
районного суду Черкаської області від
29 листопада 2013 року в частині стягнення
з нього 30000 грн. за договором позики від
14 квітня 2002 року, а не 14 квітня 2003 року.

Заслухавши суддю-доповідача,
ОСОБА_6 про підтримання апеляційних
вимог, перевіривши матеріали справи,
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Так судом встановлено, що 14 квітня 2002
року між позивачкою та ОСОБА_6 було
укладено договір позики, відповідно до
якого відповідач отримав від позивача
грошові кошти в сумі 30000 грн. строком на
10 років. Станом на 19 листопада 2013 року
сума позики ОСОБА_6 повернута не була.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передавання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Факт передачі коштів позивачем
відповідачу підтверджується
розпискою(а.с.6), датованою останнім 14
квітня 2002 року.

Зазначена розписка є документом, що
підтверджує факт укладення договору
позики у письмовій формі, що
узгоджується з положеннями ст.1047 ЦК
України.

Крім того, з розписки від 14 квітня 2002
року відповідач зобов'язаний був
повернути отримані кошти через 10 років.

Згідно із ст.1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого роду та такої самої якості, що
були передані йому позикодавцем) у
строк та в порядку, що встановлені
договором.

У матеріалах справи відсутні будь-які
дані про повернення відповідачем
позивачу кошти в сумі 30 000 грн.

Тому, висновок місцевого суду про
задоволення позову ОСОБА_7 є законним
та обґрунтованим.

Посилання апелянта ОСОБА_6 у своїй
апеляційній скарзі, як на підставу
зміни оскаржуваного рішення у зв'язку
із помилковим зазначенням в
резолютивній частині оскаржуваного
рішення щодо помилкового посилання на
дату договору позики, а саме не від 14
квітня 2002 року, а від 14 квітня 2003 року,
на думку колегії суддів не є підставою
для зміни рішення. Так як, дана
обставина є опискою і зазначена
неточність була усунута судом першої
інстанції ухвалою від 29 листопада 2013
року. Зокрема, було внесення
виправлення в рішення Тальнівського
районного суду Черкаської області від
29 листопада 2013 року, а саме в
резолютивній частині замість «14.04.2003»
зазначено «14.04.2002».

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підставу для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Тальнівського районного суду
Черкаської області від 29 листопада 2013
року по справі за позовом ОСОБА_7 до
ОСОБА_6 про стягнення боргу за
договором позики - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня її
проголошення.

Головуючий :

Судді :