ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА
КРИВОГО РОГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 210/299/14-ц
Провадження № 2/210/816/14
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"28" липня 2014 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого
Рогу в складі:

головуючого - судді
Сільченко В.Є.

при секретарі
Бендас І. І.

за участю позивача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про
визнання дій протиправними,
витребування документів, стягнення
моральної шкоди, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, у
якому просила витребувати
першоджерела конфіденційних
документів і документів про
персональні дані з незаконного
володіння відповідача, заборонити
відповідачу надавати будь-комуна
розгляд ці документи та
розповсюджувати копії іншим особам;
визнати дії відповідача по збиранню,
зберіганню, використанню та поширенню
конфіденційної інформації та
персональних даних протиправними;
встановити зв'язок між її
протиправними діями та моральними
стражданнями позивача; стягнути з
відповідача у якості відшкодування
моральної шкоди 6090 грн та судові
витрати.

В судовому засіданні позивач позов
підтримала та показала, що до
Центрально-Міського суду м.Кривого
Рогу відповідачем у справі було подано
цивільний позов до доньки позивача,
ОСОБА_4

При цьому, до вказаного позову
відповідачем було долучено документи,
що містять персональні дані та
конфіденційну інформацію щодо
позивача та членів його сім'ї. На
збирання та розповсюдження вказаних
персональних даних відповідачу згода
не надавалася, такі дані отримані нею
незаконно.

Документи не мають значення для справи.

Збором, використанням та розголошенням
вказаних персональних даних
відповідачем спричинено шкоду
позивачу та членам її сім'ї.

Просила позов задовольнити, надала для
долучення до справи копії документів
та письмову думку щодо заперечень
відповідача.

Відповідач в судове засідання не
з'явилася. Про час та місце судового
засідання неодноразово повідомлялася
належним чином. Надала до суду заяви
про слухання справи без її участі та
письмові заперечення з додатками копій
документів.

Згідно заперечень, позов не визнала у
повному обсязі. Просила у позові
відмовити.

Суд, вислухавши пояснення позивача та
дослідивши документи та матеріали, що
маються у справі, доходить до висновку,
що позов не підлягає задоволенню з
наступних підстав:

Як встановлено в ході судового
засідання, у Центрально-Міському суді
м.Кривого Рогу слухається цивільна
справа за позовом ОСОБА_5
(представником якого є відповідач, яка
діє як адвокат) до ОСОБА_4
(представником якої є позивач).

Згідно ч.2 ст.8 Конституції України,
норми Конституції України є нормами
прямої дії. Звернення до суду для
захисту конституційних прав і свобод
людини і громадянина безпосередньо на
підставі Конституції України
гарантується.

На підставі викладеного, суд доходить
до висновку, що відповідач у справі,
діючи, як представник свого довірителя,
не може бути обмежений у своєму праві
на звернення до суду за захистом своїх
прав, і, отже, він також не може бути
обмежений у своєму праві доводити у
такому судовому процесі свої вимоги,
збирати та подавати на їх
підтвердження ті докази, які вважає за
необхідне.

Більш того, згідно ч.2 ст.60 ЦПК України,
на сторону у справі покладено обов'язок
доказування та зазначено, що докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі.

Таким чином, на відповідача, як сторону
у вказаному судовому процесі, прямою
нормою закону покладено обов'язок
подавати ті докази, які вона вважає
необхідними для доведення своїх вимог.

Водночас, відповідно до ч.1 ст.59 ЦПК
України, суд не бере до уваги докази,
які одержані з порушенням порядку,
встановленого законом.

Згідно ч.3 ст.58 ЦПК України, суд не бере
до розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Таким чином, обов'язок вирішення
питання щодо відносності чи
допустимості доказів у вказаному
процесі покладається саме на суд, який
його розглядає, і, отже, у випадку, якщо
позивач вважає, що відповідачем
порушено порядок отримання доказів,
якими вона обґрунтовує свої вимоги, чи
вказані докази не мають відношення до
справи, вона вправі висловлювати свої
заперечення у вказаному судовому
процесі.

Крім того, суд доходить до висновку, що
позивачем до правовідносин у справі
застосовано норму права, яка не
підлягає застосуванню, оскільки не
регулює вказані правовідносини.

Так, згідно ч.2 ст.1 Закону України «Про
захист персональних даних», цей Закон
поширюється на діяльність з обробки
персональних даних, яка здійснюється, а
також на обробку персональних даних, що
містяться у картотеці чи призначені до
внесення до картотеки, із
застосуванням неавтоматизованих
засобів.

Таким чином, вказаний Закон може бути
застосований виключно у випадку
обробки персональних даних позивача із
застосуваннямповністю або частково із
застосуванням автоматизованих
засобів, або ж на обробку з метою
включення їх у картотеку.

Будь-яких обмежень для використання
персональних даних будь-якої особи ( у
т.ч.-позивача) в інший спосіб у
вказаному Закону не міститься.

При цьому, позивачем у судовому
засіданні жодним чином не доведено
факт такої обробки відповідачем її
персональних даних автоматичними
засобами, або з метою включення у
картотеку.

Позивачу до початку розгляду справи по
суті було докладно роз'яснено обов'язок
доказування у справі, способи та
порядок заявлення клопотань щодо
забезпечення доказів.

Вказане зафіксовано протоколом
судового засідання.

При цьому, позивач вказаними правами не
скористався належним чином та доказів
фактів обробки відповідачем її
персональних даних автоматичними
засобами, або з метою включення у
картотеку не надав, клопотань з даного
приводу не заявив.

З наведеного суд доходить до висновку
про те, що позивачем у даній частині
позовних вимог обов'язок доказування
відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК
України не виконано та застосовано
неналежну норму права.

Крім того, позивачем також не надано
жодних доказів спричинення їй
моральної шкоди, а саме: не зазначено,
яка саме моральна шкода спричинена, які
моральні страждання чи переживання
вона понесла, як такі наслідки
пов'язані з діями позивача та на
підставі яких даних нею визначено суму
моральних збитків, зазначених у позові.

У позові зазначається лише дані щодо
того, що відповідач намагається її
принизити та піддати дискримінації
членів її родини.

При цьому, питання приниження
репутації та захисту від дискримінації
у даному судовому засіданні згідно
позовних вимог не розглядаються.

Таким чином, суд доходить до висновку
про те, що і у даній частині позовних
вимог позивачем обов'язок доказування
відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК
України не виконано.

Крім того, позивачем не доведено також
позовні вимоги щодо протиправності
збирання відповідачем інформації щодо
неї чи членів її родини, оскільки
позивачем не зазначається, яким чином,
де, у який спосіб відповідачем отримано
ту чи іншу інформацію щодо неї та у чому
саме полягає незаконність такого
отримання.

Позивачем також не заявлялося жодних
клопотань з приводу забезпечення
доказів з вказаного питання.

На підставі викладеного, суд доходить
до висновку, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, та керуючись
ст. ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд-

ВИР I
ШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, про визнання дій протиправними,
витребування документів, стягнення
моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана протягом десяти днів
з дня проголошення рішення до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Дзержинський районний
суд м. Кривого Рогу .

Суддя:
В. Є. Сільченко