У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Рівненської області в складі:

Головуючого
Василевича В.С.

Суддів: Малько О.С.,
Демянчук С.В.

при секретарі Пиляй
І.С.

з участю
представника ПАТ КБ «ПриватБанк»

Лукашина Є.В.,
відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» на рішення
Сарненського районного суду від 21
травня 2014 року у справі за позовом
публічного акціонерного товариства КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про визнання
договору іпотеки дійсним та звернення
стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и
л а :

Рішенням Сарненського районного
суду від 21 травня 2014 року в задоволенні
позову у даній справі відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач
доводить про незаконність та
необґрунтованість рішення через
неправильне застосування норм
матеріального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм процесуального права.

Вказує, що відмовляючи у позові,
суд дійшов неправильного висновку про
недоведеність позовних вимог.

Договір іпотеки хоча і не був
нотаріально посвідчений, але у ньому
сторони досягли домовленості по всіх
його істотних умовах та передбачили,
що у разі порушення позичальником умов
кредитного договору по поверненню
отриманих коштів останній зобов'язаний
з'явитись до нотаріуса для
нотаріального посвідчення договору
іпотеки.

Відповідач умови договору
порушив, до Банку з приводу узгодження
питань по нотаріальному посвідченню
договору не звернувся і взагалі від
його нотаріального посвідчення
відмовився.

По наведених підставах просить
рішення скасувати та ухвалити нове про
задоволення позову.

В судовому засіданні представник
позивача апеляційну скаргу підтримав,
привівши наведені у ній доводи.

_________________________________________________________________

Провадження 22-ц/787/1589/2014
Суддя-доповідач в суді І інстанці:
Болотвіна Л.О.

Головуючий суддя: Василевич В.С.

Відповідач апеляційну скаргу
заперечив.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представника позивача та
відповідача, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку про її відхилення.

Як видно з матеріалів справи, 25
вересня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»
і ОСОБА_2 був укладений кредитний
договір, за умовами якого банк надав
останньому кредит у розмірі 6180 дол. США
під 20,04% річних на суму залишку
заборгованості з кінцевим терміном
повернення 25 вересня 2015 року.

На забезпечення виконання
вказаного зобов'язання в цей же день
був укладений договір іпотеки,
предметом якого є будинок АДРЕСА_1 який
належить відповідачеві на праві
приватної власності. Договір укладено
у простій письмовій формі.

Відповідно до ч.4 ст.203 ЦК України
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

За ст.577 цього ж Кодексу, якщо
предметом застави є нерухоме майно, а
також в інших випадках, встановлених
законом, договір застави підлягає
нотаріальному посвідченню.

Ст.18 Закону України «Про іпотеку»
встановлено, що іпотечний договір
підлягає нотаріальному посвідченню.

Проте зазначені вимоги закону при
укладенні іпотечного договору
сторонами не були дотримані.

Суд обґрунтовано відхилив доводи
позивача про дійсність договору у
зв'язку з ухиленням відповідача від
його нотаріального посвідчення.

Так, у п.26 іпотечного договору
йдеться про те, що сторони домовились,
що договір підлягає нотаріальному
посвідченню та державній реєстрації у
випадку порушення позичальником
будь-яких зобов'язань щодо сплати
грошових коштів відповідно до умов
кредитного договору.

Проте зазначена умова договору ні
в якій мірі не узгоджується з вимогами
закону про нотаріальне посвідчення
договору з наступною реєстрацією
обмеження речових прав саме на час
укладення.

Окрім того, встановлено, що у
вказаному житловому будинку разом з
відповідачем проживають малолітні
діти, права яких зверненням стягнення
на будинок будуть порушені.

Посилання в апеляційній скарзі
про ухилення відповідача від
нотаріального посвідчення договору не
можуть бути прийняті до уваги.

Висновок суду з цього приводу
відповідає роз'ясненню, що міститься у
п.13 постанови Пленуму Верховного Суду
України №9 від 6 листопада 2009 року «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочину
недійсним», в якому вказано, що
вирішуючи спір про визнання правочину,
який підлягає нотаріальному
посвідченню, дійсним, судам необхідно
враховувати, що норма частини другої
ст.220 ЦК не застосовується щодо
правочинів, які підлягають і
нотаріальному посвідченню, і державній
реєстрації, оскільки момент вчинення
таких правочинів відповідно до статей
210 та 640 ЦК пов'язується з державною
реєстрацією, тому вони є неукладеними і
не створюють прав та обов'язків для
сторін.

На час укладення договору іпотеки
він підлягав у відповідності із
Законом України №1255-1V від 18 листопада
2003 року (з наступними змінами і
доповненнями) «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень»
державній реєстрації.

Колегія суддів також враховує, що
Законом України №1304-V11 від 3 червня 2014
року «Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» не допускається примусове
стягнення (відчуження без згоди
власника) нерухомого житлового майна,
яке вважається предметом застави
згідно із статтею 4 Закону України «Про
заставу» та /або предметом іпотеки
згідно із ст.5 Закону України «Про
іпотеку», якщо таке майно виступає як
забезпечення зобов'язань громадянина
України (позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній валюті
та за умови, що таке нерухоме майно
використовується як постійне місце
проживання позичальника /майнового
поручителя або є об'єктом
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майн, яке перебуває в
іпотеці, за умови, що у позичальника
або майнового поручителя у власності
не знаходиться інше нерухоме житлове
майно.

Враховуючи, що рішення ухвалено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права і доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують підстав для його
скасування немає.

Керуючись ст. 307, ст.308, ст. 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а
:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Сарненського районного
суду від 21 травня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею чинності.

Головуючий:
Василевич В.С.

Судді:
Малько О.С.

Демянчук С.В.