АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1964/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 59 Красюк Г.П.
Доповідач в апеляційній інстанції
Храпко В. Д. УХВАЛА
24 липня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоХрапка В.
Д.суддівБондаренка С. І. , Новікова О. М.
при секретаріЯремич В.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення Шполянського
районного суду Черкаської області від
21 травня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_6 до приватного підприємства
«Нива - В.Ш», ОСОБА_7, ТОВ «Кей-Колект»
про визнання публічних торгів
в с т а н о в и л а :
ОСОБА_6 пред'явив позов до приватного
підприємства «Нива-В.Ш» і ОСОБА_7 про
визнання прилюдних торгів недійсними.
Зазначав, що 02 серпня 2013 року було
проведено прилюдні торги з продажу
комплексу нежитлових будівель та
споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1 і
належать йому на праві власності.
Посилаючись на те, що організація та
порядок проведення торгів здійсненні з
порушеннями, просив суд задоволити
Рішенням Шполянського районного
суду Черкаської області від 21 травня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6
просить рішення суду скасувати, як
постановлене із порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а по справі постановити нове рішення
про задоволення позову.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, судова колегія проходить до
висновку про відхилення апеляційної
скарги по наступних підставах:

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Згідно із ч. 2 ст.16, ч. 1 ст. 215 ЦК України
одним із способів захисту порушеного
права є визнання недійсним правочину,
укладеного з недодержанням вимог,
установлених ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього
Кодексу, зокрема, у зв'язку з
невідповідністю змісту правочину ЦК
України та іншим актам цивільного
законодавства. Умовами та порядок
виконання рішень судів і інших органів
(посадових осіб), що підлягають
примусовому виконанню в разі
невиконання їх у добровільному порядку
на час вчинення виконавчих дій,
визначено Закон «Про виконавче
провадження « (ладі Закон) та
Інструкцією про проведення виконавчих
дій, затвердженою наказом Міністерства
юстиції України від 15 грудня 1999 року №
74/5 і зареєстрованою в Міністерстві
юстиції України 15 грудня 1999 року за
№865/4158 (далі - Інструкція № 74/5 від 15
грудня 1999 року).

Цим Законом визначено загальні правові
основи організації та діяльності
державної виконавчої служби, її
завдання й компетенцію, а також
учасників виконавчого провадження,
закріплено їхні права та обов'язки, у
тому числі право стягувачів і
боржників та інших учасників
виконавчого провадження на оскарження
дій (бездіяльності) державного
виконавця та порядок цього оскарження (
ст.ст. 1, 2, 5, 7, 10, 11, 111 , 85 Закону).

Аналіз положень Закону й Інструкції №
74/5 від 15 грудня 1999 року свідчить про те,
що вони не встановлюють порядку та
правил проведення прилюдних торгів, а
лише закріплюють, як і ст. 650 ЦК України,
такий спосіб реалізації майна, як його
продаж на прилюдних торгах, і
відсилають до інших
нормативно-правових актів Кабінету
Міністрів України та Міністерства
юстиції України, яким повинен
визначатися порядок проведення
прилюдних торгів з реалізації
арештованого майна ( ст. 62 Закону
України від 21 квітня 1999 року № 606-ХVІ та
п.п. 5.11., 5.12 Інструкції № 74/5 від 15 грудня
1999 року).

Відповідно до положень указаних
правових норм державний виконавець
здійснює лише підготовчі дії з метою
проведення прилюдних торгів, а самі
прилюдні торги з реалізації нерухомого
майна організовують і проводять
спеціалізовані організації, з якими
державною службою укладається
відповідний договір ( п. 5.11 Інструкції
№ 74/5 від 15 грудня 1999 року).

Правила ж проведення прилюдних торгів
визначені Тимчасовим положенням про
проведення прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна, затвердженого наказом
Міністерства юстиції від 27.10.1999 року №
68/5( ладі - Тимчасове положення). Цим
Тимчасовим положенням визначено, що
прилюдні торги є спеціальною
процедурою продажу майна, за
результатами якої власником майна стає
покупець, який у ході торгів
запропонував за нього найвищу ціну ( п.
2.2 Тимчасового положення), та
передбачено певні правила проведення
цих торгів, а саме: по-перше, правила,
які визначають процедуру підготовки,
проведення торгів (опублікування
інформаційного повідомлення певного
змісту про реалізацію нерухомого
майна; направлення письмового
повідомлення державному виконавцю,
стягувану та боржнику про дату, час,
місце проведення прилюдних торгів, а
також стартову ціну реалізацію майна)
(розд. 3); по-друге, правила, які
регулюють сам порядок проведення
торгів ( розд. 4); і по-третє, ті правила,
які стосуються оформлення кінцевих
результатів торгів (розд. 6).

Таким чином, виходячи з аналізу
правової природи процедури реалізації
майна на прилюдних торгах, яка полягає
в продажу майна, тобто в забезпеченні
переходу права власності на майно
боржника, на яке звернено стягнення, до
покупця - учасника прилюдних торгів, та
ураховуючи особливості, передбачені
законодавством щодо проведення
прилюдних торгів, складання за
результатами їх проведення акта про
проведення прилюдних торгів є
оформлення договірних відносин
купівлі-продажу майна на публічних
торгах, а отже , є правочином.

Такий висновок узгоджується й з
нормами ст. ст. 650, 655 та ч. 4 ст. 656 ЦК
України, які відносяться до договорів
купівлі-продажу процедуру прилюдних
торгів, результатом яких є видача
нотаріусом свідоцтва про придбання
майна з прилюдних торгів на підставі
складеного та затвердженого в
установленому порядку акта державного
виконавця про проведені торги ( розд. 6
Тимчасового положення, п.п. 244, 245, 248
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 14 червня 1994 року №
18/5. зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 07 липня 1994 року за №
152/361; ст. 34 Закону України «Про
нотаріат»).

Отже, ураховуючи те, що відчуження
майна з прилюдних торгів відноситься
до угод купівлі-продажу, така угода
може визнаватись недійсною в судовому
порядку з підстав недодержання в
момент її вчинення вимог, які
встановлені ч.ч. 1-3, та 6 ст. 203 ЦК України
( ч. 1 ст. 215 цього Кодексу).

Разом із тим слід зазначити, що
оскільки виходячи зі змісту ч.1 ст. 215 ЦК
України підставами недійсності
укладеного за результатами прилюдних
торгів правочину є недодержання вимог
закону в момент його укладення, тобто
безпосередньо за результатами
прилюдних торгів, то підставами для
визнання прилюдних торгів недійсними є
порушення встановлених законодавством
правил проведення торгів, визначених
саме Тимчасовим положенням.

Що стосується порушень, допущених
державним виконавцем під час
здійснення своїх повноважень,
передбачених Законом, до призначення
прилюдних торгів, то такі дії
(бездіяльність) державного виконавця
підлягають оскарженню в порядку,
передбаченому цим Законом ( зокрема, ч. 7
ст. 24, ч. 4 ст. 26, ч. 3 ст.32, ч. 3 ст. 36, ч.2 ст. 57,
ст. ст. 55, 85 Закону).

Вказана правова позиція викладена
Верховним Судом України в постанові
від 18 вересня 2013 року і постанові від 15
січня 2014 року.

Суд першої інстанції правильно прийшов
до висновку, що прилюдні торги були
проведена відповідно до норм,
викладених в Тимчасовому положенні.

Що стосується дій державного
виконавця, то в позовній заяві позивач
не просив визнати дії державного
виконавця незаконними і відповідачами
по справі державні виконавці не були, а
були залучені тільки третіми особами.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України,
судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення
Шполянського районного суду
Черкаської області від 21 травня 2014
року відхилити, а рішення суду залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з часу проголошення, але
може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів до суду
касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :