Справа № 369/6449/13-ц
Провадження №2/369/2355/14
РІШЕННЯ

Іменем України

15.07.2014 року Києво-Святошинський
районний суд Київської області в
складі головуючої судді
Медвідь Н.О.

при секретарі
Ткаченко В.В.

розглянувши відкритому у судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася в суд з даним
позовом посилаючись на те, що з 03 жовтня
1998 року по 30 жовтня 2006 року вона
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
відповідачем . 23 червня 2001 року ОСОБА_2
була за договором дарування,
посвідченого приватним нотаріусом
ОСОБА_3, подарована земельна ділянка
площею 0,1198га по АДРЕСА_2, на яку 20 жовтня
2001 року відповідач отримав Державний
акт на право власності на земельну
ділянку. На вказаній земельній ділянці
позивач та відповідач спільно,
перебуваючи у зареєстрованому шлюбі,
побудували незакінчений будівництвом
житловий будинок. Дозвіл на
будівництво індивідуального житлового
буднику по АДРЕСА_2 було надано ОСОБА_2
рішенням Тарасівської сільської ради
від 27 серпня 2004 року за №88/1.

У 2013 році позивачу ОСОБА_1 стало відомо,
що спірний будинок вже зареєстрований
в державному реєстрі прав на нерухоме
майно за ОСОБА_2

Тому просила поділити майно, що є їх з
відповідачем спільною сумісною
власністю, та визнати за нею право
власності на ? частину незавершеного
будівництвом житлового будинку
АДРЕСА_2 та на ? частину земельної
ділянки площею 0,1198га під будинком.
Також просила поділити незавершений
будівництвом житловий будинок АДРЕСА_2
в натурі з виділенням сторонам у
власність конкретних приміщень
будинку.

Ухвалою Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 06
листопада 2013 року позов в частині вимог
про визнання права власності на ?
частину земельної ділянки та поділ
незавершеного будівництвом житлового
будинку та земельної ділянки в натурі
залишено без розгляду.

В процесі розгляду справи позивачка
зменшила позовні вимоги та просила
визнати за нею право власності на ?
частину незавершеного будівництвом
житлового будинку АДРЕСА_2 загальною
площею 76,2кв.м., готовність якого
складає 68,1%.

У судовому засіданні позивачка та її
представник позов про визнання права
власності на ? частину незавершеного
будівництвом житлового будинку
підтримали.

Відповідач та його представник позов
не визнали , просили суд відмовити в
його задоволенні з підстав його
необґрунтованості та застосувати
наслідки спливу позовної давності.

Суд, вислухавши осіб, які беруть участь
у справі, дослідивши матеріали справи,
позов ОСОБА_1 задовольняє виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що 03 жовтня 1998 року
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано
шлюб у відділі реєстрації актів
громадського стану
Києво-Святошинської районної
державної адміністрації. 30 жовтня 2006
року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
розірвано, що підтверджується
свідоцтвом про розірвання шлюбу серія
НОМЕР_1, яке видане відділом реєстрації
актів цивільного стану
Києво-Святошинського районного
управління юстиції в Київській
області.

23 червня 2001 року ОСОБА_2 отримав в дар за
договором дарування, посвідченим
приватним нотаріусом ОСОБА_3, земельну
ділянку площею 0,1198га з цільовим
призначенням для будівництва та
обслуговування житлового будинку і
господарських споруд по АДРЕСА_2. 20
жовтня 2001 року ОСОБА_2 був виданий
Державний акт IV-КВ №003263 на право
власності на земельну ділянку площею
0,1198га з цільовим призначенням для
будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
споруд по АДРЕСА_2.

Рішенням виконавчого комітету
Тарасівської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області №88/1 від 27 серпня 2004 року надано
дозвіл ОСОБА_2 на будівництво
індивідуального житлового будинку та
господарських приміщень за типовим
проектом, житловою площею 79,46 кв.м,
загальною - 212,67 кв.м в АДРЕСА_2.

Судом встановлено, що у 2004 році, тобто в
період зареєстрованого шлюбу, сторін .
спільно (за спільні кошти подружжя)
побудовано спірний будинок ,
готовність якого згідно висновку
судової будівельно-технічної
експертизи №0044 від 18 січня 2008 року на
час проведення експертизи становила
68,1%. Ця обставина підтверджується Актом
депутата Тарасівської сільської ради
Білінської Л.В. від 17.12.2013 року,
показаннями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6
та іншими письмовими доказами у справі
в їх сукупності.

21 червня 2012 року ОСОБА_2 зареєстрував
право власності на об'єкт
незавершеного будівництва, будинок в
стані будівництва готовністю 57%
загальною площею 109,5кв.м., що
підтверджується матеріалами
інвентаризаційної справи №1394 КП "БТІ
Києво-Святошинської районної ради"
(а.с.109-110) та Інформаційною довідкою з
Реєстру прав власності на нерухоме
майно №9425488 від 14.09.2013р. (а.с.114).

Суд приходить до висновку, що об'єкт
незавершеного будівництва, будинок
готовністю 57% по АДРЕСА_2 є нерухомим
майном, право власності на яке належним
чином оформлене у встановленому
законом порядку, є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя і
може бути поділений між співвласниками
у відповідності до ст.69 СК України.

Стаття 60 СК України передбачає, що
майно набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Відповідно до ст. 61
СК України об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя може бути
будь-яке майно, за винятком виключеного
з цивільного обороту.

Положення частини 2-ї ст.331 ЦК України
передбачають, що право власності на
новостворене нерухоме майно (житлові
будинки, будівлі, споруди тощо) виникає
з моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч.3 названої статті ЦК
України, до завершення будівництва
(створення майна) особа вважається
власником матеріалів, обладнання тощо,
які були використані в процесі цього
будівництва (створення майна). У разі
необхідності особа, зазначена в абзаці
першому цієї частини, може укласти
договір щодо об'єкта незавершеного
будівництва, право власності на який
реєструється органом, що здійснює
державну реєстрацію прав на нерухоме
майно на підставі документів, що
підтверджують право власності або
користування земельною ділянкою для
створення об'єкта нерухомого майна,
дозволу на виконання будівельних
робіт, а також документів, що містять
опис об'єкта незавершеного
будівництва.

Відповідно до змісту ст.39 Закону
України "Про регулювання містобудівної
діяльності", в експлуатацію можуть
прийматися тільки закінчені
будівництвом об'єкти.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.1 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень", державна реєстрація прав на
об'єкт незавершеного будівництва та їх
обтяжень у випадках, установлених
законом, проводиться у порядку,
визначеному цим Законом, з урахуванням
особливостей правового статусу такого
об'єкта.

Таким чином, об'єкт незавершеного
будівництва - будинок АДРЕСА_2,
готовністю 57%, право власності на який
зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 в
Реєстрі прав власності на нерухоме
майно, є об'єктом цивільних прав і не
обмежений в цивільному обороті.

Статтею 63 СК України визначено, що при
здійснені подружжям права спільної
сумісної власності дружина та чоловік
мають рівні права на володіння,
користування і розпоряджання майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Статтею 68 СК України встановлено, що
розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності на майно,
набуте за час шлюбу. Згідно ст.69 СК
України дружина і чоловік мають право
на поділ майна, що належить їм на праві
спільної сумісної власності, незалежно
від розірвання шлюбу.

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч.1 ст.57 СК України, особистою
приватною власністю дружини, чоловіка
є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2)
майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але
на підставі договору дарування або в
порядку спадкування; 3) майно, набуте
нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які
належали їй, йому особисто; 4)житло,
набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок
його приватизації відповідно до Закону
України "Про приватизацію державного
житлового фонду"; 5) земельна ділянка,
набута нею, ним за час шлюбу внаслідок
приватизації земельної ділянки, що
перебувала у її, його користуванні, або
одержана внаслідок приватизації
земельних ділянок державних і
комунальних сільськогосподарських
підприємств, установ та організацій,
або одержана із земель державної і
комунальної власності в межах норм
безоплатної приватизації, визначених
Земельним кодексом України.

Відповідно до п.п. 23 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» від 21 грудня 2007 року за №11,
вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно
до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути
будь-які види майна, за винятком тих,
які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

В процесі розгляду справи не знайшло
підтвердження посилання відповідача
на те, що будинок АДРЕСА_2 був
побудований ним за особисті кошти,
отримані від продажу ? частини квартири
АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу
від 17 вересня 2004 року та за кошти його
батьків.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. За ст.59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Проте, відповідач ОСОБА_2 не надав суду
належних доказів, що кошти, отримані
ним по договору купівлі-продажу
квартири від 17.09.2004 року, були витрачені
ним на будівництво будинку АДРЕСА_2, а
також про те, що його батьки приймали
участь у фінансуванні будівництва
спірного будинку. Покази свідків
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в силу ст.59 ЦПК України
не є належними доказами передачі
коштів та їх витрачання і не можуть
підтверджувати або спростовувати ці
обставини.

Крім того, слід зазначити, що що у
відповідності до п.2.1. Договору
купівлі-продажу квартири від 17.09.2004
року продаж квартири вчинено за 10800грн.,
з яких всього 5400грн. отримав відповідач
ОСОБА_2 за продаж своєї частини
квартири В той же час, відповідно до
Інформаційної довідки з Реєстру прав
власності на нерухоме майно від 14.09.2013
року (а.с.114), вартість об'єкта
незавершеного будівництва по АДРЕСА_2
становить 206762 грн.

Також суд не знаходить підстав для
застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст.ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутись до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Стаття 72 СК України передбачає, що
позовна давність не застосовується до
вимог про поділ майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, якщо шлюб між ними не
розірвано. До вимоги про поділ майна,
заявленої після розірвання шлюбу,
застосовується позовна давність у три
роки. Позовна давність обчислюється
від дня, коли один із співвласників
дізнався або міг дізнатися про
порушення свого права власності.

Судом встановлено, що шлюб між
позивачем ОСОБА_1 та відповідачем
ОСОБА_2 було розірвано 30.10.2006 року.
Починаючи вже з 2006 року ОСОБА_1
зверталась до суду за захистом свого
порушеного права, але її позовні вимоги
про поділ майна подружжя були залишені
без розгляду за її заявою, що
підтверджується поданими суду
позовними заявами ОСОБА_1, датованими 20
червня 2007 року, 30 травня 2012 року, а також
ухвалами Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 23
грудня 2009 року, 28 травня 2012 року, 06
червня 2013 року. В судовому засіданні
позивач ОСОБА_1 вказувала на те, що
заявлені раніше позовні вимоги вона
залишила без розгляду через
відсутність у неї документів,
підтверджуючих право власності на
спірний будинок, та неможливість у
зв'язку з цим поділити його в судовому
порядку. Лише 21.06.2012 року відповідач
ОСОБА_2 зареєстрував своє право
власності на будинок АДРЕСА_2, що
підтверджується Інформаційною
довідкою з Реєстру прав власності на
нерухоме майно від 14.09.2013 року, про що
стало відомо ОСОБА_1 у 2013 році.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові. Якщо суд визнає
поважними причини пропуску позовної
давності, порушене право підлягає
захисту.

Таким чином, розглянувши справу в межах
заявлених позовних вимог, дослідивши
всебічно, повно, безпосередньо та
об'єктивно наявні у справі докази,
оцінив їх належність, допустимість,
достовірність, достатність і взаємний
зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі
обставини справи, на які сторони
посилалися як на підставу своїх вимог і
заперечень, суд дійшов висновку про
необхідність задоволення позову.

Суд визнає за позивачем ОСОБА_1 право
власності на ? частину об'єкта
незавершеного будівництва: будинок в
стадії будівництва готовністю 57%,
загальною площею 109,5кв.м., оскільки саме
такий процент готовності та площа
будинку зазначені у Інформаційній
довідці з Реєстру прав власності на
нерухоме майно від 14.09.2013 року
інд.№9425488. Посилання позивача на те, що
об'єкт незавершеного будівництва по
АДРЕСА_2 є житловим будинком, процент
готовності якого складає 68,1%, суд
вважає необґрунтованим.

Згідно ст.. 88 ЦПК України судові витрати
суд покладає на відповідача.

Керуючись ст.ст.60, 63, 68-72 СК України,
ст..ст. 10, 11, 209, 212-214 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частину об'єкта незавершеного
будівництва: будинок в стадії
будівництва готовністю 57%, загальною
площею 109,5кв.м. по АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 566
грн. 09коп. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Київської області
через Києво-Святошинський протягом
десяти днів з дня його оголошення.

Суддя: