№ 201/5129/14 ц
провадження 2/201/1553/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2014 року
Жовтневий районний
суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка
О.А.

при секретарі - Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення матеріальної і
моральної шкоди та витрат, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 18 квітня 2014 року звернувся
до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2
про стягнення матеріальної і моральної
шкоди та витрат, позовні вимоги не
змінювалися і не уточнювалися. Позивач
в своєму позові посилається на те, що 20
жовтня 2013 року близько 01.00 годин
відповідач ОСОБА_2 керував автомобілем
«ВАЗ» і порушив правила дорожнього
руху, не врахував дорожню обстановку
під час керуванням автомобіля і
здійснив ДТП, в результаті якого він
(позивач) постраждав, йому завдана
матеріальна і моральна шкода,
пошкоджені автомобілі, за що стосовно
відповідача складено адміністративний
протокол і він був визнаний винним в
ДТП, притягнутий до адміністративної
відповідальності постановою суду.
Вказаними діями, пов'язаними з
порушеннями правил дорожнього руху,
позивачу завдано значну матеріальну і
моральну шкоду, він поніс витрати та
інш.. Страхового полісу на той час
відповідач не мав, відшкодувати шкоду
відмовився і позивач вважає це не
законним, матеріальна шкода повинна
відшкодовуватися в межах фактичних
витрат на ремонтно-відновлювальні
роботи. Вважає, що вказану шкоду
повинен відшкодовувати відповідач в
межах своєї відповідальності і просив
стягнути з: відповідача матеріальну
шкоду згідно його розрахунку, висновку
експерта та моральну шкоду і понесені
ним витрати по судовому збору,
задовольнивши позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове
засідання не з'явився, про день та час
розгляду справи неодноразово
повідомлявся належним чином, про
причини неявки суду не повідомив. Суд
вважає можливим розгляд справи за
відсутності вказаного відповідача
відповідно до ст. 169 ЦПК України.

З'ясувавши думку сторін, оцінивши
надані і добуті докази, перевіривши
матеріали справи, суд вважає позовні
вимоги обґрунтованими і підлягаючими
частковому задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

В судовому засіданні встановлено, що 20
жовтня 2013 року близько 01.00 години водій
ОСОБА_2, керуючи належним третій особі
автомобілем «ВАЗ», державний номер
автомобіля НОМЕР_1, рухався заднім
ходом по дворовому проїзду будинку № 149
по вул. Мандриківській м.
Дніпропетровська та перед здійсненням
маневру - розвороті і зміні напрямку
руху, при виникненні перешкоди, яку він
був спроможний був виявити, не
пересвідчився, що це буде безпечно,
проявивши крайню неуважність до
дорожньої обстановки та її зміни, не
діяв таким чином, щоб не завдавати
загрози життю та здоров'ю громадян,
грубо порушуючи вимоги п. п. 2.10 і 10.9
Правил дорожнього руху України, не вжив
заходів для зменшення швидкості або
зупинки транспортного засобу, не
впорався з керуванням свого
автомобіля, в наслідок чого допустив
зіткнення, наїзд в тому ж місці на
автомобіль «Мерседес», державний номер
НОМЕР_2, водій якого ОСОБА_3 був за
межами цього автомобіля, внаслідок
чого вказані транспортні засоби були
пошкоджені. Після вказаної ДТП водій
ОСОБА_2 місце пригоди залишив та
міліцію не повідомив.

В результаті вказаної
дорожньо-транспортної пригоди
автомобіль під керуванням позивача
отримав значні ушкодження. При цьому
порушення цим відповідачем зазначених
Правил дорожнього руху України
знаходилось у прямому
причинно-слідчому зв'язку із
наслідками у вигляді завданих
ушкоджень позивача та пошкодження
названого автомобіля.

Стосовного винного у вказаній ДТП
працівниками ДАІ складено протокол і
направлено його до суду. Постановою
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 04 грудня
2013 року винним у вказаній ДТП визнано
було ОСОБА_2 за ст. 124 і ст. 124-4 КУпАПП
його було притягнуто до
адміністративної відповідальності в
вигляді штрафу в дохід держави в сумі 400
грн., постанова не оскаржена і набрала
законної сили, штраф сплачено,
постанову виконано.

За результатами розгляду справи,
дослідженням матеріалів цивільної
справи та адміністративного матеріалу,
на думку суду, винним у вказаній
дорожньо-транспортній пригоді є
відповідач ОСОБА_2. При цьому порушення
цим водієм правил дорожнього руху
України знаходилось у прямому
причинно-слідчому зв'язку із
наслідками у вигляді пошкодження
автомобілів сторін, завданню шкоди.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню. Обставини,
визнані судом загальновідомими, не
потребують доказування. Обставини,
встановлені судовим рішення у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини. Вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду в
справі про адміністратвине
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Таким чином, постановою
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 04 грудня
2013 року встановлено факт вчинення
відповідачем на вказаному автомобілі
адміністративного правопорушення
відносно позивача, факт завдання діями
вказаної особи шкоди позивачу, а також
наявність причинно-слідчого зв'язку
між винними діями ОСОБА_2 та
зазначеними наслідками у вигляді шкоди
позивачу і відповідно винність
відповідача в завданні шкоди, ця вина
встановлена і доведена.

Постанова
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 04 грудня
2013 року відносно ОСОБА_2 набрала
законної сили, а тому є достатньо
підстав для звільнення позивача від
доказування даного позову в частині
питань чи мали місце винні дії
відповідача на своєму автомобілі, а
саме дії, що містять в собі склад
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 і ст. 124-4 КУПАПП,
факт завдання ушкоджень позивачу,
наявність причинно-слідчого зв'язку
між винними діями, пов'язаними з
порушенням вимог Правил дорожнього
руху України, відповідачем і завданням
шкоди позивачу. Вказаними
протиправними діями позивачу було
завдано матеріальної та моральної
шкоди.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на
захист цивільних прав та інтересів: « 1.
Кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

В судовому засіданні встановлено, що
винними діями відповідача на вказаному
автомобілі позивачу було завдано
матеріальної та моральної шкоди.
Матеріальна шкода полягає в значних
витратах на ремонтно-відновлювальні
роботи свого пошкодженого винними
діями вказаного відповідача
автомобіля.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ст. 1187 ЦК України джерелом
підвищеної небезпеки є діяльність,
пов'язана з використанням, зберіганням
або утриманням транспортних засобів,
..., що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку....
Особа, яка здійснює діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки,
відповідає за завдану шкоду, якщо вона
не доведе, що шкоди було завдано
внаслідок непереборної сили або умислу
потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України
фізична або юридична особа, яка завдала
шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я фізичній особі, зобов'язана
відшкодувати потерпілому ... додаткові
витрати, викликані необхідністю
посиленого харчування,
санаторно-курортного лікування,
придбання ліків, протезування,
стороннього догляду тощо. Згідно ч. 1 ст.
1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин,
зобов'язана відшкодувати витрати
закладові охорони здоров'я на
лікування потерпілого від цього
злочину, крім випадку завдання шкоди
при перевищенні меж необхідної оборони
або у стані сильного душевного
хвилювання, що виникло раптово
внаслідок насильства або тяжкої образи
з боку потерпілого. Відповідно до
вимог ст. 22 ЦК України особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); збитки відшкодовуються у
повному обсязі, якщо договором або
законом не передбачено відшкодування у
меншому або більшому розмірі.

Таким чином неправомірними діями
саме цього відповідача (ОСОБА_2),
пов'язаними з використанням джерела
підвищеної небезпеки (транспортного
засобу) позивачу було завдано майнової
шкоди та прямих збитків, які
знаходяться в безпосередньому
причинно-слідчому зв'язку зі вказаними
діями відповідача і підлягають повному
відшкодуванню за рахунок винної особи
(цього відповідача).

Цивільно-правова відповідальність
відповідача на час скоєння ним
вказаного ДТП застрахована не була,
зараз він має поліс.

Відповідно до ст. 39.1. Закону № 1961-ІУ
Моторне (транспортне) страхове бюро
України є єдиним об'єднанням
страховиків, які здійснюють
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів за шкоду, заподіяну третім
особам. Участь страховиків у МТСБУ є
умовою здійснення діяльності щодо
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів. Відповідно до ст. 41.1. МТСБУ за
рахунок коштів фонду захисту
потерпілих відшкодовує шкоду на
умовах, визначених цим Законом, у разі
її заподіяння транспортним засобом,
власник якого не застрахував свою
цивільно-правову відповідальність,
крім шкоди, заподіяної транспортному
засобу, який не відповідає вимогам
пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та
майну, яке знаходилося в такому
транспортному засобі.

Суду було надано позивачем акт робіт по
ремонто-відновленю його пошкодженого
автомобіля «Мерседес», державний номер
НОМЕР_2 (попереднє ремонтне замовлення)
№ 6477 від 19 грудня 2013 року, що був
виконаний ПП «Віктор і Сини», яким
встановлено, що вартість
відновлювального ремонту автомобіля
позивача з врахуванням коефіцієнта
фізичного стану підлягаючих заміні
деталей складає 15229 грн. 27 коп.. Вказані
кошти реально сплачені позивачем і є
фактичними його витратами, про що суду
надано письмові докази.

Оскільки цивільно-правова
відповідальність відповідача
застрахована не була, позивач
звернувся безпосередньо до ОСОБА_2 з
питанням відшкодування вказаних
коштів, але отримав відмову.

Отже, враховуючи вищезазначений акт
виконаних робіт, якщо вважати, що
завдана позивачу шкода становить 15229.27
грн.

Згідно пункту 9 постанови № 6 Пленуму
Верховного Суду України від 27 березня
1992 року «Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» коли
відшкодування шкоди в натурі
неможливе, потерпілому
відшкодовуються в повному обсязі
збитки відповідно до реальної вартості
на час розгляду справи втраченого
майна, робіт, які необхідно провести,
щоб виправити пошкоджену річ, усунути
інші негативні наслідки неправомірних
дій заподіювача шкоди. Як при
відшкодуванні в натурі, так і при
відшкодуванні заподіяних збитків
грішми потерпілому на його вимогу
відшкодовуються неодержані доходи у
зв'язку з заподіянням шкоди майну.

Отже відповідач зобов'язаний
відшкодувати позивачу реальні збитки,
тобто збитки, які позивач мусить (чи
зробив) зробити для відновлення свого
права, а саме для відновлення
пошкодженого автомобіля.

Але не зважаючи на вказане, на
вимогу позивача відповідач не виплатив
позивачу сумe шкоди, яка так і
залишилася не виплаченою на сьогодні і
виплачувати її цей відповідач
відмовляється.

Суд вважає, що позивач фактично і
реально витратив на відновлення свого
автомобіля 15229.27 грн., йому не
відшкодовано нічого, а тому можливим
стягнути з відповідача на користь
позивача матеріальну шкоду повністю:
15229 грн. 27 коп.; саме вказану суму
потрібно стягнути з цього відповідача,
безпосереднього винного в завданні
цієї шкоди, оскільки вказані витрати
підтверджені належними доказами в
судовому засіданні, шкода настала.

Стосовно відповідача по моральній
шкоді, то суд вважає, що цим
відповідачем крім матеріальної шкоди
позивачу була завдана і моральна шкода,
що полягає в наступному: на час та після
ДТП позивач вимушений був відмовитись
від звичного способу життя, він не мав
можливості нормально спілкуватись зі
своєю родиною. Усвідомлення того факту,
що через нього (позивача) його близькі
та рідні вимушені змінити уклад свого
життя, вживати додаткових зусиль і
позбавити себе нормального відпочинку
постійно пригнічувало і продовжує
пригнічувати позивача; сам факт
перенесення ДТП, фізичний біль та інш.,
безсоння від болю та від хвилювань в
результаті викликало не лише фізичну,
але й душевну біль і завдало глибокої
душевної травми; особиста вимушена
бездіяльність та безпомічність також
спричиняли моральні страждання
позивачу, оскільки за складом
характеру і стилем життя позивач
активна людина, а в результаті ДТП
вимушений був на деякий час припинити
своє спілкування із знайомими та
друзями, колегами по роботі; відношення
відповідача до скоєного ним, який не
тільки не робить ні чого для
відшкодування завданої шкоди, але й не
визнає в повному обсязі своєї вини у
скоєному і на протязі вже тривалого
часу.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК
України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи. Моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується
одноразово, якщо інше не встановлено
договором або законом.

З викладеного видно, що позивачу
неправомірними діями завдавача шкоди -
відповідача ОСОБА_2 завдано моральної
шкоди за кожною з підстав встановлених
законодавцем. Суд вважає можливим
задоволення вимог позивача про
стягнення моральної шкоди частково - в
розмірі 2000 грн., в задоволенні решти
вимог про стягнення моральної шкоди
слід відмовити.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті. Моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим, органу місцевого
самоврядування, фізичної або юридичної
особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди
завдано каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю фізичної особи
внаслідок дії джерела підвищеної
небезпеки.

Таким чином, виходячі з вимог
зазначених норм матеріального права
витікає, що неправомірними діями саме
вказаного відповідача, пов'язаними з
використанням джерела підвищеної
небезпеки (транспортного засобу)
позивачу було завдано моральної шкоди,
яка знаходиться в безпосередньому
причинно-слідчому зв'язку зі вказаними
діями відповідача і яка підлягає
повному відшкодуванню за рахунок
винної особи (відповідача), оскільки
завдання шкоди було внаслідок
правопорушення, тобто грубого
порушення прав особи та законодавства
в цілому; завдання шкоди джерелом
підвищеної небезпеки; завдання шкоди
здоров'ю позивача; завдання майнової
шкоди позивачу; завдання збитків
позивачу; вимушеність на протязі
тривалого часу захищати свої порушені
права; невірне ставлення до своєї
поведінки з боку відповідача, який не
здійснив дій, щодо відшкодування
завданої шкоди і продовжує не
визнавати свою вину.

Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на якi
вона посилається як на пiдставу своїх
вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної
статтi передбачено, що доказуванню
пiдлягають обставини, якi мають
значення для ухвалення рiшення у справi
i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi
беруть участь у справi, виникає спiр.

Тобто, відповідач ОСОБА_2 повинен
довести, що його дiями не було порушено
його права або права позивача. Однак,
жодних доказiв цим відповідачем до суду
не надано.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин
справи та письмових доказів, з
урахуванням допустимості доказів та
узгодженістю і несуперечністю між
собою дають об'єктивні підстави
вважати, що позов підлягає частковому
задоволенню.

Вiдповiдно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. Позивач заперечує будь-якi
домовленості i зобов'язання стосовно
вказаного вiдповiдача відносно
завданої шкоди, предмета спору, а
вiдповiдач не довів незаконність дій
позивача. Твердження вiдповiдача про
наявнiсть будь-яких iнших зобов'язань
стосовно позовних вимог - є
припущенням.

Не може суд прийняти до уваги
заперечення відповідача проти позову в
повному обсязі, оскільки воно
спростовується вищенаведеним і нічим
об'єктивно не підтверджується.

При таких обставинах суд вважає
можливим позовні вимоги задовольнити
частково: стягнути з відповідача
ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1
матеріальну шкоду в сумі 15229 грн. 27 коп.,
моральну шкоду в сумі 2000 грн. і витрати
на судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп., а
всього 17716 грн. 47 коп., в задоволенні
решти позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення моральної шкоди
відмовити.

Таким чином суд вважає, що позовні
вимоги про відшкодування матеріальної
і моральної шкоди та витрат знайшли
своє об'єктивне підтвердження в ході
судового засідання і підлягають
частковому задоволенню.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції
України; ст. ст. 15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1168, 1187,
1195, 1206 ЦК України; ст. ст. 28-30, 33-36, 41
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», ст. ст. 3, 4, 10, 11,
57-61, 81, 209, 212-216, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
матеріальну шкоду в сумі 15229 грн. 27 коп.,
моральну шкоду в сумі 2000 грн. і витрати
на судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп., а
всього 17716 грн. 47 коп.

В задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя -