Справа № 2-4185/14
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2014 року Солом'янський районний
суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Калініченко О.Б.

при секретарі - Войцеховській
М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

В С Т А Н
О В И В :

Позивач 27.06.2013 року звернувся з
позовом, в якому просив стягнути з
відповідачки ОСОБА_2 на його користь
основний борг за наданою борговою
розпискою про позику в сумі 115500,00 грн.,
інфляційне збільшення заборгованості
в сумі 7205,22 грн. та 3% річних в сумі 9502,64
грн., а також судовий збір в сумі 1322,10
грн.

Також позивач подав заяву про
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на ? частину квартири АДРЕСА_1 та
на автомобіль марки «Nissan Mikra»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
що належить відповідачці на праві
особистої приватної власності.

Ухвалою Солом'янського районного суду
м. Києва від 19.08.2013 року було накладено
арешт в межах ціни позову на ? частину
квартири АДРЕСА_1 на автомобіль марки
«Nissan Mikra», д. р. № НОМЕР_1, що належить
ОСОБА_2 на праві власності.

Заочним рішенням Солом'янського
районного суду м. Києва від 19.08.2013 року
позов задоволено частково, стягнуто з
відповідачки на користь позивача суму
заборгованості за наданою позикою у
розмірі 119895,00 грн. та 10386,52 грн. - 3% річних
за прострочення повернення позики, а
також судовий збір у розмірі 1302,81 грн.

Ухвалою Солом'янського районного суду
м. Києва від 10.07.2014 року заочне рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 19.08.2013 року було скасовано та справа
призначена до розгляду.

Представник позивача 21.07.2014 року
звернувся із заявою про забезпечення
позову, в якій просив накласти арешт на
майно ОСОБА_2, а саме: квартиру АДРЕСА_1;
квартиру АДРЕСА_2; автомобіль марки
«Nissan Mikra», д. р. № НОМЕР_1.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України, що заява
про забезпечення позову розглядається
судом, у провадженні якого перебуває
справа, в день її надходження без
повідомлення відповідача та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Суд, дослідивши заяву про забезпечення
позову та матеріали справи, вважає, що
заява про забезпечення позову не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Згідно зі ст. 151 ЦПК України у заяві про
забезпечення позову повинно бути
зазначено: причини, у зв'язку з якими
потрібно забезпечити позов; вид
забезпечення позову, який належить
застосувати, з обґрунтуванням його
необхідності; інші відомості, потрібні
для забезпечення позову.

Відповідно до постанови Пленуму ВСУ №9
від 22.12.2006 року «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову»
суд, розглядаючи заяву про
забезпечення позову, має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення
позову, згідно з роз'ясненнями,
викладеними у вказаній постанові, суд
має брати до уваги інтереси не тільки
позивача, а й інших осіб, права яких
можуть бути порушені у зв'язку із
застосуванням відповідних заходів.

Крім того, правилами ст. 152 ЦПК України
визначений перелік видів забезпечення
позову, які мають бути співмірними із
заявленими позивачем вимогами та,
виходячи з якого, за позовами майнового
характеру арешт може бути накладений
лише на індивідуально визначене майно
або грошові кошти.

Між тим, заявляючи про забезпечення
позову шляхом накладення арешту на
квартири АДРЕСА_1 та на АДРЕСА_2
відповідно представник позивача не
надає належних та допустимих доказів в
розумінні ЦПК України того, що вказані
квартири належать ОСОБА_2 на праві
особистої приватної власності.

Так, як вбачається з листа №16538 (И-2013)
Київського міського бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
від 29.07.2013 року, ОСОБА_2 володіє ?
частиною квартири АДРЕСА_1 та ? частиною
квартири АДРЕСА_2, що унеможливлює
накладення арешту на такі квартири в
повному обсязі, оскільки це буде
порушувати права та інтереси
співвласників вказаних квартир.

Щодо вимоги про накладення арешту на
автомобіль марки «Nissan Mikra», д. р. №
НОМЕР_1, то слід зазначити, що ухвалою
Солом'янського районного суду м. Києва
від 19.08.2013 року, яка на сьогоднішній
день є чинною, вже накладено арешт на
вказаний автомобіль, а повторне
накладення арешту нормами
процесуального законодавства не
передбачено.

Також, суд звертає увагу на те, що
накладений вазаною вище ухвалою арешт
на майно ОСОБА_2 є співрозмірним із
вимогами позивача, а тому підстав для
повторного задоволення заяви про арешт
майна суд не вбачає.

Отже, в супереч ст. 151 ЦПК України
представник позивача не навів
обґрунтування із посиланням на докази
щодо необхідності забезпечення позову
шляхом накладення арешту на вказане
ним майно та співмірності його
вартості із заявленими вимогами.

Законом передбачено, що забезпечення
позову можливе лише у разі достатньо
обґрунтованого припущення про те, що
невжиття заходів забезпечення позову
може у майбутньому утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає
доводи представника позивача про
забезпечення позову необґрунтованими
та такими, що не підлягають
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 151-152 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву про забезпечення позову ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про стягнення боргу, залишити
без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду міста Києва через
суд першої інстанції шляхом подання
апеляційної скарги протягом п'яти днів
з дня отримання копії ухвали.

Суддя: