Справа №442/4898/13-ц
Провадження №2/442/100/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(додаткове)

23 травня 2014 року Дрогобицький
міськрайонний суд Львівської
області

в складі : головуючого судді -
Гайдука А.М.

при секретарі - Чолавін
Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні питання щодо постановлення
додаткового рішення в справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
служба у справах дітей виконавчого
комітету Дрогобицької міської ради про
усунення перешкод у здійсненні прав на
виховання дитини та стягнення
моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Дрогобицького
міськрайонного суду від 24.02.2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа служба у справах дітей
виконавчого комітету Дрогобицької
міської ради про усунення перешкод у
здійсненні прав на виховання дитини та
стягнення моральної шкоди відмовлено.

Дане рішення було оскаржено до
апеляційного суду Львівської області.
Ухвалою апеляційного суду Львівської
області від 08.04.2014 року дана справа
повернута до суду першої інстанції для
ухвалення додаткового рішення.

В зв'язку з тим, судом було призначено
судове засідання, в яке сторони не
з'явилися.

Відповідачка подала заяву про розгляд
справи без її участі та вказала що не
заперечує проти винесення додаткового
рішення.

Вивчивши матеріали справи суд
вважає, що в даній цивільній справі
слід постановити додаткове рішення з
обґрунтуванням позиції, щодо відмови в
стягненні з відповідача моральної
шкоди.

Керуючись ст. 220 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В :

Доповнити мотивувальну частину
рішення Дрогобицького міськрайонного
суду від 24.02.2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа служба у
справах дітей виконавчого комітету
Дрогобицької міської ради про усунення
перешкод у здійсненні прав на
виховання дитини та стягнення
моральної шкоди наступним текстом:

Збільшивши позовні вимоги позивач
зазначив, що відповідачка, обмеживши
його у спілкуванні з дочкою та у
можливості брати участь у вихованні
дочки, спричинила ОСОБА_1 моральну
шкоду.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ № 4
від 31.03.1995 року «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
немайнової шкоди», зазначено, що під
моральною шкодою слід розуміти витрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК
України моральна шкода полягає у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншими ушкодженнями
здоров'я; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку зі
знищенням чи пошкодженням її майна; у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено,
що моральна школа відшкодовується
грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності та справедливості.

Відповідно до п. 5 вищезгаданої
постанови обов'язковому з'ясуванню при
вирішенні справ про відшкодування
моральної шкоди підлягають: наявність
такої шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, та вина останнього в її
заподіянні. Зокрема, суд повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або витрат
немайнового характеру, за яких
обставин та якими діями /бездіяльністю/
вони заподіяні, в якій грошовій сумі
позивач оцінює заподіяну шкоду та з
чого він виходив при цьому.

В силу вимог ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
При цьому, доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

При вирішенні питання про
відшкодування моральної шкоди, суд
враховує те, що обсяг фізичних та
душевних страждань позивача є
голослівними і нічим не доведеними.
Суду не надано жодних доказів про те, що
внаслідок дій відповідачки позивач
звертався до лікарів і його
психологічний чи фізіологічний стан
здоров'я погіршився. При цьому, суд
виходить із засад розумності,
виваженості та справедливості, а
відтак, вважає, що стягнення моральної
шкоди в сумі 25000 гривень не підлягає
стягненню у зв'язку з їх недоведеністю.

Окрім того, відповідно до Постанови
Пленуму Верховного Суду України №4 від
31.03.1995 року «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
немайнової шкоди», у позовній заяві про
відшкодування моральної (немайнової
шкоди має бути зазначено з яких
міркувань виходив позивач, визначаючи
розмір шкоди та якими доказами це
підтверджено. Натомість як вбачається
із збільшених позовних вимог, позивач
оцінив вартість моральної шкоди в сумі
25000 грн., при цьому будь-яких
розрахунків, міркувань, доказів, щодо
вказаної ним моральної шкоди не додано.

Решту мотивувальної та
резолютивну частини рішення від 24.02.2014
року залишити без змін.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Львівської області
на протязі 10 днів з дня його
проголошення шляхом подання
апеляційної скарги через Дрогобицький
міськрайонний суд, а особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ