Справа №489/9670/13-ц 28.07.2014 28.07.2014 28.07.2014
Провадження №22-ц/784/1333/14
Провадження №22-ц/784/1333/14
Суддя суду першої інстанції Губницький
Доповідач апеляційного суду
Ухвала

Іменем України

28 липня 2014 року
місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Серебрякової
Т.В.,

із секретарем судового засідання:
Бакутою Т.В.,

за участі представника відповідача
Кошліченка В.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Ленінського районного суду міста
Миколаєва від 20 березня 2014 року,
ухваленого за позовом ОСОБА_4 до
відкритого акціонерного товариства
«Свемон - Південь», третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору - відкрите акціонерне
товариство «Укрзв'язокбуд», про
зобов'язання виконати умови договору,
визнання права власності на нерухоме
майно та стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 пред'явив до
відкритого акціонерного товариства
«Свемон - Південь» (далі - ВАТ
«Свемон - Південь) зазначений позов, у
якому, з урахуванням уточнень просив
покласти на відповідача обов'язок
виконати зобов'язання за попереднім
договором від 16 листопада 2010 року,
визнати за ним право власності на 63/100
частки нежитлових приміщень, що
знаходяться по АДРЕСА_1, стягнути на
його користь штраф у розмірі 650 000 грн., а
також 960 000 грн. втраченої
вигоди за час перешкоджання
користування приміщеннями, 115 000 грн.
амортизаційного зносу, якого зазнало
приміщення за час перешкоджання
користування ним та 35 000 грн. витрат,
оплачених за надання правової
допомоги.

В обґрунтування своїх вимог посилався
на те, що 16 листопада 2010 року між ним та
відповідачем був укладений попередній
договір купівлі-продажу, відповідно до
умов якого останній зобов'язався в
строк до 17 грудня 2010 року передати йому
у власність за договором купівлі -
продажу належні на праві власності 63/100
частки нежитлових приміщень, що
знаходяться по АДРЕСА_1.

В подальшому, 05 жовтня 2011 року між ним
та відповідачем укладено додатковий
договір, яким строк дії попереднього
договору продовжено на один
календарний рік та узгоджено, що ним
внесено аванс у розмірі 650 000 грн.

Однак у визначений договором строк
відповідач свої зобов'язання не
виконав та основний договір купівлі -
продажу зазначеного майна не укладено.

Посилаючись на викладені обставини
позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Ленінського районного суду
міста Миколаєва від
20 березня 2014 року в задоволенні
позовних вимог відмовлено.

Позивач подав на це рішення апеляційну
скаргу, в якій просив його скасувати і
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги.

Апеляційну скаргу обґрунтовував
невідповідністю висновків суду
дійсним обставинам справи, а також
порушеннями районним судом норм
матеріального і процесуального права.

Апеляційну скаргу слід відхилити,
оскаржене рішення суду першої
інстанції залишити без змін, оскільки
суд постановив його з додержанням норм
матеріального й процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що попередній договір є не
укладеним та відповідно не створює
прав та обов'язків для сторін.

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області, в межах доводів
апеляційних скарг, погоджується з
обставинами та правовідносинами,
встановленими судом першої інстанції,
вважає їх та висновки, щодо результату
вирішення справи вірними,
обґрунтованими й законними, виходячи з
наступного.

Згідно ст.3 ЦК України однією із засад
цивільного законодавства є свобода
договору.

Статтею 14 ЦК України встановлено, що
цивільні обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства.

Положеннями ст.627 ЦК України визначено,
що відповідно до ст.6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до положень ст.204 ЦК України
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Згідно з ч.1 ст.635 ЦК України попереднім
є договір, сторони якого зобов'язуються
протягом певного строку (у певний
термін) укласти договір в майбутньому
(основний договір) на умовах,
встановлених попереднім договором.

За ч.2 ст.635 ЦК України, сторона, яка
необґрунтовано ухиляється від
укладення договору, передбаченого
попереднім договором, повинна
відшкодувати другій стороні збитки,
завдані простроченням, якщо інше не
встановлено попереднім договором або
актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у
формі, встановленій для основного
договору, а якщо форма основного
договору не встановлена, - у письмовій
формі.

Так, договір купівлі-продажу земельної
ділянки, єдиного майнового комплексу,
житлового будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню, крім
договорів купівлі-продажу майна, що
перебуває в податковій заставі (ст.657 ЦК
України).

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання сторонами вимог,
встановлених ст.203 ЦК України, саме на
момент вчинення правочину. У зв'язку з
наведеним не може бути визнано
недійсним правочин, який не вчинено.

Згідно з ч.3 ст.640 ЦК України договір, що
підлягає нотаріальному посвідченню, є
укладеним з дня такого посвідчення

Судом першої інстанції встановлено, що
16 листопада 2010 року між ОСОБА_4 та ВАТ
«Свемон - Південь» укладено у простій
письмовій формі попередній договір про
укладення договору купівлі - продажу
нежитлових приміщень, за яким
відповідач прийняв на себе
зобов'язання - у строк до 17 грудня 2010
року передати у власність позивача за
договором купівлі - продажу (основний
договір купівлі-продажу) 63/100 частки
нежитлових приміщень, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, а позивач
зобов'язався прийняти у власність
вищезгадане нерухоме майно та оплатити
його вартість.

Пунктом 7 зазначеного попереднього
договору передбачено, що в разі відмови
продавця від продажу без поважної
причини у строк, встановлений
договором, продавець повертає
покупцеві суму одержаного від нього
авансу та зобов'язується сплатити
покупцю штраф в розмірі 100% суми
сплаченого за цим договором авансу
(а.с.6-7).

05 жовтня 2011 року між ОСОБА_4 та ВАТ
«Укрзв'язокбуд», яке зазначено як
засновник та кредитор ВАТ «Свемон -
Південь», був підписаний у простій
письмовій формі додатковий договір до
попереднього договору купівлі -
продажу від 16 листопада 2010 року, за
умовами якого строк дії останнього
продовжено на один календарний рік,
тобто до 31 листопада 2011 року включно
(а.с.8).

Втім, на момент розгляду справи,
сторони не уклали основний договір
купівлі - продажу 63/100 часток
вищевказаного житлового приміщення.

Натомість, в матеріалах справи наявна
копія нотаріально посвідченого
договору купівлі - продажу 63/100 часток
нежитлових приміщень по АДРЕСА_1, за
яким ВАТ «Свемон - Південь» продало
обумовлене майно товариству з
обмеженою відповідальністю «Гаджиев»
(а.с.69-72).

З огляду на викладене та враховуючи
обставини даної справи, колегія суддів
вважає, що в даному випадку попередній
договір є нікчемним, оскільки
сторонами не дотримано вимог закону
про нотаріальне посвідчення договору.
За такого, такий договір не створює для
сторін договору прав та обов'язків,
тому вони не можуть нести
відповідальність за невиконання умов
договору.

При цьому, не знайшли свого
підтвердження і доводи позивача про
перерахування грошових коштів ВАТ
«Свемон - Південь» та вказане
спростовується довідкою товариства
про ненадходження грошових коштів від
позивача (а.с.51).

Отже, відмовляючи в задоволенні
позовних вимог суд першої інстанції
вірно констатував той факт, що
попередній договір є не укладеним в
силу ст.ст.635,638,639 657 ЦК
України, а тому обґрунтовано відмовив в
задоволенні позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
місцевого суду, постановленого з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Враховуючи наведене, рішення суду є
законним і обґрунтованим, а апеляційна
скарга в межах її доводів, на підставі
ст.308 ЦПК України, не підлягає
задоволенню.

Керуючись ст.ст.303,308,315 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
рішення Ленінського районного суду
міста Миколаєва від 20 березня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена у
касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий Судді: