Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1630/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Нерода Л. М.
Доповідач Франко В. А.
РІШЕННЯ

Іменем України

17.07.2014 колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області у складі:

Головуючого : судді Франко В.А.,

суддів : Карпенко А.Л. Суржик М.М.

секретар Лазаренко В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на заочне рішення Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 15 квітня 2014року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням.

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2013 року ОСОБА_2 звернулась в
суд з вищезазначеним позовом до ОСОБА_3.

Свої вимоги обґрунтовува тим, що , є
власницею квартири АДРЕСА_1.

За цією адресою зареєстрований
відповідач, колишній власник квартири,
але не проживає, тому позивач просить
визнати його таким, що втратив право
користування жилим приміщенням,
оскільки відповідач, не будучи
власником спірного житла, перешкоджає
їй , як власнику квартири,
користуватись належним їй майном.

Будь-яких договірних відносин щодо
користування спірним житлом між нею та
відповідачем відсутні.

Рішення про визнання особи такою, що
втратила право на користування
житловим приміщенням необхідне для
зняття відповідача з реєстрації у
відповідності до ст.7 ч.1 Закону України
„Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні"

Рішенням Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 15 квітня 2014року в
задоволенні позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться
питання про скасування рішення суду
через порушення судом норм
матеріального та процесуального права
та ухвалення нового рішення про
задоволення позових вимог.

В засідання апеляційного суду сторони
повідомлені про час та місце розгляду
справи, не прибули. Від позивача ОСОБА_2
надійшла заява про розгляд справи без
її участі.

Судова повістка ОСОБА_3 повернулась з
відміткою „адресат не проживає".

Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, зобов'язані
повідомляти суд про зміну місця свого
проживання (перебування, знаходження)
або місцезнаходження під час
провадження справи. У разі відсутності
заяви про зміну місця проживання або
місцеперебування судова повістка
надсилається на останню відому судові
адресу і вважається доставленою,
навіть якщо особа за цією адресою
більше не проживає або не знаходиться.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України
неявка сторін або інших осіб, які
беруть участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи.

Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а рішення
суду пер шої інстанції -скасуванню з
наступних підстав.

Згідно вимог п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.

ст. 41 Конституції України
закріплено принцип непорушності права
приватної власності, який означає
право особи на безперешкодне
користування своїм майном та закріплює
право власника володіти, користуватися
і розпоряджатися належним йому майном
на власний розсуд, вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

За положеннями ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК
України власникові належать права
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном і він
реалізовує їх на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено,
що право власності є непорушним. Ніхто
не може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Глава 28 ЦК України визначає житло
об'єктом права приватної власності .

Відповідно до положень ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу

Аналіз наведених вище норм цивільного
законодавства України дає підстави для
висновку про те, що у разі будь-яких
обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном, власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод, у тому
числі шляхом звернення до суду за
захистом свого майнового права,
зокрема, із позовом про визнання особи,
такою, що втратила право користування
житлом , як спосіб усунення перешкод у
користуванні власністю.

Відмовляючи в задоволенні позову
суд першої інстанції посилаючись на
довідку комунального підприємства
„Житлогосп" №39 від 4.11.2013 року дійшов
хибного висновку, що відповідач не
зареєстрований в даній квартирі.(а.с.12).

Проте з такими доводами суду
погодитись не можна

Матеріали справи містять копію
договору купівлі-продажу від 21 травня
2010 року спірної квартири АДРЕСА_1
укладений між продавцями ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та покупцем ОСОБА_6,
посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_7Олександрійського міського
нотаріального округу (а.с.6).

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, 24
жовтня 2013 року позивач уклала з ОСОБА_6
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, який посвідчений приватним
нотаріусом Олександрійського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 (а.с.7-9).

Зокрема у п.12 цього договору зазначено,
що продавець звільнив квартиру від
власних речей для безперешкодного
користування покупцем та
зобов'язується зняти з місця
реєстрації проживання фізичну особу
зазначену в п.11 договору терміном до
26.10. 2013 року.

Як вбачається з п.11 договору в спірній
квартирі заєстровано місце проживання
колишнього її власника ОСОБА_3.

Згідно акту-розпорядження
комунального підприємства „Житлогосп"
№2191 від 01.11.2013 року, позивач з родиною
проживає у АДРЕСА_1 з 06 червня 2011 року
без реєстрації (а.с.10).

Згідно акту-розпорядження
комунального підприємства „Житлогосп"
№2192 від 01.11.2013 року ОСОБА_3 в даній
квартирі не проживає і речі його
відсутні.(а.с.11).

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції з посиланням на довідку
зазначив, що вона містить інформацію,
(а.с.12).

За таких підстав, не можна погодитись з
висновком суду про те що ОСОБА_3 не
зареєстрований в спірній
квартирі,оскільки із змісту самої
довідки №39 від 04.11.2013 року на яку
послався суд, не можливо зрозуміти,
зареєстрований чи не зареєстрований
відповідач у спірній квартирі і ця
довідка стосувалась саме позивача, яка
є власником цієї квартири, проте не є
зареєстрованою в ній, а реєстрація
відповідача в спірній квартирі
підтверджується вищенаведеними
доказами.

Згідно листа Вищого спеціалізовано
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013
року „Про практику застосування
судами законодавства під час розгляду
цивільних справ про захист права
власності та інших речових прав" при
розгляді справ про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням, судам необхідно
розрізняти правовідносини, які
виникають між власником і колишнім
власником житла, і правовідносини, які
виникають між власником житла та
членами його сім'ї, колишніми членами
його сім'ї, а також членами сім'ї
колишнього власника житла. У першому
випадку власник житла має право
вимагати визнання колишнього власника
таким, що втратив право користування
так зняття його з реєстрації. При цьому
втрата права користування житловим
приміщенням є наслідком припинення
права власності на житлове приміщення
у колишнього власника.

Встановлено, що відповідач не є членом
сім'ї позивача. Між сторонами відсутні
будь-які договірні відносини щодо
користування спірною квартирою.
Рішення суду позивачу необхідно для
зняття відповідача з реєстрації
відповідно до ст. 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні»

Як зазначено у постанові Верховного
Суду України від 16 січня 2012 року

Водночас відповідно до ст. 7 Закону
України від 11 грудня 2003 року «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної
норми, зняття з реєстрації місця
проживання може бути здійснено на
підставі рішення суду виключно про:1)
позбавлення права власності на житлове
приміщення; 2) позбавлення права
користування житловим приміщенням; 3)
визнання особи безвісно відсутньою;
4) оголошення фізичної особи
померлою.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про визнання
ОСОБА_3 таким, що втратив право
користування спірною квартирою.

Керуючись ст.ст.303,307, 309,313,314,316 ЦПК
України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
Олександрівни- задовольнити.

Заочне рішення Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 15 квітня 2014року- скасувати
та ухвалити нове рішення, яким позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив
право користування квартирою АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді