Справа № 372/3735/13-ц Головуючий у І
інстанції Мора О.М.Провадження №
22-ц/780/4126/14 Доповідач у 2
інстанції Сушко Л.П.Категорія 26
УХВАЛА

Іменем України

16 липня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого судді:
Сушко Л.П.,

суддів:
Лащенка В.Д., Кулішенка Ю,М.,

при секретарі:
Горошук І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Обухівського районного суду Київської
області від 19 травня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк "Надра", треті особи: приватний
нотаріус Київського міського округу
ОСОБА_3, Реєстраційна служба
Обухівського районного управління
юстиції Київської області про
розірвання кредитного договору та
припинення іпотеки,-

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2013 року позивачка звернулася
до суду з вищезазначеним позовом,
обґрунтовуючи його тим, що 08 серпня 2008
р. між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Надра» укладено
кредитний договір №407/П/27/2008 - 840 та
договір іпотеки, предметом якого є
земельна ділянка у с/т "Луговий", що
розташована на території Української
міської ради Обухівського району
Київської обл., площею 0,099 га,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 Крім того, нотаріусом
накладено заборону відчуження
зазначеного в договорі майна та
внесено реєстраційний запис до Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна № 7725660, реєстраційний
запис до Державного реєстру іпотек
№7724847. Також, зазначила, що рішенням
Апеляційного суду міста Києва від
23.05.2013 року у задоволенні позову ПАТ КБ
«Надра» до ОСОБА_2 про стягнення боргу
за рахунок іпотеки відмовлено
повністю. Судом апеляційної інстанції
встановлено, що заява на видачу готівки
від 08.08.2008 р. на суму 199000,00 доларів США
підписана не ОСОБА_2, а також те, що у
ОСОБА_2 не виникли зобов'язання по
виконанню умов кредитного договору, а
тому ПАТ КБ «Надра» не має правових
підстав вимагати звернення стягнення
на предмет іпотеки. У зв'язку з цим
просила розірвати кредитний договір,
припинити іпотеку, яка виникла на
підставі договору іпотеки та
зобов'язати реєстраційну службу
Обухівського районного управління
юстиції Київської області скасувати
запис в Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно про накладення
заборони відчуження земельної ділянки.

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 19 травня 2014 року
в задоволені позову відмовлено в
повному обсязі.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, яким позовні вимоги задовольнити,
посилаючись на його незаконність, та
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Вважає, що вона
не підписувала заяву про видачу
готівки і цей факт є преюдиційним та
встановлений рішенням Апеляційного
суду м. Києва від 23.05.2013 року.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої
інстанції обґрунтовував свої висновки
тим, що позов заявлений не правомірно,
оскільки факт укладання договору та
особистого підписання його ОСОБА_2 було
підтверджено висновком судової
почеркознавчої експертизи, а тому
підстав для розірвання кредитного
договору та припинення іпотеки не має.
Позивачем данні обставини не
спростовані належними та допустимими
доказами.

Такі висновки суду відповідають
обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Відповідно до ст.1049 Цивільного кодексу
України позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику у строк
та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилась, та
сплати процентів, належних йому
(частина друга статті 1050 ПК України).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст. 651 ЦК України
договір може бути розірвано за
рішенням суду на вимогу однієї із
сторін у разі істотного порушення
договору другою стороною.

Відповідно до ч.2 ст. 653 ЦК України одним
із наслідків розірвання договору є
припинення зобов'язання сторін за
таким договором.

Встановлено, що 08 серпня 2008 р. між
ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Надра» укладено
кредитний договір №407/П/27/2008 - 840 та
договір іпотеки, предметом якого є
земельна ділянка у с/т "Луговий", що
розташована на території Української
міської ради Обухівського району
Київської обл., площею 0,099 га,
кадастровий номер::02:051:0060 (а.с.11-16).

Відповідно до пункту 1.1 кредитного
договору Банк надає Позичальнику у
тимчасове користування на умовах
забезпеченості, повернення,
строковості та платності грошові кошти
в сумі 205766,00 доларів США в порядку та на
умовах, визначених договором та
кредитною програмою «Іпотечний
конструктор».

Відповідно до заяви на видачу готівки
№812 ОСОБА_2 отримала 199000,00 доларів США
(а.с. 57).

Відповідно до висновку судово -
почеркознавчої експертизи від 26.03.2014
року №691/692/14-32 підпис від імені ОСОБА_2,
що міститься у графі «Зазначену суму
одержав» у заяві на видачу готівки №812
від 08.08.2008 року виконано ОСОБА_2, а не
іншою особою (а.с.124-129).

З урахуванням наведеного, суд дійшов
вірного висновку, що позов заявлений не
правомірно, оскільки факт укладання
договору та особистого підписання його
ОСОБА_2 було підтверджено належними
доказами, а саме висновком експерта,
тому підстав для розірвання кредитного
договору та припинення іпотеки не має.
Позивачем данні обставини не
спростовані належними та допустимими
доказами.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
кодексу. Доказування не може
ґрунтуватись на

За таких обставин, суд дійшов вірного
висновку про відмову у задоволенні
позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що
ОСОБА_2 грошові кошти не отримувала за
кредитним договором, не заслуговують
на увагу та спростовуються заявою на
видачу готівки від 08.08.2008 р.

Доводи апеляційної скарги про те, що
підпис у заяві на видачу готівки
виконаний не позивачем не заслуговують
на увагу та спростовуються висновком
експерта 26.03.2014 року №691/692/14-32 де
зазначено, що підпис у заяві на видачу
готівки №812 від 08.08.2008 року виконано
ОСОБА_2, а не іншою особою.

Також судом вірно не прийнято до уваги
рішення Апеляційного суду міста Києва
від 23.05.2013 року суду в якому
встановлено, що заява на видачу готівки
від 08.08.2008 р. на суму 199000,00 доларів США
підписана не ОСОБА_2, оскільки такі
висновки зроблені судом без
застосування спеціальних знань.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, рішення
суду ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права і
не може бути скасовано з підстав,
викладених у апеляційній скарзі.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 307-308, 313 - 315, 316, 319 ЦПК України,
колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Обухівського районного суду
Київської області від 19 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду по розгляду
цивільних та кримінальних справ шляхом
подачі касаційної скарги протягом
двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: