АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/4170/2014
Головуючий в 1 інстанції - Волошин В.О.
Доповідач - Шиманський
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2014 року колегія суддів Судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Борисової О.В., Заришняк Г.М.

при секретарі - Ошедшій А.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Шевченківського районного суду міста
Києва від 18 листопада 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_1 до Українського
міжнародного комерційного центру про
визнання недійсним попереднього
договору, заяви про відмову від
зобов'язань за попереднім договором,
договору по ремонту та реконструкції
та стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач
звернувся в серпні 2009 року.

Зазначав, що 02.11.2005 року між ним та
відповідачем було укладено попередній
договір щодо купівлі-продажу,
відповідно до якого останній
зобов'язався в майбутньому продати
йому 1/6 частину нежилого будинку на
третьому поверсі по АДРЕСА_1 за 4 900 000,00
грн.

Згідно даного договору сторони
погодили в строк до 01.09.2006 року укласти
основний договір купівлі-продажу
вказаної частини нерухомого майна, а
відповідач повинен був передати 1/6
частину нежитлового будинку по АДРЕСА_1
площею 169,5 кв. м. у власність позивачу.

У зв'язку з невиконанням відповідачем
взятих на себе обов'язків за попереднім
договором купівлі-продажу, з
урахуванням уточнених позовних вимог,
позивач просив суд :

- визнати недійсним укладений
02.11.2005 р. між сторонами попередній
договір щодо купівлі-продажу 1/6 частини
нежитлового будинку, розташованого по
АДРЕСА_1 та має загальну площу 1179,0 кв. м.;

- стягнути з відповідача на користь
позивача грошову суму в розмірі 1 536 196,91
грн., яка складається зі сплачених
позивачем 500 000,00 грн. в якості
предоплати при укладенні попереднього
договору та сплачених з тією ж метою 252
500,00 грн. 07.12.2005 р. з урахуванням
встановленого індексу інфляції;

- стягнути з відповідача на його
користь 5 000,00 грн. сплачених 02.12.2005 р. в
якості платежу за нотаріальне
посвідчення попереднього договору
купівлі-продажу;

- стягнути з відповідача на його
користь 114 977,87 грн. в якості процентів
за користування грошовими коштами,
одержаними в якості попередньої оплати
за попереднім договором;

- визнати недійсним договір №1/11 по
ремонту та реконструкції будинку
АДРЕСА_1 від 01.11.2005 року, укладений між
сторонами;

- визнати недійсною заяву від імені
ОСОБА_1 від 30.08.2006 року, адресовану
правлінню Українського міжнародного
комерційного центру про відмову ОСОБА_1
від купівлі 1/6 частини будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Шевченківського районного
суду міста Києва від 18 листопада 2013
року позов задоволено частково.

Визнано недійсним: договір №1/11 по
ремонту та реконструкції будинку
АДРЕСА_1 від 01.11.2005 року, укладений між
ОСОБА_1 та Українським міжнародним
комерційним центром; заяву від імені
ОСОБА_1 від 30.08.2006 року, адресовану
правлінню Українського міжнародного
комерційного центру, про відмову
ОСОБА_1 від купівлі 1/6 частини будинку
АДРЕСА_1.

В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення судом
норм процесуального права, ставиться
питання про скасування даного рішення
в частині відмови у задоволенні
позовних вимог щодо стягнення з
Українського міжнародного
комерційного центру грошової суми в
розмірі 1 536 196,91 грн., яка складається зі
сплачених позивачем 500 000,00 грн. в якості
передоплати при укладенні
попереднього договору від 02.11.2005 року в
рахунок суми основного договору
купівлі-продажу 1/6 частини нежитлового
будинку по АДРЕСА_1 та сплачених з цією
ж метою 252 500,00 грн., з урахуванням
встановленого індексу інфляцій та
проценти за користування грошовими
коштами в розмірі 114 977,87 грн. та
ухвалення нового рішення про
задоволення позовних вимог в цій
частині. В іншій частині оскаржуване
рішення позивач просив залишити без
змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
учасників процесу, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення у зв'язку з
наступним.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана надати ті
докази, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи оскаржене у справі
рішення суд виходив із вимог даної
норми закону, зібраних у справі та
наданих сторонами доказів, яким дав
повну, всебічну та об'єктивну оцінку.

Судом вірно встановлено, що 02.11.2005 року
між Українським міжнародним
комерційним Центром, в особі
Президента Мурзіної В.І., та ОСОБА_1 було
укладено попередній договір, зі змісту
якого вбачається, що відповідач бажає
продати 1/6 частину трьохповерхового
нежитлового будинку, яка знаходиться
на третьому поверсі, а позивач бажає
набути у власність 1/6 частину
вищевказаного трьохповерхового
нежитлового будинку на
взаємоприйнятих та узгоджених умовах
(Т 1, а.с. 7-8).

Згідно до п. 1 попереднього договору від
02.11.2005 року ОСОБА_1 передав відповідачу
грошові кошти в сумі 500 000,00 грн. як
передоплату за вищевказане нерухоме
майно, а саме за 1/6 частину нерухомого
майна. В термін до 01.09.2006 року сторони
домовились укласти договір
купівлі-продажу 1/6 частини нерухомого
майна за яким відповідач передасть у
власність позивачу нерухоме майно за
узгодженою сторонами вартістю, що
складає 4 900 000,00 грн., які будуть
сплачені позивачем.

Пунктом 16 вищевказаного договору
сторони встановили що своїм підписом
під цим договором відповідач
підтверджує факт отримання від
позивача авансу в сумі 500 000,00 грн.

Згідно реєстру введених платежів від
14.04.2008 року та виписки по рахунку ОСОБА_3
з 01.01.2005 р. по 30.12.2005 р., 17.11.2005 р. ОСОБА_3 на
рахунок Українського міжнародного
комерційного центру було сплачено
авансовий платіж за купівлю частини
нежитлового будинку АДРЕСА_1 згідно
договору від 02.11.2005 року у розмірі 252 000,00
грн.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підставі п. 21 попереднього договору, в
якому передбачено, що за двосторонньою
згодою нерухоме майно може бути
відчужене на іншому поверсі
вищевказаного житлового будинку,
сторони, на підставі усної
домовленості, погодились на відчуження
приміщення саме на четвертому поверсі.

У зв'язку з тим, що станом на 01.09.2006 року
будівництво четвертого поверху не
розпочалося, до Українського
міжнародного комерційного Центру
ОСОБА_1 18.08.2007 року була направлена
претензія, в якій позивач просив
повернути одержані від нього кошти,
проте відповіді на дану претензію ним
отримано не було.

Так, відповідно до ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільству, його моральним
засадам.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 ЦК України. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

У силу ст. 6 ЦК України, сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Частинами 1,2 статті 638 ЦК України
встановлено, що договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.

Як вбачається з Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» від 6
листопада 2009 року №9 судам необхідно
враховувати, що виконання чи
невиконання сторонами зобов'язань, які
виникли з правочину, має значення лише
для визначення наслідків його
недійсності, а не для визнання
правочину недійсним. У разі якщо
правочин ще не виконаний, він є таким,
що не створює жодних юридичних
наслідків

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
відповідності попереднього договору
від 02.11.2005 року, укладеного між
ОСОБА_1 та Українським міжнародним
комерційним центром, вимогам частин
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 ЦК України та відсутності правових
підстав для визнання вищевказаного
договору недійсним та стягнення на
підставі недійсності правочину
грошових коштів.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд першої інстанції незаконно не
застосував положення ч. 3 ст. 635 ЦК
України щодо припинення зобов'язання
за попереднім договором, не може бути
прийняте судом до уваги з огляду на
наступне.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Особа, яка
бере участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд. Таке право мають також
особи (за винятком тих осіб, які не
мають цивільної процесуальної
дієздатності), в інтересах яких
заявлено вимоги.

Оскільки позовні вимоги були заявлені
про стягнення з Українського
міжнародного комерційного центру
грошової суми в розмірі 1 536 196,91 грн., яка
складається зі сплачених позивачем 500
000,00 грн. в якості предоплати при
укладенні попереднього договору від
02.11.2005 року та сплачених 252 500,00 грн. з
урахуванням встановленого індексу
інфляцій та процентів за користування
грошовими коштами в розмірі 114 977,87 грн.
саме на підставі недійсності
правочину, суд першої інстанції вірно
не задовольнив позовні вимоги в цій
частині, оскільки положення ч. 3 ст. 635 ЦК
України не є підставою для визнання
договору недійсним.

Таким чином, твердження апеляційної
скарги про незаконність та
упередженість судового рішення
матеріалами справи спростовуються.

З огляду на викладене, оскаржене у
справі рішення постановлене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а тому це рішення
не може бути скасованим з підстав що
наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду міста Києва від 18 листопада 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: