Справа № 460/3151/13-ц
Провадження №2/460/198/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2014 рокум.Яворів
Яворівський районний суд
Львівської області в складі:

головуючого - судді
Варениця В.С.

з участю секретаря
Мельник Є.Є.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Яворові

цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2, третя особа Львівський
державний нотаріальний архів, про
визнання договору дарування
недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

20.08.2013 року позивач ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовною заявою, в якій просить
постановити рішення, яким визнати
недійсним договір дарування житлового
будинку АДРЕСА_2, укладений 06.04.2006 року
між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 та посвідчений
приватним нотаріусом Яворівського
районного нотаріального округу ОСОБА_6,
зареєстрованого в реєстрі №795. Позовні
вимоги мотивовано тим, що його батьки
ОСОБА_7 та ОСОБА_5 16.08.1975 року
зареєстрували шлюб, який рішенням
народного суду Яворівського району від
29.03.1982 року було розірвано. Однак після
розірвання шлюбу відносини між
батьками налагодилися, вони
продовжували проживати спільно однією
сім'єю та вели спільне господарство,
реєстрації розірвання шлюбу не
здійснили. На підставі рішення
виконавчого комітету Яворівської
міської ради №276 від 15.11.1079 року його
матері ОСОБА_8 було виділено земельну
ділянку, на якій його батьки в період з
1988 року по 1993 рік побудували житловий
будинок, де поселилися і стали спільно
проживати. Оскільки даний житловий
будинок було побудовано за час шлюбу і
за спільні кошти, то останній належав
його батькам на праві спільної
сумісної власності. Після смерті
матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1,
відкрилася спадщина за законом,
спадкоємцями першої черги були він,
сестра ОСОБА_2 та батько ОСОБА_7, який
постійно проживав з покійною,
вважається таким, що прийняв спадщину
після її смерті, і звернувся з заявою в
нотаріальну контору про оформлення
свого права на спадщину. Після смерті
батька ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2,
він прийняв спадщину за законом і під
час оформлення своїх спадкових прав
дізнався, що 06.04.2006 року його мати в
цілому подарувала належний на праві
спільної сумісної власності з покійним
батьком житловий будинок сестрі ОСОБА_2
Даний будинок був подарований
відповідачці ОСОБА_2 покійною матір'ю
ОСОБА_5 без згоди його батька, який був
співвласником . Відповідно ОСОБА_5
діяла несумлінно, адже знала, що ОСОБА_7
згоди на відчуження належного йому
будинку не давав. Тим самим було
порушено його спадкові права щодо
належного його батькові майна.

Позивач ОСОБА_4 на розгляд справи не
з'явився, ним було подано письмове
клопотання про слухання справи у його
відсутність, заявлений позов
підтримує.

Представник позивача ОСОБА_4 - гр.ОСОБА_1
заявлений позов підтримав, дав
пояснення аналогічні, викладеним в
позовній заяві. Додатково представник
позивача пояснив, що побудований
житловий будинок належав ОСОБА_9 та
ОСОБА_7 на праві спільної сумісної
власності як подружжю, відповідно
ОСОБА_5 не могла бути власником цілого
будинку, то в неї не було будь-яких
правових підстав розпоряджатися
шляхом дарування 1/2 частиною будинку.
Оскільки оспорюваний договір
дарування щодо цілого будинку
укладений з порушенням чинного
законодавства, відповідно були
порушенні спадкові права його
довірителя,

2

який прийняв спадщину за законом після
смерті батька. Просить позовні вимоги
задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 під час розгляду
справи заявлені позовні вимоги
заперечила та пояснила, що її батьки
ОСОБА_7 та ОСОБА_10 були одружені, крім
неї та позивача ОСОБА_4 інших дітей в
батьків не було. До побудови будинку
вони проживали в квартирі за адресою
АДРЕСА_1. Земельна ділянка під
будівництво була виділена її матері,
яка фактично будувала будинок, так як
батько з 02.03.1982 року по 09.07.1986 року сидів
в тюрмі. Після відбуття покарання
батько повернувся на квартиру, а після
закінчення будівництва будинку в 1993
році перейшов проживати в будинок
разом з ОСОБА_5 та нею. Брат ОСОБА_4 зі
своєю сім'єю залишився проживати на
квартирі. Ще за життя батьки вирішили
подарувати їй будинок, а квартира мала
залишитися брату, про що йому було
відомо. Мама підписала договір
дарування, також якусь заяву
підписував батько. Після укладення
договору дарування вона поїхала на
заробітки в ОСОБА_3, а коли повернулася,
що договір дарування пропав і вона
виготовляла дублікат договору.

Представник відповідача ОСОБА_2 -
адвокат ОСОБА_3 вважає, що укладеним
договором дарування гр.ОСОБА_5
подарувала житловий будинок своїй
дочці ОСОБА_2 Проти укладення договору
дарування не заперечував співвласник
ОСОБА_7, який подав відповідну письмову
заяву-згоду. Також позивачу було
достовірно відомо про наявність такого
договору від 06.04.2006 року, оскільки він
проживав в м.Яворові і викрав оригінал
договору, коли його довірителька
перебувала на заробітках. Стороною
позивача не подано жодних доказів про
порушення вимог законодавства при
укладенні оспорюваного договору
дарування. Просить в позові відмовити.

Залучений до участі в справі в порядку
правонаступництва представник третьої
особи Львівського державного
нотаріального архіву на розгляд справи
не з'явився, суд вирішив за можливе
проводити розгляд справи у відсутність
представника даної особи.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши докази, суд прийшов до
наступного.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що стверджується
наявними доказами та визнається
сторонами, що гр.ОСОБА_7 та гр.ОСОБА_11 16
серпня 1975 року зареєстрували шлюб,
після реєстрації розірвання шлюбу
дружині було присвоєно прізвище
ОСОБА_7.

Рішенням народного суду Яворівського
району Львівської області від 29.03.1982
року вищевказаний шлюб було розірвано.

Відповідно до вимог ст.44 КпШС, яка була
чинною на час розірвання шлюбу в
судовому порядку, шлюб визнався
припиненим з моменту реєстрації
розірвання шлюбу в органах запису
актів громадського стану.

Однак судом встановлено, що реєстрацію
розірвання шлюбу в органі ЗАГС
подружжя ОСОБА_7 не проводили,
відповідно дані особи продовжували
проживати однією сім'єю та вели спільне
господарство, за виключенням періоду з
02.03.1982 року по 09.07.1986 року, коли ОСОБА_7
перебував в місцях позбавлення волі в
порядку відбуття покарання по вироку
суду.

Також судом встановлено, що рішенням
виконавчого комітету Яворівської
міської ради №276 від 15.11.1979 року
гр.ОСОБА_5 було виділено земельну
ділянку за адресою АДРЕСА_2 для
будівництва індивідуального житлового
будинку. В період з 1988 року по 1995 рік
подружжям ОСОБА_7 та ОСОБА_5 спільною
працею та за спільні кошти в
передбаченому порядку було побудовано
житловий будинок, право власності на
який було зареєстровано за гр.ОСОБА_5,,
що стверджується договором про надання
у безстрокове користування земельної
ділянки для будівництва житлового
будинку від 29.12.1979 року, актом прийняття
в експлуатацію індивідувального
будівництва від 28.12.1993 року,
реєстраційним посвідченням про право
особистої власності від 31.01.2003 року.

Суд погоджується з твердженням сторони
позивача, що збудований житловий
будинок під час перебування в
зареєстрованому шлюбі подружжя ОСОБА_7
та ОСОБА_5, як нажитий подружжям за час
шлюбу, незважаючи на реєстрацію права
власності за одним з подружжя, є їх
спільною сумісною власністю, у
відповідності до вимог ст.22 КпШС, яка
було чинною на час будівництва будинку.

06 квітня 2006 року було укладено
нотаріально посвідчений договір
дарування житловго будинку АДРЕСА_2,
згідно якого ОСОБА_5 подарувала, а
ОСОБА_2 прийняла в дар вищевказаний
житловий будинок.

3

Відповідно до ст.717 ЦК України за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає другій стороні
(обдарованому) безоплатно майно
(дарунок) у власність.

А відповідно до вимог ст.65 СК України
визначено, що дружина, чоловік
розпоряджаються майном, що є об'єктом
права спільної сумісної власеності
подружжя, за взаємною згодою. При
укладенні договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого подружжя. Для укладення одним
із подружжя договорів, що потребують
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, згода другого з
подружжя має бути подана письмово.
Згода на укладення договору, який
потребує нотаріального посвідчення і
(або) державної реєстрації, має бути
нотаріально засвідчена.

Також відповідно до вимог ст.369 ЦК
України у разі вчинення одним із
співвласників правочину щодо
розпорядження спільним майном
вважається, що він вчинений за згодою
всіх співвласників. Згода
співвласників на вчинення правочину
щодо розпорядження спільним майном,
який підлягає нотаріальному
посвідченню та (або) державній
реєстрації, має бути висловлена
письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно наявною нотаріально
посвідченої письмової заяви від 06.04.2006
року гр.ОСОБА_7 не заперечує проти
дарування його дружиною ОСОБА_5 будинку
в АДРЕСА_2 їхній доньці ОСОБА_2.

Тому суд не приймає до уваги твердження
позивача, викладене в позовній заяві,
про недотримання під час укладення
оспорюваного договору дарування вимог
чинного законодавства при відчуженні
спільного сумісного майна без згоди
співвласника, оскільки таке
спростовується вищевказаною
нотаріально посвідченою письмовою
заявою ОСОБА_7

Також суд вважає безпідставним
твердження сторони позивача під час
розгляду справи про необхідність
укладення правочину на відчуження
співвласником ОСОБА_7 його частки в
спільному сумісному майні у вигляді 1/2
частини житлового будинку в користь
відповідача, оскільки таке твердження
не грунтується на вимогах чинного
законодавства, яке вимагає наявність
лише нотарільного посвідченої
письмової згоди співвласника.

Оцінюючи докази по даній справі в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що під час судового розгляду доведено,
що заявлені позовні вимоги є
безпідставними, необгрутованими,
твердження сторони позивача наявність
правових підстав для визнання
оспорюваного правочину недійсним
спростовані вищенаведеними доказами,
оспорюваний правочин та порядок його
укладення і нотаріального посвідчення
відповідає вимогам законодавства, а
тому в задоволенні заявленого позову
слід відмовити.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212 ЦПК України,
суд,-

В И Р І Ш И В:

в позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа
Львівський державний нотаріальний
архів, про визнання договору дарування
недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Львівської області
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а для осіб, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, в цей же
строк з дня його отримання, через
Яворівський районний суд Львівської

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті
в одному примірнику.

СУДДЯ: