Провадження №: 4-с/752/50/14
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2014 року Голосіївський районний суд
м. Києва в складі:

головуючого судді -
Пасинок В.С.

при секретарі -
Тасенко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 на
дії державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції у м. Києві Галаса Павла
Васильовича, заінтересовані особи
особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, -

в с т а н о в и в:

у жовтні 2013 року скаржник звернувся до
суду з вказаною скаргою, в якій просив
суд визнати порушеними його права у
виконавчих провадженнях № № 35151455,
35150834, 35151379, 35150942 в частині не надсилання
постанов № № 35151455, 35150834, 35151379, 35150942 про
стягнення виконавчого збору та витрат
на проведення виконавчих дій.

В обґрунтування останньої вказував на
порушення державним виконавцем
процедури та порядку проведення
вселення, оскільки стягувачі
забезпечені іншим житлом, а також
порушенням з боку державного виконавця
вимог ст. 31 Закону України «Про
виконавче провадження». Крім того,
посилався на те, що стягувачі в
добровільному порядку не вселялись до
спірної квартири, оскільки перешкод
останнім з даного приводу не
створювалось.

В судове засідання ОСОБА_1 не з»явився,
подав заяву про розгляд скарги за його
відсутності, проси її задовольнити,
посилаючись на викладені у ній
обставини.

Державний виконавець ВДВС
Голосіївського районного управління
юстиції у м. Києві Галас П.В., будучи
повідомленим про час та місце розгляду
скарги, в судове засідання не з'явився.
До суду надійшли заперечення
представника ВДВС Голосіївського
районного управління юстиції у м.
Києві, в яких останній просив суд
відмовити скаржнику у задоволенні його
вимог за необґрунтованістю та
безпідставністю останніх, а також
просив суд проводити розгляд скарги за
його відсутності (а.с. 145-147).

Заінтересовані особи в судове
засідання не з»явились, подали заяву
про розгляд скарги за їх відсутності,
просили суд відмовити у задоволенні
скарги, врахувавши при цьому їх доводи,
викладені в наявних в матеріалах
справи запереченнях.

Дослідивши матеріали скарги, суд
встановив наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Державний виконавець є представником
влади і здійснює примусове виконання
судових рішень, постановлених іменем
України, та рішень інших органів
(посадових осіб), виконання яких
покладається на державну виконавчу
службу, у порядку, передбаченому
законом.

Стаття 7 Закону України «Про державну
виконавчу службу» встановлює обов'язок
державного виконавця сумлінно
виконувати службові обов'язки, не
допускати в своїй діяльності порушення
прав громадян та юридичних осіб,
гарантованих Конституцією України.

Частина 1 ст. 6 Закону України «Про
виконавче провадження» зобов'язує
державного виконавця використовувати
надані йому права відповідно до закону
і не допускати у своїй діяльності
порушення прав та законних інтересів
фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ст. 11 вказаного закону
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судом встановлено, що 01 листопада 2012
року Голосіївським районним судом м.
Києва видано виконавчий лист № 2-1439/12
про вселення ОСОБА_3, ОСОБА_4 в квартиру
АДРЕСА_1.

12 листопада 2012 року державним
виконавцем ВДВС Голосіївського
районного управління юстиції в м. Києві
Галасом П.В. відкрито виконавче
провадження з примусового виконання
зазначеного вище виконавчого
документа.

11 липня 2013 року державним виконавцем
складено акт про фактичне виконання
рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 24 липня 2012 року.

12 липня 2013 року через фактичне
виконання судового рішення на підставі
п. 8 ст. 49 Закону України «Про виконавче
провадження» державними виконавцем
винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження.

Вказана постанова була направлена
боржникам виконавчого провадження та
отримана останніми 19 вересня 2013 року,
що в ході розгляду справи заперечно не
було.

18 вересня 2013 року винесено вимогу про
проведення виконавчих дій щодо
примусового вселення ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
запланованих на 01 жовтня 2013 року, яка 19
та 23 вересня 2013 року направлена на
адресу боржників.

01 жовтня 2013 року проведено вселення
стягувачів, про що державним
виконавцем складено акт про фактичне
виконання судового рішення.

07 жовтня 2013 року на підставі п. 8 ст. 49
Закону України «Про виконавче
провадження» винесено постанову про
закриття виконавчого провадження у
зв'язку із фактичним виконанням
рішення суду.

Згідно ч. 1 ст. 25 Закону України «Про
виконавче провадження» у разі
ненадання боржником у строки,
встановлені ч. 2 ст. 25 цього Закону для
самостійного виконання рішення,
документального підтвердження повного
виконання рішення державний
виконавець на наступний день після
закінчення відповідних строків
розпочинає примусове виконання
рішення.

У разі отримання документального
підтвердження про повне виконання
рішення боржником до початку його
примусового виконання державний
виконавець закінчує виконавче
провадження в порядку, встановленому
цим Законом. Виконавчий збір та
витрати, пов'язані з організацією та
проведенням виконавчих дій, у такому
разі з боржника не стягуються.

У разі невиконання боржником у той
самий строк рішення немайнового
характеру виконавчий збір стягується в
розмірі сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян з боржника -
фізичної особи і в розмірі вісімдесяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян з боржника - юридичної особи

Розмір фактично стягнутого з боржника
виконавчого збору державний
виконавець зазначає у виконавчому
документі (ст. 28 Закону).

Як вбачається з матеріалів скарги та
копій виконавчих проваджень, що
містяться у матеріалах справи,
державним виконавцем Галас П.В. 12 липня
2013 року винесено постанови № № 35151455,
35150834, 35151379, 35150942 про стягнення з кожного
боржників витрат на проведення
виконавчих дій в сумі 50,00 грн. та
виконавчого збору в сумі 680,00 грн.
відповідно.

Згідно положень ст. 31 Закону України
«Про виконавче провадження» копії
постанов державного виконавця та інші
документи виконавчого провадження, що
державний виконавець зобов'язаний
довести до відома сторін та інших
учасників виконавчого провадження,
надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження або
відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до ст. 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

Як вбачається з тих же матеріалів
скарги та копій виконавчих проваджень,
що містяться у матеріалах справи,
державним виконавцем Галас П.В.
боржникам направлено постанови від 12
липня 2013 року.

Доказів протилежного в розпорядження
суду не надано.

Таким чином, аналізуючи зібрані по
справі докази у їх сукупності, суд,
враховуючи викладене, приходить до
висновку про те, що вимоги скаржників
не є обґрунтованими. Як наслідок, суд
приходить до висновку про неможливість
задоволення вимог останніх.

Крім того, на думку суду, слід звернути
увагу на те, що скаржникам була надана
можливість виконати судове рішення у
добровільному порядку, однак,
останнього ними здійснено не було,
через що державним виконавцем було
розпочато процедуру примусового
виконання рішення суду, тому посилання
скаржників на відсутність з їх боку
перешкод для проживання стягувачів у
спірній квартирі судом оцінюються
критично, тому не приймаються до уваги.

При цьому доводи скаржника, викладені в
скарзі, судом також оцінюються
критично з огляду на їх недоведеність,
виходячи з вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України,
а тому також не приймаються до уваги.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 15, 49, 50, 79 Закону України «Про
виконавче провадження», ст. ст. 10, 11, 57-60,
383-389 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції у м. Києві Галаса Павла
Васильовича, заінтересовані особи:
ОСОБА_3, ОСОБА_4 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подання через Голосіївський районний
суд м. Києва апеляційної скарги
протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя
В.С. Пасинок