Виноградівський районний суд
Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/668/13-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.07.2014
м. Виноградів

Виноградівський районний суд
Закарпатської області у складі
головуючого А.А.Надопта, при секретарі
С.С.Онисько, за участю представника
скаржника ОСОБА_1 за довіреністю
ОСОБА_2, розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду
м.Виноградів скаргу ОСОБА_1 на дії
заступника начальника відділу ДВС
Виноградівського районного управління
юстиції В.В.Бенца,

В С Т А Н О В И В:

Скарга мотивована тим, що 02.12.2013р.
Виноградівським районним судом
виданий виконавчий лист №299/668/13, згідно
якого на користь ПАТ КБ «Надра»
стягнуто в солідарному порядку з
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 заборгованість по
кредиту, що становить 752.928,48 грн. та
судові витрати 3.441,00 грн. Відповідно до
цього стягувачем було направлено до
відділу ДВС Виноградівського РУЮ заяву
про відкриття ВП та виконавчий лист
Виноградівського районного суду,
виконавче провадження було відкрито
17.04.2014р. згідно постанови про відкриття
виконавчого провадження ВП №43023889.

Обрунтовуючи свої вимоги скаржник
вказує, що під час здійснення даного
виконавчого провадження
держвиконавцем В.В.Бенца грубо були
порушенні норми Закону України «Про
виконавче провадження», а відтак його
дії є незаконними, оскільки він відкрив
виконавче провадження на підставі
виконавчого листа, який не відповідає
вимогам, передбаченим ст.18 цього
Закону, а саме: у виконавчому листі не
зазначений ідентифікаційний код
суб»єкта господарської діяльності
стягувача; не зазначене повне
найменування стягувача; не зазначені
банківські рахунки стягувача та місце
роботи боржника- фізичної особи, а
відтак держвиконавець в даному випадку
зобов»язаний був винести постанову про
відмову у відкритті виконавчого
провадження, позаяк виконавчий лист не
відповідає вимогам закону, проте,
держвиконавець В.В.Бенца всупереч цим
вимогам Закону відкрив дане
провадження і наклав арешт на все
рухоме і нерухоме майно заявника.

На підставі наведеного, оскільки такі
дії держвиканавця вчиненні в порушення
вимог ст.18 Закону України «Про
виконавче провадження» та ст.1
Протоколу №1 Європейської конвенції,
заявник просить суд визнати
протиправною дію та бездіяльність
заступника начальника відділу ДВС
Виноградівського РУЮ В.В.Бенца, яка
полягає у відкритті виконавчого
провадження №43023889 на підставі
виконавчого листа Виноградівського
районного суду від 02.12.2013р., який не
відповідає вимогам ст.18 Закону України
«Про виконавче провадження» і,
відповідно, не винесення постанови про
відмову у відкритті виконавчого
провадження у відповідності до ст.26
Закону України «Про виконавче
провадження»; визнати незаконною та
скасувати постанову про відкриття
виконавчого провадження від 17.04.2014р. за
№43023889; зобов»язати заступника
начальника відділу ДВС
Виноградівського РУЮ В.В.Бенца усунути
порушення, допущені ним під час
відкриття даного виконавчого
провадження і винести відповідну
постанову про відмову у відкритті
виконавчого провадження, а відтак
скасувати всі накладені на заявника
арешти майна.

Представник скаржника в судому
засіданні доводи скарги підтримав
повністю та просив їх задоволити з
підстав, наведених у скарзі; заступник
начальника відділу ДВС
Виноградівського РУЮ В.В.Бенца, будучи
належним чином повідомленим про місце
і час розгляду даної скарги судовою
повісткою, в засідання не з»явився,
причин своєї неявки не повідомив, а
відтак суд

вважає справу розглянути у його
відсутності на підставі наявних у
справі доказів.

Суд, перевіривши матеріали скарги та
оцінивши надані докази у їх сукупності
та взаємозв»язку, приходить до
наступного.

Виконання судових рішень у цивільних
справах є складовою права на
справедливий суд та однією з
процесуальних гарантій доступу до
суду, передбаченого ст.6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод 1950р.

Одним із засобів юридичного захисту
сторін виконавчого провадження при
проведенні виконавчих дій є судовий
контроль за виконанням судових рішень
у цивільних справах, який передбачає,
зокрема, можливість здійснення певних
процесуальних дій у виконавчому
провадженні лише з дозволу суду, а
також обов»язок суду розглянути скарги
на рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця та інших
посадових осіб державної виконавчої
служби й позови, що виникають із
відносин щодо примусового виконання
судових рішень

Оцінка зібраних по справі доказів має
здійснюватися за правилами,
передбаченими ст.212 ЦПК України з
врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК
України. У відповідності до вимог
ст.ст.10,11,60 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог чи заперечень. Суд розглядає
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до вимог цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Згідно із ст.ст.3,4 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів; здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України.

Між тим, державний виконавець (ст.4
Закону України «Про державну виконавчу
службу») є представником влади і
здійснює примусове виконання судових
рішень, постановлених іменем України,
та рішень інших органів, (посадових
осіб), виконання яких покладено на
державну виконавчу службу у порядку
передбаченому законом.

Гарантією прав фізичних і
юридичних осіб у виконавчому
провадженні є можливість оскарження
дій або бездіяльності державних
виконавців, оскарження яких має
відбуватися згідно із ст.13 Закону
України «Про виконавчу службу», ч.3 ст.6,
ч.1 ст.12, ст.82 Закону України «Про
виконавче провадження».

Так, відповідно до ст.13 Закону України
«Про державну виконавчу службу» дії
або бездіяльність державного
виконавця можуть бути оскаржені до
вищестоящої посадової особи або до
суду у порядку, встановленому законом,
згідно з ч.3 ст.6 Закону України «Про
виконавче провадження» рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця можуть бути оскаржені в
порядку, встановленому цим Законом, а
відповідно до частини першої ст.12
цього-ж Закону сторони виконавчого
провадження мають право оскаржувати
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця з питань
виконавчого провадження у порядку,
встановленому цим Законом.

Відповідно до частини першої ст.82
Закону України «Про виконавче
провадження» рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця та
інших посадових осіб державної
виконавчої служби можуть бути
оскаржені стягувачем та іншими
учасниками виконавчого провадження
(крім боржника) до начальника відділу,
якому безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або до керівника
відповідного органу державної
виконавчої служби вищого рівня чи до
суду. Відповідно до ч.2 ст.82 Закону
України «Про виконавче провадження»
боржник має право оскаржувати рішення,
дії або бездіяльність державного
виконавця та інших посадових осіб
державної виконавчої служби виключно в
судовому порядку.

Зокрема, відповідно до вимог ст.383 ЦПК
України сторони виконавчого
провадження мають право звернутися до
суду із скаргою, якщо вважають, що
рішенням, діє або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення, ухваленого відповідно до
цього Кодексу, порушено їх права чи
свободи. Скарга подається до суду (ст.384
ч.2 ЦПК України), який видав виконавчий
документ. Так, рішення, дії чи
бездіяльність державного виконавця
або іншої посадової особи державної
виконавчої служби щодо виконання
судового рішення можуть бути оскаржені
сторонами виконавчого провадження до
суду, який видав виконавчий документ.

Судом встановлено, що на виконанні у
відділу ДВС Виноградівського РУЮ
знаходиться Виконавче провадження
№43023889, відкрите за виконавчим листом,
виданим Виноградівським районним
судом по справі №29966813 від 02.012.2013р. щодо
солідарного стягнення з ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Надра» коштів
по отриманому кредиту. Встановлено
також, що у оспорюваному виконавчому
листі не зазначений ідентифікаційний
код суб»єкта господарської діяльності
стягувача, не зазначене повне
найменування стягувача та банківські
рахунки стягувача, місце роботи
боржника- фізичної особи.

На час розгляду даної скарги у суді
судове рішення боржниками взагалі не
виконане в частині сплати боргу та
судових витрат.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з
вимог ст.19 Конституції України, згідно
якої органи державної влади та
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов»язані діяти в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно із вимогами ст.7 цього-ж
Закону України «Про виконавчу службу»
держвиконавець зобов»язаний
використовувати надані йому права в
точній відповідності із законом і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів громадян і
юридичних осіб.

З урахування наведеного,
держвиконавець при проведенні
виконавчих дій зобов»язаний діяти не
лише у відповідності до вимог Закону
України «Про виконавче провадження»,
але і дотримуватися інших законів
України.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.5 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
заходів примусового виконання рішень,
встановлених законом, здійснювати
необхідні міри для своєчасного і
повного виконання рішення способом і в
порядку, передбаченому виконавчим
документом.

Отже завданням державної виконавчої
служби є своєчасне, повне, неупереджене
виконання рішень, передбачених
законом, тому перевірка вчинення таких
дій державним виконавцем є фактично
перевіркою дотримання положення ст.6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод щодо
справедливого судового розгляду й
належного виконання рішення суду.

Ці вимоги Конституції та зазначених
законів України узгоджуються із
роз»ясненнями, наданими Постановою
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справи від 07.02.2014р. №6 «Про
практику розгляду судами скарг на
рішення дії чи бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судових
рішень у цивільних справах», згідно п.3
якого зазначено, що при розгляді скарг
на рішення, дії чи бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби суди повинні враховувати, що
Законом про виконавче провадження
передбачено заборону на зловживання
процесуальними правами під час
здійснення виконавчого провадження.
Так, державний виконавець зобов»язаний
вживати передбачені Законом про
виконавче провадження заходи
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

З огляду на встановлене в судовому
засіданні та категоричні вимоги
Закону, суд приходить до переконання,
що в даному випадку дії заступника
начальника відділу ДВС
Виноградівського РУЮ В.В.Бенца щодо
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження №43023889 є
законними та обгрунтованими, вчиненими
у відповідності до вимог діючого
законодавства, оскільки ним при
винесенні оскаржуваної постанови про
відкриття виконавчого провадження та
накладення арешту на майно боржників,
здійснюються необхідні заходи щодо
належного та повного виконання
судового рішення щодо стягнення з
боржників на користь позивача боргу та
судових витрат.

При цьому суд звертає увагу на те, що
Верховним Судом України 25.06.2014р.
здійснений Правовий Висновок за
скаргою публічного акціонерного
товариства на дії державного
виконавця.

При цьому зазначено, що вимоги до
змісту виконавчого листа встановлені
ч.1 ст.18 Закону України від 21 квітня 1999 р.
№ 606-ХІV «Про виконавче провадження»,
якою передбачено, що у виконавчому
листі потрібно зазначати
індивідуальний ідентифікаційний номер
боржника (фізичної особи), а п.6 ч.1 ст.26
цього Закону встановлено, що у разі
невідповідності змісту виконавчого
листа вимогам ст.18 державний
виконавець відмовляє у відкритті
виконавчого

провадження.

Разом із тим відповідно до п.3 ч.3 ст.11
Закону України від 21 квітня 1999 р. №
606-ХІV «Про виконавче провадження»
державний виконавець при здійсненні
виконавчого провадження має право з
метою захисту інтересів стягувача
одержувати безоплатно від органів,
установ, організацій, посадових осіб,
сторін та учасників виконавчого
провадження необхідні для проведення
виконавчих дій пояснення, довідки та
іншу інформацію, у тому числі й
конфіденційну. Відсутність у
виконавчому листі певних даних про
особу боржника не є підставою для
відмови державним виконавцем у
відкритті виконавчого провадження
(постанови Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України: від 21
травня 2014 р. у справі № 6-45цс14; від 25
червня 2014 р. у справі № 6-62цс14).

Статтею 214 ЦПК України визначене коло
питань, які суд вирішує під час
ухвалення рішення, а Законом України
№3932-VI від 20.10.2011р. дану статтю доповнено
частиною другою, згідно якої
законодавець вказав, що при виборі
правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов»язаний врахувати висновки
Верховного Суду України, викладенні у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстав, передбаченої п.1 ст.355
ЦПК України.

Окрім того, рішення Верховного Суду
України, прийняте за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов»язковим для
всіх суб»єктів владних повноважень,
які застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України (ст.360-7 ч.1 ЦПК України).

З огляду на зазначене можна дійти
висновку, що відсутність у виконавчому
листі певних даних про особу боржника,
як і особу стягувача, не є підставою для
відмови державним виконавцем у
відкритті виконавчого провадження.

Отже, суд приходить до переконання, що
держвиконавець мав обґрунтовані
правові підстави для винесення
оскаржуваної постанови.

Між тим, при розгляді скарги на рішення,
дії чи бездіяльність державного
виконавця суд має врахувати те, що
принципом цивільного судочинства є
виконуваність рішення суду, а у ст.14 ЦПК
України визначенні ознаки
обов»язковості судових рішень, крім
того- виконання рішення суду - є
елементом справедливого судового
розгляду, передбаченого ст.6 Конвенції
про захист людини і основоположних
свобод.

Окрім того, виконання судових рішень-
це заключна стадія цивільного процесу,
тобто заключний етап у процесі
реалізації захисту цивільних прав, у
цьому разі прав стягувача, а згідно з
прецедентною практикою Європейського
суду з прав людини для визначення
розумного строку розгляду справи
враховується і період із надходження
до суд позовної заяви й до виконання
рішення суду.

Так, у відповідності до приписів
ст.ст.1,5 Закону України «Про виконавче
провадження» виконавче провадження -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, зазначених у цьому Законі,
спрямованих на примусове виконання
рішень судів. Державний виконавець
зобов»язаний вживати заходів
примусового виконання рішень,
встановлених цим законом,
неупереджено, своєчасно та повно
вчиняти виконавчі дії, а особи, які
беруть участь у виконавчому
провадженні, зобов»язані сумлінно
користуватися усіма наданими їм
правами з метою забезпечення
своєчасного та в повному обсязі
вчинення виконавчих дій (ч.2 ст.12
Закону).

Таким чином суд не вбачає достатніх
підстав для задоволення вимог
скаржника, оскільки державним
виконавцем здійснюються відповідні,
передбачені законом заходи щодо
забезпечення прав стягувача на
відшкодування боргу, при цьому
оскаржувані дії були прийняті та
вчинені відповідно до вимог закону,
відсутність у виконавчому листі певних
даних про особу саме стягувача не
впливає безпосередньо на права і
інтереси, свободи заявника, а відтак
права і інтереси, свободи останього, на
що він посилався у своїй скарзі, не були
порушені.

Судові витрати, пов»язані з розглядом
скарги, відповідно до вимог ст.388 ЦПК
України, поданої на рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця,
покладаються судом на заявника, якщо
було постановлено ухвалу про відмову в
задоволенні його скарги, або на відділ
державної виконавчої служби, якщо було
постановлено ухвалу про задоволення
скарги.

Відповідно до вимог ст.ст.1,7 Закону
України «Про виконавчу службу»,
ст.ст.1,5,12,50,52 Закону України «Про
виконавче провадження», Постанова
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справи від 07.02.2014р. №6 «Про
практику розгляду судами скарг на
рішення дії чи бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судових
рішень у цивільних справах» та
керуючись ст.ст.10,11,14,79,81,210,386-389 ЦПК
України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії
заступника начальника відділу ДВС
Виноградівського районного управління
юстиції В.В.Бенца - відмовити.

Судові витрати по справі 107,30 грн. -
стягнути з ОСОБА_1.

На ухвалу може бути подана апеляційна
скарга до Апеляційного суду
Закарпатської області протягом п'яти
днів з дня її проголошення. У разі якщо
ухвало було постановлено без участі
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом п'яти днів з
дня отримання копії ухвали.

Головуючий А. А. Надопта