АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 540/1636/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/2383/14
Головуючий у 1-й інстанції Косик С. М.
Доповідач Лобов О. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2014 року м. Полтава Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Полтавської
області в складі:

головуючого судді Лобова О.А.

суддів: Пікуля В.П., Акопян В.І.

при секретарі Верещаці М.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1,
представника за довіреністю ОСОБА_2, на
рішення Машівського районного суду
Полтавської області від 19 червня 2014
року по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства "Акцент Банк"
до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за кредитним договором і зустрічним
позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства "Акцент Банк"
про визнання договору споживчого
кредиту частково недійсним.

Колегія суддів, заслухавши
доповідь судді-доповідача,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року ПАТ "Акцент
Банк" звернувся до суду з позовом,
просив стягнути з відповідача на його
користь заборгованість у розмірі 25 8035,34
грн. за кредитним договором № ABZDAN100034063
від 10.04.2008 року; стягнути з відповідача
судові витрати, обґрунтовуючи вимоги
тим, що ОСОБА_2 не виконує належним
чином умови кредитного договору,
внаслідок чого утворилась
заборгованість.

У травні 2014 року ОСОБА_2
звернувся до суду із зустрічним
позовом, просив відмовити в
задоволенні первісного позову та
визнати недійсним п.п. 14.2, 14.3, 14.5, 14.6, 14.8,
14.10 кредитно-заставного договору №
ABZDAN100034063 від 10.04.2008 року, обґрунтовуючи
вимоги тим, що добровільно передав
банку заставне майно з довіреністю на
його реалізацію. Позивач в свою чергу
не повідомив про продаж автомобіля і
на протязі усього часу не надсилав
претензіі щодо боргу. Оспорювані умови
договори вважав такими, що суперечать
принципам справедливості і розумності.

Рішенням Машівського
районного суду Полтавської області від
19 червня 2014 року позовні вимоги ПАТ
"Акцент Банк" задоволено: стягнуто з
ОСОБА_2 на його користь заборгованість
за кредитно-заставним договором №
ABZDAN100034063 від 10.04.2008 в сумі 258035 грн 34 коп.
та судовий збір в розмірі 2580,35 грн. У
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2
про визнання договору споживчого
кредиту частково недійсним відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
представник за довіреністю ОСОБА_2,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення суду першої інстанції
скасувати, постановити нове про
відмову в задоволенні позовних вимог
ПАТ "Акцент Банк" та задоволення його
позовних вимог.

В обґрунтування вимог
апеляційної скарги посилається на те,
що суд не перевірив правильність
розрахунку заборгованості, наданого
Банком. Суд не врахував умови договору
про те, що застава забезпечує вимоги по
заборгованості у повному розмірі.
Всупереч вимогам ЗУ «Про захист прав
споживачів» суд не дав належної оцінки
оспорюваним умовам договору, а також
проігнорував положення закону щодо
застосування наслідків спливу строку
давності.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, заявлених в
суді першої інстанції, заслухавши
пояснення осіб, які беруть участь в
справі, дійшла висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити з наступних
підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307, ст.308 ЦПК
України апеляційний суд за
результатами розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції вправі відхилити апеляційну
скаргу та залишити рішення без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
10 квітня 2008 року між ПАТ «Акцент-Банк» і
ОСОБА_2 укладений кредитно-заставний
договір № ABZDAN, згідно умов якого
Банк зобов'язався надати позичальнику
кредитні кошти у розмірі 88 90 грн. 50 коп.,
з яких 81 900 грн. - для придбання
автомобіля позичальником, 4 509 грн. 50
коп. - для оплати першого страхового
внеску, 34 грн. - оплати реєстрації
предмета застави у державному реєстрі,
2 457 грн. - оплати винагороди за надання
фінансового інструменту. Строк дії
договору - до 09 квітня 2015 року,
процентна ставка - 15,96%. Погашення
кредиту мало відбуватися шляхом
внесення щомісячних платежів у сумі 1
907 грн. 08 коп. згідно графіку.

Банк свої зобов'язання щодо видачі
позичальнику кредитних коштів виконав.

У зв'язку з неналежним виконанням
позичальником зобов'язань щодо
погашення кредиту 16 грудня 2008 року
позичальник передав Банку заставний
автомобіль, який був проданий 24 грудня
2010 року і виручені від продажу кошти у
сумі 26 089 грн. направлені на погашення
заборгованості за кредитом.

За станом на 23 жовтня 2013 року
заборгованість за кредитним договором
становить 258 035 грн. 34 коп., з яких 74 657
грн. 67 коп. - тіло кредиту, 49 431 грн. 16 коп.
- заборгованість по сплаті процентів, 7
520 грн. 88 коп. - заборгованість по
комісії, 113 900 грн. 14 коп. - пеня, 2 502 грн.
штраф (фіксована частина), 12 275 грн. 49
коп. - штраф (процентна складова).

Суд першої інстанції повно і всебічно
дослідив надані сторонами докази,
належно їх оцінив і дійшов
обґрунтованого висновку про
задоволення первісного позову. При
цьому суд першої інстанції виходив з
доведеності обставин, на які посилався
Банк, та зробив правильний висновок про
недоведеність зустрічних позовних
вимог.

Такий висновок суду відповідає
обставинам справи та ґрунтується на
доказах, яким надано правильну
юридичну оцінку.

Згідно статтей 526, 527, 530 Цивільного
кодексу України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином і в
установлений строк відповідно до умов
договору та вимог закону.

Відповідно до ст.10, ст.58-60 ЦПК України
кожна із сторін зобов'язана довести
належними і допустимими доказами ті
обставини, на які вона посилається в
обґрунтування своїх вимог або
заперечень.

Банк, обґрунтовуючи свої вимоги, надав
суду належним чином завірені копії
документів, які підтверджують факт
укладення і виконання сторонами
кредитного договору, а також розмір
нарахованої заборгованості за
договором (т.1 а.с.10-36, 88-90, 108, 147-153, 171-172, 175-
186, 207-247).

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 навів свої міркування щодо
неправильності розрахунку
заборгованості, проте вони, з
урахуванням того, що представник не є
спеціалістом у відповідній галузі, не є
належними і допустимими доказами у
розумінні положень ст.58, ст.59 ЦПК
України. При порівнянні розрахунку
Банку із розрахунками представника
очевидних суто математичних
розбіжностей не вбачається.

Твердження апеляційної скарги про те,
що погоджена між сторонами вартість
предмета застави (автомобіля) повністю
забезпечувала вимоги кредитора, отже
після добровільної передачі предмета
застави боржник має вважатися таким, що
виконав свої зобов'язання щодо
погашення боргу, суперечать положенням
параграфу шостого глави 49 ЦК України,
ЗУ «Про заставу» (ст.19, ст.24, ст.25). У
кредитно-заставному договорі відсутня
умова про те, що у разі добровільної
передачі кредитору заставного
автомобіля автоматично заборгованість
зменшується на встановлену сторонами у
договорі вартість предмета застави.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
відсутність підстав для застосування
наслідків спливу строку давності,
зважаючи на вчинення ОСОБА_2 дій, які
свідчили про визнання ним боргу (т.1
а.с.88) та, відповідно переривання
перебігу погодженого сторонами
п'ятирічного строку давності (п.14.11
кредитно-заставного договору; т.1 а.с.21).

Вирішуючи зустрічні позовні
вимоги, суд першої інстанції у
відповідності до приписів ст.215 ЦПК
України навів обґрунтовані доводи щодо
недоведеності існування обставин, з
якими ЗУ «Про захист прав споживачів»
пов'язує недійсність правочину.

Враховуючи наведене слід визнати, що
апеляційна скарга не містить нових
засобів доказування, які б
спростовували висновки суду першої
інстанції. Отже, рішення суду першої
інстанції є законним і обґрунтованим,
підстави для його зміни чи скасування
відсутні.

Керуючись ст.303, ст.307 ч.1 п.1, ст.308, ст.314,
ст.315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1,
представника за довіреністю ОСОБА_2,
відхилити.

Рішення Машівського районного суду
Полтавської області від 19 червня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів безпосередньо
до суду касаційної інстанції.

Головуючий
О. А. Лобов

Судді:
В.І. Акопян

В.П. Пікуль

З оригіналом згідно

Суддя
О.А.Лобов