Провадження : 22ц/790/5109/14
Головуючий 1-ї інстанції - Мороз О.І.
Справа № 2-612/160/14
Доповідач - Шевченко Н.Ф.
Категорія : договірне.
29 липня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
головуючого - Шевченко Н.Ф.
суддів - Бобровського
В.В., Пономаренко Ю.А.
при секретарі - Ткаченко Г.В.
розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
позивачів - ОСОБА_1 на рішення
Близнюківського районного суду
Харківської області від 04 червня 2014
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19,
ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23,
ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27,
ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31,
ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35,
ОСОБА_36 до Товариства з обмеженою
відповідальністю імені газети
«Ізвестія» Близнюківського району
Харківської області про визнання
недійсними договорів оренди земельної
ділянки, зобов'язання повернути
земельні ділянки, третя особа - Відділ
Держземагенства в Близнюківському
району Харківської області, -
В С Т А Н О В И Л А :
У лютому 2014 року ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20,
ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24,
ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28,
ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32,
ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35 та ОСОБА_36 в
особі представника ОСОБА_1 кожен окремо
звернулись до суду з позовом, який було
доповнено і уточнено, до Товариства з
обмеженою відповідальністю імені
газети «Ізвестія» Близнюківського
району Харківської області (далі
Товариство) про визнання недійсними
договорів оренди земельної ділянки,
зобов'язання повернути їм земельні
Ухвалою суду від 14 березня 2014
року позови об'єднані в одне
В обґрунтування позовів позивачі
посилались на те, що відповідно
державних актів на право власності на
земельну ділянку ОСОБА_24, ОСОБА_12,
ОСОБА_26, ОСОБА_29, ОСОБА_4, ОСОБА_18,
ОСОБА_23, ОСОБА_17, ОСОБА_21, ОСОБА_7,
ОСОБА_37, ОСОБА_13, ОСОБА_6, ОСОБА_14,
ОСОБА_11, ОСОБА_2, ОСОБА_16, ОСОБА_9, ОСОБА_15,
ОСОБА_28, ОСОБА_3 , ОСОБА_10, ОСОБА_20,
ОСОБА_5, ОСОБА_19, ОСОБА_32, ОСОБА_31,
ОСОБА_25, ОСОБА_22, ОСОБА_27, а крім того в
порядку спадкування чи за рішенням
суду ОСОБА_30, ОСОБА_29, ОСОБА_33, ОСОБА_34,
ОСОБА_35 та ОСОБА_36 в ? частині кожному на
території Самійлівської сільської
ради Близнюківського району
Харківської області належать земельні
ділянки з цільовим призначенням для
сільськогосподарського виробництва.
У січні 2008 року, листопаді 2009
року, жовтні та листопаді 2011 року
позивачами було укладено з Товариством
договори оренди земельних ділянок.
У 2012 році стало відомо, що
зазначені Договори оренди не містять
всіх істотних умов, передбачених ст. 15
ЗУ «Про оренду землі», а тому через
недосягнення згоди між сторонами, в
силу ст. 215 ЦК України, ці Договори
мають бути визнані недійсними.
Щодо строку позовної давності,
позивачі вважали його не пропущеним,
оскільки лише у грудні 2013 року, під час
колективного обговорення умов
договорів орендодавцями, їм стало
відомо про порушення своїх прав щодо
індексації строків порядку внесення
та перегляду орендної плати.
Представник відповідача ТОВ
«Ізвєстія» Гавричков Ю.В. надав суду
письмові заперечення проти позову, які
повністю підтримав в судовому
Рішенням Близнюківського
районного суду Харківської області від
04 червня 2014 року в задоволенні позовів
відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі
представник позивачів ОСОБА_1 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог, а також стягнути з
Товариства на користь позивачів судові
витрати.

В обґрунтування доводів
апеляційної скарги апелянт
посилається на порушення судом норм
процесуального і матеріального права
та неповне дослідження обставин
справи.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення представників сторін,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, що сторонами були
заявлені у суді першої інстанції,
дослідивши матеріали справи, судова
колегія приходить до наступного.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог про визнання договорів
оренди земельної ділянки недійсним та
повернення земельної ділянки, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачами на порушення вимог ст.ст. 58 -
60 ЦПК України не надано доказів
невідповідності оспорюваних договорів
оренди землі вимогам Закону України
«Про оренду землі» та нормам ЦК
України.

Судова колегія погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, оскільки вони відповідають
вимогам закону та дослідженим судом
доказам.

Відносини, пов'язані з орендою
землі, регулюються Земельним кодексом
України, Цивільним кодексом України,
Законом України «Про оренду землі»,
тощо.

Відповідно до положень ст. 203
Цивільного кодексу України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Істотними умовами договору є
умови про предмет договору, умови, що
визначені законом як істотні або є
необхідними для договорів даного виду,
а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України
відносини щодо найму (оренди) земельної
ділянки регулюються законом.

Частиною 1 ст. 14 Закону України
«Про оренду землі» передбачено, що
договір оренди укладається у письмовій
формі.

Статтею 18 зазначеного Закону
встановлено, що договір оренди землі
набуває чинності після його державної
реєстрації.

Відповідно до ст. 15 Закону України
«Про оренду землі» істотними умовами
договору оренди землі є: об'єкт оренди
(кадастровий номер, місце розташування
та розмір земельної ділянки); строк дії
договору оренди; орендна плата із
зазначенням її розміру, індексації,
форм платежу, строків, порядку її
внесення і перегляду та
відповідальності за її несплату; умови
використання та цільове призначення
земельної ділянки, яка передається в
оренду; умови збереження стану об'єкта
оренди; умови і строки передачі
земельної ділянки орендарю; умови
повернення земельної ділянки
орендодавцеві; існуючі обмеження
(обтяження) щодо використання
земельної ділянки; визначення сторони,
яка несе ризик випадкового пошкодження
або знищення об'єкта оренди чи його
частини; відповідальність сторін;
умови передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди
землі однієї з істотних умов, а також
порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього
Закону є підставою для відмови в
державній реєстрації договору оренди,
а також для визнання договору
недійсним відповідно до закону.

Судом першої інстанції
встановлено, не заперечується
сторонами, та підтверджується
матеріалами справи, що згідно з
Державними актами на право приватної
власності на землю зареєстрованими в
установленому законом порядку в Книзі
записів реєстрації Державних актів на
право приватної власності на землю в
Близнюківському районному відділі
земельних ресурсів Харківської
області позивачі є власниками
земельних ділянок, які розташованої на
території Самійлівської сільської
ради Близнюківського району
Харківської області.

Матеріали справи свідчать про те,
що у січні 2008 року, листопаді 2009 року,
жовтні та листопаді 2011 року позивачами
(кожним окремо) було укладено договори
оренди землі, за умовами яких
орендодавці надали, а Товариство з
обмеженою відповідальністю імені
газети «Ізвестія» Близнюківського
району Харківської області (Орендар)
прийняло в строкове платне
користування належні позивачам
земельні ділянки
сільськогосподарського призначення,
розташовані на території
Самійлівської сільської ради
Близнюківського району Харківської
області, для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

Згідно з ч.5 ст.126 Земельного
кодексу України право оренди
земельної ділянки посвідчується
договором оренди землі, зареєстрованим
відповідно до закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч.
1, ч. 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи позивачів про те, що
Договори оренди землі були підписані
не в повному обсязі на непрошитих
аркушах, у зв'язку з чим орендодавці не
були ознайомлені із усім їх текстом
ретельно перевірені судом першої
інстанції і було встановлено, що що
вони складені на аркуші формату а-3,
тобто являють по собі фактично один
аркуш, зігнутий посередині з текстом,
виконаним друкарським способом на
кожній сторінці.

Судом також було звірено відповідність
тесту оригіналу Договорів з
фотокопіями цих Договорів які були
надані позивачами та встановлена їх
відповідність.

Тому суд дійшов обґрунтованого
висновку про те, що твердження
позивачів, що ТОВ «Ізвєстія» вносило
зміни (дописки) до Договорів в
односторонньому порядку, не доведене.

Також судом встановлено, що станом на
момент підписання Договорів сторонами,
ці договори мали всі їх невід'ємні
частини, зазначені в п.43, що
підтверджується підписами сторін на
актах прийому-передачі земельних
ділянок та актах визначення меж
земельних ділянок в натурі. До кожного
договору додано план земельної ділянки
з визначенням меж, експлікацію, акт
визначення меж земельної ділянки в
натурі, а також фотокопію Державного
акта який, в тому числі містить
відомості щодо плану зовнішніх меж
земельної ділянки із їх описом,
координати земельної ділянки.

У зв'язку з чим, висновок суду про те, що
орендодавці не знали де знаходяться їх
земельні ділянки спростовується
матеріалами справи.

Посилання, як на підставу для
визнання недійсними договорів оренди
землі на порушення відповідачем п. 17
договорів щодо конкретних умов
збереження родючості земельних
ділянок є також безпідставними,
оскільки відповідачем надані докази
належного обробітку та утримання
земельних ділянок, що свідчить про
дотримання відповідачем вимог
земельного та природоохоронного
законодавства. Отже, спірні Договори
оренди землі містять умови збереження
стану об'єкта оренди так як їх погодили
сторони.

Доводам позивачів на те, що спірні
договори оренди землі не містять таких
істотних умов, передбачених ст.15 Закону
України «Про оренду землі», а саме: в
розділі «Об'єкт оренди» не зазначено
кадастрові номери земельних ділянок, в
п.8 визначено строк дії договорів, без
посилання на те, що строк дії договору
визначається з урахуванням ротації
культур згідно з проектом землеустрою,
відсутній пункт про порядок внесення
орендної плати, в п.13 не зазначено
строки та порядок перегляду орендної
плати, в п.17 не визначено конкретних
умов збереження земельних ділянок.
Положення п.10 Договорів про обчислення
розміру орендної плати за землю без
урахування індексу інфляції судом дана
належна правова оцінка.

Згідно з ч.1 ст.15 Закону України «Про
оренду землі», однією з істотних умов
договору оренди землі є строк дії
договору оренди, а також орендна плата
із зазначенням, зокрема, порядку її
внесення.

Судом встановлено, що строк дії
Договорів зазначено в п.8 та в п.3.1.
договорів. Тобто, договори містять
вказану істотну умову.

Як вбачається зі змісту спірних
договорів оренди землі сторонами було
обумовлено строки та порядок внесення
орендної плати. Підписання Договору
сторонами свідчить, що вони погодили
саме встановлений порядок її виплати,
що відповідає вимогам ч.1 ст.15 та ч.3 ст.21
Закону України «Про оренду землі».

Відповідно до ч.4 ст.15 Закону України
«Про оренду землі», невід'ємною
частиною договору оренди землі є: план
або схема земельної ділянки, яка
передається в оренду; кадастровий план
земельної ділянки з відображенням
обмежень (обтяжень) у її використанні
та встановлених земельних сервітутів;
акт визначення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості); акт
приймання-передачі об'єкта оренди;
проект відведення земельної ділянки у
разі його розроблення згідно із
законом.

Матеріалами справи свідчать про те, що
всі спірні договори оренди землі
містять план або схему земельної
ділянки, яка передається в оренду;
кадастровий план земельної ділянки з
відображенням обмежень (обтяжень) у її
використанні та встановлених
земельних сервітутів; акт визначення
меж земельної ділянки в натурі (на
місцевості) та акт приймання-передачі
об'єкта оренди.

Перевіряючи доводи позивачів про те, що
укладення спірних Договорів не
відповідало їх внутрішній волі, суд
дійшов обґрунтованого висновку про
відсутність будь-яких доказів на їх
підтвердження. Укладені Договори були
вчинені у формі встановленій законом,
були спрямовані на реальне настання
правових наслідків і тривалий час
виконувалися сторонами.

Отже договори оренди землі, які були
предметом спору по даній справі,
містять всі істотні умови, передбачені
ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду
землі» в редакції чинній на момент їх
укладення, зміст цих договорів
повністю відповідав домовленостям між
сторонами, про що свідчить підписання
цих договорів Орендодавцями та
Орендарем, а також їх виконання обома
сторонами протягом декількох років
після набрання ними чинності.

Судовою колегією не встановлено
обставин, з якими закон пов'язує
можливість визнання недійсними
оспорюваних правочинів.

За таких обставин правильним є
висновок суду про відсутність підстав
для задоволення позову.

Судом першої інстанції правильно
досліджені і оцінені обставини по
справі, доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Колегією суддів не
встановлено таких порушень норм
процесуального та матеріального
права, які могли стати підставою
відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України
для перегляду рішення суду першої
інстанції та ухваленні нового.

Згідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303,304,307, 308, 313,
317, 319, 323, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника
позивачів - ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Близнюківського районного
суду Харківської області від 04 червня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий
Судді