Справа № 442/5402/13
Головуючий у 1 інстанції: Коваль Р.Г.
Провадження № 22-ц/783/4240/14
Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого судді: Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Глинський О.А.

з участю представника апелянта ОСОБА_2
- ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 16 серпня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Виконавчого комітет
Дрогобицької міської ради Львівської
області, Об»єднання співвласників
багатоквартирного будинку «Оксана»
про визнання права власності, -

В С Т А Н О
В И Л А:

У серпні 2013 року ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулись в суд з
позовом та з посиланням на ст.ст. 2, 3, 16,
376 ЦК України просили визнати право
спільної сумісної власності на
квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 16 серпня 2013 року позов
задоволено.

Визнано за ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 право спільної сумісної
власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішення оскаржив ОСОБА_2, як особа
яка участі у розгляд справи не брала та
вважає, що ухваленим рішенням
порушуються його права. Вважає рішення
незаконним, ухваленим з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким у задоволенні
позову відмовити. Мотивує тим, що суд не
залучив його до участі у справі як
третю особу, оскільки проживає у цьому
ж будинку, що і позивач, у квартирі
НОМЕР_1 та являється членом ОСББ
«Оксана». Проти самочинного
будівництва позивачів заперечував і
неодноразово звертався з цього
приводу із скаргами до міської ради,
інспекцію Держархбудконтролю, відділ
містобудування та архітектури.

Вказує, що позивачі та
міськвиконком надали суду
недостовірну інформацію з приводу
власника земельної ділянки, оскільки
законним її користувачем являється
Львівська дирекція залізничних
перевезень згідно Державного акту на
землю серія І-ЛВ №001532, що вбачається з
листа залізниці від 26.11.2013 року, яка теж
повинна була бути залучена до участі у
справі.

Тому висновок суду про те, що
добудова до квартири і збільшення
загальної та житлової площі квартири
позивачів відповідає вимогам ст. 376 п.5
ЦК України є невірним. Крім того,
виконання робіт по самочинному
будівництву за рахунок земельної
ділянки біля будинку заважає вільному
проходу до його квартири, чим зачіпає
його інтереси. Просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове про відмову
у позові.

При розгляді справи в апеляційній
інстанції представник апелянта доводи
такої підтримав.

Інші учасники в судове засідання не
з»явились, належно повідомлені про
розгляд справи, про що до справи
долучені відповідні розписки, причини
своєї неявки суду не повідомили, а тому
з врахуванням вимог ч.2 ст. 305 ЦПК
України колегія суддів вважає
продовжувати розгляд справи у
відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, письмове
заперечення на апеляційну скаргу,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає до
задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше, як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
вимог цього Кодексу, в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб які беруть участь у
справі. При цьому кожна із сторін
зобов"язана довести ті обставини на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, а обставини справи,
які за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК
України, рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
дослідженні в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення
суду таким вимогам не відповідає.

Ухвалюючи рішення по задоволення
позову суд першої інстанції виходив з
того, що самочинне будівництво
спірного нерухомого майна позивачами
проведено за відсутності будь-яких
порушень будівельних норм при добудові
та реконструкції квартири, а також
встановлена можливість її подальшої
експлуатації, що підтверджується
висновком про відповідність
самочинного будівництва
архітектурно-будівельним нормам,
складеного МПП «Галпроект», а тому
дійшов висновку, що таке будівництво не
суперечить суспільним інтересам, не
порушує права інших осіб.

Проте з таким висновком колегія
суддів не погоджується з огляду на
наступне.

Згідно ч.2 ст. 331 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, споруди тощо)
виникає з моменту завершення
будівництва (створення майна). Якщо
договором або законом передбачено
прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності виникає
з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Відповідно до ст.30-1 Закону України «Про
планування і забудову територій»,
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів здійснюється на
підставі свідоцтва про відповідність
збудованого об'єкта проектній
документації, вимогам державних
стандартів, будівельних норм і правил,
що видається інспекціями державного
архітектурно-будівельного контролю.
Свідоцтво - документ, що засвідчує
відповідність закінченого
будівництвом об'єкта проектній
документації, державним будівельним
нормам, стандартам і правилам.

Матеріалами справи встановлено,
що згідно свідоцтва про право
власності на квартиру №8782 від 18.04.2002
року позивачам на праві спільної
власності належить квартира АДРЕСА_1,
загальною площею 50,3 м.кв.

Згідно Державного акту на право
власності на земельну ділянку від
06.04.2010 року, серія ЯИ №791935, земельна
ділянка на АДРЕСА_3 у м. Дрогобичі,
цільове призначення якої
обслуговування багатоквартирних
будинків, належить ОСББ «Оксана».

Згідно витягу з протоколу №24
загальних зборів співвласників
Об»єднання багатоквартирного будинку
«Оксана» від 17.12.2009 року № 24 року
вбачається, що власнику квартири
АДРЕСА_1 ОСОБА_4 надано дозвіл на
добудову веранди. /а.с. 8/.Однак з
врахуванням даних про цільове
призначення земельної ділянки згідно
означеного Державного акту про право
власності - така не відводилась і не
подавалась ОСББ для будівництва. Тому
не можна вважати законним дії
позивачів по використанню частини
земельної ділянки для обслуговування
будинку під будівництво незалежно від
вказаного вище рішення зборів ОСББ.

Згідно довідки КП ЛОР
«Дрогобицьке міжміське бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»
від 01.08.2013 року позивачами самовільно
здійснено прибудову літ А-1, розмірами
9,22х2,51 та 1,35х3,30, кухня переобладнана в
житлову кімнату, в результаті чого
житлова площа квартири збільшена на 11,9
м.кв. Тобто окрім добудови до квартири,
в такій ще проведено переобладнання.

Відповідно до висновку МПП
«Галпроект» від 5 серпня 2013 року
самочинне переобладнання кухні під
житлову кімнату та самочинна прибудову
до кватири АДРЕСА_1 виконана без
порушень архітектурно-будівельних
норм.

В той же час, після проведення
переобладнання і прибудови до квартири
АДРЕСА_1 державною приймальною
комісією про прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом приватних
житлових будинків садибного типу,
дачних та садових будинків,
господарських будівель,
реконструйованих квартир зазначену
реконструйовану квартиру в
експлуатацію не прийнято, що
підтверджується відсутністю будь-яких
доказів. Тому колегія суддів приходить
до висновку, що реконструйована
квартира АДРЕСА_1 в експлуатацію не
прийнята, державна реєстрація не
проведена, отже право власності у
встановленому законом порядку не
набуто.

Згідно з ч. 2 ст. 383 ЦК України власник
квартири може на свій розсуд
здійснювати ремонт і зміни у квартирі,
наданій йому для використання як
єдиного цілого, - за умови, що ці зміни
не призведуть до порушень прав
власників інших квартир у
багатоквартирному житловому будинку
та не порушать санітарно-технічних
вимог і правил експлуатації будинку.
Вказана норма матеріального права
залишилась поза увагою суду першої
інстанції, який цих обставин не
перевірив та не з»ясував.

Відповідно до ст. 152 ЖК України
переобладнання і перепланування
жилого будинку (квартири), що належить
громадянинові на праві приватної
власності, провадяться з дозволу
виконавчого комітету місцевої Ради
народних депутатів.

Відповідно до п. 1.4.3 Правил утримання
жилих будинків та прибудинкових
територій, затверджених наказом
Держжитлокомунгоспу України 17 травня
2005 року №76, до елементів
перепланування жилих приміщень
належать: перенесення і розбирання
перегородок, перенесення і влаштування
дверних прорізів, улаштування і
переустаткування тамбурів, прибудова
балконів на рівні перших поверхів
багатоповерхових будинків.

У п. 1.4.5 Правил зазначено, що для
одержання дозволу на
переобладнання або перепланування
жилих будинків, жилих і нежилих у жилих
будинках приміщень їх власник або
уповноважена ним особа, наймач
(орендар) приміщення за згодою його
власника подають до органу місцевого
самоврядування заяву про надання
дозволу на переобладнання або
перепланування та, у разі необхідності,
можуть подаватися такі документи:
- копія свідоцтва на право власності
або договору найму (оренди) приміщення;
- копія поповерхових планів, завірених
в установленому порядку; - проект
переобладнання або перепланування
жилих будинків, жилих і нежилих у
жилих будинках приміщень, погоджений в
установленому порядку; - згода
власників, співвласників (наймачів) або
уповноважених ними осіб на
переобладнання та перепланування
приміщень, що перебувають у їх спільній
власності. Даних про наявність такої
згоди суд першої інстанції також не
перевірив.

Як вбачається з матеріалів справи,
жодного проекту добудови до житлового
будинку не було, позивачі здійснили
прибудову лише на підставі рішення
загальних зборів співвласників
Об»єднання багатоквартирного будинку
«Оксана» №24 від 17.12. 2009 року.

Із змісту вказаного протоколу не
вбачається присутність на такому
власника квартири НОМЕР_1 - ОСОБА_2 А
таке право власності зареєстроване у
встановленому законом порядку 01.12. 2007
року на під ставі договору дарування
30.11.2007 року / а.с. 37.

У випадку встановлення даних, що
ОСОБА_2 не є членом ОСББ, його ставлення
до вчинених позивачами дій по
збільшенню площі квартири за рахунок
земельної ділянки - цільове
призначення якої обслуговування
будинку в цілому, а не певної його
частини - повинна бути з»ясована.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
витяг з протоколу № 24 від 17.12.2009 року,
що долучений позивачами до позовної
заяви на а.с.8 і копія такого протоколу,
що долучена до заперечень на
апеляційну скаргу, хоча такі
заперечення і не підписані позивачами
- різняться між собою в частині даних
про осіб, присутніх на цих зборах та які
підписались як члени ОСББ про своє
погодження на виконання робіт ОСОБА_4,
заява якого була предметом розгляду на
зборах.

Так у витягу з протоколу наявний
підпис ОСОБА_8, який відсутній у повному
тексті протоколу, що долучено до
заперечень на апеляційну скаргу. В
цьому ж протоколі наявні дані про
згоду на проведення добудови ОСОБА_4-
члена ОСББ ОСОБА_9 , підпис якого / якої/
відсутній у витягу з цього протоколу,
що на а.с. 8 справи і долучена до позову.
Вказані розбіжності дають підстави
для сумніву щодо кількісного та
персонального складу присутніх на
зборах 17.12.2009 року. Крім того, із
присутніх осіб своє погодження на
проведення добудови висловили як
заявник ОСОБА_4, так і інші члени його
сім»ї - позивачі у справі. Водночас ні у
протоколі ні у його витягу не зазначено
в цілому кількісного складу членів
ОСББ, що не дає можливості з»ясувати чи
присутність 11-ти його членів була
достатньою для прийняття будь-якого
рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦК України,
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотним порушенням будівельних
правил і норм.

Особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього.

Право власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для
цієї мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної
ділянки заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за особою,
яка здійснила (здійснює) самочинне
будівництво на його земельній ділянці,
або якщо це порушує права інших осіб,
майно підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок.

На вимогу власника (користувача)
земельної ділянки суд може визнати за
ним право власності на нерухоме майно,
яке самочинно збудоване на ній, якщо це
не порушує права інших осіб.

Суд першої інстанції не звернув уваги
на вказані норми закону та не встановив
чи надавалася у встановленому порядку
позивачам земельна ділянка на якій
здійснено самочинне будівництво, не
з'ясував чи не заперечують
співвласники будинку проти визнання за
позивачами права власності на
самочинне будівництво на вказаній
земельній ділянці та чи проведення
такого не порушує їх законних прав та
інтересів.

Враховуючи ту обставину, що спірне
будівництво проведено без належного
дозволу та на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, а тому
прибудова до квартири під літ А-1,
розмірами 9,22х2,51 та 1,35х3,30 є самочинним
будівництвом, тому не може бути визнано
на нього право власності за позивачами
згідно нормами ст. 376 ЦК України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
згідно витягу від 12.10.2013 року з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності 24.09.2013 року така проведена на
підставі оскаржуваного рішення
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 16.08.2013 року із
законністю якого не погоджується
колегія суддів.

Крім того, суд першої інстанції не
врахував, що відповідно до п.7 Постанови
Пленуму Вищого Спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року не
може бути застосовано правила ст. 376 ЦК
України при вирішенні справ за
позовами: - про визнання права
власності на самочинно переобладнані
квартири в багатоквартирних будинках
різних житлових фондів, (веранда
мансарда тощо), оскільки такі
правовідносини врегульовано іншими
нормами законодавства, зокрема ст. 383 ЦК
України та відповідними нормами
Житлового кодексу щодо власників
квартир; - про визнання права власності
на самочинно збудовані приналежності
до основної речі (ганок, веранда,
мансарда тощо).

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що оскаржуваним
рішенням порушено права апелянта -
власника квартири у будинку по
АДРЕСА_3 у м. Дрогобичі, оскільки
самочинне будівництво проведено на
земельній ділянці для обслуговування
цього будинку .

За таких обставин апеляційна скарга
ОСОБА_2 підлягає до задоволення,
рішення суду необхідно скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову
позові .

Керуючись ст.ст. 303, 304 , п.2 ч. 1 ст.307, п.1, 4
ч. 1 ст.309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, 316, 317 ЦПК
України , колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л
А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 16 серпня 2013
року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до
Виконавчого комітет Дрогобицької
міської ради Львівської області,
Об»єднання співвласників
багатоквартирного будинку «Оксана»
про визнання права власності -
відмовити.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення, може бути оскарженим у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ним
законної сили.

Головуючий

Судді