АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 542/649/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/2387/14
Головуючий у 1-й інстанції Івко В. М.
Доповідач Кривчун Т. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.,

Суддів: Дряниці Ю.В., Карнауха П.М.

при секретарі: Філоненко О.В.

за участю: позивача ОСОБА_1

прокурора Снісаренко Ю.Л.

представника відповідачів: ГУ ДКСУ у
Полтавській області та Управління ДКСУ
в Новосанжарському районі Полтавської
області - Реви О.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Полтаві
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1

на рішення Новосанжарського районного
суду Полтавської області від 19 червня
2014 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до
Новосанжарського РВ УМВС України в
Полтавській області, управління
Державної казначейської служби
України у Новосанжарському районі
Полтавської області, Головного
управління Державної казначейської
служби України у Полтавській області,
Державної казначейської служби
України про відшкодування моральної
шкоди, завданої бездіяльністю та
неправомірними діями працівників
Новосанжарського РВ УМВС України в
Полтавській області.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Новосанжарського районного
суду Полтавської області від 19 червня
2014 року по вказаній справі у позові
відмовлено повністю.

Із цим рішенням не погодилася позивач,
яка в поданій апеляційній скарзі,
посилаючись на неповне з»ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення норм матеріального
та процесуального права, просить
рішення суду скасувати та направити
справу для розгляду до районного суду.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги зазначає, що спірні
правовідносини регулюються статтею 1176
ЦК України, однак суд при винесенні
рішення прийшов до невірного висновку,
та помилково послався на ст.1 та п.5 ст.3
Закону України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури та
суду» від 01.12.1994 року N 266/94-ВР; не взяв до
уваги додані нею до справи
повідомлення прокуратури Полтавської
області про скасування незаконних
постанов працівників РВ про відмову у
порушенні кримінальної справи за
2011-2012р.р.

У наданих суду письмових запереченнях
на апеляційну скаргу прокурор
Новосанжарського району Полтавської
області просить апеляційну скаргу
відхилити, а рішення місцевого суду
залишити без змін, посилаючись на те, що
скасування рішень про закриття
кримінального провадження відповідно
до ухвал слідчого судді районного суду
від 09.09.2013р., 28.11.2013р., 16.12.2013р.,
повідомлення прокуратури Полтавської
області ОСОБА_1 від 18.08.2011р., 10.11.2011р.,
15.02.2012р. та 20.03.2012р. про скасування
постанов про відмову в порушенні
кримінальної справи, що прийняті на час
дії КПК 1960 року, не повідомлення про
підозру особі у кримінальному
провадженні-не свідчать про
протиправність дій Новосанжарського
РВ як органу досудового розслідування,
а, отже, і заподіяння ним шкоди
позивачу.

Зазначають, що рішення органу
досудового розслідування, з якими не
погоджується позивачка та як наслідок
такої незгоди-оскарження їх у
визначеному КПК порядку до суду, не
створює безумовних підстав для
цивільної відповідальності органу
досудового розслідування, для
виникнення такої відповідальності
необхідна наявність винного втілення
волі в актах досудового розслідування,
відтак, протиправність поведінки
Новосанжарського РВ є недоведеною
позивачем, що виключає наявність
правової підстави для задоволення
позову.

Вказують, що позивачкою не доведено
наявності випадків, передбачених ст.1
ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди,
завданої незаконними діями органів
дізнання, досудового слідства,
прокуратури та суду», за які ст..3 цього
Закону передбачено відшкодування
моральної шкоди, а тому підстави для
стягнення останньої відсутні.

Зазначають також, що наведені
позивачкою обґрунтування моральної
шкоди жодним доказом не підтверджені.

У судовому засіданні позивач доводи
апеляційної скарги підтримала та
прохала її задовольнити.

Прокурор та представник
відповідачів проти апеляційної скарги
заперечували, прохали її відхилити, а
рішення місцевого суду залишити без
змін.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у межах заявлених позовних
вимог та доводів апеляційної скарги,
вислухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги та
залишення рішення місцевого суду без
змін з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Місцевим судом установлено та
вбачається з матеріалів справи, що з
11.01.2013 року у провадженні слідчого
Новосанжарського РВ УМВС України в
Полтавській області Ільченка О.В.
знаходиться кримінальне провадження
за ознаками кримінального
правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382
КК України, стосовно ОСОБА_4, по якому
жодній особі не повідомлено про
підозру.

Позивачкою неодноразово направлялися
клопотання слідчому про проведення
певних слідчих дій (а.с.4, 6, 9-10), які
слідчим не завжди виконувалися в
повному обсязі та своєчасно.

Окрім того, слідчим виносилися
постанови про закриття кримінального
провадження (а.с.12-16, 17-21), які в
подальшому скасовувалися прокурором
Новосанжарського району та ухвалами
слідчого судді Новосанжарського
районного суду від 09.09.2013 року, 28.11.2013
року, 16.12.2013 року (а.с.23-28).

Відмовляючи у задоволенні позову,
місцевий суд виходив з того, що
позивачем не доведено наявність вини
відповідачів у заподіянні моральної
шкоди, у зв'язку з чим підстави для
задоволення позову відсутні.

Такі висновки місцевого суду є
обґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути, зокрема,
відшкодування збитків та інші способи
відшкодування майнової шкоди;
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди.

Згідно ст.1176 ЦК України шкода, завдана
фізичній особі внаслідок її
незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, незаконного
застосування як запобіжного заходу
тримання під вартою або підписки про
невиїзд, незаконного затримання,
незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту чи виправних робіт,
відшкодовується державою у повному
обсязі незалежно від вини посадових і
службових осіб органу дізнання,
попереднього (досудового) слідства,
прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої
фізичній особі незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури або суду, виникає у
випадках, передбачених законом.

Якщо кримінальну справу закрито на
підставі закону про амністію або акта
про помилування, право на
відшкодування шкоди не виникає.

Фізична особа, яка у процесі дізнання,
попереднього (досудового) слідства або
судового розгляду шляхом самообмови
перешкоджала з'ясуванню істини і цим
сприяла незаконному засудженню,
незаконному притягненню до
кримінальної відповідальності,
незаконному застосуванню як
запобіжного заходу тримання під вартою
або підписки про невиїзд, незаконному
затриманню, незаконному накладенню
адміністративного стягнення у вигляді
арешту чи виправних робіт, не має права
на відшкодування шкоди.

Шкода, завдана фізичній або юридичній
особі внаслідок іншої незаконної дії
або бездіяльності чи незаконного
рішення органу дізнання, попереднього
(досудового) слідства, прокуратури або
суду, відшкодовується на загальних
підставах.

Порядок відшкодування шкоди, завданої
незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю органу дізнання,
попереднього (досудового) слідства,
прокуратури або суду, встановлюється
законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду» від 01.12.1994 року із
послідуючими змінами, підлягає
відшкодуванню шкода, завдана
громадянинові внаслідок: 1) незаконного
засудження, незаконного повідомлення
про підозру у вчиненні кримінального
правопорушення, незаконного взяття і
тримання під вартою, незаконного
проведення в ході кримінального
провадження обшуку, виїмки,
незаконного накладення арешту на
майно, незаконного відсторонення від
роботи (посади) та інших процесуальних
дій, що обмежують права громадян; 2)
незаконного застосування
адміністративного арешту чи виправних
робіт, незаконної конфіскації майна,
незаконного накладення штрафу; 3)
незаконного проведення
оперативно-розшукових заходів,
передбачених законами України «Про
оперативно-розшукову діяльність», «Про
організаційно-правові основи боротьби
з організованою злочинністю" та іншими
актами законодавства.

У випадках, зазначених у частині першій
цієї статті, завдана шкода
відшкодовується в повному обсязі
незалежно від вини посадових осіб
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури і
суду.

Пунктом 5 статті 3 зазначеного Закону
передбачено відшкодування моральної
шкоди лише у випадках, передбачених
статтею 1 цього Закону.

За змістом ст.10 ЦПК України, сторони та
інші особи, які беруть участь у справі,
мають рівні права щодо подання доказів,
їх дослідження та доведення перед
судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

За правилом ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Особи, які беруть участь у справі,
зобов'язані добросовісно здійснювати
свої процесуальні права і виконувати
процесуальні обов'язки (ч.3 ст.27 ЦПК
України).

Доводи апеляційної скарги стосовно
того, що спірні правовідносини
регулюються статтею 1176 ЦК України,
однак суд при винесенні рішення
прийшов до невірного висновку, та
помилково послався на ст.1 та п.5 ст.3
Закону України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури та
суду» від 01.12.1994 року, не взяв до уваги
додані позивачем до справи
повідомлення прокуратури Полтавської
області про скасування незаконних
постанов працівників РВ про відмову у
порушенні кримінальної справи за
2011-2012р.р. є неспроможними, оскільки
мотивувальна частина рішення містить
посилання саме на норму статті 1176 ЦК
України, відповідно до ч.7 якої порядок
відшкодування шкоди, завданої
незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю органу дізнання,
попереднього (досудового) слідства,
прокуратури або суду, встановлюється
законом (у даному випадку Законом від
01.12.1994 року).

Позивач не довела наявності випадків,
передбачених ст.1 ЗУ «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури та
суду», за які статтею 3 цього Закону
передбачено відшкодування моральної
шкоди, а тому підстави для стягнення
такої шкоди відсутні.

Скасування рішень про закриття
кримінального провадження відповідно
до ухвал слідчого судді районного суду
від 09.09.2013р., 28.11.2013р., 16.12.2013р.,
повідомлення прокуратури Полтавської
області ОСОБА_1 від 18.08.2011р., 10.11.2011р.,
15.02.2012р. та 20.03.2012р. про скасування
постанов про відмову в порушенні
кримінальної справи, що прийняті на час
дії КПК 1960 року, не повідомлення про
підозру особі у кримінальному
провадженні-не свідчать про
протиправність дій Новосанжарського
РВ як органу досудового розслідування,
а, відтак, і заподіяння ним шкоди
позивачу.

Рішення органу досудового
розслідування, з якими не погоджується
позивачка та які було скасовано у
визначеному кримінально-процесуальним
законом порядку не створюють
безумовних підстав для цивільної
відповідальності органу досудового
розслідування, оскільки для виникнення
такої відповідальності необхідна
наявність винного втілення волі в
актах досудового розслідування,
відтак, колегія суддів вважає, що
протиправність дій чи бездіяльності
Новосанжарського РВ є недоведеною
позивачем, що виключає наявність
правової підстави для задоволення
позову.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильні висновки суду
першої інстанції, ґрунтуються на
довільному тлумаченні норм права та
зводяться до незгоди з рішенням суду,
відтак до задоволення не підлягають.

З огляду на наведене ні місцевим судом,
ні колегією суддів апеляційного суду
не встановлено передбачених
зазначеним Законом випадків, що дають
право позивачу на відшкодування
моральної шкоди, завданої незаконними
діями органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність, чи
органів досудового розслідування, а
також позивачем не надано доказів щодо
незаконності дій, бездіяльності чи
рішення органу досудового
розслідування незаконними, внаслідок
чого місцевий суд дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову.

Таким чином, суд першої інстанції, у
відповідності до ст.212 ЦПК України,
повно, всебічно та об'єктивно встановив
фактичні обставини, дослідив надані
сторонами докази, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин та закон, який їх
регулює, на підставі чого прийшов до
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог.

З огляду на те, що рішення суду
відповідає вимогам закону, зібраним по
справі доказам, обставинам справи,
підстав для його скасування з мотивів,
викладених в апеляційній скарзі,
колегія суддів не вбачає.

Відповідно ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,30,308,313,314,315,317 ЦПК
України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, - відхилити.

Рішення Новосанжарського районного
суду Полтавської області від 19 червня
2014 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
його проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею чинності.

ГОЛОВУЮЧИЙ :
/підпис/ Т.О. Кривчун

СУДДІ :
/підпис/ Ю.В. Дряниця

/підпис/ П.М. Карнаух

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області:
Т.О. Кривчун