Провадження №2/761/4923/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09 липня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва

В складі головуючого судді
Волокітіної Н.Б.

При секретарі Михнюк В.М.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києвці цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Банк Кредит
Дніпро» про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом про стягнення боргу, мотивуючи
тим, що 31.12.2011 року між ним та
відповідачем був укладений договір про
відкриття, обслуговування та
кредитування поточного рахунку
фізичної особи, операції за яким можуть
здійснюватися з використанням
платіжної картки в ПАТ «Банк Кредит
Дніпро». На виконання обов'язків за
договором відповідачем була надана
позивачу картка.

08.01.2014 року позивач прибув у м.
Ріо-де-Жанейро (Бразилія) та спробував
зняти кошти в аеропорту, однак
трансакція не була проведена. 10.01.2014
року, будучи у ресторані, на його
телефон почали надходити
смс-повідомлення про зняття з його
картки грошових коштів у розмірі 800
бразильських реалів, після чого
позивач одразу зателефонував до
відділення банку та повідомив про
несанкціоновані трансакції з його
картки, яка на той момент знаходилась в
сейфі готелю. Таким чином з картки
позивача у період часу з 21-25 по 21-34 год.
було знято 3065,04 євро.

Після повернення до України, позивач
звернувся до відповідача із заявою про
розслідування, згідно якої просив
повернути незаконно зняті із його
картки грошові кошти. Однак,
відповідач просив надати докази, що
платіжна картка в момент зняття
грошових коштів знаходилась в сейфі
готелю.

Позивач вважає відмову відповідача
такою, що порушує принцип права
власності на майно, а тому, з
урахуванням викладеного просить
стягнути з відповідача на його користь
борг в розмірі 3065,04 євро, пеню в розмірі
49800,16 грн., грошові кошити за переклад
звернення в поліцію в розмірі 220 грн.

В судовому засіданні позивач та
представник позивача позовні вимоги
підтримали, просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував, пояснивши, що
позивачем не було надано жодних
доказів щодо безпідставного списання
коштів з його рахунку.

Вислухавши пояснення позивача та
представників сторін, дослідивши
докази, суд вважає, що позовні вимог не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Перевіряючи обставини справи, судом
встановлено, що 31.01.2011 року між ПАТ
«Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 було
укладено договір про відкриття,
обслуговування та кредитування
поточного рахунку фізичної особи,
операції за якими можуть здійснюватись
з використанням платіжної картки в ПАТ
«Банк Кредит Дніпро».

Згідно даного договору банк на
підставі наданої клієнтом
анкети-заяви, необхідних документів
відповідно до параметрів банківського
продукту у відповідності до вимог
чинного законодавства України та
внутрішньобанківських регламентуючих
документів, відкриває клієнту поточний
рахунок у валюті євро для обліку коштів
і здійснення розрахункових операцій із
використанням картки, на умовах цього
договору, відповідно вимог чинного
законодавства, нормативно-правових
актів Національного банку України і
правил МПС, та надає клієнту картку, вид
якої зазначений у анкеті-заяві.

На підставі умов договору
відповідачем була надана позивачу
картка НОМЕР_1.

Відповідно до пояснень позивача та
представника позивача, 08.01.2014 року
позивач прибув у м. Ріо-де-Жанейро
(Бразилія) та спробував зняти кошти в
аеропорту, однак трансакція не була
проведена. 10.01.2014 року, будучи у
ресторані, на його телефон почали
надходити смс-повідомлення про зняття
з його картки грошових коштів, після
чого позивач одразу зателефонував до
відділення банку та повідомив про
несанкціоновані трансакції з його
картки, яка на той момент знаходилась в
сейфі готелю. Таким чином з картки
позивача у період часу з 21-25 по 21-34 год.
було знято 3065,04 євро.

Як було встановлено судом, 10.02.2014 року,
після повернення в Україну, позивач
звернувся до відповідача із заявою про
розслідування. Листом від 18.03.2014 року
відповідач просив позивача надати
підтвердження того, що платіжна картка
дійсно знаходилась у сейфі готелю.

На виконання вказаної вимоги 27.03.2014
року позивач повідомив письмово
відповідача про те, що факт знаходження
картки в сейфі він перевірив особисто,
а факт знаходження його в місці,
віддаленому від здійснення
несанкціонованих трансакцій,
підтверджується випискою по
картковому рахунку іншого банку,
карткою якою він розрахувався в
ресторані.

Листом від 31.03.2014 року відповідач
відмовив позивачу в поверненні коштів,
оскільки останнім не були надані
докази несанкціонованого зняття
грошових коштів.

В судовому засіданні представник
відповідача пояснив, що банком було
проведено службове розслідування по
даному факту, проте для проведення
повного розслідування цього факту
необхідно було щоб позивач надав
необхідні докази. Згідно процедури
службового розслідування банк
звернувся до процесінгового центру ПАТ
«ПУМБ», оскільки саме він здійснює
обслуговування Visa, MasterCard. На запит
банку було повідомлено, що оспорювання
операції здійсненої в банкоматі по
причині шахрайства не допустимо. Тобто,
якщо операція списання коштів
проведена з введенням ПІН коду то така
операція не підлягає оспорюванню,
повернення коштів є неможливим.

Відповідно до ч. 3 ст. 1068 ЦК України
банк зобов'язаний за розпорядженням
клієнта видати або перерахувати з його
рахунка грошові кошти в день
надходження до банку відповідного
розрахункового документа, якщо інший
строк не передбачений договором
банківського рахунка або законом.

Частиною 1 ст. 1071 ЦК України
перебачено, що банк може списати
грошові кошти з рахунка клієнта на
підставі його розпорядження.

В свою чергу ст.. 1073 ЦК України
визначено, що у разі несвоєчасного
зарахування на рахунок грошових
коштів, що надійшли клієнтові, їх
безпідставного списання банком з
рахунка клієнта або порушення банком
розпорядження клієнта про
перерахування грошових коштів з його
рахунка банк повинен негайно після
виявлення порушення зарахувати
відповідну суму на рахунок клієнта або
належного отримувача, сплатити
проценти та відшкодувати завдані
збитки, якщо інше не встановлено
законом.

Отже, видача банком грошових коштів
чи їх списання з рахунку можливо лише
за розпорядженням клієнта, а в разі
порушення банком розпорядження
клієнта, банк зобов'язаний зарахувати
відповідну суму на рахунок останнього
та відшкодувати збитки.

Позивач в обґрунтування позовних
вимог посилається на п. 6.7 Постанови
НБУ № 223 від 30.04.2010 «Про здійснення
операцій з використанням спеціальних
платіжних засобів», згідно якого
емітент у разі здійснення недозволеної
або некоректно виконаної платіжної
операції, якщо користувач невідкладно
повідомив про платіжні операції, що ним
не виконувалися або які були виконані
некоректно, негайно відшкодовує
платнику суму такої операції та, за
необхідності, відновлює залишок коштів
на рахунку до того стану, у якому він
був перед виконанням цієї операції.

Відповідно до п. 6.8 вказаної Постанови
користувач не несе відповідальності за
здійснення платіжних операцій, якщо
спеціальний платіжний засіб було
використано без фізичного пред'явлення
користувачем або електронної
ідентифікації самого спеціального
платіжного засобу та його держателя,
крім випадків, коли доведено, що
користувач своїми діями чи
бездіяльністю сприяв втраті,
незаконному використанню ПІНу або
іншої інформації, яка дає змогу
ініціювати платіжні операції.

Разом з тим судом встановлено, що
операція списання коштів з рахунку
позивача проведена з введенням ПІН
коду, а отже, не можна вважати, що під
час списання коштів відбулося
здійснення некоректно виконаної
платіжної операції.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Враховуючи те, що позивачем не було
надано достатньо належних та
допустимих доказів на підтвердження
своїх позовних вимог, а саме щодо
незаконного списання банком коштів з
рахунку позивача, суд вважає, що
підстав для задоволення позовних вимог
немає.

Керуючись ст.ст. 1066, 1068, 1071, 1073 ЦК
України, ст.ст. 10, 60, 88, 212, 213, 215, 218 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Банк Кредит
Дніпро» про стягнення боргу залишити
без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі протягом 10 днів апеляційної
скарги з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Суддя