І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Єдиний унікальний номер №440/968/14-ц
Провадження № 2/440/416/2014
Буський районний суд Львівської
головуючого-судді - Кос І.Б.,
при секретарі - Дутка С.І.
без участі сторін та їх представників
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Буськ цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право
на користування житловим приміщенням, -
позивачка ОСОБА_1 звернулась в суд із
указаним позовом. Просить суд визнати
відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив
право на користування житловим
приміщенням в будинку АДРЕСА_1. В
обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що вона є власником
вказаного житлового будинку. Разом із
нею там зареєстровані та проживають її
дочка ОСОБА_4 та онука ОСОБА_5. Крім
цього, в даному будинку зареєстрований
колишній зять позивачки ОСОБА_2, що є
відповідачем по цій справі, і який
протягом останніх семи років фактично
в будинку не проживає. Враховуючи
наведене, а також те, що відповідач
понад шість місяців не проживає у
зазначеному вище будинку,
відмовляється добровільно знятися з
реєстрації в ньому, а тому просить суд
її позов задовольнити.
Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не
з'явилася, направивши суду письмову
заяву, в якій просить її позов
задовольнити, а розгляд справи
провести у її відсутності.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, направивши суду письмову
заяву, в якій позов визнав та просить
його задовольнити, а розгляд справи
проводити у його відсутності.
Дослідивши матеріали та всебічно
з'ясувавши дійсні обставини справи,
об'єктивно оцінивши в сукупності
наявні у справі докази, суд приходить
до висновку, що заявлений позов
підлягає до задоволення, виходячи з
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1
є власником житлового будинку АДРЕСА_1
в цілому, що стверджується копією
наявного у матеріалах справи свідоцтва
про право власності на житловий
будинок від 5.09.2000 року (а.с. 4).
Як вбачається із Акту обстеження
господарського двору ОСОБА_1 від 23.06.2014
року б/н, разом із позивачкою в будинку
проживають її дочка ОСОБА_4 та онука
ОСОБА_5. Натомість, відповідач ОСОБА_2
після одруження із дочкою позивачки у
1993 році, з 2007 року тут не проживає, і не
буває. Даний акт складений в складі
комісії: сільського голови
Смолінського Б.Я., секретаря сільської
ради Возьної О.Я., у присутності сусідів
ОСОБА_8 та ОСОБА_9, засвідчений
підписами цих осіб та мокрою печаткою
Купченської сільської ради Буського
району Львівської області (а.с. 3).
Рішенням Буського районного суду
Львівської області від 28.10.2008 року, яке
набрало законної сили, було розірвано
шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4. Також, з
цього судового рішення вбачається, що
сторони зареєстрували шлюб у 1992 році та
фактично два останніх роки разом не
проживають (а.с. 7).

Статтею 41 Конституції України
передбачено, що ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним.

У відповідності до статті 1 Першого
протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року,
ратифікованої Україною 17.07.1997 року,
закріплено принцип непорушності права
приватної власності, який означає
право особи на безперешкодне
користування своїм майном та закріплює
право власника володіти, користуватися
і розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд учиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його права,
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння. Способи
захисту права власності передбачені
нормами ст.ст. 16, 391 ЦК України.

Так, згідно статті 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Згідно ч. 3 ст. 168 ЖК України договір
найму жилого приміщення, укладений на
невизначений строк, може бути
розірвано за вимогою наймодавця, якщо
жиле приміщення, займане наймачем,
необхідне для проживання йому та
членам його сім'ї.

В силу норм ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК
України власник житлового будинку,
квартири має право використовувати
помешкання для власного проживання,
проживання членів своєї сім'ї, інших
осіб і розпоряджатися своїм житлом на
власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з
урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК
України, члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням в
обсязі, визначеному відповідно до
угоди з власником.

Згідно частини 1 статті 71 ЖК УРСР при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців.

Відповідно до вимог статті 72 ЖК УРСР
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до висновку, що позов слід
задовольнити, визнавши відповідача
ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування спірним житловим
приміщенням, оскільки понад шість
останніх місяців в ньому не проживав.

Ураховуючи викладене, та керуючись
ст.ст. 3, 8, 10, 11, 15, 57, 60, 74, 212-215, 218, 222-223 ЦПК
України, на підставі ст.ст. 15, 16, 168, 316, 319,
383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 71, 72, 91, 92, 98, 99,
150, 156, 168 ЖК України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити. Визнати ОСОБА_2
таким, що втратив право на користування
житловим приміщенням в будинку
АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку статті 223 ЦПК України та може
бути оскаржене в апеляційному порядку
до апеляційного суду Львівської
області, через Буський районний суд,
шляхом подачі в десятиденний строк з
дня отримання копії рішення,
апеляційної скарги.

Суддя:
І.Б.Кос