Номер провадження: 22-ц/785/4597/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Гірняк Л.А., Доценко Л.І.,

при секретарях - Булгак Х.О., Феленко
В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
«Банк Фамільний» до ОСОБА_4, треті особи
- ОСОБА_5, ОСОБА_6, про стягнення боргу
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки та виселення, за апеляційною
скаргою публічного акціонерного
товариства «Банк Фамільний» на рішення
Київського районного суду м. Одеси від
06 березня 2014 року,

встановила:

У липні 2013 р. публічне акціонерне
товариство «Банк Фамільний» (далі -
Банк) звернувся до суду з вищевказаним
позовом, в якому просив: 1) стягнути із
ОСОБА_4 на користь банку
заборгованість за кредитним договором
на загальну суму - 160 102,91 грн. та судовий
збір у сумі - 1 601,94 грн., а всього - 161 703,94
грн., шляхом звернення стягнення на
майно, що є предметом іпотеки,
відповідно до іпотечного договору №
4/05/06 від 23.08.06 р., а саме квартиру АДРЕСА_2
(далі - Квартира), яка належить ОСОБА_4 на
праві приватної власності. У разі
реалізації квартири безпосередньо
позивачем встановити початкову ціну у
сумі - 246 543,00 грн.; 2) виселити ОСОБА_4 та
інших осіб, що проживають у квартирі з
дня укладання договору купівлі-продажу
вказаної квартири з будь-якою третьою
особою, негайно без надання іншого
житлового приміщення та зняття їх з
реєстрації за вказаною адресою, як за
місцем проживання.

В позові Банк посилався на те, що із
ОСОБА_4 23.08.06 р. було укладено іпотечний
договір № 4/05/06, відповідно до якого
позичальником (ОСОБА_7.) та
відповідачкою було передано в іпотеку
квартиру в забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором від
23.08.06 р. № 4/03-3/49 про надання ОСОБА_7
кредиту в сумі -12 000 доларів США. 12.09.06 р.
між банком та ОСОБА_7 було укладено
Договір № 1 про внесення змін до
кредитного договору від 23.08.06 р. про
збільшення суми кредиту до - 34 000
доларів США.

ІНФОРМАЦІЯ_1 р. позичальник - ОСОБА_7
помер. Рішенням Приморського районного
суду м. Одеси від 27.09.10 р. стягнуто
заборгованість за кредитним договорів
зі спадкодавців ОСОБА_7. Однак
заборгованість по кредиту не погашена.

ОСОБА_4 під розписку було вручено
лист банку від 21.12.12 р. вих. № 1/160-2399 про
необхідність погашення заборгованості
за кредитним договором протягом
тридцяти днів з моменту його отримання.
Але заборгованість не погашено, станом
на 14.06.13 р. її розмір становить - 160 102,91
грн..

Представник позивача, в судовому
засіданні підтримав позов, просив
задовольнити його в повному обсязі.

Представник відповідачки, в судовому
засіданні позов не визнав, просив
відмовити в його задоволенні. Вважав,
що порука припинилася у зв'язку зі
смертю позичальника.

Третя особа - ОСОБА_6 в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позову.

Третя особа - ОСОБА_5 в судове
засідання не з'явилася, про час і місце
розгляду справи сповіщена належним
чином, причини неявки суду не
повідомила. Заяв та клопотань суду не
надала.

Рішенням Київського районного суду
м. Одеси від 06.03.14. р. у задоволенні
позову Банку відмовлено.

В апеляційній скарзі Банк просить
рішення суду першої інстанції
скасувати, ухвалити нове рішення про
задоволення позову Банку в повному
обсязі. Банк посилається на те, що
рішення ухвалено при неповному
з'ясуванні обставин, що мають значення
для справи, невідповідності висновків
суду обставинам справи, з порушенням
норм матеріального (ст. ст. 526, 553, 554, 608,
1282 ЦК України, ст. ст. 7, 33 Закону України
«Про іпотеку») та процесуального (ст.
ст. 212, 213 ЦПК України) права.

Представник Банку в судовому
засіданні підтримав доводи та вимоги,
які викладені в апеляційній скарзі.

ОСОБА_8, представник ОСОБА_4, в
письмових запереченнях на апеляційну
скаргу вважав необхідним скаргу
відхилити, рішення суду залишити без
змін. Посилався на те, що після смерті
позичальника Банк вже звертався з
позовом про стягнення боргу із
спадкоємців -ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6.
Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 08.02.12 р. із ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 на користь Банку було стягнуто
борг у сумі - 103 432,24 грн., шляхом
звернення стягнення на ? ч. квартири
АДРЕСА_1. Майнова порука ОСОБА_4
припинилася у зв'язку зі смертю
позичальника. Остання несе
відповідальність тільки як
спадкоємець, в межах вартості майна,
яке отримано у спадщину. Дане питання
вже було вирішено в судовому порядку. В
судовому засіданні ОСОБА_8 підтримав
доводи та вимоги, які викладені в
письмових запереченнях на скаргу.

Третя особа - ОСОБА_6 в судовому
засіданні вважав необхідним
апеляційну скаргу відхилити, рішення
суду залишити без змін з підстав, які
викладені ОСОБА_8 в письмових
запереченнях на апеляційну скаргу.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України,
колегія суддів перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
вислухавши пояснення осіб, які
з'явилися у судове засідання,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та заперечень проти неї, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права при ухвалені
рішення, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню.
Рішення суду першої інстанції
необхідно змінити мотивувальну
частину за таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК
України кожна особа має право
звернутися до суду захистом своїх
порушених прав. Суд, здійснюючи
правосуддя, захищає порушені права цих
осіб у спосіб, визначений законами
України. Перелік можливих способів
захисту міститься в ст. 16 ЦК України.
Цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
мають рівні права щодо подання доказів,
їх дослідження та доведення перед
судом їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків
встановлених цим Кодексом. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданими відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Статтями 213, 214 ЦПК України
передбачено, що рішення суду повинно
бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилалися як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд
вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; 2) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 3) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про повну відмову
в задоволенні позову Банку, суд першої
інстанції виходив з того, що звернення
стягнення на предмет іпотеки у разі
смерті позичальника за кредитним
договором можливе за умов існування у
позичальника правонаступника, який
прийняв спадщину та згоди іпотекодавця
відповідати за будь-якого нового
боржника. Ні іпотечним договором, ні
будь-яким іншим документом не
передбачено згоди ОСОБА_4 у разі смерті
позичальника відповідати за виконання
кредитного договору новим боржником.
ОСОБА_4 має відповідати за кредитним
договором тільки як спадкоємець,
виключно в межах вартості спадкового
майна. Однак, дане питання вже було
вирішене рішенням апеляційного суду
Одеської області від 08.02.12 р.. (а. с. 78 - 80)

Колегія суддів вважає, що погодитися
з такими висновками суду першої
інстанції не можна, цих висновків суд
першої інстанції дійшов при
невідповідності висновків суду
обставинам справи, з порушенням норм
матеріального (ст. 593 ЦК України) та
процесуального (ст. ст. 179, 212, 213 ЦПК
України) права. Такими, що не
відповідають обставинам справи є
висновки суду першої інстанції про те,
що питання відповідальності ОСОБА_4, як
спадкоємця ОСОБА_7, вже було розглянуто
і вирішено судом.

Судом встановлено наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

23.08.06 р. між ТОВ «Банк Фамільний»,
правонаступником якого є ПАТ «Банк
Фамільний» (далі - Банк), та ОСОБА_7 було
укладено кредитний договір № 4/03-3-/49 (а.
с. 4 - 6) про надання кредиту на споживчі
цілі у сумі - 12 000 доларів США, строком на
- 36 місяців з 23.08.06 р. по 22. 08.09 р., із
сплатою 13% річних (п. 1.1). Виконання
позичальником своїх обов'язків за цим
договором забезпечується іпотекою
квартири АДРЕСА_2 (п. 3.1). Зміни та
доповнення до цього договору можливі
лише за взаємною згодою сторін шляхом
викладення у письмовій формі. Текс змін
і доповнень підписується сторонами і є
невід'ємною частиною цього договору (п.
с. 8.1).

Цього ж дня (23.08.06 р.) між Банком
(Іпотекодератель) та ОСОБА_7, ОСОБА_4
(Іпотекодавці) було укладено іпотечний
договір № 4/05/06 (а. с. 8 - 9), відповідно до
умов якого Іпотекодавці передають в
іпотеку Іпотекодержателю нерухоме
майно, яке є забезпеченням виконання
умов, передбачених вищевказаним
кредитним договором з повернення
кредиту у сумі - 12 000 доларів США у строк
до 22.08.09 р. (п. 1.1). Предметом іпотеки є -
квартира АДРЕСА_2 (далі - Квартира), яка
належить іпотекодавцям на підставі
Свідоцтва про право власності на житло
від 13.09.02 р.. За взаємною згодою сторін
загальна вартість квартири становить -
246 543,00 грн. (п. п. 1.4, 1.6).

13.09.06 р. між Банком та ОСОБА_7 було
укладено Договір про внесення змін № 1
до кредитного договору № 4/03-3-/49 від
23.08.06 р. (а. с. 7 - 7 зворотна сторона),
відповідно до якого Банк надає
позичальнику не відновлювальну
кредитну лінію на період з 23.08.06 р. до
22.08.09 р. з установленням ліміту
кредитування в сумі - 34 000 доларів США,
зі сплатою 13% річних (п. 1).

Відповідно до видаткових касових
ордерів № 41-11 від 23.08.06 р. (а. с. 10) та № 41-6
від 13.09.06 р. (а. с. 11) кредит у сумі - 34 000
доларів США було отримано ОСОБА_7 (а. с. 19
- 29).

ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_7 помер (а. с. 30).

Станом на 14.06.13 р. кредит не повернуто,
заборгованість становить - 160 102,91 грн.
(а. с. 13).

Між сторонами по справі склалися
правовідносини про забезпечення
виконання зобов'язання, а саме -
відповідальності іпотекодавця - особи,
яка є відмінним від
позичальника-боржника, за невиконання
Позичальником - боржником умов
кредитного договору з повернення
кредиту.

Відповідно до ст. ст. 572, 574, 575, 590, 593 ЦК
України в силу застави кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважено перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом (право
застави). Застава виникає на підставі,
зокрема, договору. Іпотекою є застава
нерухомого майна, що залишається у
володінні заставодавця. Правила про
іпотеку землі та інші окремі види
застави встановлюються законом.
Звернення на предмет застави
здійснюється за рішенням суду, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Право застави припиняється у
разі: 1) припинення зобов'язання,
забезпеченого заставою; 2) втрати
предмета застави, якщо заставодавець
не замінив предмет застави; 3)
реалізації предмета застави; 4) набуття
заставодержателем права власності на
предмет застави. Право застави
припиняється також в інших випадках
встановлених законом.

За правилами передбаченими ст. ст. 3,
11, 17, 33 Закону України «Про іпотеку» у
разі порушення боржником основного
зобов'язання відповідно до іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити забезпечені нею вимоги за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими особами. Майновий
поручитель несе відповідальність
перед іпотекодаржетелем за
невиконання боржником основного
зобов'язання включно в межах вартості
предмета іпотеки. Іпотека припиняється
у разі: - припинення основного
зобов'язання або закінчення строку дії
іпотечного договору; - реалізації
предмета іпотеки відповідно до цього
Закону; - набуття іпотеко держателем
права власності на предмет іпотеки; -
визнання іпотечного договору
недійсним; - знищення (втрати) переданої
в іпотеку будівлі (споруди, якщо
іпотекодавець не відновив її; - з інших
підстав, передбачених цим Законом. У
разі невиконання або неналежного
виконання боржником основного
зобов'язання іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки.
Звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду.

В позові Банк просить звернути
стягнення на квартиру, посилаючись на
те, що вона належить відповідачці на
праві приватної власності (а. с. 3). Разом
з тим, в іпотечному договору вказано, що
квартира належить як ОСОБА_7, так і
ОСОБА_4 (а. с. 8 зворотна сторона).
Відповідно до роз'яснень, які містяться
в ч. 2 п. 36 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.12 р. № 5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин». якщо право
власності на предмет іпотеки
переходить до спадкоємця фізичної
особи-іпотекодавця, який є відмінним
від боржника, такий спадкоємець не несе
відповідальності перед
іпотекодержателем за виконання
основного зобов'язання, але в разі його
порушення боржником він відповідає за
задоволення вимог іпотекодержателя в
межах вартості предмета іпотеки. Таким
чином, ОСОБА_4 як іпотекодавець,
відповідає перед Банком належною їй
часткою у квартирі, яка передана в
іпотеку. В межах вартості іншої,
переданої ОСОБА_7 в іпотеку частки
квартири ОСОБА_4, може нести
відповідальність на підставі норм
спадкового права у випадку прийняття
нею цієї частки у спадщину після смерті
ОСОБА_7.

В іпотечному договорі (а. с. 9 зворотна
сторона) містяться відомості про
реєстрацію станом на 23.08.06 р. ОСОБА_4 та
ОСОБА_7 за однією адресою - АДРЕСА_2.
Відповідно до витребуваних
апеляційним судом довідки про склад
сім'ї (а. с. 132), витягу з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
(а. с. 129 - 131) встановлено, що ОСОБА_4, 1933
року народження, є людиною похилого
віку (81 рік), зареєстрована і постійно
проживає одна у квартирі АДРЕСА_2
Будь-яких клопотань в апеляційному
суді про з'ясування обставин щодо
вартості прийнятого у спадщину майна
заявлено не було (ст. ст. 10, 300 ЦПК
України). Іншого нерухомого житла у
власності вона не має. З матеріалів
витребуваної з Приморського районного
суду м. Одеси та оглянутої апеляційним
судом цивільної справи № 2 - 3694/10 за
позовом ТОВ «Банк Фамільний» до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості вбачається, що ОСОБА_4
отримала Свідоцтво про право на
спадщину за законом на ? ч. АДРЕСА_1 (а. с.
133). Однак, на вказане спадкове майно
рішенням апеляційного суду Одеської
області від 08.02.12 р. звернуто стягнення
(а. с. 134 - 136).

Колегія суддів приймає до уваги, що
на час апеляційного перегляду рішення
суду першої інстанції відповідно до
Закону України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого на забезпечення кредитів в
іноземній валюті» не може бути
примусово стягнуто (відчужене без
згоди власника) нерухоме житлове майно,
яке вважається предметом іпотеки, якщо
таке майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими в іноземній валюті за умови,
що таке нерухоме майно
використовується як місце постійного
проживання майнового поручителя, за
умови, що у майнового поручителя у
власності не знаходиться інше нерухоме
житлове майно.

Таким чином, у випадку звернення
стягнення на квартиру, виселення
ОСОБА_4, людини похилого віку (81 рік), яка
особисто кредит у Банку не брала, а
виступила майновим поручителем свого
сина, остання втрачає єдине житло,
набуває статусу бездомної особи, що не
відповідає таким засадам цивільного
судочинства як справедливість та
розумність.

Позовна вимога Банку про виселення з
квартири інших осіб, що проживають у
квартирі, не може бути задоволена,
оскільки стосується необмеженого кола
осіб.

За вищевказаних обставин, колегія
суддів вважає, що доводи апелянта щодо
підстав звернення з позовом до ОСОБА_4,
помилковість висновків суду про
припинення поруки є обґрунтованими.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309
ЦПК України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право змінити рішення. Підставою для
зміни рішення суду є невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права. Норми
матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
рішення, якщо це порушення призвело до
неправильного вирішення справи.

Ураховуючи, що невідповідність
висновків суду першої інстанції
обставинам справи, порушення останнім
норм матеріального та процесуального
права, призвело до неправильного
обґрунтування рішення, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції підлягає зміні, в частині
іншого викладення мотивувальної
частини мотивувальної частини рішення.
Вступну, описову та мотивувальні
частини рішення суду першої інстанції
необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК
України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Банк
Фамільний» - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 06 березня 2014 року - змінити в
частині викладення мотивувальної
частини. В решті рішення - залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий суддя:
А. П. Заїкін

Судді:
Л. А. Гірняк

Л. І. Доценко