АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Одинака О.О., Чупікової В.В.

секретар Ковальчук Н.О.

за участю представника позивача
ОСОБА_1, відповідачки ОСОБА_2, її
представників ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_2 про поділ житлового будинку за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Хотинського районного суду
Чернівецької області від 18 березня 2014
року,

встановила:

У грудні 2013 року ОСОБА_5 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ
майна, який помилково назвала вимогами
про визнання часток у спільній
сумісній власності та визнання права
власності на квартири.

Зазначала, що вона та відповідачка
ОСОБА_2 є власниками відповідно 56/100 та
44/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1.

Посилаючись на наявність між сторонами
спору з приводу поділу будинку, просила
в рахунок поділу майна виділити їй у
власність частину будинку, яка
складається з коридору 1-1 площею 4,70 кв.
м., кімнати 1-2 площею 15,20 кв. м., кімнати 1-3
площею 13,10 кв. м., коридору 1 -4 площею 11,00
кв. м., кімнати 1-5 площею 13,00 кв. м., кухні
1-6 площею 7,40 кв. м., гараж літ. Б, сарай
літ. Д, 1/2 частину огорожі № 1 -2,
загальною вартістю 142060 гривень, що
складає 56/100 ідеальних часток.

У власність ОСОБА_2 просила виділити
іншу частину будинку.

Рішенням Хотинського районного суду
Чернівецької області від 18 березня 2014
року позов ОСОБА_5 задоволено.

В рахунок поділу житлового будинку у
власність ОСОБА_2 виділено квартиру
АДРЕСА_2, яка складається з коридору 1-1
площею 4,70 кв. м., кімнати 1-2 площею 15,20 кв.
м., кімнати 1-3 площею 13,10 кв. м., коридору 1
-4 площею 11,00 кв. м., кімнати 1-5 площею 13,00
кв. м., кухні 1-6 площею 7,40 кв. м., гараж
літ. Б, сарай літ. Д, 1/2 частину огорожі №
1 -2, загальною вартістю 142060 гривень.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі відповідачка
ОСОБА_2 просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

Посилається на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Указаним нормам рішення суду першої
інстанції не відповідає.

Предметом спору у даній справі є
житловий будинок АДРЕСА_1, який
належить сторонам на праві спільної
часткової власності.

Зокрема, відповідно до договору
купівлі-продажу від 17 травня 2013 року
позивачці ОСОБА_5 належить 56/100 часток
житлового будинку (а.с.9), а відповідачці
- ОСОБА_2 на підставі договору
купівлі-продажу від 12 лютого 2004 року -
44/100 (а.с.45).

За змістом ст. ст. 364, 367 ЦК України майно,
що є у спільній частковій власності,
може бути поділене в натурі між
співвласниками.

Встановлено, що між сторонами існує
спір з приводу поділу спірного
житлового майна.

Тому суд першої інстанції мав підстави
для вирішення по суті спору про поділ
майна.

Доводи апелянта про те, що позивачка не
зверталася до неї з пропозицією про
поділ мана не можуть бути підставою для
відмови у позові, оскільки навіть під
час розгляду справи самі сторони спір
не врегулювали.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Як на доказ можливості поділу спірного
житлового будинку на дві окремі
ізольовані частини позивачка
посилалася на висновок спеціаліста №
13297 від 26 листопада 2013 року (а.с.16-25).

Відповідно до указаного висновку, який
є письмовим доказом у справі, поділ
будинку технічно можливий за
варіантом розподілу, згідно якого
сторонам виділяються окремі
ізольовані частини житлового будинку,
які відповідають часткам сторін у
праві власності.

Відповідачкою належними доказами не
спростовано вказаних висновків.

Апелянт посилається на те, що одне з
приміщень будинку, а саме, коридор 1-1
площею 4,70 кв. м. перебував у спільному
користуванні сторін й суд мав вирішити
питання про стягнення з позивачки
грошової компенсації за 1/2 частини
коридору.

При цьому апелянт на підтвердження
таких доводів посилається на
розрахунки органів БТІ за 1975 рік.

Проте згадані розрахунки є робочими та
не мають правового значення, не
враховують фактичного стану спірного
будинку на час вирішення справи в суді,
а висновки спеціаліста про варіант
поділу житлового будинку
відповідачкою не спростовано.

Апелянт посилається на наявність у
сторін документів на право власності
на земельні ділянки відповідних
розмірів та конфігурації, проте
земельні ділянки не є предметом спору у
справі.

Апелянт посилається на нез'ясування
судом питання про те, чи приміщення,
якими користується позивачка, є
самочинно збудованими.

Однак такі дані у справі відсутні, а
відповідачка на належні та допустимі
докази щодо вказаних обставин не
посилалася.

Апелянт також посилається на розгляд
справи судом першої інстанції у її
відсутності, проте відповідачка та її
представники мали змогу подавати
докази як в суді першої інстанції та і в
суді апеляційної інстанції.

Водночас заслуговують на увагу доводи
апелянта про те, що суд першої
інстанції здійснюючи поділ майна не
вказав, яка частина будинку
виділяється відповідачці, зазначив про
поділ квартир, а не житлового будинку,
не вирішив питання щодо компенсування
витрат на переобладнання будинку на
дві ізольовані частини.

Предметом спору є житловий будинок,
який відповідно до ст. 367 ЦПК України
підлягає поділу на дві ізольовані
частини саме як житловий будинок.

Проте всупереч зазначеним фактично
встановленим обставинам справи та
вказаній нормі матеріального права,
суд першої інстанції зазначив про те,
що в рахунок поділу майна у власність
позивачки передається не частина
житлового будинку, а квартира № 1, тоді
як квартира не є предметом спору у
справі. Вона може утворитися лише за
наслідком поділу майна.

Суд першої інстанції також у рішенні не
зазначив, яка частина житлового
будинку в рахунок поділу майна
передається відповідачці, а також не
зазначив які роботи слід виконати для
переобладнання житлового будинку й на
кого із сторін їх покласти, що є
складовою вирішення питання про поділ
майна.

Суд при цьому не взяв до уваги, що для
переобладнання будинку на дві
ізольовані частини слід закласти
дверний проріз між коридором 1-1 та
кімнатою 1.9, перенести прилади обліку
газу та електроенергії, розподілити
мережі електро- та газопостачання,
якими користується відповідачка і які
знаходяться в коридорі 1-1, що в рахунок
поділу переходить у власність
позивачки.

Указані неповнота з'ясування обставин,
що мають значення для справи, порушення
норм матеріального та процесуального
права є підставою для зміни рішення
суду першої інстанції в частині
варіанту та способу поділу майна.

Зокрема, в рахунок поділу майна, а саме
житлового будинку АДРЕСА_1:

у власність ОСОБА_5 слід виділити
частину будинку, яка складається з
коридору 1-1 площею 4,70 кв. м., кімнати 1-2
площею 15,20 кв. м., кімнати 1-3 площею 13,10
кв. м., коридору 1-4 площею 11,00 кв. м.,
кімнати 1-5 площею 13,00 кв. м., кухні 1-6
площею 7,40 кв. м., гараж літ. Б,

сарай літ. Д, 1/2 частину огорожі № 1-2,
загальною вартістю 142060 гривень, що
складає 56/100 ідеальних часток;

у власність ОСОБА_2 слід виділити
частину будинку, яка складається з
кухні 1б-6 площею 3,40 кв. м., кімнати 1-7
площею 10,90 кв. м., кімнати 1-8 площею 10,90
кв. м., кімнати 1-9 площею 13,90 кв. м., 1/2
частину огорожі №1-2, загальною
вартістю 111618 гривень, що складає 44/100
ідеальних часток.

Витрати, пов'язані з переобладнанням
житлового будинку, а саме, із
закладенням дверного прорізу між
коридором 1-1 та кімнатою 1.9, з
перенесення приладів обліку газу та
електроенергії, розподілом мереж
електро- та газопостачання, що
знаходяться в коридорі 1-1 слід покласти
на позивачку ОСОБА_5, оскільки
внаслідок поділу майна спірний
коридор, у якому слід проводити
відповідні роботи, перейшов у її
власність та враховуючи згоду,
висловлену в судовому засіданні її
представником.

Згідно зі ст. 152 ЖК України
переобладнання і перепланування
жилого будинку (квартири), що належить
громадянинові на праві приватної
власності, провадяться з дозволу
виконавчого комітету місцевої Ради
народних депутатів.

Рішенням виконавчого комітету
Хотинської міської ради № 63/7 від 16
липня 2014 року представнику позивачки
відмовлено у наданні дозволу на
переобладнання спірного будинку з тих
мотивів, що прийняття зазначеного
рішення виходить за межі повноважень
виконавчого комітету.

Колегія суддів не погоджується з таким
рішення, оскільки як встановлено у
справі є технічна можливість у
переобладнанні спірного будинку на дві
ізольовані частини.

Крім цього, листом Хотинського
міського голови від 23 липня 2014 року на
адресу позивачки надіслано погодження
на перебудову та перепланування
житлового будинку.

На підставі наведеного та керуючись п. 3
ч. 1 ст. 307, пп. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України,
колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Хотинського районного суду
Чернівецької області від 18 березня 2014
року в частині варіанту та способу
поділу майна змінити.

В рахунок поділу майна, а саме
житлового будинку АДРЕСА_1:

у власність ОСОБА_5 виділити частину
будинку, яка складається з коридору 1-1
площею 4,70 кв. м., кімнати 1-2 площею 15,20 кв.
м., кімнати 1-3 площею 13,10 кв. м., коридору
1-4 площею 11,00 кв. м., кімнати 1-5 площею 13,00
кв. м., кухні 1-6 площею 7,40 кв. м., гараж
літ. Б,

сарай літ. Д, 1/2 частину огорожі № 1-2,
загальною вартістю 142060 гривень, що
складає 56/100 ідеальних часток;

у власність ОСОБА_2 виділити частину
будинку, яка складається з кухні 1б-6
площею 3,40 кв. м., кімнати 1-7 площею 10,90 кв.
м., кімнати 1-8 площею 10,90 кв. м., кімнати 1-9
площею 13,90 кв. м., 1/2 частину огорожі №1-2,
загальною вартістю 111618 гривень, що
складає 44/100 ідеальних часток.

Витрати, пов'язані з переобладнанням
житлового будинку, а саме, із
закладенням дверного прорізу між
коридором 1-1 та кімнатою 1.9, з
перенесення приладів обліку газу та
електроенергії, розподілом мереж
електро- та газопостачання, що
знаходяться в коридорі 1-1 покласти на
ОСОБА_5.

У решті рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: О.О. Одинак

В.В. Чупікова