Єдиний унікальний номер 725/2033/14-ц
Номер провадження 2/725/465/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2014 року
м. Чернівці

Першотравневий районний суд м.
Чернівці в складі:

головуючої судді Федіної А.В.

при секретарі Сорокан М.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1

та представника відповідача
Чернівецької міської ради Юзьків М.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4, в інтересах якої на підставі
довіреності діє ОСОБА_1, до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, Чернівецької міської
ради, третя особа Інспекція Державного
архітектурно-будівельного контролю в
Чернівецькій області про визнання
права власності на нерухоме майна в
порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в інтересах позивача звернувся
до суду з вище вказаним позовом.

Посилався на те, що 16 квітня 1965 року на
підставі рішення Чернівецької міської
ради від 08.04.1965 року №195/7 ОСОБА_8
отримала свідоцтво про право
власності на будівлі чи право забудови
№801 на будинковолодіння АДРЕСА_1. Після
смерті ОСОБА_8 ОСОБА_9 як син померлої та
батько позивача фактично вступив в
управління та володіння спадковим
майном, проте за час свого життя не
оформив відповідних
правовстановлюючих документів на
будинковолоідння АДРЕСА_1.

Вказував на те, що від шлюбу ОСОБА_9 та
ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась донька
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 народилась донька
ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_6 народився син
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7 народився син
ОСОБА_7, а також ОСОБА_12, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_8 в м. Нарабаш Челябінської
області та ОСОБА_13, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_9 в м. Чернівці. ІНФОРМАЦІЯ_10
помер батько позивачки ОСОБА_9, а мати
ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_11.

Також вказував на те, що після смерті
батьків жодний з спадкоємців, у
встановлений законом термін та порядок
не звертались до державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини та не оформлювали
правовстановлюючі документи на
будинковолодіння по причині знищення
правовстановлюючого документу на
будинковолодіння у зв'язку із пожежою в
будинку АДРЕСА_1 в 1959 році.

Крім того, в 2008 році позивачкою
самовільно було збудовано сарай
позначений на схематичному плані
земельної ділянки по АДРЕСА_1 літ. «Е»,
таким чином спірне домоволодіння
складається з наступного:
індивідуальний житловий будинок літ. А,
загальною площею 82,20 кв.м., в тому числі
житловою площею 50,90 кв.м., сарай літ. Б,
сарай літ. В, літня кухня літ. Г,
вбиральня літ. Д., сарай літ. Е, колодязь
№1, вигрібна яма №2, огорожа №3.

У зв'язку з відсутністю
правовстановлюючого документу на
вказане нерухоме майно, позивач, яка
постійно проживає за вказаною адресою,
не може здійснити оформлення права
власності на спадкове майно через
органи нотаріату, а тому змушена
звертатись до суду за захистом своїх
прав.

На підставі наведеного, посилаючись на
норми матеріального права просив,
визнати за ОСОБА_4 право власності на
будинковолодіння по АДРЕСА_1 з
належними до нього господарськими
будівлями та спорудами, в тому числі на
самочинно збудований сарай літ. Е.

Справа слухалась у відсутності
позивача, інтереси якої в судовому
засідання представляв ОСОБА_1, який
позов підтримав, надав суду пояснення
аналогічні його змісту та просив
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі.

Представник відповідача Чернівецької
міської ради в судовому засіданні
позов не визнав з тих підстав, що
позивач не зверталась в органи
нотаріату для оформлення своїх
спадкових прав та не отримувала
відповідної відмови у вчиненні
нотаріальних дій, окрім того
відповідач Чернівецька міська рада не
чинить жодних перешкод у реєстрації
права власності на спірне майно.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в
судове засідання не з'явились, від них
до суду надійшли заяви про розгляд
справи без їх участі, позовні вимоги
визнали в повному обсязі та не
заперечували проти задоволення позову.

Від представника третьої особи до суду
надійшла заява про розгляд справи у
його відсутності, просив вирішити спір
по суті на розсуд суду.

Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка
бере участь у справі, має право заявити
клопотання про розгляд справи за її
відсутності.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
письмові докази по справі, матеріали
інвентаризаційної справи на
будинковолодіння АДРЕСА_1, вважає, що
позов підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень
окрім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу. Кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених ЦПК України.

Судом встановлено, що відповідно до
протоколу №7 засідання виконкому
Чернівецької міської ради депутатів
трудящих від ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 на ім'я
його померлої матері ОСОБА_8 видано
свідоцтво про право власності на
житловий будинок по АДРЕСА_1 (а/с 77).

Відповідно до рішення Першотравневого
районного суду м.Чернівці від 20.03.2014
року встановлено факт родинних
відносин між ОСОБА_9 та ОСОБА_14 як
матері та сина (а/с 19).

Як вбачається з довідок ПП
«Житлосервіс» від 26.10.2013 року, від 09.11.2013
року та від 29.03.2014 року ОСОБА_9 був
зареєстрований та постійно проживав за
адресою АДРЕСА_1 по день смерті - з 24.03.1958
року по ІНФОРМАЦІЯ_3, та її мати
проживала та була зареєстрована за
вказаною адресою з 06.12.1950 року по день
смерті 12.12.1978 року (а/с 21, 22, 23).

Відповідно до п. 4. Прикінцевих та
перехідних положень цього Кодексу,
Цивільний кодекс України
застосовується до цивільних відносин,
що виникли після набрання ним чинності.
Щодо цивільних відносин, які виникли до
набрання чинності Цивільним кодексом
України, положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

Згідно ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання
спадщини необхідно, щоб спадкоємець її
прийняв. Прийнята спадщина
визнається належною спадкоємцеві з
моменту відкриття спадщини.
Визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину: 1) якщо він фактично вступив
в управління або володіння
спадковим майном; 2) якщо він подав
державній нотаріальній конторі за
місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини. Зазначені в цій
статті дії повинні бути вчинені
протягом шести місяців з дня відкриття
спадщини. Особи, для яких право
спадкоємства виникає лише у випадку
неприйняття спадщини іншими
спадкоємцями, можуть заявити про свою
згоду прийняти спадщину протягом
строку, що залишився для прийняття
спадщини. Якщо строк, що залишився,
менше трьох місяців, він продовжується
до трьох місяців.

Судом встановлено, що ОСОБА_9 фактично
вступи в володіння та управління
спадковим майно після смерті своєї
матері, проте належні
правовстановлюючі документи не
оформив, з заявою про прийняття
спадщини в органи нотаріату не
звертався, що підтверджується
довідкою державного нотаріального
архіву в Чернівецькій області (а/с 74).

Крім того, судом встановлено, що 03
квітня 1934 року було зареєстровано шлюб
між ОСОБА_9 та ОСОБА_10, від цього шлюбу
народились діти: ІНФОРМАЦІЯ_4 донька
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 донька ОСОБА_11,
ІНФОРМАЦІЯ_6 син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7 н
син ОСОБА_7, а також ОСОБА_12, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_8 в м. Нарабаш Челябінської
області та ОСОБА_13, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_9 в м. Чернівці, що
підтверджується відповідними
свідоцтвами про шлюб, про народження та
про смерть, наявними в матеріалах
справи (а/с 8-16)

ІНФОРМАЦІЯ_10 помер батько позивачки
ОСОБА_9, а мати ОСОБА_10 померла
ІНФОРМАЦІЯ_11, що підтверджується
копіями свідоцтва про смерть (а/с 9,10).

Згідно рішення Першотравневого
районного суду м.Чернівці від 20.03.2014
року встановлено факт родинних
відносин між позивачкою ОСОБА_4 та
ОСОБА_9 як батька та доньки (а/с 18).

Як вбачається з довідки Державного
нотаріального архіву у Чернівецькій
області від 24.05.2014 року №176/01-17, після
смерті ОСОБА_14 та ОСОБА_9 з заявою про
прийняття спадщини в органи нотаріату
ніхто з спадкоємців не звертався.

Відповідно до Інформації з Державного
реєстру речових прав на нерухоме
майно, Реєстру прав власності на
нерухоме майно, право власності на
спірне будинковолодіння по АДРЕСА_1 не
зареєстровано (а/с 72).

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про спадкування» №7
від 30.05.2008р., свідоцтво про право на
спадщину видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають.

Враховуючи вище викладене, зокрема
відсутність реєстрації права
власності на спірне будинковолоідння,
відсутність правовстановлюючих
документів про право на спадщину після
смерті ОСОБА_14 та ОСОБА_9, суд вважає, що
позивач правомірно звернулась до суду
за захистом своїх майнових прав,
оскільки за вище вказаних обставин
відсутні умов для одержання в
нотаріальній конторі свідоцтва про
право на спадщину.

Так, відповідно до довідки ПП
«Житлосервіс» від 29.03.2014 року №392 на
день смерті ОСОБА_15 разом з ним
проживали його діти ОСОБА_7, ОСОБА_4 та
дружина, після смерті ОСОБА_10 разом з
нею постійно проживала позивачка (а/с
22,23).

Згідно п. 1 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року № 7 «Про судову практику у справах
про спадкування» відносини
спадкування регулюються правилами ЦК
України, якщо спадщина відкрилась не
раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття
спадщини до зазначеної дати
застосовується чинне на той час
законодавство, зокрема, відповідні
правила ЦК УРСР, у тому числі щодо
прийняття спадщини.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
визнання права власності на спадкове
майно - будинковолодіння по АДРЕСА_1,
окрім самочинно збутового сараю літ. Е,
суд виходить з того, що ОСОБА_4
фактично вступила в управління та
володіння спадковим майном протягом
шести місяців з дня відкриття спадщини,
що відповідає вимогам ст.ст. 549,548 ЦК
УРСР, відповідно до змісту яких
визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину, якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном протягом шести місяців з дня
відкриття спадщини. Спадкоємець
вважається таким, що фактично прийняв
спадщину, якщо він довів, що він вступив
в управління або користування
спадковим майном.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для
задоволення позовних вимог в частині
визнання права власності на самочинно
збудований позивачем в 2008 році сарай
літ. Е, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що відповідно
до технічного паспорту на садибний
(індивідуальний) житловий будинок
АДРЕСА_1, вказане будинковолодіння
складається з житлового будинку,
збудованого до 1940 року, прибудови 1975
року будівництва, двох сараїв та
літньої кухні, які були побудовані в 1980
році, вбиральні, колодязя, вигрібної
ями, огорожі та сараю, збудованого в 2008
році (а/с 29).

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна
може пред'явити позов про визнання
його права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Згідно ст. 376 ЦК України житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.
Особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього. Право власності на самочинно
збудоване нерухоме майно може бути за
рішенням суду визнане за особою, яка
здійснила самочинне будівництво на
земельній ділянці, що не була їй
відведена для цієї мети, за умови
надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно.

Статтями 29, 30-1 Закону України «Про
планування та забудову територій»
питання правомірності забудови
територій, діяльності по будівництва,
переплануванню, реконструкції,
реставрації та капітального ремонту
житлових приміщень покладено на
інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю та
їх територіальні органи.

Пунктами 9, 10 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)» роз'яснено, що при
розгляді справ зазначеної категорії
судам слід мати на увазі, що відповідно
до статті 26 Закону України «Про основи
містобудування» спори з питань
містобудування вирішуються радами,
інспекціями державного будівельного
архітектурного контролю у межах їх
повноважень, а також судом відповідно
до законодавства. За загальним
правилом кожна особа має право на
захист свого цивільного права лише в
разі його порушення, невизнання або
оспорювання (частина перша статті 15 ЦК,
частина перша статті 3 Цивільного
процесуального кодексу України (далі -
ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду
з позовом про визнання права власності
на самочинне будівництво має
здійснюватися за наявності даних про
те, що порушене питання було предметом
розгляду компетентного державного
органу, рішення якого чи його
відсутність дають підстави вважати про
наявність спору про право.

Так, матеріали справи не містять
належних та допустимих доказів того, що
позивач зверталась до компетентного
державного органу із заявою про
прийняття самочинно збудованого
об'єкта до експлуатації, а також
відсутні докази того, що сарай літ. Е
збудований без порушення будівельних
норм та правил, а також не порушує права
третіх осіб. За таких обставин позовна
вимога про визнання права власності на
самочинно збудований сарай літ. Е
задоволенню не підлягає.

На підставі вище викладеного та
керуючись ст.ст. 29, 30-1 Закону України
«Про планування та забудову
територій», ст.ст. 548,549 ЦК УРСР, ст.ст.
328,376,392 ЦК України, ст.ст. 3,4, 10, 11, 57,58, 60,61,
64, 79,158, 212, 218, 294, 349 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) право
власності на будинковолодіння з
належн6ими до нього господарськими
будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, а
саме: житловий будинок літ. А, загальною
площею 82,20 кв.м., в тому числі житловою
площею 59,90 кв.м., сарай літ. Б, сарай літ.
В, літня кухня літ. Г, вбиральня літ. Д,
колодязь №1, вигрібна яма №2, огорожа
№3.

В задоволенні позову в частині
визнання права власності на самочинно
збудований сарай літ. Е по АДРЕСА_1 -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці
А. В. Федіна