Справа № 640/9394/14-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2014 р. Київський
районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді
Губської Я.В.

при секретарі
Приблуда І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові скаргу ОСОБА_1
на дії та постанову державного
виконавця Дзержинського відділу
державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції

ВСТАНОВИВ:

04.06.2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду
зі скаргою на дії та постанову
державного виконавця Дзержинського
відділу державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції. Просить визнати неправомірною
та скасувати постанову державного
виконавця про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
від 02.07.2012 року. В обґрунтування своїх
вимог зазначає, що державний
виконавець Дзержинського ВДВС наклав
арешт на його квартиру з метою
забезпечення виконання виконавчого
документа, що не передбачено Законом
України «Про виконавче провадження».
Крім того, зазначає, що він кожного
місяця здійснював перерахування
грошових коштів боржнику і у
державного виконавця не було підстав
взагалі для накладення арешту на майно.

В судовому засіданні заявник доводи
скарги підтримав та просив її
задовольнити в повному обсязі.

Державний виконавець Дзержинського
ВДВС ХМУЮ та ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явилися, повідомлені належним
чином про час та місце розгляду скарги,
у зв'язку з чим суд вважає за можливе
розглянути скаргу у їх відсутності ,
враховуючи строки розгляду справ даної
категорії згідно ст. 386 ЦПК України. В
своїх запереченнях, направлених на
адресу суду 25.06.2014 року державний
виконавець зазначає, що арешт
накладений відповідно до вимог ст.ст. 57,
74 Закону України «Про виконавче
провадження» для забезпечення
реального виконання рішення.

Суд, вислухавши пояснення учасників
судового розгляду, перевіривши надані
сторонами докази, приходить до
наступного.

На підставі ст. 383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду зі скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією чи
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до вимог ЦПК України,
порушено їх права чи свободи.

Звертаючись до суду зі скаргою, заявник
посилається на порушення вимог
чинного законодавства при проведенні
виконавчих дій по виконанню
виконавчого листа, а саме накладенню
арешту на його майно.

Відповідно до вимог ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти певні дії. Державний
виконавець здійснює заходи, необхідні
для своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Судом встановлено, що в провадженні
Дзержинського ВДВС ХМУЮ є на виконанні
виконавчий лист № 2-7817/10/17 від 28.10.2010
року про стягнення з ОСОБА_1 аліментів
на користь ОСОБА_2 на утримання
неповнолітнього сина в розмірі ?
частини від всіх видів заробітку,
починаючи з 13.10.2010 року до повноліття
дитини.

Постановою державного виконавця
Дзержинського ВДВС ХМУЮ від 05.08.2011 року
відкрито виконавче провадження з
виконання даного виконавчого листа.

Постановою державного виконавця
Дзержинського ВДВС ХМУЮ від 02.07.2012
року накладено арешт на все майно з
забороною здійснення відчуження
будь-якого майна боржника ОСОБА_1 в
межах суми боргу. Підставою для
винесення даної постанови зазначене
те, що рішення суду не виконується в
добровільному порядку. ( а.с. 40).

Згідно ст. 52 Закону України «Про
виконавче провадження» звернення
стягнення на майно боржника полягає
в його арешті, вилученні та примусовій
реалізації. Стягнення за виконавчими
документами звертається в першу чергу
на кошти боржника у гривнях та
іноземній валюті, інші цінності, у
тому числі кошти на рахунках і вкладах
боржника у банках та інших фінансових
установах, на рахунки в цінних паперах
у депозитарних установах. У разі
відсутності у боржника коштів та інших
цінностей, достатніх для задоволення
вимог стягувача, стягнення
звертається також на належне боржнику
інше майно, за винятком майна, на яке
згідно із законом не може бути
накладено стягнення. Звернення
стягнення на майно боржника не
зупиняє звернення стягнення на кошти
боржника. Боржник має право
запропонувати ті види майна чи
предмети, на які необхідно в першу
чергу звернути стягнення. Черговість
стягнення на кошти та інше майно
боржника остаточно визначається
державним виконавцем.

Відповідно до вимог ст. 57 Закону
України «Про виконавче провадження»
арешт майна боржника застосовується
для забезпечення реального виконання
рішення. Постановами може бути
накладений арешт у розмірі суми
стягнення з урахуванням виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій та застосованих
державним виконавцем штрафів, на все
майно боржника або на окремі
предмети.

Вимогами ст. 74 Закону України «Про
виконавче провадження» порядок
стягнення аліментів визначається
законом. У разі наявності
заборгованості із сплати аліментів
понад три місяці стягнення може бути
звернено на майно боржника. Звернення
стягнення на заробітну плату не
перешкоджає зверненню стягнення на
майно боржника. Розмір заборгованості
із сплати аліментів визначається
державним виконавцем за місцем
виконання рішення у порядку,
встановленому Сімейним кодексом
України.

Судом встановлено, що підставою для
винесення постанови про арешт майна
боржника ОСОБА_1 стало твердження про
те, що рішення суду про стягнення
аліментів не виконується в
добровільному порядку. В запереченнях
до скарги державним виконавцем
наданий розрахунок заборгованості по
сплаті аліментів від 17.02.2012 року,
згідно якого вбачається, що станом на
01.02.2012 року заборгованість, яка
розрахована виходячи з
середньомісячної заробітної плати для
даної місцевості складає 10829,09 грн.
(а.с. 63).

Однак, дослідивши представлені до суду
документи, а саме, довідку про доходи з
ПАТ «Агрокомбінат «Слобожанський»
від 04.07.2014 року, судом встановлено, що
відрахування аліментів з доходів
ОСОБА_1 було проведено за період з
травня 2011 року по квітень 2012 року
включно.

Судом також досліджені розрахунок
заборгованості від 22.04.2014 року,
складений державним виконавцем, в
якому вказано про те, що
заборгованість ОСОБА_1 станом на 01.04.2013
року складає 174,02 грн., а станом на 01.04.2014
року взагалі відсутня та мається
передплата 754,78 грн. (а.с. 47).

Дослідивши дані докази, суд приходить
до висновку, що державним виконавцем
безпідставно був накладений арешт на
майно боржника ОСОБА_1 з посиланням на
те, що рішення суду не виконується. Не
знайшло свого підтвердження і доводи
державного виконавця про застосування
вимог ч.1 ст. 74 Закону України «Про
виконавче провадження» щодо наявності
заборгованості у боржника понад три
місяця.

Згідно ст. 387 ЦПК України за
результатами скарги суд постановляє
ухвалу.

Аналізуючи представлені вище факти та
встановлені судом під час розгляду
скарги обставини, дослідивши надані
сторонами документи на підтвердження
своїх вимог та заперечень, суд
приходить до висновку про визнання дій
державних виконавців Дзержинського
ВДВС ХМУЮ неправомірними щодо
порушення інтересів заявника під час
виконання судових рішень та
неможливості розпоряджатись своїм
майном, на який накладено арешт.

Згідно відповіді Дзержинського ДВС
ХМУЮ від 27.06.2014 року на заяву ОСОБА_1
йому було повідомлено про неможливість
зняття державним виконавцем арешту з
майна.

Відповідно до вимог ст. 60 Закону
України «Про виконавче провадження» у
разі прийняття судом рішення про
зняття арешту з майна арешт з майна
знімається за постановою державного
виконавця не пізніше наступного дня,
коли йому стало відомо про такі
обставини. У всіх інших випадках
незавершеного виконавчого
провадження арешт з майна чи коштів
може бути знятий за рішенням суду.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про задоволення скарги ОСОБА_1
щодо визнання неправомірною та
скасування постанови від 02.07.2012 року
про накладення арешту на майно божника.

Керуючись ст. ст. 10,11, 151, 209,210, 383-389
ЦПК України, Законом України «Про
виконавче провадження», суд ,-

УХВАЛИВ
:

Скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати
постанову державного виконавця
Дзержинського відділу державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження від 02 липня 2012 року
по виконавчому провадженню № 28153140, на
підставі якої накладено арешт на все
майно боржника.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
5-денний строк з дня поставлення ухвали
апеляційної скарги.

Суддя :