АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/2357/14
Головуючий у І інстанції Зуб І.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року серпня місяця 05 дня колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області у складі:

головуючого: Семиженка Г.В.

суддів: Бугрика В.В.

Лісової Г.Є.

при секретарі: Мироненко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Херсоні апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення Суворовського
районного суду міста Херсона від 01
липня 2014 року у цивільній справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа
Реєстраційна служба Суворовського
районного управління юстиції міста
Херсона, про витребування майна з
чужого незаконного володіння, визнання
недійсною та скасування реєстрації
права власності,

ВСТАНОВИЛА:

у травні 2014 року позивачка звернулася з
вказаним позовом до суду посилаючись
на те, що рішенням Виконавчого комітету
Суворовської районної ради міста
Херсона № 280/10 від 13 травня 1977 року за
нею була закріплена земельна ділянка
площею 316 кв.м по АДРЕСА_1, на якій вона
раніше збудувала жилий будинок, в липні
цього ж року вона зареєструвалася у
будинку, рішенням цього ж органу № 341/11
від 13 травня 1983 року позивачці
дозволено провести
капітально-відновлювальні та ремонтні
роботи і добудувати прибудову до
будинку, що нею було виконано до 1984
року, у 1989 році виготовлено технічний
паспорт, де вона зазначена власником
будинку і вважає себе такою, оскільки
нікому його не відчужувала.

Рішенням третейського суду при
асоціації «Право і бізнес» від 05 жовтня
2007 року визнано дійсним договір
купівлі-продажу вказаного жилого
будинку між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, за
останнім визнано право власності на
будинок, за цим рішенням ухвалою
Суворовського районного суду міста
Херсона від 08 жовтня 2007 року видано
виконавчий лист та проведено
реєстрацію права власності, 06
листопада 2007 року будинок продано
ОСОБА_6, а 10 грудня 2007 року ОСОБА_7,
остання в забезпечення кредитного
зобов'язання передала будинок в
іпотеку, у зв'язку з порушенням
договору будинок з аукціону 26 квітня 2012
року продано ОСОБА_8, остання за
договором купівлі-продажу від 13 жовтня
2013 року продала нерухомість
відповідачу у справі ОСОБА_3, який є
добросовісним набувачем.

Позивачка за захистом своїх прав на
будинок зверталася в правоохоронні
органи, 3 вересня 2012 року кримінальна
справа була закрита у зв'язку зі смертю
обвинуваченого ОСОБА_9, рішенням
Суворовського районного суду міста
Херсона від 10 квітня 2014 року вище
зазначене рішення третейського суду
було скасоване, у позові поставлено
питання про витребування
домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається
з житлового будинку літери «А», літньої
кухні літери «Б», гаражу літери «В»,
туалету літери «Г», водопроводу № 1,
огорожі № 2, 3 з чужого незаконного
володіння ОСОБА_3 та повернення їй
будинку без умов, передбачених ст. 390 ЦК
України, просила також визнати
недійсною та скасувати державну
реєстрацію права власності ОСОБА_3 на
спірне домоволодіння.

Рішенням Суворовського районного суду
міста Херсона від 01 липня 2014 року у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 з
посиланням на незаконність та
необґрунтованість рішення суду
просила його скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позову з
підстав, що у ньому зазначені.

В судовому засіданні при апеляційному
розгляді справи сторони свої
процесуальні позиції підтримали,
позивачка пояснила, що як після першого
будівництва будинку, так і перебудови
його після руйнування у 1984 році будинок
в експлуатацію не вводила, вважала, що з
отриманням технічного паспорту на
будинок набула права власності на
нього, представник відповідача вважала
скаргу такою, що задоволенню не
підлягає, оскільки позивачка не
набувала права власності на будинок,
який вимагає витребувати.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Згідно статті 330 ЦК України якщо майно
відчужене особою, яка не мала на це
права, добросовісний набувач набуває
право власності на нього, якщо
відповідно до статті 388 цього Кодексу
майно не може бути витребуване у нього.

Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має
право витребувати своє майно від особи,
яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним, за
ст. 388 цього Кодексу якщо майно за
відплатним договором придбане в особи,
яка не мала права його відчужувати, про
що набувач не знав і не міг знати
(добросовісний набувач), власник має
право витребувати це майно від
набувача лише у разі, якщо майно вибуло
з володіння власника або особи, якій
він передав майно у володіння, не з
їхньої волі.

Як зазначено у п. 23 постанови № 5
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав»
відповідно до статті 387 ЦК України та
частини третьої статті 10 ЦПК України
особа, яка звернулася до суду з позовом
про витребування майна із чужого
незаконного володіння, повинна довести
своє право власності на майно, що
знаходиться у володінні відповідача,
отже предметом доведення для позивачки
у даній справі є перш за все наявність у
неї права власності на будинок, який
вона вимагає витребувати у
відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи
рішенням Виконавчого комітету
Суворовської районної ради міста
Херсона від 13 травня 1977 року № 280/10 за
позивачкою закріплено раніше зайняту
вказану у позові земельну ділянку,
пунктом 7 цього рішення її зобов'язано
привести домобудівлю у відповідності
до плану архітектора та здати будинок в
експлуатацію (а.с. 26-27), рішенням № 341/11
цього ж органу від 13 травня 1983 року
позивачці надано дозвіл на проведення
капітально-відновлюваних робіт
житлового будинку, будівництво
житлової прибудови, сіней, 29 червня 1989
року складено технічний паспорт на
жилий будинок на ім'я позивачки (а.с. 6-8),
в результаті вказаних у позові рішення
третейського суду від 05 жовтня 2007 року
та низки цивільно-правових угод право
власності на будинок оформлено на
відповідача, ухвалою Суворовського
районного суду міста Херсона від 10
квітня 2014 року рішення третейського
суду скасовано, за технічними даними
жилий будинок, зареєстрований на ім'я
відповідача, має інші дані, технічні
параметри та характеристики, ніж
вказано у технічному паспорті на ім'я
позивачки (а.с 12, 33, 35-51).

Судом апеляційної інстанції
досліджено інвентарну справу, яка у
зв'язку з кримінальним провадженням 16
січня 2009 року була вилучена у
Херсонського бюро технічної
інвентаризації та як доказ долучена до
матеріалів кримінальної справи, з
інвентарної справи вбачається, що вона
велася тільки до моменту вилучення,
коли останнім власником домоволодіння
виступала ОСОБА_7, власниками у певний
час значаться ОСОБА_5 на підставі
рішення третейського суду від 05 жовтня
2007 року, ОСОБА_6 на підставі договору
купівлі-продажу від 06 листопада 2007 року
та ОСОБА_7 на підставі договору
купівлі-продажу від 10 грудня 2007 року,
даних про право власності на спірний
будинок за позивачкою як і даних про
введення позивачкою будинку в
експлуатацію матеріали справи не
містять.

Відповідно до ст. 86 ЦК Української РСР,
яка була чинною на момент, коли за
твердженням позивачки нею було
збудовано спірний жилий будинок, право
власності - це врегульовані законом
суспільні відносини щодо володіння,
користування і розпорядження майном.

Згідно зі ст. 182 чинного ЦК України
право власності та інші речові права на
нерухомі речі, обмеження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації в
порядку, встановленому законом.

За положеннями ст. 3 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень», який
набрав чинності 03 серпня 2004 року, право
на нерухоме майно виникає з моменту
реєстрації такого права, права на
нерухоме майно, що виникло до набрання
чинності цим Законом, визнаються
дійсними у разі відсутності їх
державної реєстрації, передбаченої цим
Законом, за умови, якщо реєстрація прав
була проведена відповідно до
законодавства, що діяло на момент їх
виникнення, або якщо на момент
виникнення прав діяло законодавство,
що не передбачало обов'язкової
реєстрації такого права.

На момент, коли за твердженням
позивачки нею було закінчено
будівництво спірного жилого будинку,
була чинною Інструкція про порядок
реєстрації будинків та домоволодінь у
містах і селищах міського типу
Української РСР, затверджена
Міністерством комунального
господарства Української РСР 31 січня
1966 року, згідно з пунктами 6, 7 цієї
Інструкції підлягали реєстрації всі
будинки і домоволодіння, у тому числі
належні громадянам на праві особистої
власності, і здійснювалася вона на
підставі документів, що встановлюють
право власності - правовстановлюючих
документів, перелік яких додано до
вказаної Інструкції. Зокрема, за
пунктом 11 цього переліку таким
правовстановлюючим документом разом з
рішенням про відвід земельної ділянки
та дозволу на будівництво є акт
державної комісії про прийняття
будинку та введення його в
експлуатацію, отже право власності на
жилий будинок у забудовника виникає з
моменту затвердження компетентним
органом акту про прийняття будинку та
введення його в експлуатацію,
технічний же паспорт на будинок є
технічним, а не правовстановлюючим
документом.

Приведений висновок щодо моменту
виникнення права власності у
забудовника на збудований будинок та
вказаний час відповідає висновку
Верховного Суду України у постанові №
6-137цс13 від 18 грудня 2013 року.

Посилання у апеляційній скарзі на
постанови у кримінальному провадженні
не можуть бути прийняті до уваги,
оскільки цими процесуальними актами
питання права власності на спірний
будинок не вирішувалися.

Таким чином, оскільки позивачкою не
було введено в експлуатацію збудоване
приміщення, у неї не виникло право
власності на жилий будинок як такий
об'єкт цивільного обороту, рішення про
відведення їй земельної ділянки та
надання дозволу на будівництво
свідчать лише про наявність у неї на
той час прав забудовника та
відсутність ознак самовільного
будівництва.

Оскільки право на витребування жилого
будинку з чужого незаконного володіння
на підставі наведених норм
матеріального права, на які позивачка
посилається як на підставу для
задоволення заявлених позовних вимог,
належить лише власникові жилого
будинку, яким позивачка не являється,
передбачених законом підстав для
задоволення заявлених позовних вимог
немає, доводи апеляційної скарги
такого висновку не спростовують,
скаргу слід відхилити, рішення суду
залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
міста Херсона від 01 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
з моменту проголошення, на неї протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили може бути подана касаційна скарга
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _

Судді
_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _