Справа №442/8201/13-ц
Провадження №2/442/208/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2014 року Дрогобицький
міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючого - судді Івасівки А.П.

при секретарі - Грабар Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Дрогобичі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Снятинської сільської ради, третьої
особи - Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області про визнання права
власності на самочинне будівництво, -

ВСТАНОВИВ:

Спершу позивач ОСОБА_2, після її смерті
як правонаступник ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до відповідача, в якому
просить визнати за нею право власності
на самочинно перебудований житловий
будинок АДРЕСА_1. В огрунтування позову
покликається на те, що на підставі
рішення виконавчого комітету
Снятинської сільської ради від 21.08.2007
року її бабці ОСОБА_2 належав на праві
приватної власності житловий будинок
АДРЕСА_1, загальною площею 29,8 кв.м.,
житловою 12,3 кв.м., сарай літ. «Б», сарай
літ. «В», огорожа, колодязь. Такий
житловий будинок та споруди
розташовані на земельній ділянці
площею 0,1031 га, з цільовим призначенням
для будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель, яка належить їй на праві
власності згідно державного акту. З
метою розширення житлової та загальної
площі ОСОБА_2 здійснила добудову за
згодою, наданою рішенням виконавчого
комітету Снятинської сільської ради
від 15.06.2009 року №19, у відповідності з
проектом, погодженим відділом
архітектури Дрогобицького району.
Таким чином, вона провела ряд
будівельно-підрядних робіт з
реконструкції житлового будинку,
внаслідок чого збільшилась його
загальна площа. Однак, 07.06.2013 року
інспекцією державного архітектурно
-будівельного контролю у Львівській
області у прийняті в експлуатації
вказаного будинку їй було відмовлено.

Сторони у судове засідання не зявилися,
однак позивачка подала заяву про
розгляд справи у її відсутності та
підтримання позову.

Представник відповідача та третьої
особи в судове засідання не з'явилися,
подавши заяву про розгляд справи у
їхній відсутності, відносно
задоволення позову, покладаються на
думку суду.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК
України фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, суд
вважає, що позов є підставним та
підлягає до задоволення з огляду на
наступне.

Матеріалами справи встановлено, що
ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право
власності на нерухоме майно від 21.08.2007
року, виданого виконавчим комітетом
Снятинської сільської ради належав на
праві приватної власності житловий
будинок АДРЕСА_1, літ. « 1А», загальною
площею 29,8 кв.м., житловою 12,3 кв.м., сарай
літ. «Б», сарай літ. «В», сарай літ. «Г»,
огорожа « 1», колодязь «К» (а.с.44), які
розташовані на відведеній земельній
ділянці площею 0,1031 га, з цільовим
призначенням для обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель ( а.с.42- державний акт серії ЯЖ
№790760, від 29.01.2009 року).

Поряд з цим, рішенням виконавчого
комітету Снятинської сільської ради
від 15.06.2009 року №19, ОСОБА_2 було надано
згоду на добудову до житлового будинку
на існуючій садибі, яка розташована в
АДРЕСА_1, у відповідності з проектом,
погодженим відділом архітектури
Дрогобицького району (а.с.88).

У 2009 році КП «Дрогобицьким районним
бюро планування та архітектури» було
виготовлено будівельний паспорт на
забудову земельної ділянки НОМЕР_1,
який погоджено головним архітектором
району.

Таким чином, ОСОБА_2 було проведено
реконструкцію спірного житлового
будинку, після якої його загальна площа
становить 139,4 кв.м., а житлова 67,4 кв.м.
(а.с.55).

07.06.2013 року листом Інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю у Львівській області №7/13-6
заява ОСОБА_2 про прийняття спірного
будинку у експлуатацію залишена без
задоволення (а.с.134).

23.10.2013 року ОСОБА_2 померла, спадщину,
зокрема і на вищевказаний житловий
будинок разом з господарськими
спорудами після її смерті за заповітом
отримала позивачка ОСОБА_1, яка була
допущена до участі в справі як
правонаступниця покійної, оформивши
належним чином свої спадкові права (
свідотво про право на спадщину за
заповітом від 07.05.2014 року, видане
приватним нотаріусом Дрогобицького
районного нотаріального округу ОСОБА_3.

Право на будівництво нерухомого майна
(забудову) мають власники земельних
ділянок (ст.90 ЗК України),
землекористувачі (ст. 95 ЗК України),
особи, які набули права користування
чужою земельною ділянкою (суперфіцій)
за договором із власником земельної
ділянки (ст. 1021 ЗК України) або з інших
передбачених підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил.

Цією нормою передбачено загальне
правило про те, що особа, яка здійснила
або здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК
України).

Право власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво, лише у випадках,
передбачених ст.376 ЦК України, а саме за
особою, яка здійснила самочинне
будівництво на земельній ділянці, що не
була їй відведена для цієї мети, за
умови надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст.376 ЦК);
за особою -власником (користувачем)
земельної ділянки, яка здійснила
самочинне будівництво на цій ділянці,
якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5
ст. 376 ЦК).

Аналіз норм ч.2 ст.6 Конституції України,
пп.1 п. «б» ч.1 ст.31 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні», ст.9
Закону України «Про архітектурну
діяльність», ст. 376 ЦК України дає
підстави для висновку, що визнання
судом права власності на самочинне
будівництво можливе в тому разі, якщо в
прийнятті такого об'єкта в
експлуатацію було незаконно
відмовлено та за умови дотримання
визначених законом вимог, необхідних
для прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта.

Враховуючи наведене, той факт, що
позивачу було відмовлено у прийнятті
спірного будинку в експлуатацію, на
такий виготовлено будівельний паспорт,
переобладання здійснено на відведеній
земельній ділянці, що також відповідає
п.16 постанови Пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 30.03.2012 №6, а тому суд приходить
до переконання, що таке будівництво не
суперечить суспільним інтересам, не
порушує прав інших осіб - позов
підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 10, 11, 60, 174, 209, 212, 214- 215 ЦПК України, суд,
-

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 літ. « 1А»,
загальною площею 139,4 кв.м., житловою 67,4
кв.м., з господарськими спорудами, що по
АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги, з подачею
її копії до апеляційної інстанції, а
особами, які не були присутні у
судовому засіданні під час його
проголошення -з дня отримання такого.

Суддя
Івасівка А.П.