АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№22-ц/791/1461/14
Головуючий в І інстанції: Корецький Д.Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Херсонської області
у складі:

головуючого:Радченка С.В.
суддів:Вербицької Л.І. Слюсаренко
О.В.при секретарі:Герасименко І.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на рішення
Суворовського районного суду м.
Херсона від 11 березня 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду зі вказаним позовом, в якому
просив стягнути з ОСОБА_7 на його
користь 3000,40 грн. в якості компенсації
половини від загальної суми сплачених
житлово-комунальних послуг.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що у шлюбі з відповідачкою
була придбали квартиру АДРЕСА_1. З
серпня 2012 року відповідачка у квартирі
не проживає, комунальні послуги та
витрати на утримання квартири не
сплачує , через що всі ці витрати несе
позивач.

Вказує на обов'язок відповідачки
відшкодувати половину понесених ним
витрат на утримання житла .

Рішенням Суворовського районного суду
м. Херсона від 11 березня 2014 року у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 в
інтересах ОСОБА_6 , посилаючись на
незаконність та необґрунтованість
рішення, порушення норм матеріального
закону , просить рішення скасувати та
ухвалити нове, яким позовні вимоги
задовольнити.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які з'явилися в судове засідання,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, виходячи з
наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що відповідач з серпня 2012 року в
зазначеній квартирі не проживала,
житлово-комунальними послугами не
користувалась, з листопада 2012 року не є
членом сім`ї позивача.

Проте з такими висновками суду першої
інстанції погодитись не можна.

Вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7
перебували в зареєстрованому шлюбі з
04.10.1996 року до 14.11.2012 року.

28.03.2003 року за договором
купівлі-продажу, сторонами було
придбано трикімнатну квартиру за
адресою: АДРЕСА_2

Рішенням Суворовського районного суду
м. Херсона від 27.05.2013 року спільне
майно подружжя поділено і визнано за
ОСОБА_7 право власності на ? частину
вказаної квартири, державна
реєстрація якого здійснена 11
листопада 2013 року.

ОСОБА_7 у зазначеній вище квартирі не
проживає з серпня 2012 року , проте
зареєстрована за вказаною адресою,
участі у витратах по її утриманню не
приймає. Доказів про укладення ОСОБА_7
окремих угод на користування
комунальними послугами матеріали
справи не містять.

За період з серпня 2012 року по вересень
2013 року ОСОБА_6 сплатив за послуги з
утримання житла і прибудинкової
території - 870, 03 грн.,( належало
оплатити- 771, 85 грн.) за газопостачання -
592, 93 грн., за теплопостачання - 2182, 82
грн., за водопостачання та
водовідведення - 1860, 30 грн.

Обсяг споживання послуг визначався за
затвердженими у встановленому порядку
нормами, оскільки засоби обліку у
квартирі не встановлені.

У випадку нарахування за нормами
споживання - оплату послуг мають
проводити всі зареєстровані у жилому
приміщенні особи, крім випадків, коли
вони тимчасово відсутні в ньому і
подали письмову заяву та офіційний
документ, що підтверджує відсутність
їх відсутність.

Обов'язок по оплаті власником квартири
житлово-комунальних послуг, утримання
будинку і прибудинкової території
передбачений ст. 162 ЖК України , ст. 20
Закону України " Про житлово-
комунальні послуги".

Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЖК України
власність зобов'язує.

Згідно з ч. 1 ст. 360 ЦК України
співвласник відповідно до своєї частки
у праві спільної часткової власності
зобов'язаний брати участь у витратах на
управління, утримання та збереження
спільного майна, у сплаті податків,
зборів (обов'язкових платежів), а також
нести відповідальність перед третіми
особами за зобов'язаннями, пов'язаними
із спільним майном.

За таких обставин ОСОБА_7 повинна нести
витрати на утримання належної їй
частки у спірній квартирі, оскільки
вони є необхідними витратами на
утримання та збереження спільного
майна, при цьому невикористання
співвласником приміщення не є
підставою невнесення плати за
комунальні послуги та витрати на
утримання житла і прибудинкової
території.

Разом із тим на думку колегії витрати
на оплату телекомунікаційних послуг та
домофон не можна віднести до витрат з
управління, утримання та збереження
спільного майна та обов'язкових
комунальних послуг , а тому їх оплату
мають здійснювати особи, які фактично
ними користувалися.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції положень вказаних
норм не врахував, не звернув уваги, що
обов'язок по оплаті за надані послуги з
теплопостачання, водопостачання,
водовідведення, газопостачання
квартири, утримання житла і
прибудинкової території перед
особами, які надають такі послуги, її
співвласник має нести незалежно від
користування нею, і дійшов помилкового
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

З огляду на викладене , колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню,
з ухваленням нового рішення про
стягнення із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6
частки витрат, понесених на оплату
послуг з управління, утримання та
збереження спільного майна у розмірі
2703, 95 грн. та на відшкодування
сплаченого судового збору пропорційно
задоволеним позовним вимогам- 184, 07 грн.

Керуючись ст. 303, 307, п. 1, 4 ч. 1 ст. 309, ст.
316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах
ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду
м. Херсона від 11 березня 2014 скасувати,
ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Стягнути із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 на
відшкодування понесених витрат 2407, 50
грн. та судовий збір у розмірі 184, 07 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає чинності з моменту
проголошення і з цього часу протягом 20
днів и може бути оскаржене у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: