АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц7968401/2014
Головуючий у 1 інстанції - Волокітіна
Доповідач - Борисова
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової
О.В.

суддів: Шиманського В.Й.,
Гаращенка Д.Р.

при секретарі: Мовчан О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 12 травня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ
майна подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2013 року позивач звернувся
до суду з зазначеним позовом, в якому
просив визнати за ним право власності
на: 1/2 частини квартири АДРЕСА_1,
загальною площею 165,50 кв.м, 1/2 частину
нежилих приміщень №№ НОМЕР_3, НОМЕР_4,
НОМЕР_5 - ОФІС, які знаходяться за
адресою: АДРЕСА_2 (літера А), 1/2
машиномісця НОМЕР_2, яке знаходиться в
паркінгу по АДРЕСА_3, загальною площею
13,50 кв.м, 1/2 частини земельної ділянки,
яка розташована на території
Ясногородської сільської ради
Макарівського району Київської
області, загальною площею 0,1264 га, яка
надана для ведення садівництва,
кадастровий номер :02:003:0038, 1/2
частини садового будинку АДРЕСА_4,
загальною площею 344,8 кв.м.

В мотивування вимог посилався на те, що
вказане майно є об'єктом спільної
сумісної власності подружжя, тому воно
підлягає поділу у судовому порядку
внаслідок відсутності домовленості у
вирішенні спору у добровільному
порядку.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 12 травня 2014 року -
позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2
частини квартири АДРЕСА_1 та право
власності на 1/2 частини нежилих
приміщень № № НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5 -
ОФІС, загальною площею 409,80 кв.м, які
розташовані за адресою АДРЕСА_2 (літера
А).

В задоволенні іншої частини позову -
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду,
представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу та
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального і
порушення норм процесуального права
просив рішення суду скасувати в
частині визнання за ОСОБА_4 право
власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1 та в частині визнання за ОСОБА_4
право власності на 1/2 частини нежилих
приміщень №№НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5 -
офіс, загальною площею 409,80 кв.м, які
розташовані за адресою: АДРЕСА_2 (літера
А) та постановити нове, яким визнати за
ОСОБА_2 право власності на всю квартиру
АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_4 право
власності на 1/2 частини нежилих
приміщень №№НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5 -
офіс, загальною площею 251,2 кв.м, які
розташовані за адресою: АДРЕСА_2 (літера
А).

На обґрунтування доводів апеляційної
скарги вказує, зокрема, що квартира
була придбана за кошти відповідача, що
підтверджується оригіналом договору
пайової участі у будівництві між ТОВ
фірма «Консоль ЛТД» та ОСОБА_2 за №
1221/225-325 від 21 лютого 2008 року; довідкою №
444 від 22 грудня 2008 року про сплату паю
ОСОБА_2, відповідно до договору №
1221/225-325 від 21 лютого 2008 р., у повному
обсязі; квитанцією до прибуткового
касового ордера серія 01 БІ № 112972 на
суму 909 грн., що є одним із платіжних
документів, яким ОСОБА_2
розраховувалась за договором № 1221/225-325
від 21 лютого 2008 року.

Крім того, суд помилився у визначені
загальної площі групи нежитлових
приміщень, оскільки вона становить 251,2
кв.м.

Відповідач та її представник в
судовому засіданні апеляційного суду
доводи апеляційної скарги підтримали
та просили її задовольнити.

Представник позивача в судовому
засіданні проти доводів апеляційної
скарги щодо визначення розміру частин
нежилих приміщень не заперечував, в
решті просив рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позов частково та
вирішуючи питання про розподіл
спірного майна, суд виходив з принципу
рівності та справедливості, враховуючи
інтереси сторін щодо його розподілу та
вартості майна.

Відповідно до ст.60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності.

Згідно з ст.61 СК України об'єктами права
спільної сумісної власності подружжя
можуть бути будь-які речі, за винятком
тих, які виключені з цивільного
обороту.

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст.65 СК України
при укладенні договорів одним із
подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя. Договір,
укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

Статтею 69 СК України визначено, що
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності незалежно від
розірвання шлюбу.

Відповідно до абзацу 1 п. 24 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 11
від 21.12.2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» до складу майна, що підлягає
поділу включається загальне майно
подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб. При поділі майна
враховуються також борги подружжя та
правовідносини за зобов'язаннями, що
виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК
України).

Судом встановлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з 26
вересня 1999 року по 19 січня 2011 року.

12 вересня 2003 року між ТОВ фірма
«Консоль ЛТД» та ОСОБА_4 був укладений
договір про спільну діяльність щодо
пайової участі в будівництві
багатоквартирного житлового будинку №
2132/225-231 (р), згідно якого ОСОБА_4
зобов'язався профінансувати
будівництво багатоквартирного
житлового будинку по АДРЕСА_2-АДРЕСА_1
шляхом внесення грошових коштів в сумі
еквівалентній 35131,27 доларів США в
національній валюті України (в гривнях)
по курсу НБУ на момент оплати, а ТОВ
фірма «Консоль ЛТД» зобов'язалося
завершити будівництво вказаного
житлового будинку та передати ОСОБА_4 в
натурі чотирикімнатну квартиру
АДРЕСА_1, загальною площею 165,5 кв.м
(а.с.89).

21 лютого 2008 року між ТОВ фірма «Консоль
ЛТД» та ОСОБА_4 було укладено додаткову
угоду № 1 про розірвання договору про
спільну діяльність щодо пайової участі
в будівництві багатоквартирного
житлового будинку № 2132/225-231 (р),
відповідно до якої вищевказаний
договір був розірваний у зв'язку з
передачею пайовиком ОСОБА_4 раніше
внесеного ним паю за договором від 12
вересня 2003 року в розмірі 35694,32 доларів
США в якості паю за договором № 1221/225-325
від 21 лютого 2008 року, укладеного між ТОВ
фірма «Консоль ЛТД» та ОСОБА_2 (а.с.93).

21 лютого 2008 року між ТОВ фірма «Консоль
ЛТД» та ОСОБА_2 був укладений договір
про спільну діяльність щодо пайової
участі в будівництві
багатоквартирного житлового будинку №
1221/225-325, згідно якого ОСОБА_2
зобов'язалася профінансувати
будівництво багатоквартирного
житлового будинку по вул.Дмитрівська
40-56 (ІІ черга, секція «Б») в м. Києві
шляхом внесення грошових коштів в сумі
еквівалентній 35874,32 доларів США в
національній валюті України (в гривнях)
по курсу НБУ на момент оплати, а ТОВ
фірма «Консоль ЛТД» зобов'язалося
завершити будівництво вказаного
житлового будинку та передати ОСОБА_2 в
натурі чотирикімнатну квартиру
АДРЕСА_1, загальною проектною площею 152,6
кв.м. (а.с.94).

Таким чином, колегія суддів
погоджується з аргументованим
висновком суду першої інстанції про те,
що квартира є спільною сумісною
власністю подружжя, оскільки
відповідно до додаткової угоди (а.с.93)
позивачем були фактично сплачені кошти
в якості пайового внеску необхідного
для отримання у власність спірної
квартири, а відповідач не надала
належних та допустимих доказів того, що
кошти, які були сплачені в рахунок
пайового внеску згідно договору, є її
особистими коштами.

Разом з тим задовольняючи позовні
вимоги частково, суд першої інстанції
при визначенні площі частини нежилих
приміщень № № НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5 -
ОФІС, загальною площею 409,8 кв.м, які
розташовані за адресою: АДРЕСА_2 (літера
А), не врахував що 16 травня 2005 року між
ОСОБА_2 та ОСОБА_7 було укладено договір
купівлі-продажу частини нежилого
приміщення №НОМЕР_4 з приміщенням
НОМЕР_6 по приміщення НОМЕР_7, що
знаходиться в АДРЕСА_2 (літера А),
загальною площею 158,6 кв.м, який
зареєстровано в реєстрі нотаріальних
дій за №735 приватним нотаріусом ОСОБА_8
та зареєстровано в київському міському
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації на об'єкти нерухомого майна
за реєстраційним написом №5 на
правовстановлювальному документі та
записано у реєстрову книгу №111П-200 за
реєстровим № р.№7152-П від 15 червня 2005
року, а тому загальна площа нежитлових
приміщень №№НОМЕР_3,НОМЕР_4,НОМЕР_5 -
ОФІС, які розташовані в АДРЕСА_2 (літера
А) та які належать сторонам на час
розгляду справи складає 251,2 кв.м

Тому колегія суддів вважає, що рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 12 травня 2014 року в частині
визнання за ОСОБА_4 права власності на
1/2 частини нежилих приміщень № №
НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5 - ОФІС, загальною
площею 409,80 кв.м, які розташовані за
адресою: АДРЕСА_2 (літера А) необхідно
змінити, виклавши абзац третій
резолютивної частини рішення в іншій
редакції, визнавши за ОСОБА_4 право
власності на 1/2 частини нежилих
приміщень № № НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5 -
ОФІС, загальною площею 251,2 кв.м, які
розташовані за адресою: АДРЕСА_2 (літера
А).

В решті рішення залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 12 травня 2014 року в
частині визнання за ОСОБА_4 права
власності на 1/2 частини нежилих
приміщень № № НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5 -
ОФІС, загальною площею 409,80 кв.м, які
розташовані за адресою: АДРЕСА_2 (літера
А) змінити, виклавши абзац третій
резолютивної частини рішення в
наступній редакції.

Визнати за ОСОБА_4, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1 право власності на 1/2
частини нежилих приміщень № № НОМЕР_3,
НОМЕР_4, НОМЕР_5 - ОФІС, загальною площею
251,2 кв.м, які розташовані за адресою:
АДРЕСА_2 (літера А).

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: