Справа № 489/4773/14-ц
Номер провадження 2/489/2140/14
Ухвала

Іменем України

05 серпня 2014 року
місто Миколаїв

Суддя Ленінського районного суду м.
Миколаєва Кокорєв В. В., розглянувши
заяву представника позивача ОСОБА_1 - за
довіреністю ОСОБА_2 про забезпечення
позову,

встановив

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_3 в якому просив визнати
автомобілі Mercedes Sprinter д/н НОМЕР_1 та Mercedes
Sprinter д/н НОМЕР_2 спільною сумісною
власністю його та відповідача, а також
визнати за ним право власності на 1/2
частину зазначених автомобілів.

Разом із позовною заявою до суду
надійшла заява представника позивача
про забезпечення позову шляхом
накладення арешту спірних автомобілів
та заборони ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладати
усі види угод, пов'язані з відчуженням
автомобілів. Зазначає, що автомобіль
Mercedes Sprinter д/н НОМЕР_1 належить на праві
власності ОСОБА_4, а автомобіль Mercedes
Sprinter д/н НОМЕР_2 належить ОСОБА_5, які на
теперішній час перешкоджають позивачу
володіти зазначеними автомобілями.
Оскільки, зазначені особи можуть
розпорядитись даними автомобілями та
відчужити їх на користь невідомих осіб,
що ускладнить або навіть зробить
неможливим виконання рішення суду про
поділ спільного майна подружжя,
представник позивача просить суд вжити
заходи забезпечення позову.

Дослідивши матеріали справи суд
приходить до висновку про те, що в
задоволенні заяви слід відмовити
виходячи з такого.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Одним із видів забезпечення позову
відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України є
накладення арешту на майно або грошові
кошти, що належать відповідачеві і
знаходяться у нього або в інших осіб.

Таким чином, чітко передбачено, що
арешт може бути накладений на майно, що
належить відповідачу, а у своїй
позовній заяві та в заяві про
забезпечення позову, позивач зазначає,
що майно на яке він просить накласти
арешт (спірні автомобілі) належать
іншим особам - ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а тому
такий вид забезпечення позову як арешт
майна не може бути застосований судом в
даному випадку.

Крім того, згідно з роз'ясненнями, що
містяться у п. 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову"
№ 9 від 22.12.2006, вирішуючи питання про
забезпечення позову, суд має брати до
уваги інтереси не тільки позивача, а й
інших осіб, права яких можуть бути
порушені у зв'язку із застосуванням
відповідних заходів.

Оскільки позивач у своїй позовній
заяві не ставить питання про визнання
угод купівлі-продажу спірних
автомобілів недійсними та
застосування наслідків їх недійсності,
забезпечення позову шляхом заборони
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладати усі види
угод, пов'язані з відчуженням
автомобілів, може порушити права
третіх осіб, а тому в задоволенні заяви
про забезпечення позову слід відмовити
в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 151, 152, 153 ЦПК України,
суд

ухвалив

У задоволенні заяви представника
позивача ОСОБА_1 - за довіреністю ОСОБА_2
про забезпечення позову - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до
апеляційного суду Миколаївської
області шляхом подання апеляційної
скарги через Ленінський районний суд м.
Миколаєва протягом 5 днів з дня її
проголошення.

Суддя
В. В. Кокорєв