АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/1652/2014р.
Головуючий в І інстанції Сіянко В.М.
Доповідач: Кутурланова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Херсонської області
в складі:

Головуючого Кутурланової О.В.

Суддів Орловської Н.В.

Майданіка В.В.

При секретарі Гончар К.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Голопристанського
районного суду Херсонської області від
17 квітня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод
у користуванні земельною ділянкою та
за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, третя особа Голопристанська
міська рада Херсонської області про
встановлення земельного сервітуту та
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
Голопристанської міської ради
Херсонської області про скасування
рішення та визнання державного акту
недійсним,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що є власником земельної
ділянки площею 0,0088 га, що розташована
по АДРЕСА_1. Відповідачка є власницею
гаражу, в'їзд та виїзд до якого
здійснюється через належну йому
земельну ділянку без жодних правових
підстав, що порушує його право
власності, у зв'язку з чим просив суд з
підстав, визначених ст.392 ЦК України,
ст.152 ЗК України, усунути перешкоди в
користуванні земельною ділянкою
шляхом заборони відповідачці
користуватися вказаною земельною
ділянкою для в'їзду/виїзду з її гаражу.

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4,
третя особа Голопристанська міська
рада Херсонської області про
встановлення земельного сервітуту,
посилаючись на те, що вона є власницею
гаражу, розташованого на належній їй
земельній ділянці по АДРЕСА_1.
Власником суміжної земельної ділянки є
відповідач. Під час виділення
відповідачу земельної ділянки, в
інтересах першого власника гаражу
ОСОБА_5 було встановлено обтяження у
вигляді сервітуту на право проїзду на
земельній ділянці площею 52 м2. Оскільки
облаштувати проїзд до гаражу з іншої
сторони технічно неможливо, так як там
проходять міські комунікації, ОСОБА_2
просила суд з підстав, визначених
ст.ст.101,152 ЗК України, 401,402 ЦК України,
встановити безстроковий безкоштовний
земельний сервітут на земельній
ділянці площею 52 кв.м. на право проїзду
через земельну ділянку площею 88 кв.м.,
що належить ОСОБА_4

В березні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_4,
Голопристанської міської ради
Херсонської області про скасування
рішення та визнання державного акту
недійсним, посилаючись на те, що
рішенням Голопристанської міської
ради Херсонської області від 16.04.2003
року № 323 затверджено проект
відведення ОСОБА_4 земельної ділянки з
метою безоплатної передачі її у
власність для будівництва
індивідуального гаражу. Оскільки
вказаним рішенням у власність
відповідача передані землі загального
користування (проїзд), що суперечить ст.
83 ЗК України, ОСОБА_2 просила суд
скасувати зазначене рішення міської
ради та визнати недійсним державний
акт на право власності на земельну
ділянку серії ХС № 032002 від 16.09.2003 року.

Рішенням Голопристанського районного
суду Херсонської області від 17 квітня
2014 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою задоволено,
заборонено ОСОБА_2 користуватися
земельною ділянкою площею 0,0088 га,
кадастровий номер :01:001:0617 за
адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві
власності ОСОБА_4 для проїзду до
належного їй гаражу по АДРЕСА_1.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 2000
грн. судових витрат за проведення
судової експертизи.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь держави
114,70 грн. судового збору.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення
земельного сервітуту відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
Голопристанської міської ради
Херсонської області про скасування
рішення та визнання державного акту
недійсним відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні первісного позову
відмовити, а зустрічні позовні вимоги
задовольнити, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

В письмових запереченнях на апеляційну
скаргу ОСОБА_4 доводи апеляційної
скарги не визнав, вважаючи їх
безпідставними, а ухвалене у справі
рішення законним та обґрунтованим, у
зв'язку з чим просив апеляційну скаргу
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість
судового рішення в межах визначених
ст.303 ЦПК України, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
виходив з того, що відповідачкою не
надано належних та допустимих доказів
на підтвердження необхідності
встановлення земельного сервітуту на
право проїзду через земельну ділянку,
що належить позивачеві, у зв'язку із
чим дійшов висновку про наявність
підстав для задоволення первісного
позову про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою та
відмови в задоволення зустрічного
позову про встановлення земельного
сервітуту.

Однак, колегія суддів не може
погодитися з такими висновками суду
першої інстанції, оскільки вони не
ґрунтуються на досліджених судом
доказах та нормах матеріального права,
що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст. 401 ЦК України право
користування чужим майном (сервітут)
може бути встановлене щодо земельної
ділянки, інших природних ресурсів
(земельний сервітут) або іншого
нерухомого майна для задоволення
потреб інших осіб, які не можуть бути
задоволені іншим способом.

Частиною 6 ст.403 ЦК України визначено, що
сервітут зберігає чинність у разі
переходу до інших осіб права власності
на майно, щодо якого він встановлений.

Згідно роз'яснень, даних в п.222
Постанови Пленуму Верхового Суду
України від 16.04.2004 року №7 «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ», вирішуючи спори про
встановлення сервітуту, суд має
враховувати, що земельний сервітут
встановлюється відносно певного
об'єкта і не залежить від власників цих
об'єктів, оскільки його дія
зберігається у разі переходу прав на
земельну ділянку, щодо якої його
встановлено, до іншої особи.

Встановлюючи земельний сервітут на
певний строк чи без зазначення строку
(постійний), суд має враховувати, що
метою сервітуту є задоволення потреб
власника або землекористувача
земельної ділянки для ефективного її
використання; умовою встановлення є
неможливість задовольнити такі
потреби в інший спосіб, і в рішенні суд
має чітко визначити обсяг прав особи,
що звертається відносно обмеженого
користування чужим майном.

Судом вірно встановлено, що ОСОБА_4 на
підставі державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ХС
№ 032002 від 16.09.2003 року є власником
земельної ділянки площею 0,0088 га,
кадастровий номер :01:001:0617,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 є власником суміжної земельної
ділянки по АДРЕСА_1, на якій у 1992 році
збудовано гараж, що належить
відповідачці на праві власності
відповідно до договору купівлі-продажу
від 04.10.2007 року.

08.09.2003 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5, дійшли
згоди щодо укладення договору на
встановлення земельного сервітуту,
згідно якого на земельну ділянку
площею 52 кв.м. встановлюється обмеження
(сервітут) на право проїзду
транспортними засобами через земельну
ділянку, що належить ОСОБА_4, до
індивідуального гаражу, що перебував у
власності ОСОБА_5 та на теперішній час
належить відповідачці ОСОБА_2, а ОСОБА_5,
як суміжний землекористувач, за таких
умов підписує акт узгодження зовнішніх
меж земельної ділянки для приватизації
її останнім, ці обставини визнані
сторонами і не заперечувалися в судах
першої та апеляційної інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог про встановлення земельного
сервітуту, суд першої інстанції
виходив з того, що згідно висновку
судової будівельно-технічної
експертизи № 069/2013 від 10.02.2014 року існує
технічна можливість користування
гаражем, який належить ОСОБА_2 не
використовуючи проїзд через земельну
ділянку, що належить ОСОБА_4 в разі
перенесення в»їзних воріт до гаражу з
аверсного фасаду до реверсного фасаду
гаражу із закладенням існуючого
ворітного прорізу і облаштування
такого прорізу на реверсному фасаді.

При цьому судом безпідставно не взято
до уваги тієї обставини, що згідно
висновку цієї ж експертизи гараж,
належний ОСОБА_2 будувався в 1992 році,
відомості щодо його міцності та
стійкості відсутні, а тому вирішення
питання про перенесення в»їзних воріт
до гаражу можливе лише за умови повного
обстеження будівлі та її
конструктивних елементів, з подальшою
розробкою проектної документації.

Отже, експерт у своєму висновку
підтвердив, що ОСОБА_2 без проведення
конструктивного переобладнання гаража
позбавлена можливості користуватися
ним без використання земельної ділянки
ОСОБА_4, а проведення переобладнання
для запобігання повній руйнації гаража
можливе лише в разі повного обстеження
будівлі та її конструктивних
елементів, з подальшою розробкою
проектної документації.

За наведених обставин, приймаючи до
уваги домовленості між ОСОБА_4 та
попереднім власником гаражу ОСОБА_5
щодо встановлення безстрокового
безкоштовного земельного сервітуту на
земельну ділянку ОСОБА_4 для проїзду до
гаражу ОСОБА_5, враховуючи, що таке
погодження стало умовою надання
органами місцевого самоврядування
земельної ділянки у власність ОСОБА_6,
що було підтверджено представником
Голопристанської міської ради в суді
апеляційної інстанції з посиланням на
землевпорядну документацію, зважаючи
на ту обставину, що договір між ОСОБА_4
та ОСОБА_5 на встановлення земельного
сервітуту та план меж зони обмежень
(сервітуту) увійшов до переліку
технічної документації зі складання
державного акту на право власності на
земельну ділянку для будівництва
індивідуального гаражу ОСОБА_4 (т.2
а.с.70-78), з огляду на те, що дія сервітуту
зберігається у разі переходу прав на
земельну ділянку, щодо якої його
встановлено, до іншої особи, колегія
суддів вважає доводи апеляційної
скарги обґрунтованими та приходить до
висновку про наявність підстав для
задоволення зустрічних позовних вимог
ОСОБА_2 про встановлення земельного
сервітуту.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції в
частині задоволення позовних вимог
ОСОБА_4 про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою та в
частині відмови у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2 про
встановлення земельного сервітуту,
стягнення судових витрат, як незаконне
і необґрунтоване, відповідно до ст.309
ЦПК України підлягає скасуванню з
ухваленням у цій частині нового
рішення про задоволення зустрічних
позовних вимог та відмову в
задоволенні первісного позову.

Разом з тим, враховуючи, що в ході
розгляду справи належними та
достовірними доказами не підтверджено
тієї обставини, що спірна земельна
ділянка через яку ОСОБА_2 здійснює
проїзд до свого гаражу відноситься до
земель загального користування, суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого та правомірного
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, Голопристанської міської ради
Херсонської області про скасування
рішення Голопристанської міської ради
та визнання недійсним державного акту
на право власності на земельну ділянку
серії ХС № 032002 від 16.09.2003 року.

Оскільки доводи апеляційної скарги цих
висновків суду не спростовують, вони
підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Голопристанського районного
суду Херсонської області від 17 квітня
2014 року скасувати в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою та в частині
відмови у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_2 про встановлення
земельного сервітуту, стягнення
судових витрат та ухвалити у цій
частині нове рішення.

Позов ОСОБА_2 про встановлення
земельного сервітуту задовольнити.

Встановити безкоштовний безстроковий
сервітут на земельній ділянці площею 52
кв.м. (5,10*9,10 м.) на право проїзду через
земельну ділянку площею 88 кв.м.,
розташований за адресою: АДРЕСА_1, без
номеру (кдастровий номер :01:001:0617),
що належить ОСОБА_4, в інтересах
власника індивідуального гаражу,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що
належить ОСОБА_2.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
судові витрати в загальній сумі 358,30
грн.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий

Судді