Справа № 510/518/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

20.06.2014 р.
Ренійський районний суд Одеської
області

у складі: - головуючого судді Дудник
В.І.;

- при секретарі Пройка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Рені цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Ренійської міської
ради Одеської області (третя особа -
Ренійська районна державна
нотаріальна контора Головного
управління юстиції в Одеській області)
про визнання права власності на
спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Представник відповідача у судові
засідання, які призначалися на 13.06.2014 р.,
20.06.2014р., будучи належним чином
сповіщений, не являвся, про причину
неявки суд не сповістив, був
попереджений, що на підставі ч. 4 ст. 169
ЦПК України у разі повторної неявки без
поважних причин або неповідомлення
суду про причини неявки справа буде
розглянута у його відсутності на
підставі даних, що є в матеріалах
справи.

Третя особа - Ренійська районна
державна нотаріальна контора проти
задоволення позову не заперечувала,
просила про розгляд справи без її
участі.

Представник позивачки на
задоволенні позову наполягав.

У зв'язку із цими обставинами суд
прийняв рішення про подальший заочний
розгляд справи на підставі наявних
доказів.

В ході розгляду справи судом були
дослідженні наступні докази: копія
свідоцтва про смерть ОСОБА_2 - померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 р.; копії Інформаційних
довідок зі Спадкового реєстру від
05.03.2012р.; копія свідоцтва про смерть
ОСОБА_3 - помер ІНФОРМАЦІЯ_2; копія
свідоцтва про смерть ОСОБА_4 - померла
ІНФОРМАЦІЯ_3; копії свідоцтв про
народження ОСОБА_5, ОСОБА_3; копії
довідок відділу РАЦС про реєстрацію
шлюбу ОСОБА_6 із ОСОБА_5 та ОСОБА_7 із
ОСОБА_8; копія свідоцтва про укладення
шлюбу ОСОБА_9 із ОСОБА_10; копія домової
книги; копія свідоцтва про народження
позивачки; копія технічного паспорту
на квартиру АДРЕСА_1, оформленого на
ім'я ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_11; копія
свідоцтва про право власності на житло
від 02.07.1999р. № 193; копія постанови про
відмову у вчиненні нотаріальної дії
від 28.01.2014р.

Судом в ході судового розгляду справи
встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є
онукою ОСОБА_2 та донькою ОСОБА_6 та
ОСОБА_4 За життя ОСОБА_2, її синові
ОСОБА_3 (дядькові позивачки) та
позивачці на підставі свідоцтва про
право на житло від 02.07.1999р. за № 193 на
праві власності належала квартира
АДРЕСА_1, кожному по 1/3 частині
нерухомості. Факт належності квартири
вищевказаним особам підтверджується
також і технічним паспортом на
нерухомість, в якому помилково
прізвище бабусі позивачки було
неправильно записано, замість «ОСОБА_2»
написано «ОСОБА_2».

На випадок смерті ОСОБА_3 не
розпорядився належним йому майном,
заповіту не залишив, ІНФОРМАЦІЯ_2 -
помер. У встановлений законодавством
строк для прийняття спадщини після
смерті ОСОБА_3 ніхто із спадкоємців із
заявою до нотаріальної контори не
звернувся. Проте, на день його смерті
разом із ним спільно мешкала та вела
господарство ОСОБА_2 - його матір, яка
понесла всі витрати у зв'язку із його
похованням, виконанням поминальних
обрядів та продовжила доглядати за
його 1/3 частиною квартири, сплачуючи у
тому числі і за її утримання комунальні
послуги. Таким чином, ОСОБА_2 прийняла
спадщину після смерті свого сина в
порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963р., за
оформленням прийняття спадщини до
відповідних органів не зверталася.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_2 - бабуся
позивачки. За життя вона не
розпорядилася належним їй майном,
заповіту не залишила. На момент смерті
ОСОБА_2 разом із нею мешкала позивачка -
її онука, яка є також власником і іншої
1/3 частини нерухомості. Оскільки матір
позивачки - ОСОБА_4 померла раніше за
свою матір (ІНФОРМАЦІЯ_3), то на підставі
ч. 1 ст. 1266 ЦК України онука ОСОБА_2
успадкувала спадщину, яка належала б
законом її матері, якби вона була живою
на час відкриття спадщини. Позивачка
заяву до нотаріуса про прийняття
спадщини у передбачений законом строк
не подала, прийняла спадщину за правом
представлення в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК
України, що залишилася після померлої
бабусі і вважає, що має всі законні
підстави для визнання за нею права
власності на неї у вигляді 2/3 частин
вищевказаного нерухомого майна,
оскільки до держави вона не перейшла,
відумерлою не визнана, інших
спадкоємців немає.

Заслухавши пояснення представника
позивачки, вивчивши матеріали справи
та надані документи, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги позивачки
обґрунтовані і підлягають задоволенню,
оскільки її доводи знайшли своє
належне підтвердження в судовому
засіданні.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин
справи сторони не заперечують,
визнають їх, суд вважає, що факти, які
обґрунтовують заявлені вимоги і мають
значення для справи встановлені, у
зв'язку із чим немає необхідності у
підтвердженні їх доказами засобом
дослідження показань свідків.

Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та
Перехідних положень ЦК України 2003р.
Цивільний кодекс України
застосовується до цивільних відносин,
що виникли після набрання ним чинності.
Оскільки ОСОБА_3 помер у 2000р. (тобто до
набрання чинності ЦК України 2003р.), а
його матір фактично прийняла спадщину
після його смерті, данні цивільні
відносини регулюються положеннями ЦК
Української РСР 1963р.

Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР
1963р. спадкування здійснюється за
законом та за заповітом. Спадкування за
законом має місто, коли і оскільки воно
не змінено заповітом. Як передбачено ч.
1 ст. 529 ЦК Української РСР 1963р. при
спадкуванні за законом спадкоємцями
першої черги є в рівних частках діти,
інший з подружжя та батьки померлого.

Згідно вимог ст. 548 ЦК Української РСР
1963р. для набуття спадщини необхідно,
щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята
спадщина вважається належною
спадкоємцю з часу відкриття спадщини.
За п. 1, 2 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р.
визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину, якщо він: фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном; подав до державної
нотаріальної контори за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини. Вищевказані дії повинні бути
вчинені протягом шести місяців з дня
відкриття спадщини.

Як було встановлено судом, бабуся
позивачки була спадкоємицею першої
черги за законом після смерті сина.
Вона у передбачений законом строк не
подала нотаріусу заяву про прийняття
спадщини, проте на момент смерті
ОСОБА_3 мешкала разом із ним, понесла
всі витрати, пов'язані із його
похованням, після його смерті володіє
та розпоряджається спадковою 1/3
частиною квартири, отже вважається
такою, що прийняла спадщину фактично.
Прийняття спадщини є фактом, яке
відображає волю спадкоємця придбати
майно після смерті спадкодавця.

Таким чином, бабуся позивачки
прийняла спадщину в порядку п. 1 ч. 1 ст.
549 ЦК Української РСР 1963р., однак, вона
не оформила прийняття спадщини
юридично та не отримала відповідне
свідоцтво.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 померла.
Спадкові відносини після її смерті
регулюються положеннями ЦК України
2003р.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України 2003р.
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). Спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом (ст. 1217 ЦК України). Право на
спадкування мають особи, визначені у
заповіті. У разі відсутності заповіту,
визнання його недійсним, неприйняття
спадщини або відмови від її прийняття
спадкоємцями за заповітом, а також у
разі не охоплення заповітом усієї
спадщини право на спадкування за
законом одержують особи, визначені у
ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК
України). Ст. 1258 ЦК України встановлено,
що спадкоємці за законом одержують
право на спадкування почергово. У першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, той з подружжя,
який його пережив, та батьки. Згідно із
вимогами ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки,
правнуки спадкодавця спадкують ту
частку спадщини, яка належала б за
законом їхнім матері, батькові, бабі,
дідові, якби вони були живими на час
відкриття спадщини. Оскільки матір
позивачки померла раніше за бабусю
позивачки, позивачка є спадкоємцем за
правом представлення.

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її. Спадкоємець, який постійно
поживав разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо протягом
строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК
України, він не заявив відмову від неї.
Незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК
України, для прийняття спадщини
встановлюється строк у шість місяців,
який починається з часу відкриття
спадщини.

Отже, позивачка, як спадкоємиця за
правом представлення, на день смерті
бабусі мешкала разом із нею у
спадковій квартирі та продовжує
мешкати там по теперішній час.

27.09.2011р. був виготовлений технічний
паспорт на спірну квартиру. При його
виготовленні була допущена помилка у
прізвищі бабусі позивачки, всі інші
данні щодо права власності на квартиру
співпадають. В даний час оформити своє
право на спадщину після смерті бабусі
та отримати відповідне свідоцтво
позивачка не має можливості, оскільки,
як з'ясувалося, право власності на
нерухомість повинно було бути
зареєстроване належним чином колишнім
власником. З цих причин позивачка не
може надати нотаріусу витяг про
реєстрацію права власності на спадкове
нерухоме майно, у зв'язку із чим
вимушена звернутися із позовом до суду.

Прийняття спадщини є фактом, яке
відображає волю спадкоємця придбати
майно після смерті спадкодавця. В
даному випадку позивачка прийняла
спадщину фактично, оскільки її воля, як
спадкоємиці за правом представлення,
була виражена у її діях по фактичному
управлінню та володінню спадковим
майном (догляд за спадковою
нерухомістю, сплата витрат по
утриманню квартири вцілому та ін.).

Таким чином, позивачка прийняла
спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України,
оскільки постійно проживала разом із
спадкодавцем на час відкриття спадщини
та не заявила про відмову від неї.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

З урахуванням викладених позивачкою та
досліджених у судовому засіданні
обставин, суд вважає можливим
задовольнити її вимоги щодо визнання
за нею права власності на 2/3 частини
квартири, що належали її бабусі ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 224-226
ЦПК України, ст.ст. 524, 529, 548, 549 ЦК
Української РСР 1963р., ст.ст. 15, 328, п.4
Прикінцевих та перехідних положень ЦК
України 2003р., ст. ст. 15, 328, 1217, 1261, 1266, 1268,
1270 ЦК України 2003р., -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку
спадкування за правом представлення
право власності на 2/3 частини квартири
АДРЕСА_1, що належали ОСОБА_2, померлій
ІНФОРМАЦІЯ_4, а саме:

на 1/3 частину вищевказаної нерухомості,
яка рахується за ОСОБА_2;

на іншу 1/3 частину вищевказаної
нерухомості, яка рахується за ОСОБА_3,
померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.І. Дудник