АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 210/362/14-ц 22-ц/774/1334/К/14
Справа № 210/362/14-ц
Провадження №22-ц/774/1334/К/14
суддя Чайкіна О.А.
Категорія - 26 (ІІІ)
Суддя-доповідач -
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого - судді: Турік В.П.

суддів: Братіщева Л.А.,
Грищенко Н.М.

при секретарі: Кузьміній Н.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області на рішення
Дзержинського районного суду м.
Кривого Рогу від 24 березня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області про
відшкодування моральної шкоди.

Особи, які беруть участь у
розгляді справи:

представник відповідача Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області - Чупла
Ірина Сергіївна

представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5,
-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся
до суду з позовом до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області (далі
Відділення Фонду), та просив суд
стягнути з відповідача 87 087,00 грн. на
відшкодування моральної шкоди,
посилаючись на те, що працюючи
протягом тривалого часу в шкідливих
умовах праці отримав професійне
захворювання, в зв'язку з чим висновком
МСЕК від 13 липня 2005 року йому було
встановлено стійку втрату професійної
працездатності у розмірі 55%
безстроково та визнано інвалідом ІІІ
групи.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу від 24 березня 2014 року
позов задоволено частково. Стягнуто з
Відділення Фонду на користь ОСОБА_3 в
рахунок відшкодування моральної шкоди
18 000 грн., в решті позову відмовлено.

Судовий збір компенсовано за рахунок
держави.

В апеляційній скарзі Відділення Фонду
ставить питання про скасування рішення
суду і ухвалення нового рішення про
відмову позивачу в задоволенні
позову, оскільки судом порушено
норми матеріального і процесуального
права. Зокрема, Законом України № 717 від
23.02.2007 р. внесено зміни до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві...»,
відповідно до яких усі норми даного
Закону стосовно виплати моральної
шкоди виключено, і Конституційний Суд
України в своєму рішенні від 08.10.2008
року визнав ці зміни конституційними,
а тому Фонд є неналежним відповідачем.
Судом не враховано, що Відділення Фонду
є суб'єктом владних повноважень і
справа не підлягає розгляду у порядку
цивільного судочинства, позивачем не
доведено наявності моральної шкоди, а
довідка МСЕК про відсоток втрати
працездатності та акт розслідування
професійного захворювання не є
підтвердженням факту заподіяння
моральної шкоди. Крім того, судом
безпідставно не взято до уваги судову
практику по аналогічним справам.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
вимог, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, працюючи
протягом 16 років 6 місяців в умовах
важкої фізичної праці та запиленості
повітря робочої зони перевищуючої ГДК,
отримав професійне захворювання з
відповідним діагнозом: радикулопатія
попереково-крижова, часто рецидивуючий
перебіг зі стійким больовим синдромом,
вираженими статико - динамічними
порушеннями і прогресуючою
нейродистрофією у вигляді
плече-лопаткового періартрозу з
регіональною гіпотрофією м'язів;
хронічне обструктивне захворювання
легень 1 ст.(хронічний обструктивний
бронхіт, емфізема легень першої ст.).

Висновком МСЕК від 13 липня 2005 року
позивачу встановлено сукупний
відсоток втрати професійної
працездатності 55% та визнано інвалідом
ІІІ групи безстроково (а.с. 4).

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції вірно встановив обставини
справи та дійшов правильного висновку
про відшкодування позивачеві
моральної шкоди у зв'язку з отриманим
ним професійним захворюванням.

Цей висновок суду відповідає
положенням ст.ст. 21, 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 вересня 1999 року
№ 1105-XIV в редакції, що діяла на час
встановлення позивачці вперше стійкої
втрати працездатності, якими
передбачено, що відшкодувати заподіяну
працівникові моральну шкоду, отриману
внаслідок ушкодження його здоров'я за
наявності факту заподіяння цієї шкоди,
покладено на Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України.

Зазначений висновок суду узгоджується
також із рішенням Конституційного Суду
України №1-рп/2004 від 27.01.2004 року,
відповідно до якого громадяни, котрим
встановлена стійка втрата професійної
працездатності, мають право на
стягнення на їх користь моральної
шкоди.

Факт заподіяння моральної шкоди
позивачеві у зв'язку з професійним
захворюванням встановлений в судовому
засіданні. Позивач переніс зменшення
обсягу трудової діяльності, змушений
був пройти курс лікування, переносить
фізичні страждання, позбавлений
нормальних життєвих зв'язків, що
вимагає додаткових зусиль для
організації його життя, тому доводи
відповідача в апеляційній скарзі щодо
відсутності підстав для відшкодування
моральної шкоди позивачеві у зв'язку з
відсутністю висновку ЛКК щодо
наявності моральних страждань у
позивача є необґрунтованими й
суперечать ст. 34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» в редакції, що діяла на
час виникнення правовідносин між
сторонами, так як такий висновок
відповідного медичного органу є
необхідним тільки для тих працівників,
яким заподіяно моральної шкоди, яка не
спричинила втрати потерпілим
професійної працездатності.

Узгоджується рішення суду із рішеннями
Конституційного Суду України №6-рп/2007
від 09.07.2007, №10-п/2008 від 22.05.2008 р., якими
зокрема встановлено, що законом про
Державний бюджет не можна вносити
зміни до інших законів, зупиняти їх дію
чи скасувати їх з об'єктивних причин, це
створює протиріччя у законодавстві і
як наслідок - скасування та обмеження
прав і свобод людини і громадянина.

Враховуючи вищенаведене, доводи
Відділення Фонду про відсутність
правових підстав для задоволення
позовних вимог безпідставні, оскільки
право на відшкодування моральної шкоди
виникло у позивача у липні 2005 року,
тобто до набрання чинності, як Законом
України «Про державний бюджет України
на 2006 рік», так і Законами України «Про
державний бюджет України на 2007 та 2008
роки», якими було зупинено дію чинності
норм Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 вересня 1999 року
№ 1105-XIV в частині відшкодування
моральної шкоди застрахованим особам,
заподіяної внаслідок втрати
профпрацездатності на 2006, 2007 роки, а на
2008 рік - дію цих норм припинено.

Доводи відповідача в апеляційній
скарзі про те, що в даному випадку саме
на органи МСЕК покладений обов'язок
встановлення факту заподіяння
моральної шкоди позивачу є
безпідставними та такими, що
суперечать «Порядку встановлення
медико-соціальними експертними
комісіями ступеня втрати професійної
працездатності у відсотках
працівникам, яким нанесене ушкодження
здоров'я, пов'язане з виконанням
трудових обов'язків», затвердженого
наказом Міністерства охорони здоров'я
України від 22.11.1995 р. №212, оскільки МСЕК
встановлює даний факт щодо потерпілих
на виробництві, яким не було
встановлено стійку втрату професійної
працездатності, в той час як позивачу з
жовтня 2003 року встановлено стійку
втрату професійної працездатності.

Доводи відповідача в апеляційній
скарзі про те, що даний спір не підлягає
розгляду в порядку цивільного
судочинства суперечить положенням п.1
ч.1 ст.15 ЦПК України, оскільки даний спір
виник з приводу відшкодування
моральної шкоди, спричиненої при
виконанні трудових обов`язків.

Доводи апеляційної скарги щодо
неврахування судом першої інстанції
судової практики щодо розгляду
аналогічних справи є безпідставними та
суперечать чинному законодавству,
згідно якого суд вирішує справи
відповідно до Конституції України,
законів України та міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України ( ч.1 ст. 8
ЦПК України).

Доводи представника відповідача про
те, що судом не взято до уваги
пропущення позивачем тримісячного
строку для звернення до суду за
захистом свого порушеного права, не
відповідають положенням п.3 ч.1 ст.268 ЦК
України, який встановлює, що позовна
давність не поширюється на вимогу про
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю.

Разом з тим, при вирішенні питання про
розмір відшкодування моральної шкоди
заподіяної позивачу, не врахував
роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №4 від 31
березня 1995 р. (з подальшими змінами)
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» і не обґрунтував розмір
моральної шкоди в сумі 10 000 гривень.

Виходячи з цих обставин, колегія
суддів, беручи до уваги конкретні
обставини по справі, тяжкість тілесних
ушкоджень, характер, інтенсивність і
тривалість фізичних і моральних
страждань позивача, істотність
вимушених змін у його життєвих
стосунках, вважає необхідним в порядку
п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України змінити рішення
суду в частині визначеного судом
розміру моральної шкоди і зменшити її з
18 000 гривень до 10 000грн.

Інші доводи апеляційної скарги не
можуть бути підставою для скасування
законного і обґрунтованого рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст.309, ст.ст.
314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області
задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу від 24 березня 2014 року в
частині розміру моральної шкоди,
стягнутої з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області на користь
ОСОБА_3 змінити, зменшивши цей розмір з
18 000,00 (вісімнадцяти тисяч) гривень до
10000 ( десяти тисяч) гривень.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: