АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа №684/1050/13-ц
Провадження №22-ц/792/1545/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2014 року
м.
Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі:
головуючого-судді Ярмолюка О.І.,

суддів Власенка О.В.,
Юзюка О.М.,

при
секретарі Сацюк Г.О.,

з участю позивачки
ОСОБА_1,

її представника
ОСОБА_2,

представників відповідача
Макогонського В.М.,

Яловіцької Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
Старосинявської центральної районної
лікарні, третя особа - управління
Державної казначейської служби
України у Старосинявському районі
Хмельницької області, про визнання дій
протиправними, скасування наказу про
звільнення, поновлення на роботі,
стягнення заробітної плати та
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Старосинявського районного
суду Хмельницької області від 11 червня
2014 року,

встановила:

В грудні 2013 року ОСОБА_1
звернулася до суду з уточненим у
подальшому позовом до Старосинявської
центральної районної лікарні (далі -
лікарня), третя особа - управління
Державної казначейської служби
України у Старосинявському районі
Хмельницької області (далі -
Держказначейство) про скасування
наказу про звільнення, поновлення на
роботі, стягнення заробітної плати та
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

ОСОБА_1 зазначила, що з 1 вересня 1988
року вона працювала на посаді
головного бухгалтера лікарні. 28
листопада 2013 року позивачка під тиском
адміністрації лікарні подала заяву на
ім'я головного лікаря про звільнення з
роботи за власним бажанням, однак,
наступного дня вона відкликала цю
заяву. Не зважаючи на це, наказом № 225-К
від 28 листопада 2013 року позивачку було
звільнено з роботи з 3 грудня 2013 року на
підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за
згодою сторін. Указане звільнення не
відповідає чинному законодавству,
оскільки трудовий договір з позивачкою
як головним бухгалтером бюджетної
установи розірвано без погодження з
Держказначейством, а формулювання
причин її звільнення є неправильним.
Відповідно до Умов оплати праці
працівників закладів охорони здоров'я
та установ соціального захисту
населення, затверджених наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України, Міністерства охорони
здоров'я України від 5 жовтня 2005 року №
308/519 (зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 17 жовтня 2005 року за №
1209/11489; далі - Умови), оклад позивачки мав
становити на 10-20 відсотків нижче від
посадового окладу головного лікаря
лікарні. Разом із тим, протягом 2005-2012
років розмір її посадового окладу був
значно меншим, внаслідок чого
позивачці не виплачена заробітна плата
в повному обсязі.

У зв'язку з цим, ОСОБА_1 просила суд
визнати дії відповідача протиправними,
скасувати наказ № 225-К від 28 листопада
2013 року та поновити її на посаді
головного бухгалтера лікарні, стягнути
з відповідача на свою користь середній
заробіток за весь час вимушеного
прогулу та 41585 грн. 55 коп. невиплаченої
заробітної плати.

Рішенням Старосинявського
районного суду Хмельницької області
від 11 червня 2014 року позов
задоволено частково. Стягнуто з
лікарні на користь ОСОБА_1 17383 грн. 12
коп. заробітної плати та 3107 грн. 24 коп.
судових витрат. Стягнуто з лікарні в
дохід держави 243 грн. 60 коп. судового
збору. Рішення про стягнення
заробітної плати в межах суми платежу
за один місяць у розмірі 411 грн. 43
коп. допущене до негайного виконання. В
решті позову відмовлено.

Суд керувався тим, що звільнення
ОСОБА_1 проведено з дотриманням вимог
законодавства про працю, а в період з 5
жовтня 2005 року до 31 грудня 2012 року
заробітна плата виплачена ОСОБА_1 у
неповному розмірі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Заперечуючи проти апеляційної
скарги, представники лікарні
Макогонський В.М. і Яловіцька Л.О.
зазначили, що рішення суду є законним
та обґрунтованим, а тому відсутні
підстави для його скасування.

Представник Держказначейства,
який у встановленому законом порядку
оповіщений про час і місце судового
засідання, до суду не з'явився.

Заслухавши учасників процесу та
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судом вірно з'ясовані фактичні
обставини справи та дана їм належна
оцінка, а його висновки
підтверджуються матеріалами справи і
ґрунтуються на нормах діючого
законодавства.

Встановлено, що з 1 вересня 1988 року
ОСОБА_1 працювала головним бухгалтером
лікарні.

28 листопада 2013 року ОСОБА_1 подала
заяву на ім'я головного лікаря лікарні
про звільнення її з роботи за згодою
сторін.

Наказом № 225-К від 28 листопада 2013
року ОСОБА_1 звільнено з роботи з 3
грудня 2013 року на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП
України за угодою сторін.

Висновком № 10 від 3 грудня 2013 року
Держказначейство погодило звільнення
ОСОБА_1 з посади головного бухгалтера
лікарні.

Зазначені обставини визнані
сторонами та підтверджуються наявними
у справі письмовими доказами.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України
однією з підстав припинення трудового
договору є угода сторін.

Як роз'яснив Пленум Верховного
Суду України в пункті 8 постанови від
6 листопада 1992 року № 9 «Про практику
розгляду судами трудових спорів»,
судам необхідно мати на увазі, що при
домовленості між працівником і
власником підприємства, установи,
організації або уповноваженим ним
органом про припинення трудового
договору за п. 1 ст. 36 КЗпП (за згодою
сторін) договір припиняється в строк,
визначений сторонами. Анулювання такої
домовленості може мати місце лише при
взаємній згоді про це власника або
уповноваженого ним органу і
працівника.

Призначення та звільнення
головного бухгалтера бюджетної
установи здійснюється відповідно до
законодавства про працю з урахуванням
типових професійно-кваліфікаційних
характеристик головного бухгалтера
бюджетної установи, затверджених
Кабінетом Міністрів України (ч. 3 ст. 56
БК України).

В силу п. 9 Типового положення про
бухгалтерську службу бюджетної
установи, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 26 січня
2011 року № 59, головний бухгалтер
призначається на посаду та
звільняється з посади відповідно до
законодавства про працю з урахуванням
вимог до професійно-кваліфікаційного
рівня, встановлених пунктом 11 цього
Типового положення, керівником
бюджетної установи за погодженням з:
Казначейством у разі, коли бюджетна
установа є головним розпорядником
коштів державного бюджету; органом
Казначейства за місцем обслуговування
бюджетної установи у разі, коли така
установа є головним розпорядником
коштів місцевого бюджету; органом
Казначейства за місцем обслуговування
бюджетної установи після погодження з
керівником та головним бухгалтером
бюджетної установи, якій
підпорядкована бюджетна установа, у
разі коли така установа є
розпорядником нижчого рівня коштів
державного або місцевого бюджету.

Погодження призначення на посаду
та звільнення з посади головного
бухгалтера керівником бюджетної
установи здійснюється в порядку,
встановленому Мінфіном.

Висновок про погодження (відмову
в погодженні) кандидатури для
призначення на посаду головного
бухгалтера орган Казначейства
надсилає протягом 10 робочих днів з дня
отримання відповідного подання
керівника бюджетної установи.

У відповідності до п.п. 13, 15, 16
Порядку погодження призначення на
посаду та звільнення з посади
головного бухгалтера бюджетної
установи, затвердженого наказом
Міністерства фінансів України від 21
лютого 2011 року № 214 (зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 9 березня
2011 року за № 281/19019), для погодження
звільнення з посади головного
бухгалтера керівником бюджетної
установи надсилається до відповідного
органу Державної казначейської служби
України у порядку, визначеному у пункті
4 цього Порядку, подання щодо
погодження звільнення з посади
головного бухгалтера на наступний день
після виникнення підстав для
звільнення з посади, визначених
законодавством.

За результатами здійснення
вищезазначених заходів органом
Державної казначейської служби
України надається погодження або
відмова у погодженні звільнення з
посади головного бухгалтера, що
оформляється Висновком.

Висновок, оформлений відповідно
до пункту 11, 15 цього Порядку,
підписується керівником органу
Державної казначейської служби
України чи особою, яка виконує його
обов'язки, та реєструється у Журналі
реєстрації висновків згідно з додатком
3 цього Порядку.

Досліджені у справі докази
вказують на те, 28 листопада 2013 року
сторонами була досягнута домовленість
про розірвання трудового договору за п.
1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Згода лікарні на
анулювання домовленості про
припинення трудового договору
відсутня. У день прийняття заяви від
ОСОБА_1 відповідачем було видано наказ
про її звільнення з 3 грудня 2013 року,
тобто з дня, визначеного угодою сторін.

Ухвалюючи рішення про відмову в
позові, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що трудовий
договір припинений за угодою сторін.

У такому випадку, на відміну від
звільнення з ініціативи працівника за
ст. 38 КЗпП України, можливість
продовження роботи протягом двох
тижнів та відкликання працівником
заяви про звільнення законом не
передбачена. Отже, подача ОСОБА_1 заяви
від 29 листопада 2013 року (т. 1 а.с. 283) щодо
відкликання раніше поданої нею заяви
про звільнення не має правового
значення для вирішення спору.

Сторони не досягли згоди на
продовження трудового договору, тому
відповідач вправі був звільнити ОСОБА_1
на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Посилання ОСОБА_1 на
неправильність формулювання причин її
звільнення суперечать нормам чинного
законодавства.

За поданням головного лікаря
лікарні від 28 листопада 2013 року № 1300
Держказначейство своїм Висновком № 10
від 3 грудня 2013 року погодило
звільнення ОСОБА_1 з посади головного
бухгалтера лікарні.

Твердження позивачки щодо
порушення порядку цього погодження не
відповідають фактичним обставинам
справи.

Таким чином, суд першої інстанції
правомірно виходив з того, що
звільнення ОСОБА_1 проведено з
дотриманням вимог законодавства про
працю. У зв'язку з цим, відсутні
підстави для присудження останній з
відповідача середнього заробітку за
час вимушеного прогулу.

Частиною 1 статті 94 КЗпП України
встановлено, що заробітна плата - це
винагорода, обчислена, як правило, у
грошовому виразі, яку власник або
уповноважений ним орган виплачує
працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 97 КЗпП
України оплата праці працівника
здійснюється за погодинною, відрядною
або іншими системами оплати праці.
Форми і системи оплати праці, норми
праці, розцінки, тарифні сітки, ставки,
схеми посадових окладів, умови
запровадження та розміри надбавок,
доплат, премій, винагород та інших
заохочувальних, компенсаційних і
гарантійних виплат встановлюються
підприємствами, установами,
організаціями самостійно у
колективному договорі з дотриманням
норм і гарантій, передбачених
законодавством, генеральною та
галузевими (регіональними) угодами.
Конкретні розміри тарифних ставок
(окладів) і відрядних розцінок
робітникам, посадових окладів
службовцям, а також надбавок, доплат,
премій і винагород встановлюються
власником або уповноваженим ним
органом з урахуванням вимог,
передбачених частиною другою цієї
статті.

Розміри посадових окладів
(тарифних ставок), доплат, надбавок та
інших виплат, що здійснюються
працівникам закладів охорони здоров'я,
критерії та порядок їх визначення
встановлені Умовами.

В силу п. 2.2.1 Умов головному
бухгалтеру централізованої
бухгалтерії посадовий оклад
установлюється на 10-20 відсотків нижче
від посадового окладу керівника
закладу, установи з найвищою групою з
оплати праці керівників закладів,
установ, які обслуговуються
централізованою бухгалтерією, а
керівнику групи обліку посадовий оклад
визначається за 10 тарифним розрядом.

Для проведення роботи з
визначення посадових окладів
працівників закладів охорони здоров'я
та розмірів доплат і надбавок за
наказом керівника створюється
постійно діюча комісія у складі:
заступник керівника з економічних
питань (спеціаліст-економіст), головний
бухгалтер, працівник який займається
питаннями кадрів, голова
профспілкового комітету та інші особи,
які можуть залучатися керівником
закладу. Тарифікаційну комісію очолює
керівник закладу.

Тарифікаційна комісія у своїй
роботі керується діючими умовами
оплати праці та іншими нормативними
актами з цих питань. Порядок роботи
тарифікаційної комісії визначається
головою комісії. Тарифікаційний список
складається щорічно, є документом для
складання штатного розпису, додається
до нього і підписується всіма членами
комісії. У разі зміни протягом року
розміру посадового окладу, доплат та
надбавок тарифікаційною комісією
вносяться відповідні зміни до
тарифікаційного списку.

Докази у справі вказують на те, що
протягом 2005-2012 років розмір окладу
ОСОБА_1 був більш ніж на 20 відсотків
нижчим від розміру окладу головного
лікаря лікарні.

Згідно висновку
судово-економічної експертизи № 94/14-26
від 25 квітня 2014 року (т. 2 а.с. 164-186):
встановлення посадового окладу та
проведені нарахування заробітної
плати ОСОБА_1 за період з 5 жовтня 2005
року по 31 грудня 2012 року не
відповідають чинному законодавству
про оплату праці та Умовам;
недонарахована та невиплачена ОСОБА_1
заробітна плата за вказаний період, з
врахуванням установленого посадового
окладу на 10 відсотків нижче від
посадового окладу головного лікаря,
становить 41585 грн. 55 коп., а, з
врахуванням установленого посадового
окладу на 20 відсотків нижче від
посадового окладу головного лікаря, -
17383 грн. 12 коп.

В суді достовірно не встановлено,
за якими критеріями тарифікаційна
комісія визначила розмір окладу
позивачки.

Посилання ОСОБА_1 на те, що розмір
її посадового окладу встановлений на
рівні не нижче 10 відсотків від
посадового окладу головного лікаря
лікарні чи головного лікаря сільської
амбулаторії не відповідають
дослідженим у суді доказам. Ця
обставина позивачкою не доведена.

Отже, суд першої інстанції
правомірно виходив з того, що з лікарні
на користь ОСОБА_1 має бути стягнута
невиплачена заробітна плата, виходячи
з розміру посадового окладу позивачки,
який у будь-якому випадку не міг бути
нижчим від нижчої межі - на 20 відсотків
нижче від посадового окладу головного
лікаря, що буде відповідати вимогам
Умов.

Твердження ОСОБА_1 про
неправильність проведеного судом
розподілу судових витрат між сторонами
не відповідають фактичним обставинам
справи.

ОСОБА_1 понесла витрати на
проведення експертизи в сумі 7433 грн. 60
коп. (7360+73,60). Вимоги ОСОБА_1 про
стягнення заробітної плати задоволені
на 41,8 % (17383,12х100:41585,55), тому суд
правомірно стягнув з лікарні на
користь позивачки 3107 грн. 24 коп.
понесених судових витрат (7433,60х41,8:100).

Не спростовують висновків суду й
інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно
і всебічно досліджених обставинах
справи та ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування в
межах доводів апеляційної скарги не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324
ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Старосинявського
районного суду Хмельницької області
від 11 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте може
бути оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий: /підпис/
Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя
апеляційного суду
О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції - Галиш
І.Б.

Доповідач - Ярмолюк О.І.
Категорія 54