У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2014 року Дзержинський районний
суд м. Харкова у складі

Головуючого судді: Наумової С.М.

При секретарі Бєділо Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Дзержинського
районного суду м. Харкова заяву
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Українське
Фінансове Агентство «ВЕРУС» в особі
філії «Товариства з обмеженою
відповідальністю «Українське
Фінансове агентство «ВЕРУС» у
Дзержинському районі м. Харкова, ОСОБА_1
про стягнення заборгованості.

В С Т А Н О В И В:

02.07.2014 року позивач звернувся до
Дзержинського районного суду м.Харкова
з позовом в якому просить стягнути з
ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість у розмірі 121743,91 гривень,
стягнути з відповідача ОСОБА_1 та
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Українське
Фінансове Агентство «ВЕРУС» в особі
філії «Товариства з обмеженою
відповідальністю «Українське
Фінансове агентство «ВЕРУС» у
Дзержинському районі м. Харкова
солідарно на користь ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» 10000,00 грн, стягнути з
відповідача ОСОБА_1 судові витрати.

До позовної заяви позивач надав заяву
про забезпечення позову в якій просить
накласти арешт у межах суми
заборгованості за кредитним договором
розмірі 121743,91 гривень на грошові кошти,
рухоме та нерухоме майно, яка належить
ОСОБА_1 шляхом заборони будь-яким
особам укладати угоди стосовно цього
майна, проводити його реєстрацію та
перереєстрацію, здійснювати його
відчуження. Вжити заходи для
термінового виконання ухвали про
забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК
України забезпечення позову
допускається на будь-якій стадії
розгляду справи, якщо невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 153 заява про
забезпечення позову розглядається
судом, у провадженні якого перебуває
справа, в день її надходження без
повідомлення відповідача та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 152 ЦПК
України - позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно або
грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб; 2) забороною вчиняти
певні дії; 3) встановленням обов'язку
вчинити певні дії; 4) забороною іншим
особам здійснювати платежі або
передавати майно відповідачеві чи
виконувати щодо нього інші
зобов'язання; 5) зупиненням продажу
арештованого майна, якщо подано позов
про визнання права власності на це
майно і про зняття з нього арешту; 6)
зупиненням стягнення на підставі
виконавчого документа, який
оскаржується боржником у судовому
порядку; 7) передачею речі, яка є
предметом спору, на зберігання іншим
особам. У разі необхідності судом
можуть бути застосовані інші види
забезпечення позову. Суд може
застосувати кілька видів забезпечення
позову.

Однак позивач в своїй заяві про
забезпечення позову не зазначає на яке
саме рухоме та не рухоме майно та на які
грошові кошти, що належать ОСОБА_1 він
просить накласти арешт.

Крім того відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК
України види забезпечення позову мають
бути співмірними із заявленими
позивачем вимогами.

Згідно п. 4 Постанови, Пленуму
Верховного суду України від 22.12.2006 року
№ 9 «Про практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства» при розгляді заяв про
забезпечення позову» розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд має
з урахуванням доказів, наданих
позивачем на підтвердження своїх
вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому,
що між сторонами дійсно виник спір та
існує реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з»ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати
особа, котра звернулась з такою заявою,
позовними вимогами.

Як свідчать матеріали справи позивачем
не надано доказів на підтвердження
того, що у разі задоволення позовних
вимог існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду.

Як вбачається з позовної заяви
вимоги позивача щодо накладення арешту
у межах суми заборгованості за
кредитним договором на грошорві кошти
та рухоме і нерухоме майно, що належить
ОСОБА_1, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1
шляхом заборони будь-яким особам
укладати угоди стосовно цього майна,
проводити його реєстрацію та
перереєстрацію, здійснювати його
відчуження не є співмірними з
заявленими вимогами позивача.

На підставі вищевикладеного
заява ПАТ «КБ «ПриватБанк» про
забезпечення позову не підлягає
задоволенню.

Керуючись ст. ст. 153-154 ЦПК України, ст. 33
Конституції України, п. 4 Постанови,
Пленуму Верховного суду України від
22.12.2006 року № 9 «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства», суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Українське Фінансове Агентство
«ВЕРУС» в особі філії «Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Українське Фінансове агентство
«ВЕРУС» у Дзержинському районі м.
Харкова, ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції до Апеляційного суду
Харківської області шляхом подачі в
5-денний строк апеляційної скарги.

Суддя:
С.М.НАУМОВА