У Х В А Л А

Іменем України

14 липня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П.
(доповідача),

суддів: Дроботі В.В. та Ігнатюка Б.Ю.,

при секретарі: Саварина Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення
Тячівського районного суду від 03
лютого 2014 р. за позовною заявою
публічного акціонерного товариства
«ОТП Банк» до ОСОБА_2 про стягнення
кредитної заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

Публічне акціонерне товариство «ОТП
Банк» (надалі - Банк) звернулося у суд із
позовом до ОСОБА_2 в серпні 2013 р.

Просило стягнути з відповідача на свою
користь 467236.71 грн. кредитної
заборгованості та судові витрати.

На обґрунтування зазначало, що 28.03.08 р.
уклало з ОСОБА_2 кредитний договір на
суму 107000 доларів США.

Однак, узятих на себе зобов'язань
позичальник не виконав. Станом на 16.08.13
р. заборгованість склала 467236.71 грн., яка
складається із:

- 54391.47 доларів США (еквівалентно в
гривнях 434751.01) - заборгованість за
кредитом;

- 3524.64 доларів США (еквівалентно в
гривнях 28172.44) - заборгованість по
відсотках;

- 4313.26 грн. - пеня за прострочення
строків виконання зобов'язань.

Рішенням Тячівського районного суду
від 03.02.2014 р. позов задоволено (а.с.73-75).

Апелянт просить скасувати це рішення
та ухвалити нове про відмову в позові.
Доводить про порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
Указує, що позивач не надав заяву як
доказ видачі готівки з підписом
позичальника про отримання суми в
розмірі 107000 доларів США, а розмір
заборгованості складений не
вповноваженою на це особою.

У письмовому запереченні Банк не
визнав скарги як безпідставної і
просить залишити рішення суду без змін
(а.с.102-103).

Суд першої інстанції виходив з того, що
відповідач належним чином не виконав
узятих на себе договірних зобов'язань.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення - залишенню без змін, з таких
мотивів.

За правилами ст.ст. 526 ч.1, 530 ч.1 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Якщо в зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно з вимогами ст. 1054 ЦК за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит і сплатити проценти. До відносин
за кредитним договором застосовуються
положення щодо позики, якщо інше не
встановлено параграфом про кредит і не
випливає із суті кредитного договору.

Як видно з матеріалів справи,
відповідач неналежно виконував свої
договірні зобов'язання із повернення
кредиту й відсотків, що ним по суті не
заперечується, тобто висновок суду
першої інстанції є цілком правильним.

Так, 28.03.08 р. між сторонами був укладений
кредитний договір № ML-804/030/2008, за яким
Банк надав позичальнику 107000 доларів
США зі сплатою 5.99% річних терміном по
28.03.18 р. (а.с.5-13).

Відповідно до п.1.9. частини № 2
Кредитного Договору Банк має право
вимагати дострокового виконання
боргових зобов'язань у цілому або у
визначеній Банком частині у випадку
невиконання Позичальником та/або
Поручителем та/або майновим
Поручителем своїх Боргових та/чи інших
зобов'язань за цим Договором чи іншим
укладеним з Банком договором та/або
умов Документів забезпечення (надалі -
Вимога). При цьому зобов'язання
Позичальника щодо дострокового
виконання Боргових зобов'язань в
цілому настає із дати відправлення
Банком на адресу Позичальника
відповідної Вимоги та повинно бути
проведено Позичальником протягом 30
(тридцять) календарних днів з дати
одержання Позичальником відповідної
Вимоги (а.с.10).

13.06.13 р. та 13.06.13 р. позивачем було
направлено письмові вимоги (дострокова
вимога) на адресу відповідача про
погашення заборгованості за кредитним
договором (а.с.16, 37), проте відповідач
заборгованість за кредитом
добровільно не погасив.

Доводи апеляційної скарги про те, що
Банк не надав як доказ заяву на видачу
готівки з підписом позичальника про
отримання суми в розмірі 107000 доларів
США без самого заперечення факту
отримання таких коштів не заслуговують
на увагу.

Окрім того, 14.04.13 р. представник ОСОБА_2 -
ОСОБА_4, звертався до Банку із заявою
про відтермінування сплати кредиту та
просив зменшити розмір процентної
ставки за користування кредитом
(а.с.104-105).

Твердження апелянта про те, що розмір
заборгованості складений невідомою
особою, повноваження якої не
підтверджено довіреністю, є
безпідставним, оскільки, розрахунок
заборгованості складений працівниками
Банку: заступником начальника відділу
централізованого кредитно-депозитного
бек-офісу приватних клієнтів і
споживчого кредитування Постоловською
В.В. та економістом відділу
централізованого кредитно-депозитного
бек-офісу приватних клієнтів і
споживчого кредитування Семко П.В., які
можуть це виконувати згідно з
посадовими обов'язками, передбаченими
Банком.

У контексті наведеного колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції ухвалив
законне та обґрунтоване рішення.
Неправильного застосування норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314
ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

1. Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

2. Рішення Тячівського районного
суду від 03 лютого 2014 р. залишити без
змін.

3. Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подачі скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: