Справа № 755/8469/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" червня 2014 р.

м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у
складі:

Головуючого - судді
САВЛУК Т.В.,

при секретарі
Гноілек М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Дніпровського
районного суду м.Києва цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 про стягнення
коштів,

в с т а н о в и в:

24 березня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 з вимогою стягнути з
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 4000,00 грн., пеню в сумі 549,68
грн., 3% річних в сумі 120,65 грн. та
інфляційні витрати в сумі 152,00 грн., що є
предметом позову.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
позовні вимоги підтримав в повному
обсязі, просив позов задовольнити,
пояснив, що 19 жовтня 2010 року між
Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2
та позивачем, ОСОБА_1 було укладено
Договір №197 купівлі-продажу від 19
жовтня 2010 року, за умовами якого
відповідач зобов'язувався виготовити
та установити гараж металевий,
оцинкований, 0,55 мм і RAL 3005; 3000х5000х2000;
односкатний, розпашні ворота, навісний
замок, загальна вартість якого
складала 8500,00 грн.. На момент підписання
зазначеного договору позивач сплати
відповідачу готівкою 4000,00 грн., іншу
частину коштів позивач зобов'язувався
передати відповідачу не пізніше як за
три банківських днів до дати поставки
товару. Однак, в межах визначеного
договором строку, відповідач взяті на
себе зобов'язання не виконав, не
приступив до виконання робіт по
виготовленню гаражу, не здійснив його
поставку та монтаж. Протягом тривалого
часу позивач намагався з'ясувати про
причини невиконання умов договору,
телефонував відповідачу, однак на
телефонні дзвінки відповідач не
відповідав. 22 червня 2012 року позивач
направив на адресу відповідача
претензію з вимогою повернути сплачені
кошти в розмірі 4000,00 грн., однак у
відповідь на претензію, яка датовану 09
липня 2012 року, відповідач підтвердив,
що замовлений позивачем гараж не було
встановлено, як передбачалось
договором, передати гараж не має
можливості, оскільки він демонтований,
при цьому не висловив наміру повернути
сплачені позивачем кошти, що спонукало
позивача звернутись з цим позовом до
суду, тому просить стягнути з
відповідача на свою користь 4000,00 грн.,
пеню в сумі 549,68 грн., 3% річних в сумі 120,65
грн. та інфляційні витрати в сумі 152,00
грн., у зв'язку з невиконанням
відповідачем договірних зобов'язань.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
просив позов задовольнити з підстав,
викладених у позовній заяві та
письмових поясненнях, які долучено до
матеріалів справи. (а.с.44-46)

Відповідача - Фізична особа -
підприємець ОСОБА_2 в судовому
засіданні проти позову заперечував,
просив в позові відмовити, пояснив, що
дійсно 19 жовтня 2010 року між Фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1
було укладено Договір №197
купівлі-продажу від 19 жовтня 2010 року, за
умовами якого відповідач
зобов'язувався виготовити та
установити гараж металевий,
оцинкований, 0,55 мм і RAL 3005; 3000х5000х2000;
односкатний, розпашні ворота, навісний
замок, загальна вартість якого
складала 8500,00 грн. Відповідач визнає
той факт, що на момент підписання
зазначеного договору, позивач передав
грошові кошти в сумі 4000,00 грн., у якості
передоплати, іншу частину коштів
позивач мав передати відповідачу не
пізніше трьох банківських днів до дати
поставки товару. В межах визначеного
договором десятиденного строку,
відповідач виготовив металевий гараж,
повідомив позивача про виконання
замовлення, з'ясував адресу за якою мав
бути встановлений гараж, та доставив
гараж за адресою: АДРЕСА_1. Однак, після
початку робіт по установці та монтажу
гаражу, мешканці будинку, біля якого
планувалось встановити гараж,
викликали працівників міліції, які
прибувши на місце запропонували
працівникам відповідача пред'явити
дозвільну документацію для
розташування за даною адресою гаражу,
позивач по телефону був повідомлений
про цю подію, однак дозвільних
документів не надав, після цього надав
згоду відповідачу розібрати гараж та
вивезти його до з'ясування всіх
обставин. З того часу, виготовлений
металевий гараж зберігався у
відповідача, в свою чергу позивач на
зв'язок з відповідачем не виходив,
наміру забрати гараж не висловлював, у
зв'язку з чим після спливу шести
місяців відповідач розібрав гараж на
запчастини. Відповідач вважає, що
позивач не виконав умови договору в
частині проведення повної оплати за
виготовлений металевий гараж, не надав
дозвільних документів, які дають право
на встановлення гаражу, що
унеможливило виконання договірних
зобов'язань, також позивач, будучи
обізнаним про строки виготовлення
гаражу та його доставки, звернувся до
відповідача з вимогою про повернення
сплачених коштів поза межами строків
позовної давності, що є підставою для
відмови у позові.

Представник відповідача ОСОБА_4 в
судовому засіданні проти позову
заперечував, просив в позові відмовити
з підстав, викладених у запереченнях на
позов, які приєднано до матеріалів
справи, та заяві про застосування
строків позовної давності.

Заслухавши пояснення позивача,
представника позивача, відповідача,
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи, оцінивши наявні у
справі докази, суд приходить до
наступного.

Відповідно до ст.627 Цивільного кодексу
України передбачено, що відповідно до
статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Як зазначено у частині першій статті 628
Цивільного кодексу України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і
погодженні ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Договір вважається укладеним, якщо між
сторонами у передбачених законом
порядку та формі досягнуто згоди щодо
усіх його істотних умов. Істотними є
умови, визнані такими за законом чи
необхідні для договорів даного виду, а
також умови, щодо яких на вимогу однієї
із сторін повинна бути досягнута згода.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Відповідно до статті 655 Цивільного
кодексу України, за договором
купівлі-продажу одна сторона
(Продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (Покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Положення ст. 656 Цивільного кодексу
України передбачено, що предметом
договору купівлі-продажу може бути
товар, який є у продавця на момент
укладення договору або буде створений
(придбаний, набутий) продавцем у
майбутньому.

Предметом договору купівлі-продажу
можуть бути майнові права. До договору
купівлі-продажу майнових прав
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не випливає
із змісту або характеру цих прав.
Предметом договору купівлі-продажу
може бути право вимоги, якщо вимога не
має особистого характеру. До договору
купівлі-продажу права вимоги
застосовуються положення про
відступлення права вимоги, якщо інше не
встановлено договором або законом. До
договору купівлі-продажу на біржах,
конкурсах, аукціонах (публічних
торгах), договору купівлі-продажу
валютних цінностей і цінних паперів
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено законом про ці види
договорів купівлі-продажу або не
випливає з їхньої суті.

Судом встановлено, що 19 жовтня 2010 року
між Фізичною особою - підприємцем
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено Договір №197
купівлі-продажу (далі по тексту -
Договір), відповідно до предмету
договору, Продавець зобов'язується
передати у власність Покупцеві гараж
металевий, оцинкований, Покупець
зобов'язувався прийняти та оплатити в
порядку та умовах передбачених цим
договором товар, а саме: гараж 1 шт., 0,55
мм і RAL 3005; 3000х5000х2000; односкатний,
розпашні ворота, навісний замок.

Загальна сума цього договору складає
8500,00 грн. (п.2 Договору)

Як передбачено у п.4.2 Договору, в момент
підписання договору Покупець сплачує
передоплату 4000,00 грн. Залишок вартості
товару в розмірі 4500,00 грн. Покупець
зобов'язаний сплатити не пізніше як за
три банківських дні до дати поставки
Товару.

Згідно ч.1 ст. 689 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний прийняти
товар, крім випадків, коли він має право
вимагати заміни товару або має право
відмовитися від договору
купівлі-продажу.

У відповідності до положень частини
першої статті 693 Цивільного кодексу
України, якщо договором встановлений
обов'язок покупця частково або
повністю оплатити товар до його
передання продавцем (попередня оплата),
покупець повинен здійснити оплату в
строк, встановлений договором
купівлі-продажу, а якщо такий строк не
встановлений договором, - у строк,
визначений відповідно до статті 530
цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов'язку
щодо попередньої оплати товару
застосовуються положення статті 538
цього Кодексу.

Як з'ясовано судом, підтверджується
поясненнями сторін по справі, на момент
укладання Договору №197 купівлі-продажу
від 19 жовтня 2010 року ОСОБА_1 передав ФОП
ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 4000,00 грн., у
якості передоплати, що передбачено п.4.2
Договору, ці обставини визнанні
сторонами, тому не потребують
доказуванню, як це передбачено ч.1 ст.61
Цивільного процесуального кодексу
України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом. Якщо внаслідок
прострочення боржника виконання
зобов'язання втратило інтерес для
кредитора, він може відмовитися від
прийняття виконання і вимагати
відшкодування збитків.

За умовами п.3.1 та 3.2 Договору ,
поставка товару здійснюється на
підставі Заявок, отриманих від Покупця
в письмовій формі. В заявці
зазначається місце доставки,
найменування, асортимент, кількість
товару.

Поставка здійснюється Продавцем
протягом 10 календарних днів, але не
пізніше чотирьох календарних тижнів з
моменту надходження передоплати.

Положеннями ст. 663 Цивільного кодексу
України передбачено, що Продавець
зобов'язаний передати товар покупцеві
у строк, встановлений договором
купівлі-продажу, а якщо зміст договору
не дає змоги визначити цей строк, -
відповідно до положень статті 530
Цивільного кодексу України відповідно
до якої якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події. Якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх
сукупності, суд вважає доведеним, той
факт, що всупереч умов п.4.3 Договору №197
купівлі-продажу від 19 жовтня 2010 року
позивачем не проведено повна оплата
вартості товару, що не заперечується
позивачем в межах даного спору, в межах
визнаних договором строків позивач не
звертався до відповідача, як того
вимагає п.3.1 Договору, для узгодження
місця поставки та монтажу металевого
гаражу, а відповідач, враховуючи
специфіку виготовленого товару, без
відповідної письмової заявки позивача,
не міг здійснити поставку та монтаж
товару.

Крім того, суд враховує, що всупереч
вимог ст.60 Цивільного процесуального
кодексу України, позивачем не надано
належних та допустимих доказів, які
мали підтвердити наявність дозвільної
документації , виданої компетентними
органами, на розміщення об'єкту
нерухомого майна, яким є замовлений
позивачем металевий гараж, в той же час,
як передбачено п.8.3 Договору, позивач
підтверджував, що місце поставки та
монтажу Товару знаходиться у праві
власності, користуванні, розпорядженні
Покупця.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу
України визначено, що загальна позовна
давність встановлюється тривалість у
три роки.

За загальним правилом (ч.1 ст.261
Цивільного кодексу України) перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалась або могла
довідатись про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Згідно ч.3 ст.267 Цивільного кодексу
України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення, а згідно ч.4 даної статті
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Під час розгляду даної справи,
представником відповідача ОСОБА_4
подана заява про застосування строків
позовної давності, мотивуючи тим, що
позивач, як сторона договору, був
обізнаний з умовами договору, в тому
числі щодо строків оплати та поставки
товару, в той же час за умовами п.6.1
Договору відповідач зобов'язувався
після підписання договору в строк не
пізніше 10 днів передати позивачу
виготовлений товар, але не пізніше
чотирьох календарних тижнів, тобто
фактично не пізніше 16 листопада 2010
року, тому на думку відповідача,
початок перебігу строку позовної
давності у позивача для звернення з
цим позовом до суду починається з 17
листопада 2010 року та сплинув 17
листопада 2013 року, тому є підстави для
відмови у задоволенні позову, з
урахуванням положень ч.4 ст.267
Цивільного процесуального кодексу
України.

Враховуючи позицію відповідача та
подану заяву про застування строків
позовної давності, суд приходить до
висновку, що позов ОСОБА_1 пред'явлений
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2
щодо вимог про стягнення коштів в
розмірі 4000,00 грн., які сплачено як
переоплату за Договором №197
купівлі-продажу від 19 жовтня 2010 року,
поза межами загального трирічного
строку позовної давності, оскільки у
зобов'язальних правовідносинах, в яких
визначено строк виконання
зобов'язання, перебіг позовної
давності починається з дня, наступного
за останнім днем, у який відповідне
зобов'язання мало бути виконане, тому з
урахуванням положень п.6.1 Договору,
яким визначено строки поставки товару,
у позивача, як сторони договору,
виникло право пред'явити вимоги до
відповідача у разі неналежного
виконання зобов'язань, починаючи з 17
листопада 2010 року, в той же час з цим
позовом до суду позивач звернувся 24
березня 2014 року, що підтверджується
датою реєстрації позову в канцелярії
суду, тому всі ці обставини в
сукупності дають підстави суду
відмовити у задоволенні позову в
поновному обсязі, за відсутності
клопотання позивача про поновлення
пропущеного строку для звернення з
даними позовом до суду.

Відповідно до положень ст.266 Цивільного
кодексу України, зі спливом позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

Тому, суд враховує, що зі спливом
позовної давності за вимогою про
повернення коштів спливає й позовна
давність до вимог, які заявлено
позивачем в частині нарахування пені
в сумі 549,68 грн., яка розрахована
виходячи з подвійної облікової ставки
НБУ, 3% річних в сумі 120,65 грн. та
інфляційні витрати в сумі 152,00 грн., що
передбачено ст. 625 Цивільного кодексу
України, незалежно від періоду часу, за
який проведено нарахування, оскільки
такі суми є складовою загальної суми
боргу.

Разом з тим, суд критично відноситься
до пояснень позивача та представника
позивача, що позивач звернувся з цим
позовом до суду в межах строків
позовної давності, оскільки дізнався
про неналежне виконання відповідачем
договірних зобов'язань лише 22 червня 2012
року, у зв'язку з чим пред'явив
відповідачу письмову претензію, тому
рахує початок перебігу строку позовної
давності з моменту отримання відповіді
відповідача на письмову претензію, яка
датована 09 липня 2012 року, однак така
позиція позивача суперечить
положенням цивільного законодавства,
зважаючи на те, що при укладенні
договору сторони погодили строки та
порядок виконання договірних
зобов'язань, в той же час бездіяльність
боржника, в даному випадку відповідача,
не свідчить про переривання перебігу
позовної давності, оскільки таке
переривання можливе лише шляхом
вчинення дій.

Відповідно до ст.1 Цивільного
процесуального кодексу України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтереси юридичних осіб,
інтересів держави.

За нормою статті 4 Цивільного
процесуального кодексу України
визначено, що здійснюючи правосуддя,
суд захищає права, свободи та інтереси
фізичних осіб, права та інтереси
юридичних осіб, державні та суспільні
інтереси у спосіб, визначений законами
України.

Відповідно до частини першої ст.11
Цивільного процесуального кодексу
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини третьої ст.212
Цивільного процесуального кодексу
України суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності..

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що позов ОСОБА_1 до Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення
коштів є не обґрунтованим та таким, що
не підлягає задоволенню в повному
обсязі.

Відповідно до ст.88 Цивільного
процесуального кодексу України суд не
розглядає питання про розподіл судових
витрат, у зв'язку з відмовою в
задоволенні позовних в повному
обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
261, 266, 267, 526, 612, 627, 628, 638, 655, 656, 689, 663
Цивільного кодексу України, ст.ст.1, 4, 10,
11, 58, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного
процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про
стягнення коштів відмовити.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до Апеляційного суду
міста Києва, яка подається через
Дніпровський районний суд міста Києва,
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

С у д д я