Номер провадження: 22-ц/785/6016/14
Головуючий у першій інстанції Дяченко
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Сегеди С.М.,

суддів:
Виноградової Л.Є.,

Гайворонського С.П.,

за участю секретаря
Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 17 квітня 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод в
реалізації права на спадщину, визнання
права власності в порядку спадкування
за заповітом, третя особа - приватний
нотаріус Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_6,

встановила:

16 серпня 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом, в якому ставила питання
про усунення перешкод в реалізації
права на спадщину, визнання за нею
права власності в порядку спадкування
за заповітом на спадщину, що
складається з 1/3 частини квартири
АДРЕСА_1 (далі - спірна квартира), яка
відкрилася після смерті ОСОБА_7, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Свої позовні вимоги мотивувала
тим, що ОСОБА_7 належала 1/3 частка у
власності на нерухоме майно - спірної
квартири, на підставі договору
купівлі-продажу №3247 від 28.04.2004 року.
Інші 2/3 частки належать співвласникам -
відповідачам у справі: ОСОБА_4 і ОСОБА_5

18 вересня 2009 року ОСОБА_7 у
нотаріальному порядку було складено
заповіт №3-2813, в якому він призначив
спадкоємцем ОСОБА_3

29 листопада 2011 року приватним
нотаріусом нотаріального округу м.
Одеси ОСОБА_6 була заведена спадкова
справа.

Позивачу необхідно було надати
нотаріусу оригінали
правовстановлюючих документів на
спадкове майно, однак вони знаходилися
у відповідачів та нотаріуса, який
посвідчував договір купівлі-продажу
квартири. Внаслідок неприязних
відносин з відповідачами, позивач не
могла надати нотаріусу оригінали
правовстановлюючих документів на
спадкове майно, що унеможливлювало
реалізацію її майнових прав на
спадкове майно.

09 квітня 2013 року позивач через
нотаріуса звернулась до відповідачів з
пропозицією про надання ними
оригіналів правовстановлюючих
документів на спадкове майно для
оформлення спадщини, однак відповідачі
проігнорували її звернення.

25 липня 2013 року позивач отримала
відмову нотаріуса з роз'ясненнями про
причини неможливості видачі свідоцтва
про право на спадщину.

У зв'язку з вищевказаним,
ОСОБА_3 просила суд її позовні вимоги
задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 в
судовому засіданні проти позову
заперечували, та пояснили суду, що
перешкод в реалізації прав позивача не
чинили, про прибуття їх до нотаріуса з
оригіналами правовстановлюючих
документів вони ніким повідомлені не
були.

Разом з тим, відповідачі зазначили, що
оригіналів правовстановлюючих
документів на спірну квартиру вони не
мають.

Справа була заслухана за
відсутності третьої особи - приватного
нотаріуса Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_6

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 17 квітня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_3 були залишені без
задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить
питання про скасування вищевказаного
судового рішення та ухвалення нового,
яким її позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі посилаючись на те, що
рішення суду ухвалено з порушенням
норм матеріального і процесуального
права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення, заслухавши
доповідача, доводи апеляційної скарги,
заперечень проти неї, колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
задоволення апеляційної скарги,
виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції виходив із того, що
оформлення прав на спадкове майно
входить до виключної компетенції
нотаріату. У зв'язку з тим, що перешкоди
для успадкування спадкового майна в
нотаріальному порядку відсутні,
позивач ОСОБА_3 позбавлена права
звернення до суду за захистом своїх
прав.

Однак, з таким висновком суду
погодитись не можна, з огляду на
наступне.

Так, ті обставини, що спадкодавцю
ОСОБА_7 належала на праві власності 1/3
частка спірної квартири, на підставі
договору купівлі-продажу №3247 від 28.04.2004
року, а інші 2/3 частки належать
співвласникам - відповідачам у справі:
ОСОБА_4 і ОСОБА_5, визнані сторонами і
підтверджуються письмовими доказами,
які є в матеріалах справи, а тому у
відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України
не підлягають доказуванню.

18 вересня 2009 року ОСОБА_7 у
нотаріальному порядку було складено
заповіт №3-2813, в якому він призначив
спадкоємцем позивача ОСОБА_3 (а.с.7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавець ОСОБА_7
помер, що підтверджується копією
актового запису про смерть № 1612 від 12
жовтня 2011 року та свідоцтвом про смерть
(а.с.43, 50).

У встановленому законом порядку і
строки, а саме 29 листопада 2011 року
позивач ОСОБА_3 звернулась до
приватного нотаріуса Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_8
із заявою про прийняття спадщини, після
чого в той же день - 29 листопада 2011 року
зазначеним приватним нотаріусом була
заведена спадкова справа (а.с.37-40).

В свою чергу, відповідач ОСОБА_4 22
грудня 2011 року також звернулась до
нотаріуса із заявою про прийняття
спадини (а.с. 49).

13.12.2011 року приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 на адресу ОСОБА_8 було
надано лист № 88/02-14 від 13.12.2011 року про
необхідність надання нотаріусу
правовстановлюючих документів на
майно (а.с.48).

Однак, враховуючи, що спадкодавцю
ОСОБА_7 належала лише 1/3 частина
спірної квартири, а інші 2/3 частини
належать відповідачам ОСОБА_4 і ОСОБА_5
на підставі договору купівлі-продажу
від 28 квітня 2004 року (а.с.8), позивач
ОСОБА_3 була позбавлена можливості
надати нотаріусу договір
купівлі-продажу спірної квартири,
через те, що у неї він відсутній.

У зв'язку з даними обставинами, позивач
ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права
власності в порядку спадкування за
заповітом, третя особа - приватний
нотаріус Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_9

Однак рішенням Суворовського
районного суду м. Одеси від 07 лютого 2013
року в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 було відмовлено (а.с.28). Мотивом
відмови було те, що ОСОБА_3 не
позбавлена можливості оформити право
власності у встановленому законом
порядку в нотаріуса.

У зв'язку з цими обставинами, позивач
ОСОБА_3 знову звернулась до приватного
нотаріуса Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_9 із заявою
про видачу свідоцтва про право
власності на спадкове майно.

Однак, 25.07.2013 року приватним нотаріусом
ОСОБА_6, яка відкрила спадкову справу,
було знову направлено позивачу
відповідь на звернення, за вихідним №
109, згідно якої свідоцтво про право на
спадщину може бути видане лише за
наявності правовстановлюючих
документів на майно що входить до
складу спадщини (а.с.12).

Інші співвласники спірної квартири -
відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_5
відмовились надати нотаріусу оригінал
правовстановлюючого документу,
посилаючись на його відсутність.

Оскільки оригінали правовстановлюючих
документів на спадкове майно
знаходяться у відповідачів та
нотаріуса, який посвідчував договір
купівлі-продажу спірної квартири,
внаслідок несприятливих відносин з
відповідачами, позивач не може надати
нотаріусу оригінали
правовстановлюючих документів на
спадкове майно.

Враховуючи зазначені обставини, слід
дійти висновку про неможливість
реалізації майнових прав позивача
ОСОБА_3 на спадкове майно у
встановленому законом нотаріальному
порядку, через відсутність
правовстановлюючих документів, у
зв'язку чим позивач ОСОБА_3 була змушена
знову звернутись до суду з даним
позовом.

У відповідності до п. 23 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику у справах про
спадкування» №7 від 30.05.2008 року
свідоцтво про право на спадщину
видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розгляду не підлягають. У разі
відмови нотаріуса в оформленні права
на спадщину особа може звернутися до
суду за правилами позовного
провадження.

Однак, судом зазначених обставин не
було враховано, та не прийнято до уваги,
що в даному випадку умови для
одержання позивачем ОСОБА_3 в
нотаріальній конторі свідоцтва про
право на спадщину відсутні.

У зв'язку з цим, суд ухвалив рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог
незаконно і безпідставно, оскільки в
такому випадку позивач ОСОБА_3 взагалі
позбавлена можливості отримати
свідоцтво про право власності на
спадкове майно.

Між тим, суд дослідив вищезазначену
відповідь нотаріуса та дійшов
правильного висновку про те, що
вказаний доказ не відповідає вимогам
ч.2 ст.59 ЦПК України, та не підтверджує
обставину про відмову у вчиненні
нотаріальної дії.

З цих підстав суду належало
витребувати від приватного нотаріуса
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_9 вмотивовану постанову
про відмову у вчиненні нотаріальних
дій, як того вимагає ст. 49 Закону
України «Про нотаріат» та ч. 3 Глави 13
Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України.

Однак, суд ухилився від виконання
зазначених вимог закону, що в свою
чергу свідчить про неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи.

З цих підстав, в ході розгляду
апеляційної скарги, судом апеляційної
інстанції 27.06.2014 року було постановлено
ухвалу про витребування від приватного
нотаріуса Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_9
вмотивованої постанови про відмову у
вчиненні нотаріальної дії щодо
неможливості видачі свідоцтва про
право на спадщину на ім'я ОСОБА_3
(а.с.115-117).

25 липня 2014 року до суду апеляційної
інстанції надійшла вмотивована
постанова приватного нотаріуса
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_9 про відмову у вчиненні
нотаріальної дії № 83/02-31 від 16.07.2014 року
(а.с.129-130).

Згідно вказаної постанови нотаріуса,
вчинення нотаріальної дії щодо
неможливості видачі свідоцтва про
право на спадщину на ім'я ОСОБА_3 після
смерті спадкодавця ОСОБА_7 дійсно є
неможливим через відсутність
правовстановлюючого документу, який би
підтверджував право власності ОСОБА_7
на спадкове майно.

Із пояснень відповідачів ОСОБА_4 і
ОСОБА_5, які вони надали суду
апеляційної інстанції, рівно як і суду
першої інстанції, у них відсутній
договір купівлі-продажу спірної
квартири від 28 квітня 2004 року, згідно
якого вони і спадкодавець ОСОБА_7 стали
співвласниками спірної квартири в
рівних частках - по 1/3 кожний.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку про те, що позивач
ОСОБА_3 позбавлена можливості отримати
свідоцтво про право на спадщину на
спадкове майно після смерті ОСОБА_7, у
зв'язку з чим її право має бути захищене
судовим рішенням, яким за нею належить
визнати право власності на спадкове
майно.

При цьому колегія суддів зазначає, що в
матеріалах справи відсутні докази
того, що донька спадкодавця -
відповідач ОСОБА_4 має право на
обов'язкову частку у спадщині.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник
апеляційної скарги надала суду
достатні, належні і допустимі докази
існування обставин, на які він
посилається як на підставу своїх
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про те, що оскаржуване
рішення суду є незаконним і
необґрунтованим, доводи апеляційної
скарги його спростовують, рішення
ухвалено не у відповідності до вимог
матеріального права, у зв'язку з чим
апеляційну скаргу слід задовольнити,
оскаржуване рішення суду скасувати і
ухвалити у справі нове рішення, яким
позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п. 4 ч. 1
ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 17 квітня 2014 року скасувати
та ухвалити у справі нове рішення, яким
позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3, реєстраційний код:
НОМЕР_1, право власності в порядку
спадкування після смерті ОСОБА_7, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1, на 1/3 частину
квартири АДРЕСА_1, що складається в
цілому з трьох кімнат, житловою площею
39,5 кв.м., загальною площею 70,2 кв.м.,
корисною площею 66,3 кв.м.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської
області: С.М.
Сегеда

Л.Є. Виноградова

С.П. Гайворонський