Єдиний унікальний номер 253/2123/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/5778/2014
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 серпня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

Головуючого судді Санікової О.С.

суддів: Канурної О.Д., Зінов»євої А.Г.

при секретарі: Алексєєвій Г.Є.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Донецьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
відділення виконавчої дирекції Фонду
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України у
Калінінському районі м. Горлівки, третя
особа державне підприємство
«Артемвугілля» про відшкодування
моральної шкоди

за апеляційною скаргою
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Калінінському
районі Донецької області на рішення
Центрально-Міського районного суду м.
Горлівки Донецької області від 29
квітня 2014 року,-

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Калінінському
районі м. Горлівки Донецької області
просить скасувати рішення
Центрально-Міського районного суду м.
Горлівка Донецької області від 29
квітня 2014 року, яким позовні вимоги
ОСОБА_1 задоволені: стягнуто з
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань у Калінінському районі м.
Горлівки на користь ОСОБА_1 12 000.00 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги
відповідач посилається на те, що судом
не враховано, що винним в ушкодженні
здоров'я позивача є роботодавець - ДП
«Артемвугілля», де він отримав травму,
тому саме це підприємство повинно
відшкодовувати моральну шкоду. Крім
того, Законом України «Про внесення
змін в Закон України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23.02.2007 року було
внесено зміни у відповідний закон, а
саме виключено норми в частині
відшкодування моральної шкоди
постраждалим з Фонду. Також апелянт
зазначає, що висновок МСЕК, яким
позивачу встановлена стійка втрата
працездатності, є підставою для
відшкодування матеріальної, а не
моральної шкоди. Крім того апелянт
звертає увагу, що в матеріалах справи
відсутні докази того, що позивач
перебував у стані стресу або депресії,
тому, на його думку, без проведення
медико-соціальної експертизи
неможливо встановити факт спричинення
моральної шкоди потерпілому.

У судове засідання апеляційного суду
сторони не з'явились; про час і місце
розгляду справи повідомлені належним
чином.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач працював з 16 червня 1970 року по 03
листопада 1970 року та з 19 січня 1973 року
по 29 березня 1996 року на шахті
«Кочегарка» ВО «Артемвугілля» на
різних посадах з повним робочим днем
під землею, а з 08 квітня 1996 року по 13
березня 2004 року - на шахті ім. В.І. Леніна
ВО «Артемвугілля» на посаді машиніста
гірничовиємочних машин з повним
робочим днем під землею, що
підтверджено копією трудової книжки
(а.с. 6-7).

Висновком МСЕК від 22 травня 2002 року
позивачеві з 28 березня 2002 року вперше
встановлено стійку втрату професійної
працездатності в розмірі 20 % за
професійним захворюванням - хронічна
попереково - крижова радикулопатія
безстроково(а.с. 12). В подальшому
висновком МСЕК від 01 березня 2004 року з 08
січня 2004 року позивачу встановлено 40 %
втрати професійної працездатності за
сукупністю професійних захворювань, із
яких: 20 % - за професійним захворюванням
хронічний бронхіт вперше, 20 % - хронічна
попереково - крижова радикулопатія -
повторно(а.с. 13).

В судовому засіданні судом першої
інстанції встановлений факт
заподіяння моральної шкоди ОСОБА_1 у
зв'язку з ушкодженням здоров'я,
оскільки він втратив професійну
працездатність на 40 % (за сукупністю) та
на тривалий час позбавлений можливості
повною мірою реалізувати своє право на
працю, тривалий час відчуває фізичні
страждання, у зв'язку з чим вимушений
проходити обстеження та лікування в
медичних закладах.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позовні
вимоги ОСОБА_1 суд виходив з
встановлення позивачу висновком МСЕК
від 22 травня 2002 року (довідка серія 2-18
АВ №012905) стійкої втрати професійної
працездатності 20 % з 28 березня 2002 року,
висновком МСЕК від 01 березня 2004 року
(довідка серія 2-18 АВ №076484) стійкої
втрати професійної працездатності 40 %
за сукупністю професійних захворювань,
із яких: 20 % - за професійним
захворюванням хронічний бронхіт, 20 % -
хронічна попереково - крижова
радикулопатія - повторно; а також
заподіяння моральної шкоди ОСОБА_1 у
зв'язку з ушкодженням здоров'я,
оскільки він втратив професійну
працездатність на 40 % (за сукупністю) та
на тривалий час позбавлений можливості
повною мірою реалізувати своє право на
працю, тривалий час відчуває фізичні
страждання, у зв'язку з чим вимушений
проходити обстеження та лікування в
медичних закладах, що підтверджується
виписками з історії хвороби,
амбулаторної карти, виписними
епікризами. Тому ОСОБА_1, на думку суду
першої інстанції, має право на
відшкодування моральної шкоди за
нормами Закону України „Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності".

Такі висновки суду є правильними.

За змістом ст.ст.1, 21, 28, 34 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" на
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
покладено обов'язок відшкодувати
застрахованим особам моральну шкоду у
зв'язку з ушкодженням здоров'я,
заподіяну умовами виробництва, при
цьому сума страхової виплати не може
перевищувати двохсот розмірів
мінімальної заробітної плати,
встановленої на день виплати.

Як вбачається з матеріалів справи у 2002
році висновком МСЕК від 22 травня 2002
року позивачеві з 28 березня 2002 року
вперше встановлено стійку втрату
професійної працездатності в розмірі 20
% за професійним захворюванням -
хронічна попереково - крижова
радикулопатія безстроково. В
подальшому висновком МСЕК від 01
березня 2004 року з 08 січня 2004 року
позивачу встановлено 40 % втрати
професійної працездатності за
сукупністю професійних захворювань, із
яких: 20 % - за професійним захворюванням
хронічний бронхіт, 20 % - хронічна
попереково - крижова радикулопатія -
повторно.

За таких обставин суд дійшов
правильного висновку про наявність у
позивача права вимагати відшкодування
шкоди, заподіяної здоров'ю, за нормами
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" у зв'язку з
встановленням у 2002 році 40% втрати
працездатності у зв'язку з
професійними захворюваннями.

Визнаючи розмір суми, що підлягає
стягненню з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Калінінському
районі м. Горлівки на відшкодування
моральної шкоди, суд урахував
конкретні обставини справи, характер
та ступінь моральних страждань ОСОБА_1,
перебування останнього на лікуванні у
зв'язку з професійним захворюванням,
встановлення втрати працездатності на
40% безстроково, що свідчить про
неможливість відновлення
працездатності, порушення у зв'язку з
цим нормального укладу життя й з
дотриманням вимог ч.3 ст.34 Закону
обґрунтовано визначив таке
відшкодування у розмірі 12 000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд повинен був застосувати Закони
України "Про внесення змін до Закону
України "Про загальнообов'язкове
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", є безпідставними,
оскільки Закон України "Про внесення
змін до Закону України "Про
загальнообов'язкове соціальне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" набрав чинності з 20
березня 2007 року.

За змістом ст.ст. 21, 28, 30, 34, 35 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності"
право на отримання потерпілим
страхових виплат у разі настання
стійкої втрати працездатності, у тому
числі виплати за моральну шкоду,
виникає в особи з дня встановлення їй
такої стійкої втрати працездатності
вперше висновком МСЕК. Право на
відшкодування моральної шкоди виникло
у позивача ще до набрання чинності
Законом України "Про внесення змін до
Закону України "Про
загальнообов'язкове соціальне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", Закону України "Про
державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України".

Згідно ст. 58 Конституції України закони
та інші нормативно-правові акти не
мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи.

Також відповідно до ч.1,2 ст. 5 ЦК України
акти цивільного законодавства
регулюють відносини, які виникли з дня
набрання ними чинності. Акт цивільного
законодавства не має зворотної дії у
часі, крім випадків, коли він пом'якшує
або скасовує цивільну
відповідальність особи.

Норми Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" передбачали
відшкодування моральної шкоди
застрахованим особам як страхову
виплату, тому покладення на відділення
Фонду обов'язку по сплаті такої
страхової виплати не є цивільною
відповідальністю зазначеного органу.

Доводи відповідача про те, що
відповідальність за ушкодження
здоров'я повинен нести роботодавець, з
вини якого не були забезпечені належні
умови праці, не ґрунтуються на законі.

Доводи відповідача щодо
недоведеності факту завдання позивачу
моральної шкоди, оскільки відсутній
висновок МСЕК про встановлення такого
факту, також не ґрунтуються на законі.

Частиною 3 ст. 34 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» передбачено, що
моральна шкода, заподіяна умовами
виробництва, яка не спричинила втрати
потерпілим професійної
працездатності, відшкодовується
Фондом соціального страхування за
заявою потерпілого з викладом
характеру заподіяної моральної шкоди
та за поданням відповідного висновку
медичних органів.

Згідно рішення Конституційного
Суду України від 27 січня 2004 р. по справі
№ 1-9/2004 (справа про
відшкодування моральної шкоди Фондом
соціального страхування) положення
частини 3 статті 34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
треба розуміти як визначення порядку,
процедури та розмірів відшкодування
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків моральної шкоди,
заподіяної умовами виробництва, в
окремому випадку - лише у разі
відсутності втрати потерпілим
професійної працездатності.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги та заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
справи. Доказами, на підставі яких суд
встановив наявність факту заподіяння
позивачу моральної шкоди, є акти про
розслідування професійного
захворювання, рішення МСЕК про
встановлення позивачу стійкої втрати
працездатності.

Інші доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом норм
матеріального чи процесуального права,
що призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Оскільки апеляційним судом не
встановлено порушень вимог
процесуального чи матеріального
законів або неправильної оцінки
дослідження доказів, що призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи, підстав для
скасування рішення немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307, 308, 314
ч.1, 315 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л
И В:

Апеляційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Калінінському
районі м. Горлівки Донецької області
відхилити.

Рішення Центрально-Міського
районного суду м. Горлівки Донецької
області від 29 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Судді: