РІШЕННЯ

Іменем України

16.07.2014 року Франківський
районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді-
Лозинського Б.М.

при секретарі-
Попик А.Б.

з участю позивачки-
Гукович І.І.

відповідачів-
ОСОБА_3, ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові в залі суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про захист честі та
гідності та стягнення моральної шкоди,
суд,-

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулись з позовом в суд до
відповідачів про захист честі та
гідності та стягнення моральної шкоди.

Свої вимоги мотивує тим, що 12.10.2011р.
позивач разом з ОСОБА_4 зайшла до голови
правління ЖБК - 126 ОСОБА_3, щоб вияснити
деякі питання діяльності кооперативу,
в тому числі виконання положень
Статуту, заробітної плати її і
заступника ОСОБА_5, доплати нового
лічильника і причини підвищення
житлово-комунальних послуг. Також
позивач просила у відповідача копії
документів по оренді приміщення ЖБК,
яке надано ПП Нетребі для взуттєвої
майстерні, а також вільної квартири
ЖБК-126, яка була надана в оренду ОСОБА_6 -
жительці кооперативу. Проте відповідач
у проханнях позивачки відмовила і
почала її ображати непристойними
словами і кричати. Крім того, позивач
пояснила, що вона спільно з ОСОБА_4 є
уповноважені ЖБК-126 і відповідач
зобов'язана реагувати на їхні заяви.
Відповідач у відповідь закричала, що
жодним чином не буде реагувати на їхні
звернення і зразу ж по телефону
викликала свою дочку ОСОБА_1 з другом на
допомогу. Прибувши, вказані особи
почали ображати позивача, ставили
претензії, вели себе непристойно,
нахабно, провокували скандал. Після
цього позивач та ОСОБА_4 вирішили піти
самостійно, оскільки вважали, що
конфлікт може затягнутися надовго, так
як відповідачі були агресивними,
збудженими і викрикували в їх адрес
непристойні і образливі слова. Також
18.10.2011р. в 19:15год. позивач разом із
ОСОБА_4 прийшли до ОСОБА_3 і почали
виясняти коли буде відповідь з приводу
заяви ОСОБА_4 про оренду приміщення.
ОСОБА_3 відповіла, що відповідь вже
надіслала поштою. Позивач також
звернула їй увагу на той скандал, який
вона спільно з дочкою і її хлопцем
влаштувала 12.10.2011р. і що всі вони будуть
за це відповідати. Тоді відповідачі
знову почали ображати честь і гідність
позивача, висловлювали в її адрес
непристойні слова. Розуміючи, що
ОСОБА_3 та її дочка ОСОБА_1 були сильно
збуджені і агресивні, намагалися
спровокувати бійку, тому позивачка та
ОСОБА_4 пішли. Просить позов
задовольнити.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_2
позовні вимоги підтримала, пояснення
дала аналогічними викладений у
позовній заяві, просить позов
задовольнити.

У судовому відповідачі позов не
визнали просять відмовити у його
задоволенні. Відповідач ОСОБА_3 свої
заперечення мотивує тим, що як голова
правління відповідач разом із
бухгалтером ОСОБА_8 або заступником
голови правління ОСОБА_5 щовівторка з
19:00 до 20:00 год. проводять прийом
мешканців будинку. Починаючи з серпня
2011 року ОСОБА_2 почала проходити на
прийом громадян (в окремих випадках із
мешканцем квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4) і
погрожувати відповідачеві, що
звільнить з посади, безпідставно
обзиває "нелегітимно обраним головою
правління", чинить на ОСОБА_3 моральний
і психологічний тиск, ображає честь,
гідність та ділову репутацію, а також
ображає честь і гідність дочки ОСОБА_1,
докоряючи їй, що вона виросла без
батька, погрожувала дочці, що буде
писати на неї заяви у навчальний
заклад, де вона навчалась. Відповідач
зазначає, що ОСОБА_2, поводила себе
непристойно і зухвало, підвищувала
голос, постійно провокувала скандали.
Після кожного такого прийому громадян
позивач, при зустрічах погрожувала
ОСОБА_3, що буде писати заяви до
правоохоронних органів про те, що
відповідач нібито на прийомі громадян
обзиває її непристойними словами,
погрожує їй (незрозуміло чим) та вчиняє
скандали, що не відповідає дійсності.
Тобто ОСОБА_2 навмисно перекручувала
всі факти і свою неправомірну
поведінку видавала за поведінку
відповідачів. Щодо неправомірної
поведінки ОСОБА_2, відповідачі ОСОБА_3,
ОСОБА_1 та правління ЖБК-126 змушені були
неодноразово звертались у
Франківський РВ ЛМУ ГУМВС України у
Львівській області.

Відповідач зазначає, що позовна заява
ОСОБА_2 ґрунтується на подіях, які, ніби
то, відбувались на прийомі громадян
12.10.2011 р. та 18.10.2011р. Проте, 12.10.2011р. є днем
тижня середа, а в цей день тижня прийом
громадян не проводиться, так як
проводиться щовівторка, отже,
твердження щодо подій 12.10.2011р. не
виповідають дійсності.

Свідок ОСОБА_5 ствердила, що знає як
позивача так і відповідачів. Вона є
заступником голови правління ЖБК-126.
ОСОБА_5 разом з головою правління
ОСОБА_3 та з бухгалтером ОСОБА_8
проводять прийом мешканців їхнього
будинку. Свідок у своїх показах
стверджує, що позивач ОСОБА_2 зриває
прийом громадян. Окрім того, позивачка
згадує батьків ОСОБА_3 У середу 12.10.2011
року стверджує, що прийому громадян не
було, оскільки 12.10.2011р. є днем тижня
середа, а в цей день тижня прийом
громадян не проводиться, так як
проводиться щовівторка. Донька
відповідачки ОСОБА_3- ОСОБА_1 на прийомі
не є присутньою. Під час прийому
громадян, жодних протиправних дій до
позивачки не було.

Свідок ОСОБА_8 ствердила, що знає як
позивача так і відповідачів. Вона є
бухгалтером ЖБК-126. Приходять ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 та влаштовують жахи. Свідок
стверджує, що прийом громадян
проводиться щовівторка. 12.10.2011р.
прийому громадян з донькою
відповідачки ОСОБА_3- ОСОБА_1 не могло
бути.

Свідок ОСОБА_4 пояснив, що він 04.11.2011
року, 11.11.2011 року та 18.11.2011 року був на
прийомі в голови ЖБК-126 ОСОБА_3 та
вимагав відповіді на свої звернення. До
нього поставились зі зневагою та
брехнею. На прийомі ОСОБА_3 почала
видзвонювати свою доньку. Коли прийшла
її донька взяла фотоапарат та почала
фотографувати, на що він зробив
зауваження. З даного приводу він
звертався до відділу з організованою
злочинністю та обласну прокуратуру про
що у нього є відмітки. Пізніше, коли він
зробив зауваження, відповідачі почали
чіплятись до ОСОБА_2, це було в
приміщенні службового кабінету у на
вул. Кн. Ольги, 63 м. Львові приблизно о
18:00-19:00 год. Пояснює, що ще була ОСОБА_8
Тілесних ушкоджень не було.

Заслухавши пояснення сторін, свідків,
дослідивши зібрані по справі докази у
їх сукупності, з'ясувавши дійсні
обставини справи, суд вважає, що позов
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до абз. 1, 2 п. 1 Постанови
Пленуму Верховного Суду України "Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи" від 27 лютого 2009 року №
1: "Конституцією кожному гарантується
право на свободу думки і слова, на
вільне вираження своїх поглядів і
переконань (стаття 34). Разом з тим
відповідно до статті 68 Конституції
України кожен зобов'язаний неухильно
додержуватися Конституції та
законів України, не посягати на права і
свободи, честь і гідність інших людей.
Праву на свободу думки і слова, на
вільне вираження своїх поглядів і
переконань відповідає обов'язок не
поширювати про особу недостовірну
інформацію та таку, що ганьбить її
гідність, честь чи ділову репутацію".

Відповідно до абз. 1 п. 6 Постанови
Пленуму Верховного Суду України "Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи" від 27 лютого 2009 року №
1: "Позови про захист гідності, честі чи
ділової репутації вправі пред'явити
фізична особа у разі поширення про
неї недостовірної інформації, яка
порушує її особисті немайнові права, а
також інші заінтересовані особи
(зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо
така інформація прямо чи
опосередковано порушує їхні особисті
немайнові права".

Відповідно до ч. 1 ст. 200 ЦК України,
інформацією є документовані або
публічно оголошені відомості про події
та явища, що мали або мають місце у
суспільстві, державі та навколишньому
середовищі.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
інформацію" під інформацією закон
розуміє будь-які відомості та/або дані,
які можуть бути збережені на
матеріальних носіях або відображені в
електронному вигляді, під документом -
матеріальний носій, що містить
інформацію, основними функціями якого
є її збереження та передавання у часі
та просторі.

Відповідно до абз. 5 п. 15 Постанови
Пленуму Верховного Суду України "Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи" від 27 лютого 2009 року №
1: "Недостовірною вважається
інформація, яка не відповідає
дійсності або викладена неправдиво,
тобто містить відомості про події та
явища, яких не існувало взагалі або
які існували, але відомості про них
не відповідають дійсності (неповні
або перекручені)".

Відповідно до абз. 2, 3 п. 15 Постанови
Пленуму Верховного Суду України "Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи" від 27 лютого 2009 року №
1: "Під поширенням інформації слід
розуміти: опублікування її у пресі,
передання по радіо, телебаченню чи з
використанням інших засобів масової
інформації; поширення в мережі
Інтернет чи з використанням інших
засобів телекомунікаційного зв'язку;
викладення в характеристиках, заявах,
листах, адресованих іншим особам;
повідомлення в публічних виступах, в
електронних мережах, а також в іншій
формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є
вивішування (демонстрація) в
громадських місцях плакатів, гасел,
інших творів, а також розповсюдження
серед людей листівок, що за своїм
змістом або формою порочать
гідність, честь фізичної особи або
ділової репутації фізичної та
юридичної особи".

Абзац 1 п. 15 Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної та
юридичної особи" від 27 лютого 2009 року №
1 зазначає, що юридичним складом
правопорушення, наявність якого може
бути підставою для задоволення позову,
є сукупність таких обставин: а)
поширення інформації, тобто доведення
її до відома хоча б одній особі у
будь-який спосіб; б) поширена
інформація стосується певної фізичної
чи юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

Відповідно до абз. 1 п. 14 Постанови
Пленуму Верховного Суду України "Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи" від 27 лютого 2009 року №
1, позовна заява має містити, зокрема,
відомості про те, в який спосіб була
поширена інформація, що порушує
особисті немайнові права позивача
(заявника), яка саме інформація
поширена відповідачем (відповідачами),
із зазначенням часу, способу й осіб,
яким така інформація повідомлена,
інші обставини, які мають юридичне
значення, посилання на докази, що
підтверджують кожну з таких обставин.

Згідно ч. 3 ст.10, ч. 1 ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на як вона і посилається як
на підставу своїх вимог, а відповідно
до ч. 1 ст.131 ЦПК України - сторони
зобов'язані подати свої докази суду до
або під час попереднього судового
засідання у справі, а якщо попереднє
судове засідання у справі не
проводиться,- до початку розгляду
справи по суті. Проте, позивачем не
підтверджено жодними засобами
доказування причинного зв'язку між
можливим, на думку ОСОБА_2, порушенням
її особистого немайнового права
внаслідок неправомірних дій
відповідачів.

При розгляді справи не надано докази,
що свідчать про порушення честі та
гідності заявника, позивач не навела
доказів поширення недостовірної
інформації, яка стосується останньої,
що порушує її особисті немайнові права
та перешкоджає повно і всебічно
здійснювати такі права, а матеріали
справи не містять доказів, що
відповідачі принижували позивачу
честь та гідність. Також покази свідка
ОСОБА_4 не висвітлюють суті справи та не
мають жодного застосування для їх
подальшого вирішення, оскільки свідком
було подано заяву за вх.№13228 від 26.06.2014
року де він зазначає, що у судовому
засіданні 25.06.2014 року коли він давав
покази помилково сказав, що ситуація
відбулась в 11 місяці 2011 року, а
насправді усе відбувалось в 10 місяці 2011
року. Враховуючи вище наведене, суд не
може брати до уваги покази свідка,
оскільки свідок путає час події, а тому
суд не бере до уваги такі покази.

Позицію відповідачів підтверджується
в судовому засідання свідками ОСОБА_5
та ОСОБА_8 Суд вважає, що такі пояснення
свідків є логічними, вірними та не
спростовуються іншими матеріалами
справи.

У позовній заяві ОСОБА_2 просить
стягнути з відповідачів 30 000,00 гривень
моральної шкоди. Свої вимоги
обґрунтовує тим, що неправомірними
діями відповідачів була завдана
моральна шкода, яка полягає у психічних
і моральних стражданнях, які позивачка
зазнала після сказаних слів, та які
принижують її честь та гідність, також
стали наслідком порушення нормальних
життєвих зв'язків та вплинули на стан
здоров'я, так як являється пенсіонеркою
та хворіє на серцево-судинні
захворювання.

Відповідно до абз. 1, 2 п. 3 Постанови
Пленуму Верховного Суду України "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" № 4 від 31.03.1995 року: "Під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати,
зокрема: у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні права власності (в тому
числі інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням
під слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків".

Згідно з п. 4, Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди" № 4 від
31.03.1995 року у позовній заяві про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди має бути зазначено, в чому
полягає ця шкода, якими неправомірними
діями чи бездіяльністю її заподіяно
позивачеві, з яких міркувань він
виходив, визначаючи розмір шкоди, та
якими доказами це підтверджується.

Відповідно до абз. 2 п. 5 Постанови
Пленуму Верховного Суду України "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" № 4 від 31.03.1995 року до загальних
підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини
останнього в її заподіянні.

Але дані обставини на які посилається
позивач щодо моральної шкоди, не дають
підстав для задоволення заявлених
вимог, а тому суд в таких вимогах
відмовляє.

Позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та
ОСОБА_1 містить також вимогу
немайнового характеру, а саме:
зобов'язати відповідачів ОСОБА_3 та
ОСОБА_1 вибачитись при свідках за
приниження честі та гідності.

Проте, відповідно до п. 26 Постанові ПВСУ
"Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи" від 27
лютого 2009 року № 1 "відповідно до статті
19 Конституції України правовий порядок
в Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. У свою чергу, частина
перша статті 34 Конституції України
кожному гарантує право на свободу
думки і слова, на вільне вираження
своїх поглядів і переконань. Суд не
вправі зобов'язувати відповідача
вибачатися перед позивачем у тій чи
іншій формі, оскільки примусове
вибачення як спосіб судового захисту
гідності, честі чи ділової репутації за
поширення недостовірної інформації не
передбачено у статтях 16, 277 ЦК України".

Таким чином, з огляду на вищевикладене,
суд приходить до висновку, що в
задоволені позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215,
218 ЦПК України, Конституцією України,
суд,-

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
та ОСОБА_1 про захист честі та гідності
та стягнення моральної шкоди -
відмовити за безпідставністю позовних
вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення виготовлено в нарадчій
кімнаті в єдиному примірнику.

Суддя Франківського

районного суду м. Львова:
Лозинський
Б.М.