КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
________________________________________________________________________
_________________________________________________
Справа № 1512/723/2012
Провадження № 2/520/2238/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2014 року

Київський районний суд м. Одеси в
складі:

головуючого - судді
Петренка В.С.

при секретарі -
Сушко М.О., Харитоновій І.С.,

Лебедюк І.О., Гарнаженко Н.С.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Одесі цивільну
справу за позовом

заступника прокурора м. Одеси в
інтересах держави в особі

Одеської міської ради

до ОСОБА_4,

Департаменту міського господарства
Одеської міської ради,

третя особа - комунальне підприємство
«Домоуправління №18»

про визнання недійсним розпорядження

та свідоцтва про право власності на
житло,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2012 року заступник
прокурора м. Одеси в інтересах держави
в особі Одеської міської ради
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4,
Департаменту міського господарства
Одеської міської ради, третя особа -
ОСОБА_5 про визнання недійсним
свідоцтва про право власності на житло
та витребування майна з чужого
незаконного володіння.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 03.05.2012року позов заступника
прокурора м. Одеси в інтересах держави
в особі Одеської міської ради було
задоволено.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 23.01.2013року рішення
Київського районного суду м. Одеси від
03.05.2012року було змінено, в частині
позову Заступника прокурора м. Одеси в
інтересах держави в особі Одеської
міської ради про витребування майна з
чужого незаконного володіння
відмовлено, в іншій частині рішення
залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 22.05.2013року
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 03.05.2012року та рішення
апеляційного суду Одеської області від
23.01.2013року скасовано, справу направлено
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала касаційної інстанції
мотивована тим, що суди попередніх
інстанцій не встановили, на яких
підставах ОСОБА_4 з липня 2001 року
проживає та зареєстрована у спірній
квартирі, не перевірили доводи ОСОБА_4
про те, що зазначена квартира була
надана їй як робітнику комунального
підприємства, чи дотримано процедуру
приватизації, а також чи зверталася
Одеська міська рада до прокуратури з
проханням захистити її порушені права.

Відповідно до ч.4 ст. 338 ЦПК України
висновки і мотиви, з яких скасовані
рішення є обов'язковими для суду першої
чи апеляційної інстанції при новому
розгляді справи.

13.08.2013 року та 20.12.2013 року прокурор
подавав суду заяви про уточнення
позовних вимог (т.1, а.с. 240-241), в яких
просив суд визнати незаконним і
скасувати розпорядження управління
житлово-комунального господарства та
паливно-енергетичного комплексу
Одеської міської ради № 213297 від 08.04.2009
про приватизацію квартири АДРЕСА_1;
визнати недійсним свідоцтво про право
власності на квартири АДРЕСА_1 № 3-24941
від 08.04.2009, видане на ім'я ОСОБА_4.

Обґрунтовуючи уточнені позовні вимоги,
прокурор посилається на те, що
розпорядженням Одеського міського
голови № 1427/К-01р від 31.10.2007 року
керуючим комунального підприємства
«Домоуправління № 18» призначено
ОСОБА_5.

Прокурор стверджує, що керуючий
КП «Домоуправління № 18» ОСОБА_5
перевищив свої службові повноваження,
всупереч ст.ст. 58, 61 Житлового Кодексу
України, тобто без відповідного
рішення районної адміністрації та
ордеру на житлове приміщення,
незаконно уклав договір найму квартири
АДРЕСА_1 з ОСОБА_4, 20.10.2008 підписав заяву
про передачу у приватну власність
ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1; довідку про
склад сім'ї наймача ізольованої
квартири; лист на ім'я начальника
управління житлово- комунального
господарства та паливно-енергетичного
комплексу Одеської міської ради.

Управлінням житлово-комунального
господарства та паливно-енергетичного
комплексу Одеської міської ради на
підставі розпорядження № 213297 від 08.04.2009
видано ОСОБА_4 свідоцтво про право
власності на квартири АДРЕСА_1.

Прокурор вважає, що зазначене
розпорядження має бути скасовано, а
свідоцтво - визнано недійсним, оскільки
ордер, який є єдиною підставою для
вселення в надане жиле приміщення,
відповідачці не видавався, правових
підстав для вселення у 2001 році у ОСОБА_4
не було, та її вселення відбулося без
відповідного рішення районної
адміністрації та ордеру на спірне
приміщення.

Згідно до ч. 5 ст. 36-1 Закону України
підставою для представництва в суді
інтересів держави є наявність порушень
або загрози порушень економічних
політичних та інших інтересів
внаслідок протиправних дій фізичних
або юридичних осіб, що вчиняються у
відносинах між ними або з державою.
Таким чином прокурор самостійно
визначає підстави для представництва в
судах, форму його здійснення. Державні
інтереси закріплюються, як нормами
Конституції України. Так і нормами
інших правових актів. Інтереси держави
відрізняються від інтересів інших
учасників суспільних відносин.

У судовому засіданні прокурор та
представник позивача - Одеської
міської ради наполягали на задоволенні
позовних вимог.

Відповідачка ОСОБА_4 у судове засідання
з'явилася, позов не визнала, вказувала,
що приватизація квартири відбулась із
додержанням вимог законодавства.

Представники Департаменту міського
господарства Одеської міської ради, та
третьої особи - КП «Домоуправління №18»
у судове засідання не з'явилися,
повідомлялися належним чином.

Вислухавши пояснення прокурора,
представника Одеської міської ради,
відповідачки ОСОБА_4, дослідивши та
проаналізувавши матеріали справи, суд
дійшов висновку про необхідність
задоволення позовних вимог, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено у судовому засіданні
розпорядженням Одеського міського
голови № 1427/К-01р від 31.10.2007 року
керуючим комунального підприємства
«Домоуправління № 18» призначено
ОСОБА_5.

Згідно п.2.2.1 статуту КП «Домоуправління
№ 18» затвердженого рішенням Одеської
міської ради № 1161-У від 05.04.2007 предметом
діяльності підприємства є
організаційне забезпечення поточного
утримання, ремонту та благоустрою
маневрено-відселенчеського житлового
фонду, нежилих споруд, інженерного
обладнання їх та прилеглих територій,
організація надання різного виду
послуг, пов'язаних з експлуатацією,
утриманням та ремонтом житлового
фонду.

Відповідно до п.2.2.4 статуту
підприємство перевіряє правильність
оформлення документів на вселення в
маневрено-відселенчеський житловий
фонд, оформлює договори найму на
проживання в
маневрено-відселенчеському житловому
фонді, веде облік і контроль за
своєчасними заходами з відселення
громадян та інше.

Згідно п.5.2 статуту майно підприємства
перебуває у комунальній власності
територіальної громади м. Одеси і
закріплюється за ним на праві
господарського відання.

Згідно листа КП «Домоуправління № 18» №
148 від 19.05.2011 з 2009 року по теперішній час
на балансі КП «Домоуправління № 18»
знаходяться наступні будинки: вул.
Артилерійська, 1-А, вул. Краснова, 8, вул.
Люстдорфська дорога, 31-Б, вул. П.
Шклярука, 4-А, вул. Космонавтів, 11-А, вул.
В. Терешкової, 20-Б, АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що керуючий КП
«Домоуправління № 18» ОСОБА_5, перевищив
свої службові повноваження, всупереч
ст.ст. 58, 61 Житлового Кодексу України,
тобто без відповідного рішення
районної адміністрації та ордеру на
житлове приміщення, незаконно уклав
договір найму квартири АДРЕСА_1 з
ОСОБА_4

Протиправність дій ОСОБА_5
підтверджується постановою Київського
районного суду м. Одеси від 25.05.2012 №
1512/5169/2012, якою припинена кримінальна
справа по обвинуваченню ОСОБА_5 в
скоєнні злочину, передбаченого ст. 367 ч.
2 КК України, із звільненням його від
кримінальної відповідальності, на
підставі п. «В» ст. 1, ст. 6 Закону України
«Про амністію в 2011 році».

Застосування положень Закону України
«Про амністію в 2011 році» можливо за
умови визнання вини підсудного.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про
амністію у 2011 році» особи, на яких
поширюється дія цього закону,
звільненню від додаткових видів
покарань не підлягають. Амністія не
звільняє від обов'язку відшкодувати
заподіяну злочином шкоду, який
покладено на винну особу вироком або
рішенням суду.

Таким чином, хоча ОСОБА_5 і звільнений
від покарання, застосування амністії
не є реабілітуючою обставиною та
висновку суду щодо перевищення його
повноважень при укладанні договорів
найму із ОСОБА_4 та вчинення інших дій,
спрямованих на незаконну приватизацію
квартири, не спростовує.

Згідно інформації, наданої Київською
районною адміністрацією за № 01-11/1833 від
19.08.2011, рішення про надання житлового
приміщення та ордеру на вселення в
житлове приміщення ОСОБА_4 не
видавалось.

Судом також встановлено, що керуючий КП
«Домоуправління № 18» ОСОБА_5 20.10.2008
підписав заяву про передачу у приватну
власність ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1;
довідку про склад сім'ї наймача
ізольованої квартири; лист на ім'я
начальника управління
житлово-комунального господарства та
паливно-енергетичного комплексу
Одеської міської ради.

Управлінням житлово-комунального
господарства та паливно-енергетичного
комплексу Одеської міської ради на
підставі розпорядження № 213297 від 08.04.2009
видано ОСОБА_4 свідоцтво про право
власності на квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду» до об'єктів
приватизації належать квартири
багатоквартирних будинків,
одноквартирні будинки, житлові
приміщення у гуртожитках (житлові
кімнати, житлові блоки (секції), кімнати
у квартирах та одноквартирних
будинках, де мешкають два і більше
наймачів, які використовуються
громадянами на умовах найму.

Згідно ст. 58 ЖК лише на підставі рішення
про надання жилого приміщення в
будинку державного або громадського
житлового фонду виконавчий комітет
районної, міської, районної в місті,
селищної, сільської Ради народних
депутатів видає громадянинові ордер,
який є єдиною підставою для вселення в
надане жиле приміщення. Ордер може бути
видано лише на вільне жиле приміщення.

Відповідно до ст. 61 ЖК користування
жилим приміщенням у будинках
державного і громадського житлового
фонду здійснюється відповідно до
договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в
будинках державного і громадського
житлового фонду укладається в
письмовій формі на підставі ордера на
жиле приміщення між наймодавцем -
житлово-експлуатаційною організацією
(а в разі її відсутності - відповідним
підприємством, установою,
організацією) і наймачем -
громадянином, на ім'я якого видано
ордер.

Відповідно до ст. 53 ЖК України жилі
приміщення в будинках громадського
житлового фонду надаються громадянам
за спільним рішенням органу
відповідної організації та її
профспілкового комітету з наступним
повідомленням виконавчому комітетові
відповідно районної, міської, районної
в місті, селищної, сільської Ради
народних депутатів про надання жилих
приміщень для заселення.

На виконання зауважень Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, викладених в ухвалі від
22.05.2013року, судом було з'ясовано, що
01.10.2002 року між Домоуправлінням № 18 та
ОСОБА_4 було укладено договір № 6
тимчасового користування приміщенням
маневрено-відселенчеського фонду,
відповідно до якого ОСОБА_4 була
передана квартира АДРЕСА_3 строком до
01.10.2003 року (т.2, а.с. 9).

Відповідачка ОСОБА_4 у судовому
засіданні пояснила суду, що ордерів на
вселення у квартиру № 91, як і у спірну
квартиру № 99 їй не видавалося, а
первісний договір найму від 01.10.2002 року
з нею було укладено на підставі
письмового клопотання її керівництва.
На той час вона працювала у КП ЖЕО
Київського району (т.2, а.с. 6).

Відповідачка не змогла пояснити суду
на підставі яких документів їй була
надана у користування вже інша
квартира - № 99 у вказаному будинку.

З довідки про склад родини наймача
вбачається, що ОСОБА_4 зареєстрована у
спірній квартирі № 99 з 15.10.2008 року (т.1,
а.с. 18), тобто її реєстрація за вказаною
адресою відбулася після та на підставі
договору № 259 від 03.06.2008 року,
укладеного від імені КП
«Домоуправління № 18» його керуючим
ОСОБА_5 (т.2, а.с. 10).

Після цього 01.04.2009 року між КП
«Домоуправління № 18» в особі його
керуючого ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було
укладено ще один договір найму
спірного житлового приміщення -
квартири № 99, які, як було встановлено у
постанові Київського районного суду м.
Одеси від 22.12.2011 року у кримінальній
справі № 1-1005/2011, укладені з порушенням
вимог законодавства та із перевищенням
повноважень ОСОБА_5 (т.1, а.с. 12-13, 24-25).

Зважаючи на викладене, судом не
встановлено передбачених законом
правових підстав для вселення ОСОБА_4 у
квартиру № 99, адже її вселення
відбулося без відповідного рішення
районної адміністрації та ордеру на
спірне приміщення.

Відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України,
способом захисту цивільних прав та
інтересів можу бути визнання
незаконним рішення органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових та
службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд
визнає незаконним та скасовує правовий
акт індивідуальної дії, виданий
органом місцевого самоврядування, якщо
він суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

Відповідно до ст. 393 ЦК України правовий
акт органу державної влади, органу
місцевого самоврядування, який не
відповідає законові і порушує права
власника, за позовом власника майна
визнається судом незаконним та
скасовується. Власник майна, права
якого порушені внаслідок видання
правового акту органом державної влади
чи органом місцевого самоврядування,
має право вимагати відновлення того
становища, яке існувало до видання
цього акту.

Оскільки розпорядження № 213297 від 08.04.2009
управління житлово-комунального
господарства та паливно-енергетичного
комплексу Одеської міської ради є
правим актом, що прийнятий всупереч
житлового законодавства та з
порушенням цивільних прав та інтересів
Одеської міської ради, воно підлягає
скасуванню.

Згідно положень ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

В даному випадку судом встановлена
незаконність набуття ОСОБА_4 права
власності на спірну квартиру,
одержаного в порядку приватизації,
оскільки свідоцтво про право власності
на неї було оформлено на підставі
розпорядження, яке скасовується судом
у даній справі.

З урахуванням скасування судом
розпорядження № 213297 від 08.04.2009
управління житлово-комунального
господарства та паливно-енергетичного
комплексу Одеської міської ради, судом
визнається недійсним і видане на його
підставі ОСОБА_4 свідоцтво про право
власності на квартиру АДРЕСА_1 № 3-24941
від 08.04.2009.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові
витрати пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог та з
урахуванням ставки судового збору та
збору на ІТЗ розгляду справи,
підлягають стягненню з відповідачів у
рівних частинах до державного бюджету.

Керуючись ст.ст. 88, 213, 215 ЦПК України, суд
-

ВИРІШИВ:

Позов заступника прокурора м. Одеси в
інтересах держави в особі Одеської
міської ради до ОСОБА_4, Департаменту
міського господарства Одеської
міської ради, третя особа - Комунальне
підприємство «Домоуправління №18» про
визнання недійсним розпорядження та
свідоцтва про право власності на житло
- задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати
розпорядження управління
житлово-комунального господарства та
паливно-енергетичного комплексу
Одеської міської ради №213297 від
08.04.2009року про приватизацію квартири
АДРЕСА_1.

Визнати недійсним свідоцтво про право
власності на квартиру АДРЕСА_1 №3-24941
від 08.04.2009року, видане на ім'я ОСОБА_4.

Встановити наступний порядок
виконання рішення суду, відповідно до
якого, це рішення, у разі набрання ним
законної сили, є підставою для
скасування державної реєстрації права
власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4 (1976 року народження,
мешкає за адресою: АДРЕСА_1) на користь
державного бюджету України судовий
збір у розмірі 25 (двадцять п'ять) грн. 50
коп. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи у розмірі 60 (шістдесят)
грн. 00 коп.

Стягнути з Департаменту міського
господарства Одеської міської ради (м.
Одеса, вул. Успенська, 83/85) на користь
державного бюджету України судовий
збір у розмірі 25 (двадцять п'ять) грн. 50
коп. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи у розмірі 60 (шістдесят)
грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
шляхом подання до Київського районного
суду м. Одеси апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. У разі якщо
рішення було ухвалено без участі особи,
яка його оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії рішення.

Суддя
Петренко В. С.