У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23липня 2014 року м.
Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Колодійчук В.М.,
розглянувши касаційну скаргу
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 04 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 15 травня 2014 року у справі за
позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення
кредитної заборгованості,

в с т а н о в и в :

У червні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 14
квітня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»
і ОСОБА_2 було укладено кредитний
договір, відповідно до якого банк надав
відповідачу кредит в сумі 5 387 грн 97 коп.,
а останній, в свою чергу, зобов'язався
повернути суму кредиту та виплатити 25,08
% річних на суму залишку заборгованості
за кредитом. В порушення умов
кредитного договору, відповідач
припинив сплачувати суми за кредитом і
відсотки за користування кредитними
коштами, в зв'язку з чим утворилась
заборгованість яка станом на червень
2013 року становила 68 018 грн 78 коп.,
яку банко просить стягнути із
відповідача.

Рішенням Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 04 березня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 15 травня 2014 року, ПАТ КБ
«ПриватБанк» відмовлено у задоволенні
позовних вимог.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить скасувати
оскаржувані судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій, а
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції, посилаючись на
порушення судами норм процесуального
права та неправильне застосування норм
матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної
інстанцій, відповідно до ст. 212 ЦПК
України, повно і всебічно досліджено і
оцінено обставини у справі, надані
сторонами докази, правильно визначено
юридичну природу спірних
правовідносин та закон, який їх
регулює.

Ухвалюючи рішення у справі, судом
першої інстанції здійснено вірний
висновок про відмову у задоволенні
позовних вимог, оскільки відповідно до
ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив строку
позовної давності є підставою для
відмови в позові із врахуванням заяви
відповідача про це.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень
судів першої та апеляційної інстанцій
і доданих до касаційної скарги
матеріалів убачається, що скарга є
необґрунтованою і наведені у ній
доводи не дають підстав для висновків
щодо незаконності та неправильності
зазначених судових рішень.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у
разі, якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені у ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи,
суддя-доповідач відмовляє у відкритті
касаційного провадження у справі.

Відсутні і передбачені ст. 338 ЦПК
України підстави для обов'язкового
скасування судового рішення.

На підставі наведеного та керуючись п. 5
ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити публічному акціонерному
товариству комерційний банк
«ПриватБанк» у відкритті касаційного
провадження у справі за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_2 про стягнення кредитної
заборгованості.

Додані до касаційної скарги матеріали
повернути, особі яка подала касаційну
скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ
В.М. Колодійчук