Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/3288/14
Головуючий у 1 інстанції: Апаллонова
Суддя-доповідач: Кримська О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючий Бондар М.С.,

Судді Кримська О.М.,

Дашковська А.В.,

При секретарі Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 30
травня 2014 року у справі за позовом
Концерну «Міські теплові мережі» до
ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за послуги з
централізованого опалення,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2013 року Концерн «Міські
теплові мережі» (надалі - Концерн «МТМ»)
звернулося до суду із вказаним позовом,
який обґрунтовували тим, що позивач у
період з 01.07.2010 року по 31.07.2012 року надав
відповідачам послуги з
централізованого опалення житлового
приміщення, розташованого за адресою:
69033, АДРЕСА_1, на загальну суму 3 180,27 грн..

За вказаний період заперечень з боку
відповідачів на неналежну якість
надання послуг з централізованого
опалення на адресу Концерну «МТМ» не
надходило.

За вказаною адресою відповідачів
направлялися претензії стосовно
наявності заборгованості за вказані
послуги.

Проте відповідачі за зазначений період
не здійснювали жодних оплат за надані
послуги, в зв'язку з чим, станом на 01.08.2012
року загальна сума заборгованості
складає 3 180,27 грн.

04.09.2012 року відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 96
ЦПК України до Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя було подано
заяву про видачу судового наказу щодо
ОСОБА_4, ОСОБА_3, який 30.10.2012 року за
заявою відповідачів скасовано.

Посилаючись на вказані обставини,
просили суд стягнути солідарно з
ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь Концерну
«МТМ» заборгованість за період з 01.07.2010
року по 31.07.2012 року в сумі 3 180,27 грн. та
витрати з оплати судового збору у
розмірі 229,40 грн.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 30
травня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь
Концерну «МТМ» солідарно суму боргу у
розмірі 3 180,27 грн. за послуги з
централізованого опалення і судовий
збір у рівних частках з кожного у сумі
229,40 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду,
ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити.

ОСОБА_3 подала письмову заяву, де прохає
розглядати справу за її відсутності.

ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась,
причини неявку не повідомила.
Повідомлена про місце та час розгляду
справи у відповідності до вимог ст.. 74, 76
ЦПК України, а тому колегія суддів
вважає можливим розглядати справу за
її відсутності.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
представника Концерну «МТМ»,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги Концерну
«МТМ» та стягуючи суму заборгованості
за послуги з централізованого
опалення, суд першої інстанції виходив
з того, що незважаючи на те, що між
сторонами не укладений договір про
надання послуг з центрального
опалення, позивачем такі послуги
надавалися відповідачам, вони від них
не відмовилися, однак з липня 2010 року
належним чином оплату не здійснюють,
тому виникла заборгованість у розмірі 3
180,27 грн.

Колегія суддів погоджується із
зазначеним висновком суду першої
інстанції.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції,
у відповідності до вимог ст. 212-214 ЦПК
України, повно та всебічно дослідив і
оцінив обставини по справі, на які
посилалися сторони, дав належну
правову оцінку правовідносинам, які
склалися між учасниками процесу, та
правильно застосував закон, що їх
регулює.

Відповідно до п.2.1 Статуту Концерну
«МТМ» предметом діяльності цього
підприємства є виробництво теплової
енергії, розподілення її для обігріву
житла і побутових потреб населення.

Концерн «МТМ» має ліцензію на
здійснення цього виду діяльності
(а.с.5-7).

У відповідності до п. 1 рішення
виконавчого комітету Запорізької
міської ради № 25 від 29.01.2009 року «Про
визначення виконавців
житлово-комунальних послуг», починаючи
з 01.09.2009 року, а з 01.04.2011 року рішенням №
200 від 28.04.2011 року виконавцем
житлово-комунальних послуг для
населення, що мешкає у житловому фонді
комунальної власності м. Запоріжжя, з
централізованого опалення,
централізованого постачання гарячої
води визначено Концерн «МТМ» в
будинках, мережі яких безпосередньо
приєднані до теплових мереж Концерну
«МТМ», в тому числі й щодо відповідачів.

Встановлено, що ОСОБА_4, ОСОБА_3
зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 та є
наймачами названого приміщення (а.с. 8,
14, 15).

Пунктом 29 Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
№630 від 21 липня 2005 року передбачено, що
у разі визначення обсягу послуг за
показниками засобів обліку обов'язок
по їх оплаті покладається на осіб, які
проживали у квартирі, а в разі
нарахування за нормами споживання, -
оплату послуг мають проводити всі
зареєстровані у жилому приміщенні
особи, крім випадків, коли вони
тимчасово відсутні в ньому і подали
письмову заяву та офіційний документ,
що підтверджує відсутність.

Відповідачі від наданих позивачем
послуг у встановленому законом порядку
не відмовлялися, однак їх не оплачували
та не надали належних та допустимих
доказів того, що вони не користувалася
послугами централізованого опалення
за вказаний період з дозволу
відповідних органів виконавчої влади з
питань житлово-комунального
господарства у відповідності з
Правилами надання послуг з
центрального опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 630 від 21 липня 2005 року.

Таким чином, заборгованість за послуги
централізованого опалення підлягають
стягненню в солідарному порядку з усіх
осіб, які зареєстровані в цій квартирі.

Апелянт посилається на відсутність
договірних відносин між ними та
Концерном.

Проте, не зважаючи на відсутність
укладеного між сторонами типового
договору, що визнається сторонами,
надання зазначених послуг до будинку
відповідачів, а тому і до їх помешкання
підтверджується матеріалами справи,
фактично між сторонами існують
правовідносини з приводу
надання-отримання послуги з
централізованого опалення, а отже,
існує зобов'язання споживача по оплаті
отриманих послуг.

Судом першої інстанції, з посиланням на
норми ст. ст. 256-257, 264 ЦК України,
здійснено вірний висновок, що термін
позовної давності заявлених позивачем
вимог не сплив, оскільки 20.09.2012 року
було видано судовий наказ про
стягнення з відповідачів
заборгованості, який було скасовано за
заявою ОСОБА_3 29.10.2012 року (а.с.13).

Відповідно ч. 1 ст. 95 ЦПК України судовий
наказ є особливою формою судового
рішення.

Отже за правилами частини 2 статті 264 ЦК
України зверненням позивача до суду з
заявою про видачу судового наказу про
стягнення з відповідачів
заборгованості перебіг позовної
давності перервався. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново ( ч. 3 ст. 264 ЦК України).

Докази та обставини, на які посилається
апелянт були предметом дослідження
судом першої інстанцій та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судом були дотримані
норми матеріального та процесуального
права. Доводи, наведені в апеляційній
скарзі, фактично зводяться до
переоцінки доказів та незгоди апелянта
з висновком суду першої інстанції з їх
оцінкою.

Разом з тим, стягуючи заборгованість за
послуги централізованого опалення з
відповідачів в сумі 3180,27 грн., яка
утворилася за період з 01.07.2010 року по
31.07.2012 року, суд першої інстанції в
мотивувальній частині помилково
вказав період з 01.01.2009 року по 31.07.2012
року.

Проте, вказане не впливає на законність
оскаржуваного рішення суду і не може
тягнути за собою його скасування.

За таких обставин, судова колегія
дійшла висновку, що рішення суду є
законним та обґрунтованим, ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, а тому підстав для
скасування рішення та ухвалення нового
рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК
України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 30 травня 2014 року у
цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: