Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц/778/3503/14
у 1 інстанції: Кочева І.В.
Суддя-доповідач: Кухар С.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 серпня 2014 року

місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого, судді:Онищенко
Е.Асуддів:Ломейко В.О. Кухаря С.В.при
секретаріОстащенко О.В.розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Василівського
районного суду Запорізької області
від 19 червня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про усунення
перешкод в користуванні житлом та
вселення, та за зустрічною позовною
заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_6, за участю
третьої особи ОСОБА_7 про припинення
сервітуту,-

В С Т
А Н О В И Л А:

У березні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_5, про усунення
перешкод в користуванні житлом та
вселення. Позивач просив суд
зобов'язати відповідача усунути
перешкоди в користуванні ним житловим
будинком який знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 шляхом його вселення у будинок;
зобов'язати ОСОБА_5 не перешкоджати
йому користуватися вказаним житловим
будинком та надати йому ключі від
будинку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивач перебував у шлюбі з
відповідачкою з 1991 року. За час шлюбу
вони купили вказаний вище житловий
будинок, за кожним з них було
зареєстровано по 12 частині права
власності на нього. Позивач
зареєстрований з 2001 року у вказаному
будинку та з 2000 року там постійно
проживав. Іншого житла не має. У 2005 році
позивач подарував відповідачці свою
частку у праві власності на будинок. 26
червня 2013 року шлюб між сторонами було
розірвано, спору про поділ спільного
майна подружжя між ними не було,
позивач продовжував проживати у
вказаному будинку. З березня по грудень
2013 року відповідачка виїздила до
Російської Федерації, а повернувшись у
с.Балки, скориставшись тим, що позивач
був на роботі, поміняла замки у будинку,
заварила ворота у двір, чим перешкоджає
позивачу користуватися житловим
будинком. На звернення позивача про те,
що відповідачка йому не перешкоджала
користуватися житловим будинком, вона
не зважає.

У зустрічній позовній заяві ОСОБА_5
просить припинити сервітутне право на
користування її житловим будинком
ОСОБА_6 та стягнути на її користь судові
витрати.

Позовні вимоги ОСОБА_5 обґрунтувала
тим, що відповідач за зустрічним
позовом псує житловий будинок,
порушував її права як власника, не
допускаючи в будинок, скоїв
кримінальне правопорушення проти неї.
Також підставою для задоволення вимог
за зустрічним позовом ОСОБА_5 вказує те,
що ОСОБА_6 просить усунути перешкоди у
користуванні будинком без вирішення
питання про встановлення сервітуту на
чужу річ. Посилаючись на ст.ст. 403, 405 ЦК
України, ст.156 ЖК України ОСОБА_5
зазначає, що сервітутне право на
користування житлом за колишнім членом
сім'ї, у даному випадку, встановлено
законом, проте ОСОБА_6 не має права
користуватися всім житловим будинком,
а лише тим житловим приміщенням, яке
буде визначено його власником, на
підставі договору, укладеного
відповідно до ст.. 162 ЖК України, з
оплатою за користування житловим
приміщенням та оплатою комунальних
послуг, про що ОСОБА_6 не висував вимог.
Крім того, ОСОБА_5 зазначила як на
підставу припинення сервітуту
систематичне порушення ОСОБА_6 правил
співжиття та створення ним умов
неможливих для проживання в одному
будинку, а саме те, що 22 червня 2013 року
він, перебуваючи на лікарняному у
зв'язку з переломом ноги, під час сварки
з нею, побив її костилями та наніс
тілесні ушкодження. ОВС проводиться за
її заявою досудове розслідування
кримінального провадження №0001437
відносно ОСОБА_6 13 грудня 2013 року ОСОБА_6
не впустив її до будинку, вчинив сварку,
погрожував спалити будинок та
пошкодити майно, привласнив документи
на автомобіль, забрав ключі від гаража,
в якому знаходився, належний їй
автомобіль, а після сварки обрізав
електропроводку, відключив воду та газ.
Також ОСОБА_6 без її згоди самовільно
вселив у будинок співмешканку. Своїми
діями ОСОБА_6 створив умови, неможливі
для проживання ОСОБА_5 з ним в одному
будинку.

Рішенням Василівського районного суду
Запорізької області від 19 червня 2014
року позов задоволено частково.
Вселено ОСОБА_6 у житловий будинок, який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Зобов'язано ОСОБА_5, не перешкоджати
ОСОБА_7, користуватися житловим
будинком, який знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1.

В іншій частині позову відмовлено.

Відмовлено в задоволенні зустрічного
позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове яким відмовити в
задоволенні позову, зустрічний позов
задовольнити.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, вивчивши матеріали справи,
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
з 10 серпня 1991 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5
перебували у шлюбі, 25 червня 2013 року
шлюб між сторонами було розірвано.

На підставі договору купівлі-продажу
від 20 вересня 2000 року в період шлюбу
подружжя ОСОБА_5 придбало житловий
будинок за адресою: АДРЕСА_1, право
власності на який був зареєстровано по
12 частці за кожним.

12 частину вказаного будинку ОСОБА_6 на
підставі договору дарування від 21
липня 2005 року подарував своїй дружині.

На момент розгляду справи судом право
власності на будинок за адресою:
АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_5

ОСОБА_6 з 27 березня 2001 року залишається
зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1.

Нерухомого майна ОСОБА_6 у власності не
має.

Відповідно до акту від 16 грудня 2013 року,
складеного комісійно, завіреного
печаткою Балківської сільської ради,
зафіксовано те, що ОСОБА_5 змінила замки
у будинку, зваркою заварені ворота.

ОСОБА_5 не заперечує факту, що під час
тимчасової відсутності ОСОБА_6 в
будинку нею змінені замки в дверях
будинку і цим вона перешкоджає його
проживанню там.

Вказані факти сторонами не
оспорюються.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_6
про вселення і відмовляючи у
задоволенні зустрічного позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
спірний будинок являється єдиним
постійним місцем проживання позивача
ОСОБА_6, іншого житла він не має, право
користування будинком не втратив,
оскільки не проживав в ньому з поважних
причин.

Суд встановив всі факти, необхідні для
вирішення спору, при ухвалені рішення
дійшов вичерпних юридичних висновків
щодо встановлених обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин норми матеріального
права.

Доводи апеляційної скарги про
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
норм матеріального права є
неприйнятними.

Права членів сім'ї власника на
користування житловим приміщенням
врегульовані ст. 405 ЦК України,
відповідно до вимог якої члени сім'ї
власника житла, які проживають разом з
ним, мають право на користування цим
житлом відповідно до закону. Житлове
приміщення, яке вони мають право
займати, визначається його власником.

Частинами 1, 4 ст. 156 ЖК Української РСР
встановлено, що члени сім'ї власника
жилого будинку (квартири), які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням. До членів сім'ї власника
будинку (квартири) належать особи,
зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу,
зокрема один з подружжя власника, їх
діти і батьки

Припинення сімейних відносин із
власником квартири не позбавляє
колишніх членів його сім'ї права
користування займаним приміщенням.

У ст. 396 ЦК України зазначено, що особа,
що має речове право на чуже майно, має
право на захист цього права, у тому
числі і від власника майна, відповідно
до положень глави 29 цього Кодексу.

У відповідності до ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, крім випадків,
встановленим цим Кодексом. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін виник спір.

Доказів, наявності підстав припинення
права ОСОБА_7 на користування будинком,
передбачених ст. 406 ЦК України, на які
посилалася позивач суду не надані.
Доводи апелянта про те, що ОСОБА_7 псує
житловий будинок, не допускав її в
будинок, скоїв проти неї кримінальне
правопорушення, систематично порушує
правила співжиття та створив умови
неможливі для спільного проживання
сторін в будинку - належними,
допустимими та беззаперечними
доказами не підтверджені.

Суд зазначеним обставинам дав оцінку
за правилами ст. 212 ЦПК України і
обґрунтовано визнав, що ОСОБА_6 не
втратив права користування квартирою,
оскільки йому чинилися перешкоди з
боку відповідача, і з урахуванням
фактичних обставин справи у
відповідності з вимогами ст.396 ЦК
України дійшов обґрунтованого
висновку про захист порушеного
майнового права позивача і його
вселення.

Апеляційна скарга не містить доводів,
які б свідчили про порушення норм
матеріального і процесуального права,
які призвели чи могли призвести до
неправильного вирішення справи

У відповідності до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.307, 308, 313, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Василівського районного суду
Запорізької області від 19 червня 2014
року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: