Справа № 440/442/13
Головуючий у 1 інстанції: Мельник С.Р.
Провадження № 22-ц/783/4966/14
Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Глинський О.А.

з участю представника позивача -
Локатир І.І.

відповідача -ОСОБА_3 , його
представника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Львівморепродукти» на рішення
Буського районного суду Львівської
області від 26 травня 2014 року, -

В С Т А Н О
В И Л А:

У березні 2013 року ТзОВ
«Львівморепродукти» звернулося з
позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу.
З посиланням на ст. 13, 16, 50-1, 53, 526, 530, 625, 1166
ЦК України просило стягнути з
відповідача - фізичної особи ОСОБА_3
борг в сумі 205 899 грн. 68 коп. за переданий
йому товар - рибну продукцію на
підставі видаткової накладної ЛМ-00006231
від 02.05.2012 року та судові витрати в сумі
2 059 грн.

Рішенням Буського районного суду
Львівської області від 26 травня 2014 року
у задоволенні позову відмовлено.

Рішення оскаржив представник позивача.
Вважає його незаконним та
необґрунтованим, ухваленим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, з неповним
з'ясуванням обставин, що мають
значення для справи, невідповідністю
висновків суду обставинам справи,
недоведеності обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими.

Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову. Вимоги обґрунтовує тим, що акт
звірки за період 19.01.2012-02.05.2012 року
долучений до справи за клопотанням
відповідача, який суд поклав в основу
рішення не являється обліковим
документом та реєстром
бухгалтерського обліку в розумінні
статті 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік
та фінансову звітність в Україні» від
16.07.1999 року, оскільки не містить
обов'язкових реквізитів для такого
змісту документів, не був предметом
спору та жодним чином не спростовує
юридичні факти, на яких ґрунтуються
позовні вимоги. Окрім цього, позивач не
має жодних претензій до складеного
акту звірки від 19.01.2012-02.05.2012 року, і за
цей період вимоги до відповідача не
заявляв. Зазначає, що зазначений Акт
звірки не спростовує факту поставки
позивачем та отримання відповідачем,
як фізичною особою-підприємцем
продукції. Факт виконання
господарської операції - поставки
позивачем 02.05.2012 року та одержання
відповідачем рибної продукції на
загальну суму грошових коштів в
розмірі 265 899 грн. 68 коп. з урахуванням
ПДВ, який був предметом спору у справі,
зафіксований та підтверджений у
первинних облікових документах та
регістрах бухгалтерського обліку в
розумінні ст. 9 Закону №996-ХІV, які
містять обов'язкові та додаткові
реквізити. Виконання господарської
операції, крім зазначених первинних
документів бухгалтерського обліку,
підтверджується актом звірки взаємних
розрахунків, в якому зазначена
дебіторська заборгованість
відповідача на користь позивача в
розмірі 265 899 гр. 24 коп. з урахуванням
ПДВ, що підписаний з боку позивача -
заступником директора Марковим М.М. та
відповідачем як суб'єктом
підприємницької діяльності-фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_3.

Відповідачем в процесі розгляду справи
по суті не надано жодних доводів та
заперечень, які б спростовували
обгрунтованість позовних вимог та
письмові докази, що надані позивачем.
Заявлені відповідачем доводи не
знайшли свого підтвердження в процесі
розгляду справи. Відповідачем не
надано суду доказів, які свідчать про
повне погашення заборгованості перед
позивачем.

Відповідач та його представник
підтримали письмові заперечення на
апеляційну скаргу. Просять рішення
суду першої інстанції залишити без
змін, як законне та обґрунтоване.
Просять врахувати, що з 17.10. 2011 року
відповідач зареєструвався як ФОП та
здійснював реалізацію товару, який
постійно отримував від позивача.
Жодних договорів на поставку товару
між сторонами не укладалось, а товар
поставлявся виключно по видаткових
накладних. Всі гроші за товар
передавав у касу підприємства через
особу, яка постачала товар - ОСОБА_5
Квитанцій про передачу грошей чи
інших фінансових документів не
отримував і таких не вимагав, оскільки
довіряв особі, якій передавав гроші.
Паралельно у зошиті записував дані про
передані суми. У акті звірки, на який
посилається в тому числі позивач, такі
суми відображені і в цілому загальна
сума переданих коштів становить 1 237 686
гр. 29 коп., в той час, коли доказано
позивачем фактичні поставки товару на
суму 955 075 гр. 33 коп. Просить врахувати,
що накладна, на яку посилається позивач
датована 02.05. 2012 року, що є вихідним днем
в який підприємство не працювало, а
отже не могло здійснювати поставку
товару. Крім того, товару переліченого
у накладній не отримував, тому відсутні
підстави для стягнення суми позову.
Вважає, що працівниками позивача
вчинено шахрайські дії і особи
скористались обізнаністю про
відсутність у відповідача квитанцій
про оплату отриманого товару, тому
вимагають суму за товар, який не
постачався. У вересні 2013 року з цього
приводу звертався до правоохоронних
органів, остаточне рішення по заяві не
прийнято.

При розгляді справи в апеляційній
інстанції представник апелянта доводи
такої підтримав.

Відповідач додатково пояснив, що
постанова про закриття кримінальної
справи по його заяві скасована
ухвалою суду від 1 серпня 2014 року та
справу направлено для продовження
досудового розслідування. Наявність
свого підпису на накладній від 02.05.2012
року не заперечив, ствердив, що
позивачем дійсно постачалась
неодноразово йому, як ФОП продукція і
підпис на вказаній у позові накладній
проставлено ним -ОСОБА_3 саме як ФОП ,
незважаючи на те що не вказано - ФОП.
Трудові відносини його як фізичної
особи з позивачем до таких операцій
відношення не мають. Оскільки працюючи
на посаді менеджера, лише підшуковував
клієнтів на придбання продукції
позивача, а торгівлю на ринку та
отримання продукції по накладним
здійснював саме як ФОП. Тому
перебування у трудових відносинах до
спору відношення немає. Ствердив, що
фактично накладна від 02.05.2012 року ним
підписана 05.05.2012 року, однак товар не
отриманий. Підпис вчинив під тиском з
приводу чого звернувся до
правоохоронних органів у вересні 2013
року. Вважає рішення суду першої
інстанції законним та обґрунтованим.
Просить рішення залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що скарга задоволенню
не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
вимог цього Кодексу, в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб які беруть участь у
справі. При цьому кожна із сторін
зобов»язана довести ті обставини на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, а обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК
України, рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим. Законим є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив
справу згідно із законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
таким вимогам не відповідає.

Матеріалами справи
встановлено, що відповідач ОСОБА_3 з
17.10.2011 року по 24.12.2012 року здійснював
діяльність як фізична особа-
підприємець, про що до справи долучено
належні докази - Довідка з єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців/ а.с. 25-27/.
Згідно копії Свідоцтва серії НОМЕР_1
від 09.11.2011 року ФОП ОСОБА_3 вправі був
здійснювати оптову торгівельну
діяльність, торгівельну діяльність по
продажу продовольчих товарів та
продуктів громадського харчування на
території Львова та Львівської
області. / а.с. 23/.

Згідно копії трудової книжки
ОСОБА_3 - останній з 10.01.2011 року по 28.05.2012
року працював менеджером у ТзОВ
«Львівморепродукти».

Звертаючись з позовом до
відповідача, як до фізичної особи
ОСОБА_3 позивач належним чином
обґрунтував підстави для такого
звернення, незалежно від того, що
правовідносини виникли між сторонами
як юридичними особами, однак
відповідач, як юридична особа - ФОП
припинив свою діяльність. З часу
скасування державної реєстрації
громадянина як суб «єкта
підприємницької діяльності, зокрема
за його особистою заявою, спори за
участю такого громадянина, у тому числі
пов»язані з підприємницькою
діяльністю, що здійснювалася ним
раніше, підвідомчі судам загальної
юрисдикції, за винятком випадків, коли
провадження у відповідних справах було
порушене у господарському суді до
настання таких обставин.

За загальним правилом
громадянин-підприємець відповідає за
своїм зобов»язанням належним йому
майном і після припинення своєї
підприємницької діяльності.

Відмовляючи у задоволенні
позову, суд мотивував своє рішення тим,
що будучи у зазначений період часу
зареєстрованим як ФОП та перебуваючи у
трудових відносинах з позивачем -
відповідач торгував на ринку «Шувар»
товаром позивача.

Враховуючи такі мотиви судового
рішення - колегія суддів вважає, що
судом першої інстанції взагалі не
встановлено правовідносини, які
виникли між сторонами. Суд не
врахував, що правовідносини, які
виникли між позивачем та ФОП ОСОБА_3 з
врахуванням наявності права на
роздрібну торгівлю продуктами
харчування та трудові відносини між
позивачем та ОСОБА_3 - не є тотожними і
мають різну правову природу. Первинні
ґрунтуються на договірних засадах,
інші врегульовуються нормами
трудового права.

При розгляді справи в суді
апеляційної інстанції ОСОБА_3
категорично ствердив, що як ФОП
займався роздрібною торгівлею
рибопродуктами на ринку, котра
постачалась позивачем йому як
фізичній особі підприємцю. Як менеджер
підприємства до такого виду діяльності
не мав. В його обов»язки як менеджера
входило підшукання інших клієнтів на
придбання продукції у позивача, і такі
особи в подальшому погоджували свої
стосунки з ТзОВ без будь-якої участі
відповідача.

Відповідач пояснив, що
підписуючи особисто накладу за №
ЛМ-00006231 від 2 травня 2012 року про
отримання 19-ти найменувань продукції
на суму 265 899 гр. 68 коп. з врахуванням
ПДВ - діяв як ФОП, а не як фізична особа,
незважаючи на те, що про це не
зазначено у накладній.

Таким чином, при розгляді справи
в суді апеляційної інтонації
встановлено, що існування між
сторонами трудових відносин з 10.01.2011
року по 28.05.2012 року - до спірних
правовідносин відношення не мають і
сторони це визнали.

Рішення про відмову у позові суд
першої інстанції також мотивував тим,
що позивачем долучено до матеріалів
справи два акти звірки
взаєморозрахунків між сторонами
станом на 02.05.2012 року, в яких є фактично
однакові суми заборгованості, але вони
містять суттєві розбіжності з приводу
первинних документів, на підставі яких
здійснювалася поставка товару та
оплата за нього.

В одному з суперечливих актів
звірки зазначено, що поставка всього
товару відбулася одноразово незадовго
до звільнення відповідача. Цей акт
позивач вважає правильним. В другому
акті зазначено, що поставка товару та
оплата за нього здійснювалася понад
три місяці. Цей акт позивач вважає
помилковим.

Суд у рішенні вказав, що
позивач відмовився надати суду
відомості про попередні поставки
товару між сторонами та оплату за
нього, пояснюючи, що по цих поставках
він претензій до відповідача немає. Суд
не зміг перевірити як відбувалися
поставки товару між сторонами та
оплата за нього для усунення
розбіжностей зазначених в
суперечливих актах звірки розрахунків.
Та не зміг допитати в якості свідка
особу, яка підписувала від імені
позивача суперечливу накладну (привід
свідка ОСОБА_7 не виконано). За таких
мотивів дійшов висновку, що дані
обставини викликають сумнів в тому, що
поставка товару 02.05.2012 р. по видатковій
накладній № ЛМ-00006231 позивачем
відповідачу дійсно відбулася та
відмовив у позові.

З обгрунтованістю таких
висновків суду колегія суддів не
погоджується, виходячи з таких мотивів.

У відповідності до вимог ч.4 ст. 60
ЦПК України - доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Як уже зазначалось вище,
правовідносини між сторонами, з яких
виник спір мали місце у травні 2012 року
як між підприємцями.

З матеріалів справи убачаються
порушення вимог закону, щодо
оформлення фінансових документів
обома сторонами, як суб»єктами
господарювання, що не спростовує
обгрунтованості вимог позивача.

Заявляючи вимогу про стягнення
з відповідача 205 899 гр. 68 коп., позивач
посилається на вказану вище накладну
про поставку відповідачу товару на
суму 265 899 гр. 68 коп. зазначаючи що
останнім 14.05.2012 року частково
проведено оплату отриманого товару в
сумі 60 000 гр. у два прийоми / 20 000 гр. та 40
000 гр. /, що відображено у акті звірки
/а.с. 9/. Оскільки позивач стверджує про
факт отримання цих коштів, то
перевіряти обгрунтованість таких
тверджень підстав немає, незважаючи на
заперечення відповідача про передачу
таких сум.

Відповідач стверджуючи про те, що
по вказаній накладній продукцію не
отримував і така не могла бути йому
поставлена по причині, що 02.05.2012 року
був вихідним /неробочим/ днем,
одночасно ствердив в суді апеляційної
інстанції, що фактично ним особисто
така накладена була підписана 05.05.2012
року. Заявляючи про підписання такого
документу під тиском, в тому числі
фізичним зі сторони заступника
директора Марківа М.М. за участю третіх
осіб, відповідач не надав цьому
доказів.

Звернення ОСОБА_3 до
правоохоронних органів з заявою про
злочин лише 30 вересня 2013 року, тобто по
спливу одного року та чотирьох місяців
після подій та відсутність даних про
встановлення обставин протиправних
дій відносно нього зі сторони
працівників позивача, які є у
причинному зв»язку з підписанням
відповідачем накладної від 02.05.2012 року
- 05.05.2012 року про отримання товару - не
дають підстав для висновку про
безпідставність позову.

До справи долучено копії
претензій, скерованих відповідачу
позивачем від 05.06.2012 року з вимогою
провести оплату за товар згідно
накладної від 02.05.2012 року і така згідно
розписки отримана відповідачем 07.06.2012
року. /а.с. 10-11/

Враховуючи відсутність повної
оплати за продукцію позивач на
звернення відповідача 25 вересня 2012
року повідомив про наявність
заборгованості за поставку товару в
сумі 205 899 гр. 68 коп. / а.с. 42/ По причині
невиконання зобов»язнання звернувся
до суду.

Відповідач пояснив, що отримуючи як ФОП
товар через працівника позивача -
ОСОБА_5 , готівку за товар передавав
останньому, оскільки мав з ним
довірливі стосунки, а ОСОБА_5 здавав
на підприємство. При цьому будь-якими
фінансовими документами передача
готівки не оформлялась. Тобто працюючи
як ФОП - відповідач не вів обліку
коштів у встановленому законом
порядку, розраховувався готівкою, не
фіксуючи такий рух коштів між
учасниками договірних відносин.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 64 ЦПК
України - письмовими доказами є
будь-які документи, акти, довідки
листування службового або особистого
характеру або витяги з них, що містять
відомості про обставини, які мають
значення для справи.

Долучені до справи відповідачем копії
витягу записів із цифровими даними з
значними виправленнями - не можуть
вважатись належним письмовим доказом у
розумінні ст. 64 ЦПК України, на
підставі якого можливо встановити
наявність або відсутність певних
обставин /а.с. 53-54/.

Пояснення відповідача про те, що саме у
такий спосіб фіксував передачу коштів
будь-кому з представників
підприємства, які постачали йому
товар, як підприємцю - не дає підстав
для висновку про наявність належних
доказів заперечення позову.

Мотиви заперечень на апеляційну скаргу
щодо непослідовних пояснень
представника позивача з приводу даних
актів - звірки - не спростовують
обгрунтованості позовних вимог.

Окрім видаткової накладної від 02.05.2012
року , позивачем подано також копію
податкової накладної від 02.05.2012 року,
із зазначенням сум ПДВ нарахованих
/сплачених/ в з»язку з постачанням
товару ФОП ОСОБА_3 /а.с. 7/.

Відповідач не заперечив також
підписання ним як підприємцем актів
звірки взаємних розрахунків, за даними
яких станом на 02.05.2012 року значиться
заборгованість перед позивачем в сумі
265 899 гр. 68 коп. / а.с. 8, 46-48./ Колегія
суддів погоджується з доводами
апеляційної скарги, що такі акти не є
первинними фінансовими документами,
тому певні розбіжності у таких не
спростовують обґрунтованості вимог
позивача.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 626 ЦК
України - договором є домовленість
двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
прав та обов»язків.

Згідно ст. 629 ЦК України - договір є
обов»язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст. 639 ЦК України - договір
може бути укладений у будь-якій формі,
якщо вимоги щодо форми договору не
встановлені законом.

Видаткова накладна від 02.05.2012 року,
підписана відповідачем про отримання
ним переліченого у накладній товару на
зазначену в такій суму, дає підстави
для висновку про виникнення у
відповідача обов»язку оплатити цей
товар.

Відсутність договору поставки у
письмовому вигляді, про що зазначає
відповідач, як на доказ неотримання
ним товару за вказаною вище накладною -
за наявності такої накладної, дає
підстави для висновку про наявність
між позивачем та відповідачем
договірних стосунків, які полягали
саме у поставці позивачем відповідачу
як приватному підприємцю товару для
реалізації та вимагало у відповідача
обов»язку оплатити цей товар згідно
накладних. Така позиція узгоджується з
вимогами ст.ст. 222, 224, 229 Господарського
Кодексу України.

Враховуючи твердження позивача про
часткову оплату товару в сумі 20 000 гр.
та 40 000 гр., останній вправі вимагати
від відповідача виконати решту
зобов»язання за договором, а по причині
заперечення відповідача, стягнути
суму в судовому порядку.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку про
обґрунтованість апеляційної скарги.
Рішення суду підлягає скасуванню з
ухваленням у справі нового рішення по
суті вимог.

Керуючись ст. 303 , 304, п.2 ч.1 ст.307, п.1 ч.1 ст.
309, 313 , ч.2 ст. 314 , ст. 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л
А :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Львівморепродукти» задовольнити.

Рішення Буського районного суду
Львівської області від 26 травня 2014 року
скасувати. Ухвалити у справі нове
рішення, яким позовні вимоги ТзОВ
«Львівморепродукти» до ОСОБА_3
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Львівморепродукти»
205 899 гри. 68 коп. / двісті п»ять тисяч
вісімсот дев»яносто дев»ять гривен 68
копійок / та 2 059 гривен судових витрат.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскарженим у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий

Судді