У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2014 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Нагорняк В.А.,
розглянувши касаційну скаргу
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Фастівського міськрайонного суду
Київської області від 22 квітня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду Київської
області від 12 червня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання
недійсним заповіту,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_4 про визнання недійсним
заповіту.

В обгрунтування позовних вимог
зазначав, що після смерті його батька
ОСОБА_5 відкрилася спадщина на майно,
яке належало померлому на праві
власності. Звернувшись до нотаріальної
контори з заявою про видачу свідоцтва
про право на спадщину йому було
відмовлено, оскільки за 14 днів до
смерті його батько склав заповіт на
відповідачку. Вважає, що складений 05
листопада 2012 року заповіт на
ім'я ОСОБА_4 є недійсним, оскільки
волевиявлення заповідача під час
складання заповіту не було вільним і не
відповідало його волі, що на думку
позивача, є підставою для визнання
заповіту недійсним.

Рішенням Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 22 квітня 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Київської області
від 12 червня 2014 року, відмовлено
ОСОБА_2 у задоволенні позову.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2
- ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження у
справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України
суддя відмовляє у відкритті
касаційного провадження, якщо
касаційна скарга є необґрунтованою і
викладені у ній доводи не викликають
необхідності перевірки матеріалів
справи.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи
рішення про відмову в задоволенні
позову про визнання заповіту недійсним
правомірно виходили з того, що
позивачем не доведено факту, що на час
укладання заповіту померлий не
усвідомлював значення своїх дій та не
міг керувати ними.

Суди попередніх інстанцій правильно
встановили характер правовідносин
сторін у справі та застосували норми
матеріального права, які регулюють ці
правовідносини, вирішили спір з
урахуванням меж заявлених позовних
вимог та конкретних обставин справи на
підставі наданих сторонами доказів з
дотриманням норм процесуального права.

Доводи, наведені в касаційній скарзі,
фактично зводяться до переоцінки
доказів та незгоди представника
заявника з висновками судів попередніх
інстанцій та з їх оцінкою.

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваних рішень не дають підстав
для висновку, що судами попередніх
інстанцій при розгляді справи були
допущені порушення норм матеріального
чи процесуального права, які
відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК
України є підставами для скасування
судових рішень.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити представнику ОСОБА_2 - ОСОБА_3
у відкритті касаційного провадження у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про
визнання недійсним заповіту.

Додані до скарги матеріали повернути
заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ
В.А. Нагорняк