Справа № 0418/8007/2012
Провадження № 2/0203/848/2013
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2014 року Кіровський районний суд
міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді
Католікяна М.О.,

при секретарі Науменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа -
приватний нотаріус Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
про визнання договору недійсним,
скасування державної реєстрації,

у с т а н о в и в:

30 листопада 2012 року позивач звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5,
третя особа - приватний нотаріус
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, про
визнання договору недійсним. Позовні
вимоги обґрунтовано тим, що у лютому 2010
року між нею та ОСОБА_2 було укладено
договір позики, за яким відповідач
отримав 481 800,00 доларів США,
зобов'язавшись повернути за першою
вимогою. У липні 2010 року позивач
звернулася до відповідача з
відповідною вимогою, проте останній
відмовився повертати кошти, став
ухилятися від зустрічей. При цьому
відповідач уклав з ОСОБА_5 договір
дарування, за яким подарував останній
належне йому нерухоме майно,
розташоване за адресою: АДРЕСА_1. На
думку позивача, відповідач уклав
договір дарування для приховування
свого майна, і цей правочин є фіктивним.
Викладені обставини стали причиною
звернення позивача до суду з позовом
про визнання договору дарування
недійним, скасування державної
реєстрації на спірне майно (т. 1 а.с.а.с. 1
- 3, 19, 23, 24, 82, 83).

02 серпня 2013 року у зв'язку зі смертю
ОСОБА_5 позивач уточнила позов,
зазначивши замість останньої її
правонаступника (спадкоємця) ОСОБА_3 (т.
2 а.с.а.с. 73, 81, 82, 164 - 168).

Представник позивача у судовому
засіданні позов підтримала, серед
іншого пояснивши, що реєстрація права
власності ОСОБА_5 на спірне нерухоме
майно вже скасована на підставі
судового рішення, а представники
відповідачів - заперечували проти його
задоволення.

Третя особа до суду не з'явилася,
звернувшись із заявами про розгляд
справи за її відсутності (т. 1 а.с. 95, т. 2
а.с.а.с. 2, 42).

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, вивчивши
матеріали справи, вважає, що позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на
підставі свідоцтва про право власності
на нерухоме майно, виданого виконавчим
комітетом Дніпропетровської міської
ради 03.12.2003 р., зареєстрованого у КП
"ДМБТІ" Дніпропетровської обласної
ради 22.12.2003 р. за № 32704897, належить
виставковий салон непродовольчих
товарів, розташований за адресою:
АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.а.с. 13, 14, 171).

01 лютого 2010 року між позивачем та
ОСОБА_2 було укладено договір позики, за
яким відповідач отримав 481 800,00 доларів
США (т. 1 а.с. 9).

29 грудня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5
(інтереси якої за довіреністю
представляв ОСОБА_3) було укладено
договір дарування, за яким ОСОБА_5
отримала в якості подарунку вказане
вище нерухоме майно (т. 1 а.с.а.с. 11, 12).

02 січня 2013 року ОСОБА_5 зареєструвала за
собою право власності на придбане
майно. Згодом вказану реєстрацію було
скасовано як незаконну (т. 1 а.с.а.с. 113,
114).

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті
11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК)
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 215 ЦК
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами 1 - 3, 5, 6
статті 203 ЦК.

У відповідності з частиною 5 статті 203
ЦК правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

За правилами частини 1 статті 234 ЦК
правочин, який вчинено без наміру
створення правових наслідків, які
обумовлювалися цим правочином, є
фіктивним.

Суд вважає за обґрунтоване твердження
позивача про відсутність у ОСОБА_2 при
укладенні договору дарування намірів
на реальне відчуження спірного майна,
оскільки про це свідчить уся
сукупність зібраних у справі доказів.

Так, частиною 1 статті 717 ЦК передбачено,
що за договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до частини 1 статті 210,
частини 4 статті 334 ЦК правочин підлягає
державній реєстрації лише у випадках,
встановлених законом. Такий правочин є
вчиненим з моменту його державної
реєстрації. Права на нерухоме майно,
які підлягають державній реєстрації,
виникають з дня такої реєстрації
відповідно до закону.

Таким чином, для настання реальних
юридичних наслідків, на які спрямовано
укладення договору дарування
нерухомого майна, необхідно фактичне
(фізичне) прийняття обдарованим
дарунку, подальше користування ним та
реєстрація права власності на нього.

Між тим, матеріали справи свідчать про
те, що ОСОБА_5 після укладення договору
дарування не вчинила жодне з цих дій, а
саме: фактично не прийняла дарунок, не
почала ним користуватися та не
зареєструвала своє право власності на
нього.

Суд критично ставиться до твердження
відповідача про те, що оспорюваний
договір дарування не порушив прав та
охоронюваних законом інтересів
позивача, оскільки остання не була
стороною правочину.

Так, згідно з частиною 3 статті 215 ЦК
право на оскарження у судовому порядку
правочину, крім сторін, має також
будь-яка інша заінтересована особа, що
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом.

Той факт, що ОСОБА_2 уклав договір
дарування саме з метою приховати
належне йому майно опосередковано
підтверджується і тим, що правочин було
укладено після укладення з позивачем
договору позики та її звернення до суду
з позовом про стягнення за ним
заборгованості, а також тим, що
відповідну реєстрацію за ОСОБА_5 права
власності на дарунок було проведено за
рік після укладення договору дарування
і одразу після накладення судом арешту
на дарунок.

Відтак, суд вважає за необхідне позов у
частині визнання договору дарування
недійсним задовольнити.

Провадження у справі у частині
скасування державної реєстрації на
дарунок підлягає закриттю, оскільки це
питання розв'язано іншим судом.

Керуючись статтями 4 - 11, 15, 18, 57 - 60, 208, 209,
212 - 215, 218 Цивільного процесуального
кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя
особа - приватний нотаріус
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, про
визнання договору недійсним,
скасування державної реєстрації
задовольнити частково.

Визнати договір дарування від 29 грудня
2011 року виставкового салону
непродовольчих товарів (АДРЕСА_1),
укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5,
посвідчений приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4
(реєстровий № 5887), недійсним.

Провадження у справі в частині
скасування державної реєстрації права
власності на нерухоме майно закрити.

Рішення набирає законної сили у
порядку, передбаченому статтею 223 ЦПК
України, і може бути оскаржено до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Кіровський районний суд
м. Дніпропетровська шляхом подання
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його постановлення. У разі якщо
рішення було постановлено за
відсутності особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом 10
днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення складено 01 серпня
2014 року.

Суддя
М.О. Католікян