Справа № 357/5542/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2014 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді - Рябченко Л. А. ,

при секретарі - Вєтрова С. Д.,

з участю адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_2

до

Теризинської селищної ради
Білоцерківського району Київської
області

про визнання недійсними розпорядження,
свідоцтва про право власності,
договору дарування,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним
позовом, просить визнати недійсним
розпорядження органу приватизації
Теризинської селищної ради
Білоцерківського району Київської
області № 44 від 28.10.1993р. щодо передачі
ОСОБА_3 у приватну власність квартири
АДРЕСА_1; визнати недійсним свідоцтво
про право власності на житло від
28.10.1993р. на квартиру АДРЕСА_1, видане на
ім'я ОСОБА_3; визнати недійсним договір
дарування квартири АДРЕСА_1, укладений
10.11.2001р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
посвідчений державним нотаріусом
Білоцерківської районної державної
нотаріальної контори Руденко Н.П.,
зареєстрований в реєстрі № 22814.

Вимоги позивач обґрунтувала тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько ОСОБА_3,
який на день смерті був зареєстрований
та проживав за адресою: АДРЕСА_1

Після смерті ОСОБА_3 залишилось
спадкове майно у вигляді трикімнатної
квартири АДРЕСА_1.

19.04.2011 року позивач звернулась до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини та видачу свідоцтва
про право на спадщину, в зв'язку з чим
була заведена спадкова справа № 303/2011.

12.06.2013 року Перша Білоцерківська міська
нотаріальна контора дала роз'яснення
про неможливість видачі свідоцтва про
право на спадщину на спадкове майно
через неподання правовстановлюючого
документа щодо належності цього майна
спадкодавцеві.

Тривалий час позивач вживала заходів
щодо пошуку правовстановлюючого
документа, і лише 04.03.2014 року отримала
дублікат свідоцтва про право власності
від 28.10.1993 року, відповідно до якого
квартира АДРЕСА_1 була приватизована
лише на ОСОБА_3, з порушенням її права
приватизації 1/2 частини вищевказаної
квартири. Тобто, померлим без
повідомлення позивача, було
приватизовано спірну квартиру.

Після звернення за правовою допомогою
та отримання 09.04.2014 року із КП Київської
обласної ради "Південне бюро технічної
інвентаризації" відповіді за №1212 на
адвокатський запит позивачу стало
відомо, що 10.11.2001 року її батько ОСОБА_3,
з однієї сторони та ОСОБА_4, з якою на
той момент співмешкав її покійний
батько, з другої сторони, уклали
договір дарування, предметом якого
була приватизована квартира, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 47,0 кв. м.

Позивач вважає, що діями ОСОБА_7 були
грубо порушені права позивача на
приватизацію 1/2 частки квартири, в якій
вона проживала та була зареєстрована з
1980 року, що підтверджується записом про
місце реєстрації в паспорті
громадянина України на її ім'я та
довідкою № 02-18-510 від18.06.2013 року
Терезинської селищної ради
Білоцерківського району.

Позивач на час приватизації квартири у
встановленому законом порядку не
визнавалася такою, що втратила право
користування квартирою, за нею
зберігалося право користування
квартирою, приватизація спірної
квартири не відповідала її
волевиявленню. З урахуванням наведених
обставин та зазначених норм
законодавства спірна квартира повинна
бути приватизована померлим ОСОБА_3 та
позивачкою у рівних частках, у зв'язку з
чим оскаржуване розпорядження органу
приватизації Терезинської селищної
ради Білоцерківського району № 44 від
28.10.1993 року підлягає скасуванню, а
свідоцтво про право власності на житло
28.10.1993 року та договір дарування від
10.11.2001 року - визнанню недійсним.

Про наявність оскаржуваних
розпорядження, свідоцтва про право
власності на житло позивач дізналася
лише 04.03.2014 року, а про договір
дарування - лише 09.04.2014 року, до цього
моменту їй не було відомо про їх
існування, тому просить не
застосовувати строк позовної давності.

Представник позивача підтримав
заявлені вимоги. Додатково пояснив, що
ОСОБА_4, яка отримала в дар квартиру
АДРЕСА_1, померла раніше дарувальника,
після її смерті ніхто із спадкоємців не
звертався із заявами про прийняття
спадщини, спір про спадкове майно був
відсутній, в квартирі залишились
проживати ОСОБА_3 та позивач ОСОБА_2.
Після смерті ОСОБА_3 із заявою про
прийняття спадщини звернулася лише
позивач.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, просить розглядати справу у
відсутності представника, проти
задоволення позову не заперечує.

Заслухавши доводи представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
суд прийшов до висновку, що позов
підлягає до задоволення.

В судовому засіданні встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача
ОСОБА_3, який на день смерті був
зареєстрований та проживав за адресою:
АДРЕСА_1

19.04.2011 року позивач звернулась до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини та видачу свідоцтва
про право на спадщину, в зв'язку з чим
була заведена спадкова справа № 303/2011.
Інші особи із заявами про прийняття
спадщини не зверталися.

12.06.2013 року Перша Білоцерківська міська
нотаріальна контора дала роз'яснення
про неможливість видачі свідоцтва про
право на спадщину через відсутність
правовстановлюючих документів на
спадкове майно.

04.03.2014 року позивач отримала дублікат
свідоцтва про право власності від
28.10.1993 року, відповідно до якого
квартира АДРЕСА_1 була приватизована
ОСОБА_3.

Після звернення за правовою допомогою
та отримання

09.04.2014 року позивач отримала відповідь
КП Київської обласної ради "Південне
бюро технічної інвентаризації" за №1212
на адвокатський запит про те, що 10.11.2001
року ОСОБА_3 з однієї сторони та ОСОБА_4
з другої сторони, уклали договір
дарування, предметом якого була
приватизована квартира за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 47,0 кв. м.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.. Після її
смерті спадкова справа не заводилася,
спадкоємці із заявами про прийняття
спадщини не зверталися, про що свідчить
витяг із спадкового реєстру. Документи
щодо її смерті надав син ОСОБА_8, якому
було роз'яснено право про можливість
участі у розгляді справі в якості
третьої особи, таким правом останній не
скористався, заяви про участь у справі
суду не надав.

ОСОБА_2 з 1980 року постійно проживала та
була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1,
що підтверджується записом про місце
реєстрації в паспорті громадянина
України на її ім'я та довідкою № 02-18-510
від18.06.2013 року Терезинської селищної
ради Білоцерківського району.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», якщо загальна площа квартир
(будинків), що підлягають приватизації,
відповідає площі, передбаченій абзацом
другим статті 3 цього Закону, зазначені
квартири (будинки) передаються
наймачеві та членам його сім'ї
безоплатно. До членів сім'ї наймача
включаються лише громадяни, які
постійно проживають в квартирі
(будинку) разом з наймачем або за якими
зберігається право на житло.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», передача квартир (будинків),
житлових приміщень у гуртожитках
здійснюється в спільну сумісну або
часткову власність за письмовою згодою
всіх повнолітніх членів сім'ї, які
постійно мешкають у цій квартирі
(будинку), житловому приміщенні у
гуртожитку, в тому числі тимчасово
відсутніх, за якими зберігається право
на житло, з обов'язковим визначенням
уповноваженого власника квартири
(будинку), житлового приміщення у
гуртожитку.

Позивачка на час приватизації квартири
АДРЕСА_1 була зареєстрована за вказаною
адресою, не визнавалася такою, що
втратила право користування житлом, її
згоди на приватизацію квартири ОСОБА_3
не отримував.

Враховуючи викладене, приватизація
спірної квартири була здійснена без
належних на те правових підстав, тому
вона вважається недійсною, зокрема
підлягають до визнання недійсними
розпорядження про приватизацію та
свідоцтво про право власності, видане
на підставі зазначеного розпорядження.

Недійсність оскаржуваного свідоцтва
тягне за собою недійсність укладеного
договору дарування квартири, оскільки
дарувальник не набув права власності
на житло на законних на те підставах.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійснені.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 717 ЦК України
за договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Зокрема, частиною 1 ст. 215 ЦК України
встановлено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України:

«Зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.»

Враховуючи, що правочин був укладений
на підставі свідоцтва, виданого з
порушенням законодавства, яке підлягає
визнанню його недійсним, правочин теж
вважається недійсним. Тому вимоги
позивача підлягають до задоволення в
повному обсязі.

Судові витрати стягуються з
відповідача на користь позивача.

На підставі ст.ст. 5, 8 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду», ст.ст. 203, 215, 321, 717 ЦК
України, керуючись ст.ст. 3-13, 79, 84, 88, 208,
212-215, 218, 222, 294 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати недійсним розпорядження
органу приватизації Теризинської
селищної ради Білоцерківського району
Київської області № 44 від 28.10.1993р. щодо
передачі ОСОБА_3 у приватну власність
квартири АДРЕСА_1.

Визнати недійсним свідоцтво про право
власності на житло від 28.10.1993р. на
квартиру АДРЕСА_1, видане на ім'я ОСОБА_3.

Визнати недійсним договір дарування
квартири АДРЕСА_1, укладений 10.11.2001р. між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений
державним нотаріусом Білоцерківської
районної державної нотаріальної
контори Руденко Н.П., зареєстрований в
реєстрі № 22814.

Стягнути з Теризинської селищної ради
Білоцерківського району Київської
області на користь ОСОБА_2 судові
витрати в розмірі 243грн. 60коп..

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Київської області
через Білоцерківський міськрайонний
суд протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у розгляді справи, але не були
присутні під час проголошення рішення
суду, протягом 10 днів після отримання
його копії.

Суддя Л. А. Рябченко