Єдиний унікальний номер: 448/738/14-ц
Провадження № 2/448/238/14
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

23.07.2014 року Мостиський районний суд
Львівської області в особі:

головуючого - судді
Джали С.Ю.,

з участю секретаря -
Паньковецької Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Мостиська
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 до Твіржанської сільської ради
Мостиського району Львівської області,
ОСОБА_3, треті особи - Мостиська
державна нотаріальна контора, ОСОБА_4,
про визначення додаткового строку для
прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

29.05.2014р. позивачі звернулися до суду із
зазначеним позовом, покликаючись на те,
що їхній матері ОСОБА_5 належав
житловий будинок по АДРЕСА_1.

Вказують, що ІНФОРМАЦІЯ_1. їхня мати
померла і за свого життя своїм майном
не розпорядилася, а відповідач ОСОБА_3
прийняв спадщину і не дає згоди на
допуск їх до спадщини.

Стверджують, що з поважних причин у
встановлений законом строк не
звернулися в нотаріальну контору із
заявою про прийняття спадщини,
оскільки хворіли.

З огляду на наведене просять суд
ухвалити рішення, яким визначити їм
додатковий строк для прийняття
спадщини за законом після смерті
матері ОСОБА_5

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні
визнала, що насправді не знала вимог
закону про те, що у шестимісячний строк
після смерті матері їй необхідно було
звернутися до нотаріуса із заявою про
прийняття спадщини і розраховувала на
добровільний поділ спадщини між
спадкоємцями.

Позивачка ОСОБА_2 в ході розгляду
справи дала додаткові пояснення про те,
що вона звернулася у Мостиську
державну нотаріальну контору,
працівники якої написали їй на аркуші
паперу список необхідних для подачі у
нотаріальну контору документів, серед
яких було свідоцтво про смерть матері.
Відповідач ОСОБА_3 та третя особа
ОСОБА_4 не надали їй цього свідоцтва, що
і було причиною не звернення у
встановлені строки до нотаріуса із
заявою про прийняття спадщини,
оскільки вона була переконана, що без
цього документу звернення до нотаріуса
неможливе. Проте визнала, що їй у
нотаріальній конторі не відмовляли у
прийнятті заяви про прийняття спадщини
з тих підстав, що у неї відсутнє
свідоцтво про смерть матері.

Представник позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_6 в
судовому засіданні підтримав
вищевказані вимоги позивачки,
зазначивши, що головною причиною
неподання ОСОБА_2 заяви про прийняття
спадщини була відсутність у неї
свідоцтва про смерть матері, яке
відмовлялися надати відповідач ОСОБА_3
та третя особа ОСОБА_4 Просив також
застосувати до спірних правовідносин
постанову Верховного Суду України від
26.09.2012р. у справі №6-85цс12 з відповідною
правовою позицією щодо не застосування
ч.3 ст.1272 ЦК України при відсутності
інформації про спадкову масу.

Відповідач ОСОБА_3, його представник
ОСОБА_7 та третя особа ОСОБА_4 в судовому
засіданні проти позову заперечили,
покликаючись на те, що позивачі
пропустили строк звернення у
нотаріальну контору із заявою про
прийняття спадщини без поважних
причин. Зазначили, що це
підтверджується технічним записом
судового засідання Мостиського
районного суду по цивільній справі за
позовом ОСОБА_3 до Твіржанської
сільської ради Мостиського району про
визнання права власності на спадкове
майно, у якому зафіксовано, що ОСОБА_2 та
ОСОБА_1, як треті особи у цій справі,
вказують на те, що просто не знали вимог
закону щодо необхідності подання у
шестимісячний строк до нотаріуса заяви
про прийняття спадщини. Також
відповідач ОСОБА_3 та третя особа
ОСОБА_4 заперечили той факт, що не
надавали позивачці ОСОБА_2 свідоцтва
про смерть матері.

Представник відповідача -
Твіржанської сільської ради
Мостиського району Гнатів І.М. в
судовому засіданні поклав вирішення
спору на розсуд суду, зазначивши, що в
судовому засіданні необхідно
встановити чи пропустили позивачі
строк звернення до нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини з поважних причин.

Представник третьої особи -
Мостиської державної нотаріальної
контори Яксманицький Р.С. в судовому
засіданні пояснив, що дійсно існує така
практика написання відвідувачам
нотаріальної контори списку
необхідних для спадкової справи
документів, однак будь-яка людина може
звернутися в нотаріальну контору лише
із заявою про прийняття спадщини, без
будь-яких інших документів, і ніхто б їй
у цьому не відмовив. Копія свідоцтва
про смерть може бути отримана у відділі
ДРАЦСу, в тому числі на запит самого
нотаріуса. З огляду на наведене
висловив міркування про те, що позивачі
просто намагаються будь-якими
способами «поновити» пропущений без
поважних причин строк звернення до
нотаріуса із заявою про прийняття
спадщини.

Заслухавши пояснення сторін, третіх
осіб, представників та дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що у
задоволенні позову слід відмовити з
наступних підстав.

Згідно з положеннями про спадкування
право на спадщину виникає у день
відкриття спадщини; спадщина
відкривається внаслідок смерті особи
або оголошення її померлою;
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її; спадкоємець, який бажає
прийняти спадщину, але на час відкриття
спадщини не проживав постійно із
спадкодавцем, має подати нотаріусу
заяву про прийняття спадщини; для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини (ст.ст. 1220, 1223,
1268, 1269, 1270 ЦК України).

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.1272 ЦК України:
якщо спадкоємець протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, не подав заяву про прийняття
спадщини, він вважається таким, що не
прийняв її; за письмовою згодою
спадкоємців, які прийняли спадщину,
спадкоємець, який пропустив строк для
прийняття спадщини, може подати заяву
про прийняття спадщини нотаріусу за
місцем відкриття спадщини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1.
померла ОСОБА_5 - мати позивачів та
третьої особи ОСОБА_4 і дружина
відповідача ОСОБА_3, що підтверджується
копією свідоцтва про смерть серії
НОМЕР_1 від 04.11.2013р. Після смерті ОСОБА_5
відкрилася спадщина на її спадкове
майно - будинковолодіння, розташоване
за адресою: АДРЕСА_1.

Як вбачається з матеріалів справи та
пояснень сторін і третіх осіб, позивачі
на час відкриття спадщини не проживали
із спадкодавцем і в установлений
законом строк не звернулися до
нотаріальної контори із заявами про
прийняття спадщини.

Відповідач ОСОБА_3 своєчасно звернувся
в нотаріальну контору із заявою про
прийняття спадщини і не надає згоди на
подання заяви про прийняття спадщини
позивачам, які пропустили строк для
прийняття спадщини.

У відповідності до ч.3 ст.1272 ЦК України
за позовом спадкоємця, який пропустив
строк для прийняття спадщини з
поважної причини, суд може визначити
йому додатковий строк, достатній для
подання ним заяви про прийняття
спадщини.

Згідно з п.24 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.05.2008 року
№ 7 «Про судову практику у справах про
спадкування»: вирішуючи питання про
визначення особі додаткового строку,
суд досліджує поважність причини
пропуску строку для прийняття
спадщини; при цьому необхідно виходити
з того, що поважними є причини,
пов'язані з об'єктивними,
непереборними, істотними труднощами
для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі; кожна з сторін
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень; доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачі в судовому засіданні не
довели тих обставин, що вони пропустили
строк для прийняття спадщини з
поважної причини.

Первинно, при поданні позовної заяви,
позивачі покликалися на те, що не
звернулися своєчасно до нотаріуса із
заявою про прийняття спадщини через
незадовільний стан здоров'я.

Проте в судовому засіданні
встановлено, що позивачі на
стаціонарному лікуванні не перебували,
а ті скарги, з якими позивачі
зверталися до лікарів, чи навіть
перебували на амбулаторному лікуванні,
не позбавляли їх можливості своєчасно
звернутися із відповідною заявою до
нотаріуса.

В ході судового розгляду позивачка
ОСОБА_1 визнала, що насправді не знала
вимог закону про необхідність у
шестимісячний строк звернутися до
нотаріуса із заявою про прийняття
спадщини та розраховувала на
добровільний поділ спадщини між
спадкоємцями.

Вказані обставини підтверджуються
відтвореним у судовому засіданні
технічним записом судового засідання
Мостиського районного суду по
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
Твіржанської сільської ради
Мостиського району про визнання права
власності на спадкове майно, у якому
зафіксовано як на запитання
головуючого судді по справі про те, чи
подавали вони (ОСОБА_1 та ОСОБА_2, треті
особи у цій справі) у нотаріальну
контору заяву про прийняття спадщини, -
ОСОБА_1 відповіла: «я того не знала,
ніхто не подавав», «то за пів року треба
було іти і щось «лапати», нащо мені того
було».

Як вбачається із цього ж відтвореного
звукозапису, також і позивачка ОСОБА_2
під час розгляду вищевказаної справи
жодним чином не покликалася на те, що
зверталась до нотаріуса і не подала
заяви про прийняття спадщини через
відсутність свідоцтва про смерть
матері, а навпаки на повторне запитання
головуючого-судді про те, які у них
(ОСОБА_1 та ОСОБА_2) були поважні причини
не звернення із заявою про прийняття
спадщини до нотаріальної контори:
хвороба, перебування за кордоном чи
інше, - ОСОБА_2 відповіла: «не
звернулися, бо не знали, що до такого
дійде».

Представник позивачки ОСОБА_2
покликається на те, що вказані
пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не є доказом
в розумінні ст.ст.57-59 ЦПК України,
оскільки вказані особи не допитувалися
як свідки по справі.

Проте суд вважає, що сам по собі
вищевказаний технічний запис судового
засідання Мостиського районного суду є
речовим доказом по справі
(звукозаписом), що передбачено ч.2 ст.57
ЦПК України, містить інформацію про
предмет доказування та не одержаний з
порушенням порядку, встановленого
законом, тобто є належним та допустимим
доказом (ст.ст.58-59 ЦПК України).

Крім того, після відтворення
вищевказаного звукозапису позивачка
ОСОБА_1 в судовому засіданні визнала
правдивість зафіксованих на такому
своїх пояснень про дійсні причини
пропуску строку прийняття спадщини, а
саме незнання законодавства та
розраховування на добровільний поділ
спадщини між спадкоємцями.

Тільки після того, як головуючим суддею
по вищевказаній справі третім особам
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 роз'яснено право
звернення до суду за захистом своїх
спадкових прав, останні звернулися із
позовом про визначення додаткового
строку на прийняття спадщини, у якому
уже стали покликатися на різні, нібито
поважні причини пропуску цього строку
та протягом розгляду справи змінювали
свої пояснення щодо цих причин.

Так, в ході розгляду справи позивачі
стали покликатися також і на
відсутність у них свідоцтва про смерть
матері як на поважну причину пропуску
строку на прийняття спадщини.
Позивачка ОСОБА_2 дала додаткові
пояснення про те, що вона звернулася у
Мостиську державну нотаріальну
контору, де працівники такої написали
їй на аркуші паперу список необхідних
для подачі у нотаріальну контору
документів, серед яких було свідоцтво
про смерть матері. Покликалася на те, що
відповідач ОСОБА_3 та третя особа
ОСОБА_4 не надали їй цього свідоцтва, що
і було причиною не звернення у
встановлені строки до нотаріуса із
заявою про прийняття спадщини,
оскільки вона (позивачка) була
переконана, що без цього документу
звернення до нотаріуса неможливе.

При цьому представником позивачки
ОСОБА_2 заявлено клопотання про
долучення до справи та врахування
копії ухвали Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, якою за
аналогічних підстав (відсутності
свідоцтва про смерть) позивачеві
визначено додатковий строк на
прийняття спадщини.

Однак на пропозицію представника
відповідача ОСОБА_3 позивачка ОСОБА_2 не
надала суду аркуша паперу із списком
необхідних для подачі у нотаріальну
контору документів, який нібито надали
їй у Мостиській державній нотаріальній
конторі і наявність якого у неї
підтверджувала б дійсно факт звернення
позивачки у цю нотаріальну контору, а
представник третьої особи -
Мостиської державної нотаріальної
контори в судовому засіданні пояснив,
що будь-яка людина може звернутися в
нотаріальну контору лише із заявою про
прийняття спадщини, без будь-яких інших
документів, і ніхто б їй у цьому не
відмовив; копія свідоцтва про смерть
може бути отримана у відділі ДРАЦСу, в
тому числі на запит самого нотаріуса.

Позивачка ОСОБА_2 визнала, що їй у
Мостиській державній нотаріальній
конторі не відмовляли у прийнятті
заяви про прийняття спадщини з тих
підстав, що у неї відсутнє свідоцтво
про смерть матері, а відповідач ОСОБА_3
та третя особа ОСОБА_4 заперечили той
факт, що не надавали позивачці ОСОБА_2
свідоцтва про смерть матері.

Також судом роз'яснено позивачці
ОСОБА_2 та її представнику, що
відповідно до ст.360-7 ЦПК України
обов'язковими для всіх судів України є
лише рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах.

З огляду на наведену норми закону та
вимоги ст.ст.57-59 ЦПК України судом
відмовлено у клопотанні позивачки
ОСОБА_2 та її представника про
долучення до матеріалів справи з метою
врахування копії ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, якою за аналогічних підстав
(відсутності свідоцтва про смерть)
позивачеві визначено додатковий строк
на прийняття спадщини.

Тоді на наступному судовому засіданні
представник позивачки ОСОБА_2 просив
долучити до справи та врахувати
постанову Верховного Суду України від
26.09.2012р. у справі №6-85цс12 з відповідною
правовою позицією щодо не застосування
ч.3 ст.1272 ЦК України при відсутності
інформації про спадкову масу.

Така непослідовна та суперечлива
позиція позивачів щодо причин пропуску
строку на прийняття спадщини (спочатку
хвороба, згодом - відсутність свідоцтва
про смерть матері, потім покликання на
правову позицію щодо відсутності
інформації про спадкову масу) і в
кінцевому результаті - визнання
позивачкою ОСОБА_1 дійсних причин
пропуску, що були висловлені нею та
ОСОБА_2 попередньо в ході розгляду
іншої справи (необізнаність з вимогами
закону та розраховування на
добровільний поділ спадщини) лише
свідчить про надуманість заявлених
позивачами в ході розгляду цієї справи
причин пропуску строку на прийняття
спадщини і намагання будь-яким
способом домогтися постановлення
судом рішення про задоволення їх
позову.

Отже, на підставі досліджених доказів
суд приходить до висновку, що дійсними
причинами не звернення позивачів із
заявою про прийняття спадщини була
необізнаність з вимогами закону та
розраховування на добровільний поділ
спадщини.

Однак, суд не може визнати такі причини
пропуску позивачами строку на
прийняття спадщини поважними в
розумінні ч.3 ст.1272 ЦК України та
виходячи з вищенаведених роз'яснень,
наданих у постанові Пленуму Верховного
Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про
судову практику у справах про
спадкування» (поважними є причини,
пов'язані з об'єктивними,
непереборними, істотними труднощами
для спадкоємця на вчинення цих дій) та у
правовій позиції Верховного Суду
України.

Так, зокрема у наданій представником
позивачки ОСОБА_2 правовій позиції
Верховного Суду України у справі
№6-85цс12 (постанова від 26.09.2012р.)
зазначено: «право на спадщину належить
спадкоємцеві з моменту її відкриття й
закон зобов'язує спадкоємця, який
постійно не проживав із спадкодавцем у
шестимісячний строк подати нотаріусу
заяву про прийняття спадщини. Правила
ч.3 ст.1272 ЦК України про надання
додаткового строку для подання заяви
про прийняття спадщини можуть бути
застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були
перешкоди для подання такої заяви; 2) ці
обставини визнані судом поважними.
Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а
він не скористався правом на прийняття
спадщини через відсутність інформації
про спадкову масу, то положення ч.3 ст.122
ЦК України не застосовуються».

Отже, суд приходить до висновку, що у
позивачів не було перешкод для подання
нотаріусу заяви про прийняття
спадщини, наведені ними обставини про
нібито наявність таких перешкод
(хвороба, відсутність свідоцтва про
смерть матері, відсутність інформації
про спадкову масу) є надуманими,
суперечливими, не знайшли свого
підтвердження у судовому засіданні та
не вплинули на пропуск позивачами
строку на прийняття спадщини і
відповідно не можуть бути визнані
судом поважними, як не можуть бути
також визнані поважними і дійсні
причини пропуску позивачами строку на
прийняття спадщини (необізнаність з
вимогами закону та розраховування на
добровільний поділ спадщини).

З огляду на наведені обставини в
задоволенні позову необхідно
відмовити у зв'язку з безпідставністю
вимог.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.1270, 1272 Цивільного кодексу України,
ст.ст.3, 10, 11, 15, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2
до Твіржанської сільської ради
Мостиського району Львівської області,
ОСОБА_3, треті особи - Мостиська
державна нотаріальна контора, ОСОБА_4,
про визначення додаткового строку для
прийняття спадщини - відмовити.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга протягом десяти днів
з дня його проголошення до
апеляційного суду Львівської області
через Мостиський районний суд. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя (підпис)
С.Ю. Джала

З оригіналом згідно:

Суддя С.Ю. Джала

Рішення набрало законної сили «___»
______________ 20___ р.

Суддя С.Ю. Джала