Справа № 1308/1684/12
Головуючий у 1 інстанції: Зеліско Р.Й.
Провадження № 22-ц/783/2089/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2014 року 07 липня 2014 року колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Львівської
області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

з участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника ПАТ КБ «ПриватБанк» -
Жарського І.Р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Жовківського районного суду
Львівської області від 30 грудня 2013
року, -

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся з позовом
до ОСОБА_2 про стягнення 12362.38 дол. США,
що становить 98759.35 грн., заборгованості
за кредитним договором №lvh9AE00000111,
укладеним 20.04.2007 року.

ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом
до ПАТ КБ "Приватбанк" про визнання
окремих положень кредитного договору
№lvh9AE00000111 від 20.04.2007 року недійсними.

Оскаржуваним рішенням первісний позов
задоволено, стягнуто з ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя с.
Сопошин, в користь Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" - 12362.38 дол. США, що в
національній валюті складає 98759.35 грн. -
заборгованості за кредитним договором
№ lvh9АЕ00000111 від 20.04.2007 року.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 про визнання недійсними з
моменту укладення наступних пунктів
Кредитного договору № lvh9АЕ00000111 від
20.04.2007 року: п. 2.2.3, п. 3.2., п. 3.4. - в частині
визначення "360 днів у році", п. 3.7., п.5.1.,
п.6.3., п. 7.4., п.7.1. - в частині "сплати
винагороди за надання фінансового
інструменту у розмірі 0,14 % від суми
виданого кредиту щомісяця в період
сплати та винагороди за надання
фінансового інструменту у розмірі 139
доларів США у момент надання кредиту" -
відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку
оскаржив ОСОБА_2, вважає, що таке
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
при неповно з'ясованих обставинах, що
мають значення для справи, а висновки
суду не відповідають дійсним
обставинам справи. Покликається на те,
що банком надано розрахунок
заборгованості за договором, який на
думку апелянта не можна вважати
належним доказом, оскільки він
підписаний представником банку, а не
головним бухгалтером, інформація у
розрахунку заборгованості кардинально
відрізняється від інформації, що
висвітлена у виписках по рахунках,
відкритих на ім"я ОСОБА_2, крім цього у
розрахунку вказано, що кошти одержані
від реалізації заставного майна були
використані на погашення відсотків у
розмірі 2961,79 дол. США, проте згідно
виписок по рахунках жодного центу із
суми реалізації майна не було
спрямовано на погашення відсотків.

Також, апелянт вказує, що на момент
прийняття рішення судом першої
інстанції у нього не було жодної
заборгованості по кредитному договору,
що підтверджується випискою по рахунку
НОМЕР_2, оскільки 29.12.2012 року ПАТКБ
«ПриватБанк» згідно рішення
кредитного комітету від 06.12.2012 року
списав заборгованість по кредиту і
цього ж числа згідно виписки по іншому
рахунку банк також списав
заборгованість по прострочених
відсотках. З наведених підстав просить
оскаржуване рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні первісного позову, а
зустрічний позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на
підтримання доводів апеляційної
скарги, заперечення представника ПАТ
КБ «ПриватБанк»» - Жарського І.Р. щодо
задоволення апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає до часткового
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду частково не
відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України
передбачено, що під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їхнє
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають зі встановлених
обставин та яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ
«ПриватБанк», суд першої інстанції
виходив з того, що ОСОБА_2 належним
чином не виконував зобов»язань за
кредитним договором, а тому ПАТ КБ
«ПриватБанк» вправі задовольнити свої
вимоги шляхом стягнення
заборгованості за кредитним договором
з урахуванням процентів, пені, інших,
передбачених договором платежів.

Колегія суддів не в повній мірі
погоджується з таким висновком суду з
огляду на наступне.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа зобов'язується
надати грошові кошти позичальнику у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити відсотки, розмір та порядок
отримання яких встановлюється
договором або законодавством.

З п.7.1 кредитного договору №lvh9AE00000111,
укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_2 20.04.2007 р. вбачається, що згідно з
умовами договору банк надав
відповідачу кредитні кошти в розмірі
18476.08 дол. США зі сплатою відсотків за
користування кредитом 0,84% на місяць на
суму залишку заборгованості за
кредитом, винагороди за надання
фінансового інструменту у розмірі 0.14%,
від суми виданого кредиту щомісяця в
період сплати, винагороди за надання
фінансового інструменту у 139 дол. США у
момент надання кредиту, відсотки за
дострокове погашення кредиту згідно з
п.3.11. даного договору, та винагороди за
проведення додаткового моніторингу,
згідно з п.6.2 даного договору. Періодом
сплати кредиту вважати період з 20 по 25
число кожного місяця. Погашення
заборгованості за цим договором (за
винятком винагороди, що сплачується в
момент надання кредиту) здійснюється
на наступному порядку: щомісяця в
період сплати позичальник повинен
надавати банку кошти (щомісячний
платіж 320 дол. США для погашення
заборгованості за кредитним договором,
що складається із заборгованості по
кредиту, відсоткам, винагороди,
комісії.

Згідно з п. п. 2.2.1 - 2.2.4 кредитного
договору ОСОБА_2 зобов»язався
використовувати кредит на цілі,
зазначені у п.7.1 цього договору;
сплачувати відсотки за користування
кредитом відповідно до п. п. 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3,
3.1, 3.2, 7.1, 7.4, цього договору, сплатити
банку винагороду згідно з п. п. 3.7, 6.2, 7.1
цього договору, зобов»язався погашати
кредит в порядку, сумах і терміни
передбачені п. 2.3.3. та 7.1 цього договору.
Порядок розрахунків передбачено
розділом 3 кредитного договору.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що відповідач
зобов»язання за кредитним договором не
виконував, своєчасно не сплачував
належні до сплати за кредитним
договором платежі, у зв»язку з чим у
нього склалася заборгованість перед
ПАТ КБ «ПриватБанк», розмір якої суд
визначив на підставі наданого
позивачем розрахунку заборгованості в
розмірі 12362.38 дол. США, з яких 9613.89 дол.
США - заборгованість за кредитом, 1964.66
дол. США - заборгованість по процентах
за користування кредитом, 294.75 дол. США -
заборгованість по комісії за
користування кредитом, 489.08 - пеня за
несвоєчасність виконання зобов»язань
за договором. Визначаючи саме такий
розмір заборгованості суд першої
інстанції посилався лише на
розрахунок заборгованості станом на
10.05.2012 року (а.с.6-7).

Разом з тим, як вбачається із
матеріалів справи, в ній наявні два
розрахунки заборгованості ОСОБА_2
станом на 10.05.2012 р., один з яких (а.с. 6-7),
подавався станом на момент
пред»явлення позову, інший подавався
на момент ухвалення судом першої
інстанції оскаржуваного рішення -
27.12.2013 р. (а.с. 144) станом на 05.12.2013 року.

В доводах апеляційної скарги апелянт
зазначає про те, що 03.03.2012 р. ПАТ КБ
«ПриватБанк» було реалізовано
належний ОСОБА_2 автомобіль марки
Мерседес - Бенц, реєстраційний номер
НОМЕР_1, за ціною 6592.04 дол. США, однак в
поданому банком розрахунку
заборгованості відсутня інформація
про зарахування цих коштів. Незважаючи
на це суд першої інтонації при
ухваленні рішення посилався на цей
розрахунок.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» не
заперечував тверджень апелянта про
реалізацію автомобіля належного
ОСОБА_2 з метою погашення
заборгованості за кредитним договором,
ствердив про те, що отримані від
реалізації кошти були направлені на
погашення заборгованості позичальника
у відповідності до умов кредитного
договору, а саме, погашено витрати
банку, сплачена пеня, прострочена
винагорода, прострочені відсотки,
прострочений кредит.

В поданому банком розрахунку на момент
ухвалення судом першої інстанції
оскаржуваного рішення - 27.12.2013 р. (а.с. 144)
станом на 05.12.2013 року, не зазначено
розмір заборгованості ОСОБА_2 станом на
10.05.2012 р., а відтак такий розрахунок не є
належним та допустимими доказом
заборгованості відповідача саме на
момент подання позову 10.05.2012 р.

Аналізуючи зміст наданого ПАТ КБ
«ПриватБанк» розрахунку
заборгованості ОСОБА_2 станом на 10.05.2012
р., долученого до матеріалів справи при
поданні позову (а.с.6-7), слід зазначити,
що у ньому відсутня інформація про
погашення заборгованості за рахунок
коштів від реалізації, належного
відповідачу автомобіля, який перебував
у заставі позивача, і який був
реалізований 03.03.2012.р . за 6592.04 дол. США. З
розрахунку вбачається, що за рахунок
цієї суми станом на 03.03.2012 р. були
погашені лише відсотки в розмірі 2961
грн., розмір яких станом на 28.02.2012 р.
становив 4455.74, а після часткового
погашення за рахунок реалізованого
автомобіля, станом на 03.03.2012 р. становив
1519.66 грн.

Твердження представника ПАТ КБ
«ПриватБанк» про те, що частина коштів,
отриманих від реалізації автомобіля в
сумі 3197.95 дол. США були направлені на
погашення заборгованості по сплаті
пені, спростовується наданим банком
розрахунком (а.с.6-7), в якому станом на
03.03.2012 р. у ОСОБА_2 рахувалася
заборгованість по сплаті пені в
розмірі 2988.53 дол. США, а станом на 10.05.2012
р. - 3186.81 дол. США. В розрахунку
заборгованості ні в одній із граф не
відображено станом на 10.05.2012 р.
погашення пені в розмірі 3197.95 грн. за
рахунок коштів, отриманих від
реалізації автомобіля.

Твердження представника ПАТ КБ
«ПриватБанк» про погашення 03.03.2012 р.
3197.95 грн. пені спростовуються наданим
банком розрахунком пені, яка станом на
10.05.2012 р. становила 2988.53 дол. США, тобто,
розмір пені, яка була нарахована, був
нижчим за розмір пені, яка як стверджує
представник банку, була перерахована
на погашення заборгованості по пені.

Наданий ПАТ КБ «ПриватБанк» суду
апеляційної інстанції розрахунок
заборгованості ОСОБА_2 станом на 10.05.2012
р. не відповідає розрахунку його
заборгованості, який був наданий суду
першої інстанції, і на підставі якого
ухвалювалося оскаржуване рішення.
Незважаючи на те, що зазначена у
розрахунку інформація про нарахування
і погашення пені у наданих банком
розрахунках є різною, розмір
нарахованої позивачем заборгованості
в обох розрахунках зазначено
однаковий.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
оскаржуване рішення, не звернув уваги
на відсутність у розрахунку інформації
про перерахування коштів, отриманих
банком від реалізації автомобіля,
погашення за їх рахунок пені, яка
станом на 03.03.2012 р. становила 2988.53 дол.
США, а відтак кошти на її погашення не
могли бути перераховані у більшому
розмірі.

Зазначені розбіжності, неточності у
наданих розрахунках викликають сумнів
у правильності нарахування пені та
стягнення такої у вказаному позивачем
розмірі, а відтак і в розрахунку
заборгованості в цілому.

Одним із доводів апеляційної скарги
апелянт зазначає про те, що права ПАТ КБ
«ПриватБанк» не були порушені,
оскільки зобов»язання між сторонами,
які виникли із кредитного договору
№lvh9AE00000111, укладеного між сторонами
20.04.2007 року, були припинені 23.05.2008 року.

При цьому посилається на листи ПАТ КБ
«ПриватБанк» від 22.01.2013 р.
№20.1.0.0.0/7-140114/283, від 16.12.2013 р.
№20.1.0.0.0/7-1311113/1774, у яких зазначено, що
29.05.2008 р. кредитний договір був
переуступлений на Ukraine Avto Loan Finance №о.1 PL.

З метою з»ясування питання укладення
договору переуступки прав за
кредитним договором lvh9АЕ00000111 від 20.04.2007
року, укладеного між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_2 ухвалою
судового засідання апеляційного суду
Львівської області від 07.04.2014 року, яка
неодноразово, а саме, 10.04.2014 р, 16.05.2014 р.,
19.06.2014 р. скеровувалася на виконання ПАТ
КБ «ПриватБанк» (м. Дніпропетровськ,
вул. Набережна Перемоги,50), однак
вимоги ухвали суду залишились
невиконаними, хоча такі, як вбачається
з наявних в матерілалх справи
рекомендованих повідомлень, були
вручені представнику ПАТ КБ
«ПриватБанк».

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» в суді
апеляційної інстанції заперечив
відступлення права вимоги за кредитним
договором, існування договору
переуступки прав від 23.05.2008 р., піддав
сумніву листи ПАТ КБ «ПриватБанк» від
22.01.2013 р. №20.1.0.0.0/7-140114/283, від 16.12.2013 р.
№20.1.0.0.0/7-1311113/1774, скерованих ОСОБА_2,
однак на вимогу суду апеляційної
інстанції не надав письмового
підтвердження того, що такі листи
ОСОБА_2 ПАТ КБ «ПриватБанк» не
скеровувались і договір відступлення
права вимоги не укладався.

Як вбачається з матеріалів справи,
апелянт на підтвердження відступлення
права вимоги за кредитним договором
lvh9АЕ00000111 від 20.04.2007 року, укладеного між
ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2,
посилався на є меморіальний ордер
№80529L0JCA від 29.05.2008 р., з якого вбачається,
що на рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк», на
якому обліковувався кредит (тіло
кредиту) від Ukraine Avto Loan Finance №о.1 PL
поступили кошти 10352.90 дол. США,
призначення платежу - перерахування
коштів згідно з договором від 23.05.2008 р.;
виписку по рахунку НОМЕР_3 з якої
випливає, що 29.05.2008 р. в дебет рахунку
ПАТ КБ «ПриватБанк» від Ukraine Avto Loan Finance
№о.1 PL поступили кошти, а в призначенні
платежу зазначено - перерахування
коштів згідно з договором від 23.05.2008 р.;
виписку по рахунку НОМЕР_3, з якої
вбачається, що після 29.05.2008 р. планове
(щомісячне) нарахування коштів для
погашення тіла кредиту припинилось, а
відновилось лише 27.09.2011 року; виписку по
рахунку НОМЕР_4 (загальний рахунок), з
якої видно, що починаючи з 25.06.2008 року
(місяць після відступлення права
вимоги) усі планові платежі, внесені
ОСОБА_2, були скеровані на рахунок
НОМЕР_5 (поточні рахунки банку -
управителя з довірчого управління),
виписку по рахунку НОМЕР_6 (комісія) з
якої вбачається, що починаючи з 26.05.2008
р. нарахування 19.65 дол. США комісії
припинились, і відновилось нарахування
комісії лише 21.09.2011 року.

Наведеними вище письмовими доказами,
які не були спростовані позивачем,
підтверджується перехід права вимоги
за кредитним договором lvh9АЕ00000111,
укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_2 20.04.2007 року, від ПАТ КБ
«ПриватБанк» до Ukraine Avto Loan Finance №о.1 PLС.
Разом з тим, позивач всупереч вимогам
ст. ст. 10, 60 ЦПК України, відповідно до
яких кожна сторона зобов»язана довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, не надав суду належних та
допустимих доказів на спростування
вищезазначених обставин, а також на
підтвердження відступлення права
вимоги за цим кредитним договором від
Ukraine Avto Loan Finance №о.1 PLС до ПАТ КБ
«ПриватБанк».

Для з»ясування зазначених обставин,
наявності чи відсутності договору про
відступлення права вимоги, суд
апеляційної інстанції неодноразово
надсилав ПАТ КБ «ПриватБанк» для
виконання ухвалу судового засідання
від 07.04.2014 р., однак така не була
виконана, що позбавляє суд апеляційної
інстанції можливості з»ясувати
правові підстави для звернення ПАТ КБ
«ПриватБанек» до суду за захистом
своїх прав,з»ясувати, чи порушуються
права банку у зв»язку несплатою ОСОБА_2
заборгованості за кредитним договором
lvh9АЕ00000111 від 20.04.2007 року, укладеного між
ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об»єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановлено значення. Суд
оцінює належність , недопустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв»язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Суд першої інстанції всупереч вимогам
ст.212 ЦПК України не дослідив всебічно,
повно, об»єктивно наявні у справі
вищезазначені докази, не дав їм оцінки,
а відтак ухвалив рішення, яке частково
не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК
України, а відтак оскаржуване рішення в
частині стягнення з ОСОБА_2 в користь
ПАТ КБ «ПриватБанк» 12362.38 дол. США, що в
національній валюті складає 98759.35 грн.
заборгованості за кредитним договором,
укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» і
ОСОБА_2 підлягає скасуванню з
ухваленням в цій частині нового
рішення про відмову ПАТ КБ
«ПриватБанк» в задоволенні позовних
вимог про стягнення з ОСОБА_2 12362.38 дол.
США.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних
позовних вимог про визнання недійсними
з моменту укладення наступних пунктів
кредитного договору № lvh9АЕ00000111 від
20.04.2007 року: п. 2.2.3, п. 3.2., п. 3.4. - в частині
визначення "360 днів у році", п. 3.7., п.5.1.,
п.6.3., п. 7.4., п.7.1. - в частині "сплати
винагороди за надання фінансового
інструменту у розмірі 0,14 % від суми
виданого кредиту щомісяця в період
сплати та винагороди за надання
фінансового інструменту у розмірі 139
доларів США у момент надання кредиту,
суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку про недоведеність
зустрічних позовних вимог.

Свій висновок суд апеляційної
інстанції мотивував відсутністю
передбачених законом підстав для
визнання недійсними окремих умов
кредитного договору з моменту його
укладення.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, оскільки позивачем за
зустрічним позовом не доведено
належними та допустимими доказами,
якими відповідно до ст. 57 ЦК України є
будь - які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи, наявність підстав
для визнання недійсними зазначених
позивачем за зустрічним позовом
положень кредитного договору з
підстав, передбачених частинами першою
третьою, п»ятою та шостою ст. 203, ст. 215 ЦК
України, з підстав їх несправедливості.

Укладаючи кредитний договір, окремі
положення якого оспорюються позивачем
за зустрічним позовом, його сторони,
ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2,
підписавши кредитний договір досягли
згоди щодо всіх істотних умов,
необхідних для укладення та підписання
кредитних договорів, в тому числі щодо
сплати відсотків за користування
кредитними коштами, порядку
нарахування відсотків, щодо сплати
винагороди за надання фінансового
інструменту у розмірі 0,14 % від суми
виданого кредиту щомісяця в період
сплати та винагороди за надання
фінансового інструменту у розмірі 139
доларів США у момент надання кредиту.

На думку колегії суддів доводи
апелянта про те, що судом першої
інстанції не було враховано, що умови
договору, які він просить визнати
недійсними, є несправедливими по
відношенню до ОСОБА_2, що є порушенням
ч.1 ст. 18 Закону України «Про захист прав
споживачів», є безпідставними та
необґрунтованими, такі твердження
позивача не знайшли свого
підтвердження належними та
допустимими доказами в суді першої
інстанції, а відтак не можуть бути
підставою для визнання їх недійсними з
підстав, передбачених ст. ст. 203, 215 ЦК
України.

Крім цього, оскільки відповідно до п.3
ст.3 та ст. 627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договорів та
визначенні умов з урахуванням вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, вимог розумності та
справедливості, ОСОБА_2 був вільним у
виборі фінансової установи.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суду в
частині відмови у задоволенні
зустрічних позовних вимог, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
відсутність правових підстав для їх
задоволення.

За таких обставин колегія суддів
погоджується висновком суду першої
інстанції про недоведеність
зустрічних позовних вимог та про
відмову у задоволенні зустрічного
позову.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2
щодо незаконної відмови у задоволенні
зустрічних позовних вимог, не
спростовують правильних висновків
суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення:1) неповне
з»ясування судом обставин, що мають
значення для справи; 2) недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими; 3)
невідповідність висновків суду
обставинам справи; 4) порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Враховуючи неповне з»ясування судом
першої інстанції обставин, що мають
значення для справи, недоведеністю
обставини, що мають значення для
справи, які суд вважав встановленими,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, рішення суду в
частині стягнення з ОСОБА_2 на користь
ПАТ КБ «ПриватБанк» 12362.38 дол. США
заборгованості за кредитним договором,
укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» і
ОСОБА_2 не можна вважати законним та
обгрунтованим, рішення в цій частині
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ
«ПриватБанк». В решті рішення суду слід
залишити без змін.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313,
314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Жовківського районного суду
Львівської області від 30 грудня 2013 року
в частині стягнення з ОСОБА_2 в користь
ПАТ КБ «ПриватБанк» 12362.38 дол. США, що в
національній валюті складає 98759.35 грн.
заборгованості за кредитним договором,
укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» і
ОСОБА_2 скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення, яким відмовити
ПАТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні
позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2
12362.38 дол. США.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту його проголошення, може бути
оскаржене в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням апеляційного суду
законної сили.

Головуюча:
Шеремета Н.О.

Судді:
Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.