Справа № 740/5662/13-ц Провадження №
22-ц/795/1209/2014 Категорія -
цивільнаГоловуючий у I інстанції -
Олійник В.П. Доповідач - Губар В. С.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2014 року м. ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ
СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіГубар
В.С.,суддів:Харечко Л.К., Позігуна М.І.при
секретарі:Остапенко Г.С. за
участю:ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_8
на рішення Ніжинського міськрайонного
суду Чернігівської області від 24
квітня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення
грошової компенсації вартості частки у
спільній частковій власності,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким відмовити ОСОБА_5 в задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Оскаржуваним рішенням Ніжинського
міськрайонного суду Чернігівської
області від 24 квітня 2014 року задоволено
позов ОСОБА_5: стягнуто із ОСОБА_8,
ОСОБА_7 в рівних частках на користь
ОСОБА_5 вартість належної позивачеві 5/12
частки кв.3 буд.6 по вул. Леніна м. Ніжина
Чернігівської області, що становить
101875,00 грн., - по 50937 грн. 50 коп. з кожного.

Припинено право власності ОСОБА_5 на 5/12
частку кв.3 буд.6 по вул. Леніна м. Ніжина
Чернігівської області. Визнано за
ОСОБА_8, ОСОБА_7 в рівних частках право
власності на належну ОСОБА_5 5/12 частки
кв.3 буд.6 по вул. Леніна м. Ніжина
Чернігівської області - по 5/24 частки за
кожним.

Стягнуто із ОСОБА_8, ОСОБА_7 на користь
ОСОБА_5 судовий збір у розмірі по 509 грн.
37 коп. з кожного, витрати за проведення
судової експертизи у розмірі по 1008 грн.
з кожного.

За доводами апеляційної скарги, при
ухваленні оскаржуваного рішення суд
невірно трактував правові позиції,
викладені в постанові Верховного Суду
України від 19 лютого 2014 року по
цивільній справі №6-4ц14, за якою має
враховуватися інтереси всіх учасників
спільної часткової власності і
забороняється обмеження прав одних
учасників за рахунок інших, а ОСОБА_5
зловживає своїм правом на отримання
грошової компенсації.

ОСОБА_8 стверджує, що в суді першої
інстанції відповідачі не визнали
позов, не бажали отримувати у власність
належну позивачці частку квартири і
заперечували проти сплати позивачеві
грошової компенсації вартості частки у
спільній частковій власності через
відсутність грошових коштів; правовий
режим володіння спірною квартирою між
співвласниками ніким не порушувався,
твердження позивача про те, що
відповідачі їй чинять перешкоди у
користуванні належною часткою є
надуманими.

В письмових запереченнях на апеляційну
скаргу ОСОБА_5 просить залишити без
змін рішення суду першої інстанції як
законне і обгрунтоване, оскільки
відповідачам належить на праві
власності два об'єкти нерухомості, а
саме: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виділено в
натурі 3/8 частини будинку з надвірними
будівлями і спорудами по АДРЕСА_1. Крім
того, ОСОБА_8 належить право власності
на 1/5 частку та ОСОБА_7 1/10 частина
будинку по АДРЕСА_2. За твердженням
позивача, відповідачі займаються
підприємницькою діяльністю і торгують
на місцевому базарі харчовими
продуктами, а отже у них нема
скрутного матеріального становища і
вони можуть сплатити їй компенсацію за
частку в будинку.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до наступних
висновків.

Перевіряючи згідно ст.303 ЦПК України
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, встановлені
наступні обставини справи.

Як встановлено апеляційним судом,
квартира АДРЕСА_3 зареєстрована на
праві спільної часткової власності в
таких частках: (а.с.28,29):

- 5/12 частин належить ОСОБА_5 на підставі
дубліката свідоцтва про право
власності від 10.08.2009 року, виданого
органом приватизації Ніжинської
міської ради та свідоцтва про право на
спадщину від 23.01.2009 року, виданого
Ніжинською міською державною
нотаріальною конторою (а.с.9,13);

- 1/12 частина належить ОСОБА_7 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину від 06.12.2007 року, виданого
Ніжинською міською державною
нотаріальною конторою (а.с.39);

- 1/2 частина належить ОСОБА_8 на підставі
свідоцтва про право на спадщину від
06.12.2007 року, виданого Ніжинської
міською державною нотаріальною
конторою та на підставі свідоцтва про
право на спадщину від 12.11.2009 року,
виданого Ніжинською міською державною
нотаріальною конторою (а.с.40,14).

З матеріалів справи вбачається, що в
грудні 2013 року ОСОБА_5 звернулася до
суду з позовом про виділення позивачу в
натурі 5/12 частин квартири АДРЕСА_3,
виділивши ОСОБА_8, ОСОБА_7 інші 7/12
частини зазначеної квартири. Свої
вимоги обґрунтовувала тим, що між
позивачем та відповідачами склалися
неприязні стосунки, угоди про спосіб
виділу 5/12 частини позивача між
сторонами не досягнуто та позивач
бажає використовувати свою частину у
спірній квартирі на власний розсуд.

За висновком судової
будівельно-технічної експертизи № С-34
від 12 березня 2014 року ринкова вартість
квартири АДРЕСА_3 становить 244 500,00 грн.
(а.с.54-63).

За висновокм експертизи є неможливим
поділ квартири АДРЕСА_3 з зазначенням
необхідних переобладнань в квартирі в
частках:

- 5/12, 1/12 та 1/2 з обладнанням ізольованих
однокімнатних квартир не вбачається
можливим тому, що по площі ідеальних
частин 5/12 (25,29 кв.м.) та 1/12 (5,06 кв.м.) не
можливо влаштувати мінімальну
ізольовану квартиру;

- 5/12 та 7/12 з обладнанням ізольованих
однокімнатних квартир не вбачається
можливим тому, що по площі ідеальної
частини 5/12 (25,29 кв.м.) не можливо
влаштувати мінімальну ізольовану
квартиру

02.04.2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду із
заявою про зміну підстави позову та
просила стягненути з ОСОБА_8, ОСОБА_7 на
користь позивача грошову компенсацію
вартості 5/12 частини квартири АДРЕСА_3 у
розмірі 101 875,00 грн., припинивши право
власності позивача на дану частину та
визнати право власності на цю частину
помешкання за відповідачами.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5,
суд першої інстанції виходив з того, що
враховуючи норми ст.364 ЦК України та
правову позицію Верховного Суду
України, яка викладена в постанові від
19 лютого 2014 року по цивільній справі
№6-4ц14, не передбачається згода інших
співвласників на виділ частки та не
ставиться право співвласника на виділ
у залежність до згоди інших
співвласників і мотивів, з яких власник
має намір реалізувати своє право на
виділ. Під час розгляду справи в суді
першої інстанції не знайдено доказів
на підтвердження зловживання
позивачем, який бажає виділу частки зі
спільного майна шляхом отримання
грошової компенсації вартості частки в
майні, порушення прав інших осіб
внаслідок реалізації цього права.

Проте, апеляційний суд не погоджується
з висновками суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Відповідно до ст.ст. 21, 24, 41 Конституції
України, ст.ст.319, 358 ЦК України всі
громадяни є рівними у своїх правах,
усім власникам забезпечуються рівні
умови здійснення цих прав, в тому числі
щодо захисту права спільної часткової
власності. Право приватної власності
набувається в порядку, визначеному
законом.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 364 ЦК України
кожен із співвласників спільної
часткової власності має право на виділ
у натурі частки із майна, що є у
спільній частковій власності. Якщо
виділ у натурі частки із спільного
майна не допускається згідно із
законом або є неможливим (частина друга
статті 183 цього Кодексу), співвласник,
який бажає виділу, має право на
одержання від інших співвласників
грошової або іншої матеріальної
компенсації вартості його частки.
Компенсація співвласникові може бути
надана лише за його згодою.

Сукупність обставин цієї справи
приводить апеляційний суд до
переконання, що при вирішенні спору
крім спеціальної норми слід керуватися
і загальними засадами цивільного
судочинства (ст.3 ЦК України) щодо
справедливості, добросовісності та
розумності з врахуванням прав і
інтересів усіх співвласників та
виходячи з того, чи реалізація цього
права не порушить прав інших осіб, які
не мають змоги сплатити співвласнику
грошову або іншу матеріальну
компенсацію вартості його частки, і що
такий виділ не завдасть їм шкоди.

Згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи №С-34
від 12 березня 2014 року ринкова вартість
спірної квартири становить 244 500,00 грн.,
то залежно від розміру частки
співвласників вартість 5/12 частки
ОСОБА_5 складає 101 875,00 грн., ОСОБА_7 - 20 375,00
грн., ОСОБА_8 - 122 250,00 грн.

Як в суді першої інстанції, так і під
час апеляційного розгляду справи,
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 категорично
заперечували проти стягнення з них на
користь ОСОБА_5 грошової компенсації
вартості частки у спільній частковій
власності, посилаючись на відсутність
у них грошових коштів на сплату
позивачеві вартості її частки будинку.
Відповідачі також висловили
категоричну незгоду отримувати у
власність належну позивачці частину
будинку.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги
встановлено, що згідно довідки
виконавчого комітету Ніжинської
міської ради від 22.07.2014 року №24 ОСОБА_8
зареєстрована по АДРЕСА_3, а тимчасово
проживає по АДРЕСА_4 разом з сином -
ОСОБА_11 (а.с.156).

ОСОБА_7 зареєстрована та проживає в
АДРЕСА_2 разом з матір'ю - ОСОБА_12, що
підтверджується довідкою виконавчого
комітету Ніжинської міської ради від
22.07.2014 року №25 (а.с.157).

Як встановлено апеляційним судом,
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не зареєстровані як
суб»єкти підприємницької діяльності,
що підтверджується довідками з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
станом на 02.06.2014 року (а.с.152,153).

За відомостями центральної бази даних
Державного реєстру фізичних осіб ДПА
України про суми виплачених доходів за
період з 01.01.2013 рік по 31.03.2014 року ОСОБА_7
та ОСОБА_8 доходів не отримували
(а.с.147,148).

З трудової книжки ОСОБА_8 вбачається, що
10.07.2009 року вона звільнена з роботи і
записи після 10.07.2009 року у трудовій
книжці відсутні (а.с.149-151). Як пояснила в
апеляційному суді ОСОБА_7, трудової
книжки у неї нема і ніколи не було.

Зазначені обставини, які є суттєвими
при вирішенні спору, не були з»ясовані
і не досліджувались судом першої
інстанції.

Зважаючи, що судове рішення не може
грунтуватись на припущеннях,
апеляційним судом не знайдено
достовірних і безспірних доказів, які б
об»єктивно підтвердили, що кожен з
відповідачів має такий дохід, який
надавав би їм реальну можливість та
без негативних наслідків і без шкоди
власним інтересам сплатити позивачеві
по 50937,5 грн. як компенсацію її частки
власності.

Отже, доводи позивача про те, що
відповідачі у змозі сплатити їй
грошову компенсацію вартості частки у
спільній частковій власності у
розмірі 101875 грн. є голослівними і не
підтверджені матеріалами справи.

Разом з тим, ОСОБА_8, ОСОБА_7 не надавали
згоду викупити у ОСОБА_5 її частку в
праві власності, а примушувати до цього
є також порушення прав відповідачів,
оскільки примусове, усупереч їх волі
визнання за відповідачами права
власності на частку позивача є
використання одним власником свого
права власності на шкоду іншим
співвласникам, що є неприпустимим.
Окрім того, чинне законодавство
України не передбачає набуття права
власності у примусовому порядку.

Таким чином, задовольняючі позовні
вимоги суд першої інстанції врахував
вимоги та інтереси позивача, залишивши
поза увагою та оцінкою незгоду
відповідачів на стягнення компенсації
та їх доводи про неможливість сплати
грошової компенсації по 50 937 грн. 50 коп.
з кожного, і не звернув уваги, що
правовий режим спільної часткової
власності враховує інтереси всіх її
учасників і забороняє обмеження прав
одних учасників за рахунок інших.

При цьому апеляційний суд враховує, що
ОСОБА_5 не вирішувала у судовому
порядку питання про усунення перешкод
у користуванні власністю, що
підтверджується наявною у справі
ухвалою Ніжинського міськрайонного
суду Чернігвської області від 28.11.2013
року, якою позов ОСОБА_5 до відповідачів
про усунення перешкод у користуванні
спірною квартирою за її, ОСОБА_5, заявою
залишено без розгляду (а.с.86).

Разом з тим, твердження апелянта про те,
що заява про зміну предмета позову
подана після початку розгляду справи
по суті є хибним та не ґрунтується на
матеріалах справи, зважаючи на таке.

Відповідно до ч.2 ст.31 ЦПК України до
початку розгляду справи по суті
позивач має право шляхом подання
письмової заяви змінити предмет або
підставу позову, а згідно ч.1 ст.173 ЦПК
України розгляд справи по суті
розпочинається доповіддю головуючого
про зміст заявлених вимог та про
визнання сторонами певних обставин під
час попереднього судового засідання,
після чого з'ясовується, чи підтримує
позивач свої вимоги, чи визнає
відповідач вимоги позивача та чи
бажають сторони укласти мирову або
звернутися для вирішення спору до
третейського суду.

Як вбачається з матеріалів справи,
15.01.2014 року в судовому засіданні було
задоволено клопотання ОСОБА_5 про
призначення будівельно-технічної
експертизи та зупинено провадження по
справі (а.с.43), 25.03.2014 року провадження по
справі відновлено і призначено розгляд
даної справи на 02.04.2014 року (а.с.68).

02.04.2014 року на адресу суду надійшла
заява про зміну підстави позову та
згідно журналу судового засідання від
02.04.2014 року по справі оголошена перерва
до 14.04.2014 року для надання сторонам
можливості ознайомитися із заявою про
зміну предмета позову та підготуватися
до судового розгляду (а.с.109-110).

14.04.2014 року безпосередньо розпочато
судовий розгляд даної справи по суті
(а.с.111-112), в той час як із заявою про
зміну підстави позову позивач
звернулася 02.04.2014 року, що
підтверджується відбитком штампа
вхідної кореспонденції суду першої
інстанції, тобто до початку розгляду
справи по суті (а.с.71-74, 101). Отже, позивач
правомірно розпорядилась своїми
процесуальними правами.

За викладених обставин, рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню
через порушення норм матеріального
права з ухваленням нового рішення про
відмову в задоволенні позову ОСОБА_5 до
ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення грошової
компенсації вартості частки у спільній
частковій власності.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з ОСОБА_5
на користь ОСОБА_8 належить стягнути
витрати, понесені на сплату судового
збору за апеляційний розгляд справи в
сумі 254 грн. 69 коп., що підтверджується
оригіналом квитанції (а.с.125).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319, 324
ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8
задовольнити.

Рішення Ніжинського міськрайонного
суду Чернігівської області від 24
квітня 2014 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_7,
ОСОБА_8 про стягнення грошової
компенсації вартості частки у спільній
частковій власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 в
повернення судового збору за
апеляційний розгляд справи в сумі 254
грн. 69 коп.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:Судді: