Справа № 362/3335/14-ц
Провадження № 2/362/1839/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.07.2014 року

Васильківський міськрайонний суд
Київської області у складі:

головуючого - судді Марчука О.Л.,

при секретарі - Лущик Т.М.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Василькові Київської області цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу та визначення місця
проживання дитини,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду із позовом,
в якому просить розірвати шлюб між нею
і відповідачем, залишити їй після
розірвання шлюбу прізвище «ОСОБА_1» та
визначити місце проживання дитини з
матір'ю.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначила, що вона з відповідачем
перебуває в зареєстрованому шлюбі. Під
час шлюбу народилась дитина - син
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначила, що вони із відповідачем
мають великі розбіжності в інтересах,
разом не проживають, подружніх
стосунків не підтримують, спільного
господарства не ведуть; відповідач
проживає з іншою жінкою. А тому позивач
вважає, що подальше спільне життя і
збереження шлюбу неможливе.

Позивач в судовому засіданні
підтримала свої вимоги з викладених у
заяві підстав та пояснила, що спору
щодо місця проживання дитини у неї з
відповідачем немає.

Відповідач в судове засідання не
прибув, надав суду заяву, в якій просив
проводити розгляд справи у його
відсутність. Також, повністю визнав
позов, проти його задоволення не
заперечив.

Заслухавши пояснення позивача та
дослідивши письмові докази по справи в
повному обсязі, суд встановив наступні
обставини.

21 липня 2000 року між сторонами укладено
шлюб, який зареєстровано у відділі
реєстрації актів громадянського стану
Московського районного управління
юстиції у місті Києві (а.с. 7).

За час шлюбу у сторін народилась дитина
- ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

Позивач бажає розірвати шлюб, а
відповідач проти цього не заперечує.

Клопотання про надання часу на
примирення сторонами не заявлено.

Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного
кодексу України (далі по тексту СК
України) передбачають, що кожен з
подружжя має право припинити шлюбні
відносини; примушування до припинення
шлюбних відносин, примушування до їх
збереження, за допомогою фізичного або
психічного насильства, є порушенням
права дружини, чоловіка на свободу та
особисту недоторканність і може мати
наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини 2 статті 112 СК
України, суд постановляє рішення про
розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного з них, інтересам
їхніх дітей, що мають істотне значення.

Оскільки в судовому засіданні
встановлено, що шлюб між сторонами має
формальний характер та вони бажають
його розірвати, суд приходить до
висновку, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу буде
суперечити їх інтересам, що має істотне
значення.

Таким чином, позов в частині розірвання
шлюбу є обґрунтованим та підлягає
задоволенню.

Згідно із статтею 113 СК України, особа,
яка змінила своє прізвище у зв'язку з
реєстрацією шлюбу, має право після
розірвання шлюбу надалі іменуватися
цим прізвищем або відновити своє
дошлюбне прізвище.

Тобто, в силу закону, після розірвання
шлюбу, позивачу залишається її
прізвище, яке вона отримала у зв'язку з
реєстрацією шлюбу, якщо вона не просить
відновити своє дошлюбне прізвище.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце
проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків.

Згідно із ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати
та батько, які проживають окремо, не
дійшли згоди щодо того, з ким із них
буде проживати малолітня дитина, спір
між ними може вирішуватися органом
опіки та піклування або судом.

Як було встановлено в судовому
засіданні з пояснень позивача та
підтверджено письмовими поясненнями
відповідача, спору щодо місця
проживання дитини між ними немає.

Отже, за відсутності спору між
сторонами, підстав для вирішення
питань щодо прізвища позивача та
визначення місця проживання дитини в
судовому порядку немає, а тому, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги в цій частині є
необґрунтованими та задоволенню не
підлягають.

Норма ч. 4 ст. 174 ЦПК України передбачає,
що у разі визнання відповідачем позову
суд за наявності для того законних
підстав ухвалює рішення про
задоволення позову.

Обставин, які б свідчили, що визнання
відповідачем позову суперечить закону
або порушує права, свободи чи інтереси
інших осіб, судом не встановлено.

На підставі частини 1 статті 88 ЦПК
України, з відповідача на користь
позивача слід присудити понесені
останнім і документально підтверджені
судові витрати.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
21, 24, 56, 105, 110 - 113 СК України, ст. ст. 11, 60, 88,
174, 208, 212 - 215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2, який
зареєстровано 21 липня 2000 року у відділі
реєстрації актів громадянського стану
Московського районного управління
юстиції у місті Києві, актовий запис за
№ 483 - розірвати.

В задоволені решти позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243
(двісті сорок три) гривні 60 копійок у
відшкодування судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо воно не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Київської області
через Васильківський міськрайонний
суд Київської області протягом десяти
днів з дня проголошення рішення, а
особою яка була відсутня при
проголошенні рішення - протягом десяти
днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий