Пр.№2/311/537/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2014 року
м.Василівка

Василівський районний суд Запорізької
області у складі: головуючого - судді
Нікандрової С.О., при секретарі
Єпішиної М.В., за участю: позивача
ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,
відповідача ОСОБА_3, представника
відповідача ОСОБА_4, розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про витребування майна із
незаконного володіння, та зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
встановлення факту спільного
проживання однією сім'єю, визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину частково недійсним, визнання
права власності на 1/2 частину майна,
придбаного під час спільного
проживання, стягнення зі спадкоємця
витрат на лікування і поховання
спадкодавця, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_3 про витребування майна із
незаконного володіння, мотивуючи його
тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її
батько ОСОБА_5, після смерті якого вона
успадкувала належний останньому
легковий автомобіль ЗАЗ 11024, випуску 2004
року, реєстраційний номер НОМЕР_1.
Відповідач незаконно утримує у себе
зазначений автомобіль, тому позивач
просить вилучити у ОСОБА_3 легковий
автомобіль ЗАЗ 11024, реєстраційний номер
НОМЕР_1 та передати його позивачу.

07 травня 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
ОСОБА_1 з зустрічним позовом про
встановлення факту спільного
проживання однією сім'єю, визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину частково недійсним, визнання
права власності на 1/2 частину майна,
придбаного під час спільного
проживання, стягнення зі спадкоємця
витрат на лікування і поховання
спадкодавця. Позов мотивувала тим, що з
2008 року по час смерті ОСОБА_5 вона
мешкала з ним однією сім'єю, тому
відповідно до ст.74 СК України легковий
автомобіль ЗАЗ 11024, реєстраційний номер
НОМЕР_1, належить їм на праві спільної
сумісної власності. Крім того, позивач
за свої кошти доглядала, лікувала
спадкодавця, а також витрачала гроші на
поховання. Сума витрат на лікування
складає 4702 грн., на поховання - 5752 грн.,
які вона просить стягнути з спадкоємця
ОСОБА_1 Також під час спільного
проживання з ОСОБА_5 ними було придбана
садова ділянка з будинком в
кооперативі. Позивач просить
встановити факт її спільного
проживання з ОСОБА_5 однією сім'єю;
визнати свідоцтво про право на
спадщину від 26.02.2014 року, видане
Василівською державною нотаріальною
конторою на ім'я ОСОБА_1, на автомобіль
ЗАЗ 11024, реєстраційний номер НОМЕР_1,
частково недійсним; визнати за
позивачем ОСОБА_3 право на ? частку в
спільній сумісній власності на
автомобіль ЗАЗ 11024, реєстраційний
номер НОМЕР_1; стягнути з ОСОБА_1 витрати
на лікування та поховання спадкодавця
ОСОБА_5 в сумі 10454 грн., на правову
допомогу в сумі 500 грн., судовий збір в
сумі 243,60 грн.; зобов'язати ОСОБА_1 не
перешкоджати їй у користуванні дачною
ділянкою в садово-городньому
кооперативі «Монтажник» шляхом
подання заяви про відмову у вступі в
члени кооперативу.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
її представник ОСОБА_6 підтримали
позовні вимоги на підставах,
викладених у позовній заяві, просили їх
задовольнити в повному обсязі,
зустрічний позов не визнали, мотивуючи
тим, що факт проживання однією сім'єю
ОСОБА_3 з ОСОБА_5 є недоведеним, а
відповідно і у ОСОБА_3 відсутнє право на
частку у спільній сумісній власності.

Розглянувши надані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення учасників процесу, свідків,
з'ясувавши обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги і
заперечення, оцінивши в сукупності
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
встановив наступне.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України
суд розглядає справи про встановлення
юридичного факту проживання однією
сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Встановлення факту проживання однією
сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу
можливе лише у певних випадках, з метою
вирішення питання про розподіл спільно
набутого майна /ст.74 СК України/, або з
метою вирішення питання про
спадкування за законом у

четвертій черзі /ст. 1274 ЦК України/.

Відповідно до ст.74 СК України, якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою або в будь-якому іншому шлюбі,
майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними. На майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності жінки та
чоловіка, які не перебувають у шлюбі
між собою або в будь-якому іншому шлюбі,
поширюються положення глави 8 цього
Кодексу.

За правилами ч.2 ст.3 СК України сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

Згідно з вимогами ст.69 СК України,
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності.

Ч.1 ст.70 СК України визначає, що у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

В своїх поясненнях і позовних вимогах
позивач ОСОБА_3 просила вирішити
питання про визнання за нею право
власності на ? частину легкового
автомобіля ЗАЗ 11024, реєстраційний
номер НОМЕР_1, набутого за час спільного
проживання з ОСОБА_5, обґрунтовуючи
свої вимоги тим, що вона проживала з
ОСОБА_5 однією сім'єю з жовтня 2008 року
за адресою АДРЕСА_1, а з 22 листопада 2011
року за адресою АДРЕСА_2. В грудні 2011
року разом з ОСОБА_5 за спільні кошти
придбали легковий автомобіль ЗАЗ 11024,
реєстраційний номер НОМЕР_1. За їх усною
домовленістю свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу було укладено на
ОСОБА_5 Також під час їх спільного
проживання листопаді 2008 року вона
разом з ОСОБА_5 придбали дачний будинок
в СООК «Монтажник». Під час спільного
проживання вони вели спільне
господарство, мали спільні грошові
кошти, які витрачали на купівлю
продуктів, предметів домашнього
вжитку, інші потреби, обробляли дачну
ділянку тощо. В період хвороби ОСОБА_5
позивач здійснювала придбання
необхідних медикаментів та догляд за
хворим, а після його смерті здійснила
його поховання.

На підставі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як підставу
своїх вимог і заперечень.

Факт проживання ОСОБА_3 однією сім'єю з
ОСОБА_5 в період з жовтня 2008 року по день
його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
існування між ними сімейних стосунків,
спільний побут та наявність у них
взаємних сімейних особистих
немайнових та майнових прав та
обов'язків знайшов своє підтвердження
в судовому засіданні дослідженими
доказами.

Так, актом встановлення факту
спільного проживання від 30.12.2013 року,
складеного комісією в складі: депутата
Василівської міської ради, двох
свідків, встановлено, що ОСОБА_5
проживав з ОСОБА_3 в цивільному шлюбі з
17 жовтня 2008 року по 11 листопада 2011 року
і вели спільне господарство за адресою:
АДРЕСА_1.

Згідно акту від 25.12.2013 року, складеного
комісією в складі депутата та двох
свідків, ОСОБА_5 перебував у цивільному
шлюбі з ОСОБА_3 з 17.10.2008 року по
ІНФОРМАЦІЯ_1 року і вели спільне
господарство. Організацію поховання
ОСОБА_5 здійснювала цивільна дружина
ОСОБА_3

Згідно довідки КП «Добробут» №1356 від
26.12.2013 року ОСОБА_5 був зареєстрований
за адресою: АДРЕСА_2 в період з 22.11.2011
року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні
показав, що більше ніж 40 років був
знайомий з померлим ОСОБА_5. Йому
відомо, що приблизно в 2007-2008 році ОСОБА_5
став проживати разом з ОСОБА_3 на
квартирі в АДРЕСА_1. Після цього,
приблизно через три роки їх спільного
проживання, вони переїхали в АДРЕСА_2.
Йому відомо, що у ОСОБА_5 і ОСОБА_3 була
сім'я.

Свідок ОСОБА_8 повідомила суду, що з
ОСОБА_3 знайома з 2004 року. ОСОБА_5 разом з
ОСОБА_3 проживали у подруги останньої
по АДРЕСА_1 близько двох років. Під час
їх спільного проживання вона бачила, що
ОСОБА_5 разом з ОСОБА_3 мали спільний
побут і вели домашнє господарство,
зокрема: разом харчувалися, знімали
житло, несли спільні витрати на
утримання житла, робили заготовки на
зиму тощо. З кінця 2011 року ОСОБА_5 і
ОСОБА_3 переїхали проживати в квартиру
ОСОБА_3 по АДРЕСА_2, разом придбали
автомобіль, їздили на дачу. Фактично
ОСОБА_3 і ОСОБА_5 проживали в цивільному
шлюбі. Коли

ОСОБА_5 захворів ОСОБА_3 доглядала за
ним, а після смерті здійснила його
поховання, організовувала проведення
поминальних обідів.

Свідок ОСОБА_9 показав, що ОСОБА_5 є
батьком його дружини ОСОБА_1 В 2003 році
ОСОБА_5 розлучився з матір'ю ОСОБА_1, але
постійно підтримував стосунки з
донькою. Коли ОСОБА_5 приїздив до них,
він повідомляв їм, що проживає в м.
Василівка на квартирі, придбав дачу,
проживає один без сім'ї. В вересні 2008
року ОСОБА_5 говорив, що розлучився
другий раз. Йому нічого не відомо про
спільне проживання ОСОБА_5 і ОСОБА_3

Згідно ст.57 СК України, п.24 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007
року - не належить до спільної сумісної
власності майно одного з подружжя,
набуте особою до шлюбу; набуте за час
шлюбу на підставі договору дарування
або в порядку спадкування; набуте за
час шлюбу, але за кошти, які належали
одному з подружжя особисто; речі
індивідуального користування, в тому
числі коштовності, навіть якщо вони
були придбані за рахунок спільних
коштів подружжя; кошти, одержані як
відшкодування за втрату (пошкодження)
речі, що належала особі, а також як
відшкодування завданої їй моральної
шкоди; страхові суми, одержані за
обов'язковим або добровільним
особистим страхуванням, якщо страхові
внески сплачувалися за рахунок коштів,
що були особистою власністю кожного з
них.

В судовому засіданні не знайшло свого
підтвердження те, що придбання ОСОБА_5
легкового автомобіля проведено за його
особисті кошти,

Таким чином, встановлено, що 27.12.2011 року
під час спільного проживання ОСОБА_5 та
ОСОБА_3 ними придбаний легковий
автомобіль ЗАЗ 11024, реєстраційний номер
НОМЕР_1, 2004 року випуску, який за їх
домовленістю оформлений на ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер.

Після його смерті залишилось спадкове
майно - легковий автомобіль ЗАЗ 11024,
реєстраційний номер НОМЕР_1, 2004 року
випуску.

ОСОБА_1 як спадкоємцю першої черги
26.02.2014 року за №222 Василівською
державною нотаріальною конторою було
видано свідоцтво про право на спадщину
за законом на легковий автомобіль ЗАЗ
11024, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2004 року
випуску.

Оцінюючи зібрані по справі докази в
сукупності та їх співставленні та
приймаючи до уваги, що в судовому
засіданні достовірно встановлено, що
ОСОБА_3 та померлий ОСОБА_5 з жовтня 2008
року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року проживали
разом, мали спільні сімейні інтереси,
спільний побут, спільно
використовували доходи і вели домашнє
господарство, несли спільні витрати,
здійснювали взаємну моральну та
матеріальну підтримку, ОСОБА_10 після
смерті ОСОБА_5 організувала і провела
його поховання, що є характерною
ознакою сім'ї; за час спільного
проживання ними придбано легковий
автомобіль який є об'єктом спільної
сумісної власності, а тому позовні
вимоги в частині встановлення факту
проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 з жовтня 2008
року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1
року, а також визнання за ОСОБА_3 права
власності на 1/2 частину спірного
легкового автомобіля є обґрунтованими
та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ст.1301 ЦК України свідоцтво про
право на спадщину визнається недійсним
за рішенням суду, якщо буде
встановлено, що особа, якій воно видане,
не мала права на спадкування, а також в
інших випадках, встановлених законом.

П.27 постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику у справах
про спадкування» зазначено, що
свідоцтво про право на спадщину може
бути визнано недійним не лише тоді,
коли особа, якій воно видане, не мала
права на спадкування, але й за інших
підстав, установлених законом. Іншими
підставами можуть бути визнання
заповіту недійсним, визнання відмови
від спадщини недійсною, визнання шлюбу
недійсним, порушення у зв'язку з
видачею свідоцтва про право на
спадщину прав інших осіб.

Враховуючи викладене, одночасно з
вирішенням питання про визнання права
власності на частку у спільному майні
за ОСОБА_3, суд вважає необхідним
задовольнити вимоги про визнання
частково недійсним свідоцтва про право
на спадщину за законом від 26.02.2014 року
за №222, що видане на ім'я ОСОБА_1, після
смерті ОСОБА_5 на спадкове майно:
легковий автомобіль марки (моделі) ЗАЗ
11024, випуску 2004 року, білого кольору,
двигун НОМЕР_3, номер кузова НОМЕР_2,
реєстраційний номер НОМЕР_1, оскільки
зазначене свідоцтво видане без
врахування права позивача на частку у
спільному майні.

Задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про
визнання за ОСОБА_3 права власності на
1/2 частину спільної сумісної власності
- легковий автомобіль марки (моделі) ЗАЗ
11024, випуску 2004 року, реєстраційний
номер НОМЕР_1, виключають задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 про витребування
майна із незаконного володіння.

Відповідно до ч.1 ст.1232 ЦК України
спадкоємці зобов'язані відшкодувати
розумні витрати, які були зроблені
одним із них або іншою особою на
утримання, догляд, лікування та
поховання спадкодавця.

Зазначена норма містить особливість
при покладенні на спадкоємців
обов'язку щодо покриття витрат на
поховання спадкодавця, а саме: такі
витрати повинні бути розумними, що
стосується їхнього розміру та
необхідності здійснення.

Цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. У
відповідності до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін виник спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України).

За правилами ч.1 ст.57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування
(ч.1 ст.58 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України).

Юридична заінтересованість ОСОБА_3 у
даних правовідносинах зобов'язує
довести характер витрат, їх розмір та
що витрати на лікування та поховання
ОСОБА_5 фактично понесені нею.

Проте позивачка не надала належних та
допустимих доказів, що вона витрачала
власні кошти на лікування ОСОБА_5 на
суму 4702 грн.

Суд, відповідно до вимог ст.ст. 58, 59, 212
ЦПК України виходить з того, що виписка
з історії хвороби ОСОБА_5, листок
лікарських призначень, виписка з
амбулаторної картки хворого ОСОБА_5,
договір добровільного страхування
здоров'я на випадок хвороби, товарні
чеки на придбання ліків на ім'я ОСОБА_5
свідчать лише про отримання цих послуг
ОСОБА_5, але не підтверджують, що
витрати на лікування несла саме ОСОБА_3
Доводи ОСОБА_3 про витрату особистих
коштів на лікування ОСОБА_5
спростовуються наявністю у ОСОБА_5
вкладу в банку, рухом коштів на його
рахунку, встановленням факту
проживання ОСОБА_3 і ОСОБА_5 однією
сім'єю, і встановленням належності їм
майна на праві спільної сумісної
власності на підставі статті 74 СК
України.

Стаття 2 Закону України «Про поховання
та похоронну справу» визначає
поховання померлого як комплекс
заходів та обрядових дій, які
здійснюються з моменту смерті людини
до поміщення труни з тілом або урни з
прахом у могилу або колумбарну нішу,
облаштування та утримання місця
поховання відповідно до звичаїв та
традицій, що не суперечить
законодавству.

Під комплексом заходів та обрядових
дій розуміється, зокрема, організація
поховання померлого і проведення у
зв'язку з цим ритуальних послуг
відповідно до місцевих умов.

Зважаючи на зазначені положення
діючого законодавства, суд враховує, що
виходячи із визначення поняття
поховання відповідно до закону до
витрат на поховання можна віднести ті,
які здійснюються з моменту смерті
людини до поміщення труни з тілом у
могилу.

Отже, витрати на проведення
поминального обіду на загальну суму 1500
грн., який проводився після поховання,
не відносяться до витрат на поховання,
відшкодувати які зобов'язана
відповідач ОСОБА_1, а відтак стягненню
не підлягають.

Разом з тим, суд приходить до висновку,
що з відповідача за зустрічним позовом
ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на
проведення переноски труни, копання і
засипання могили в сумі 1250 грн., що
підтверджені розпискою. Обставина
поховання померлого ОСОБА_5, у тому
числі і поміщення труни з тілом у
могилу, не заперечується відповідачем.
Також з відповідача підлягають
стягненню витрати на ритуальні
послуги, що підтверджено накладною від
11.06.2014 року на суму 965 грн., та товарним
чеком від 12.06.2014 року на суму1187 грн.

Оскільки спадщину після смерті ОСОБА_5
прийняла ОСОБА_1, саме на неї
покладається обов'язок відшкодувати
витрати, пов'язані з похованням
спадкодавця.

Загальна сума витрат на поховання
спадкодавця, що підлягає стягненню зі
спадкоємця ОСОБА_1, складає 3402 грн.

Разом з тим, з банківського рахунку
ОСОБА_5 після його смерті знято грошові
кошти в сумі 2720 грн., які, як встановлено
з пояснень ОСОБА_11, було витрачено нею
на поховання ОСОБА_5

За таких обставин, зі спадкоємця ОСОБА_1
на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню
витрати на поховання спадкодавця в
сумі 682 грн. (3402 грн. - 2720 грн.), які
здійснені ОСОБА_3 за власні кошти.

Вимоги ОСОБА_3 про зобов'язання ОСОБА_1.
не перешкоджати у користуванні дачною
ділянкою в садово-городньому
кооперативі «Монтажник» шляхом
подання заяви про відмову у вступі в
члени кооперативу є необґрунтованою,
оскільки ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_5,
який був членом кооперативу, а
відповідно успадкувала право на
членство в кооперативі.

До судових витрат, відповідно до п.2 ч.3
ст.79 ЦПК України, належать і витрати на
правову допомогу.

Ч.2 ст.84 ЦПК України передбачено, що
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом.

Як вбачається з матеріалів справи, вже
під час знаходження справи у суді між
ОСОБА_3 та адвокатом ОСОБА_4 14.05.2014 року
укладено угоду про надання правової
допомоги та представництва, на
виконання якої ОСОБА_3 сплатила за
квитанцією до договору від 14.05.2014 року
500 грн. за правову допомогу. Право
ОСОБА_4 на зайняття адвокатською
діяльністю підтверджується свідоцтвом
№84 від 28.01.1994 р.

Акт виконаних робіт та розрахунок
фактичних витрат робочого часу
адвоката на вчинення тих чи інших дій
та із зазначенням конкретно наданих
послуг на зазначену суму при розгляді
справи в суді не надані.

Разом з тим, адвокат ОСОБА_4
представляла інтереси ОСОБА_12 в
судових засіданнях і витрати на
правову допомогу необхідно визначити у
розмірі, який відповідає часу участі у
судових засіданнях 14.05.2014 року, 23.05.2014
року, 17.06.2014 року, 21.07.2014 року та
граничному розміру компенсації
відповідно до вимог Закону України
«Про граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
та адміністративних справах».

Згідно ст.1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» №4191-VI від
20.12.2011 року розмір компенсації витрат
на правову допомогу у цивільних
справах, в яких така компенсація
виплачується стороні, на користь якої
ухвалено судове рішення, іншою
стороною, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Статтею 8 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2014» встановлено, що у
2014 році розмір мінімальної заробітної
плати у місячному розмірі з 1 січня 2014
року становить 1218 грн. Отже, розмір
компенсації витрат на правову допомогу
не може перевищувати 487 грн. 20 коп. за
годину участі особи, яка надавала
правову допомогу.

Адвокат ОСОБА_4 приймала учать у
судових засіданнях, призначених на
14.05.2014 року (6 хвилин), 23.05.2014 року (2
години), 17.06.2014 року (15 хвилин), 21.07.2014
року (2 годині 40 хвилин). Розмір
компенсації витрат на правову допомогу
не може перевищувати (5,01 годин х 487,20
грн.) 2440,87 грн., проте фактичні витрати
на правову допомогу складають 500 грн.

За правилами ст.88 ЦПК України з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_3 пропорційно
задоволеним вимогам підлягають
стягненню витрати на правову допомогу
в сумі 250 грн., судовий збір в сумі 243,60
грн.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 131, 208-209, 212-215, 256
ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про витребування майна із незаконного
володіння - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
встановлення факту спільного
проживання однією сім'єю, визнання
свідоцтва про право на спадщину
частково недійсним, визнання права
власності на 1/2 частину майна,
придбаного під час спільного
проживання, стягнення зі спадкоємця
витрат на лікування і поховання
спадкодавця - задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_3
однією сім'єю без реєстрації шлюбу з
ОСОБА_5 з жовтня 2008 року по день його
смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2
частину спільної сумісної власності -
легковий автомобіль марки (моделі) ЗАЗ
11024, випуску 2004 року, білого кольору,
двигун НОМЕР_3, номер кузова НОМЕР_2,
реєстраційний номер НОМЕР_1.

Визнати частково недійсним свідоцтво
про право на спадщину за законом від 26
лютого 2014 року, видане на ім'я ОСОБА_1,
після смерті ОСОБА_5 на спадкове майно:
легковий автомобіль марки (моделі) ЗАЗ
11024, випуску 2004 року, білого кольору,
двигун НОМЕР_3, номер кузова НОМЕР_2,
реєстраційний номер НОМЕР_1, в частині ?
спадкового майна.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
витрати понесені на поховання ОСОБА_5 682
(шістсот вісімдесят дві) гривні.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
судові витрати, а саме: судовий збір в
сумі 243,60 грн., витрати на правову
допомогу в сумі 250 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави
судовий збір в розмірі 15,83 грн.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Запорізької області через
Василівський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області
С.О.Нікандрова