Справа № 487/1691/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2014 року Заводський районний суд м.
Миколаєва

у складі головуючого судді: Притуляк
І.О.,

при секретарі: Будикіній
А.Л., Уманському І.В.,

за участю представника позивачів
адвоката ОСОБА_1,

представника відповідача адвоката:
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м.Миколаєві
цивільну справу за позовом ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 третя особа приватний
нотаріус Миколаївського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 про
визнання договору дарування недійсним
,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4
звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5
про визнання недійсним договору
дарування, укладеного 16 липня 2010 року,
за яким ОСОБА_7 подарував належну йому
на праві власності квартиру АДРЕСА_1, як
такий, який вчинено ОСОБА_7 проти його
справжньої волі внаслідок
застосування до нього фізичного чи
психічного тиску з боку ОСОБА_8, під
умовою.

В заяві позивачі зазначили, що ОСОБА_7,
померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 року, був їх
батьком, важко хворою людиною, оскільки
страждав хворобою Паркінсона, його
дружина ОСОБА_8, застосувавши
психологічний та фізичний тиск, під
умовою того, що доглядатиме за ним,
змусила ОСОБА_7 укласти оспорюваний
договір, подарувати квартиру АДРЕСА_1
своєму синові ОСОБА_5

Посилаючись на вимоги ст.ст.231, 717 ч.2 ЦК
України, просили позов задовольнити.

Ухвалою суду від 24 березня 2014 року, до
участі у справі у якості третьої особи
було залучено приватного нотаріуса
Миколаївського міського нотаріального
округу ОСОБА_6

В судовому засіданні позивачі та їх
представник позовні вимоги підтримали
у повному обсязі, підтвердили
викладені в заяві обставини.

Відповідач та його представник в
судовому засіданні позов не визнали,
посилаючись на те, що зазначений
договір було укладено з дотриманням
вимог діючого законодавства, а також ті
обставини, що ОСОБА_7 усвідомлював, що
спірну квартиру він дарує
відповідачеві та його волевиявлення до
цього було вільним, будь-якими
хворобами, що перешкоджали йому
укласти та особисто підписати договір
дарування не страждав. На підставі
викладеного просили в задоволенні
позову відмовити.

Третя особа - Приватний нотаріус
Миколаївського міського нотаріального
округу - ОСОБА_6 у судовому засіданні
позов не визнала, пояснивши, що 16.07.2010
року до неї звернувся ОСОБА_5 та
попросив виїхати додому до ОСОБА_7, з
метою посвідчення договору дарування,
оскільки ОСОБА_7 не міг ходити.

Вона виїхала за адресою АДРЕСА_2,
особисто в конфіденційній обстановці
поспілкувалася з ОСОБА_7, який висловив
побажання укласти договір дарування
квартири з ОСОБА_5 Сторонами були
надані всі необхідні для укладення
договору документи та роз'яснено
правові наслідки укладення договору
дарування.

Дійсно у ОСОБА_7 тремтіли руки, по цій
причині, було зроблено пробний підпис,
після цього, впевнившись, що
дарувальник може особисто підписати
договір, вона повернулась до місця
своєї роботи та підготували всі
необхідні документи.

Договір дарування був підписаний
особисто ОСОБА_7 та посвідчений нею
16.07.2010 року за реєстровим номером 961, по
місцю проживання дарувальника за
адресою АДРЕСА_2, про що зазначено у
тексті договору.

Посилаючись на те, що при посвідченні
даного договору було дотримано усіх
вимог діючого законодавства, просила у
задоволені позову відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, показання
свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
дослідивши матеріали цивільної справи,
суд приходить до наступного.

Як встановлено в судовому засіданні
між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 16 липня 2010 року
було укладено договір дарування, за
яким ОСОБА_7 подарував відповідачу,
належну йому на праві власності, на
підставі Свідоцтва про право власності
на житло від 30.06.1994 року, квартиру
АДРЕСА_1.

Як прописує ст..202 ЦК України -
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст..717 ЦК України за договором
дарування одна сторона (дарувальник)
передає або зобов'язується передати в
майбутньому другій стороні
(обдарованому) безоплатно майно
(дарунок) у власність.

Відповідно до ст..11 ЦК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до вимог цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, правочин може бути визнано
недійсним лише з підстав, передбачених
ЦК України та зазначених у позові.

Підставами даного позову, позивачі та
їх представник зазначили визнання
недійсним договору дарування від 16
липня 2010 року як такого, що вчинений
ОСОБА_7 проти його справжньої волі
внаслідок застосування фізичного та
психологічного тиску зі сторони
ОСОБА_8, матері обдарованого ОСОБА_5 та
під умовою, що вона буде здійснювати
його довічний догляд.

Згідно ст.231 ч.1 ЦК України правочин,
вчинений особою проти її справжньої
волі внаслідок застосування до неї
фізичного чи психічного тиску з боку
другої сторони або з боку іншої особи,
визнається судом недійсним.

При цьому, як передбачає п.21 Пленуму
Верховного Суду України від
06 листопада 2009 року за №6 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» - при вирішенні спорів про
визнання недійсним правочину,
вчиненого особою під впливом
насильства (ст.231 ЦК України), судам
необхідно враховувати, що насильство
має виражатися в незаконних, однак не
обов'язково злочинних діях.
Насильницькі дії можуть вчинятись як
стороною правочину, так і іншою особою -
як щодо іншої сторони правочину, так і
щодо членів її сім'ї, родичів тощо або
їх майна.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Разом з тим, позивачі не навели
безспірних, достовірних, належних і
допустимих доказів про те, що договір
дарування був укладений ОСОБА_7 проти
його справжньої волі внаслідок
застосування до нього фізичного чи
психічного тиску зі сторони ОСОБА_12

Натомість, судом було встановлено, що
сторони досягли всіх суттєвих умов
договору, при цьому ОСОБА_7 вважав їх
зрозумілими та прийнятними для себе, що
засвідчив своїм особистим підписом.
Зокрема, відповідно до п.п.1.7 договору
дарувальник та обдарований
стверджують, що однаково розуміють
значення і умови цього договору та його
правові наслідки, їх волевиявлення є
вільним і відповідає їх внутрішній
волі і дійсним намірам, договір, що
укладається, не має характеру
фіктивного та удаваного і спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що в ньому обумовлені.
Викладене свідчить, що волевиявлення
ОСОБА_7 було вільним та відповідало
його внутрішній волі.

Вказані обставини підтверджуються
також показами допитаних у судовому
засіданні свідків ОСОБА_11, ОСОБА_13,
ОСОБА_16. ОСОБА_15 суду пояснили, що за
життя часто спілкувалися особисто з
ОСОБА_7 який неодноразово стверджував,
що має намір подарувати належну йому
квартиру ОСОБА_5, які суд вважає
достовірними та такими, що
узгоджуються з іншими дослідженими
судом доказами по справі.

При цьому, ствердження позивачів, щодо
хвороби батька, саме на хворобу
Паркінсона та неможливість особисто
підписати договір, не знайшли свого
підтвердження при судовому розгляді
справи.

Також суд сприймає критично покази
допитаного у судовому засіданні свідка
ОСОБА_9, який стверджував, що померлий
за життя мав намір залишити належну
йому квартиру дочкам, оскільки вони не
підтверджуються будь-якими іншими
доказами, та спростовуються сукупністю
доказів досліджених у судовому
засіданні, визнаних судом належними та
допустимими стосовно обставин, що
обгрунтовують заперечення ОСОБА_5 щодо
заявлених вимог.

Безпідставним є посилання позивачів
на положення ст..717 ч.2 ЦК України,
оскільки спірним договором обов'язку
ОСОБА_5 вчинити на користь ОСОБА_7
будь-яких дій майнового або не
майнового характеру встановлено не
було.

Посилання ж позивачів на факт обіцянки
ОСОБА_8 доглядати дарувальника, не має
правового значення для вирішення
спору.

З урахуванням викладено, у задоволені
позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 слід
відмовити за необґрунтованістю.

Керуючись ст. ст. 5-8, 10, 11, 213-215 ЦПК
України, суд-

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 третя особа приватний
нотаріус Миколаївського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 про
визнання договору дарування недійсним
- відмовити.

Рішення набуває законної сили через 10
днів з моменту його винесення. Рішення
може бути оскаржено до апеляційного
суду Миколаївської області через
Заводський районний суд м.Миколаєва у
строк та порядку передбаченими ст.ст.294,
296 ЦПК України.

Суддя:

І.О.Притуляк

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вступна та
резолютивна частини

04.08.2014 року Заводський районний суд м.
Миколаєва

у складі головуючого судді:
Притуляк І.О.,

при секретарі: Будикіній
А.Л., Уманському І.В.,

за участю представника позивачів
адвоката ОСОБА_1,

представника відповідача адвоката:
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м.Миколаєві
цивільну справу за позовом ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 третя особа приватний
нотаріус Миколаївського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 про
визнання договору дарування недійсним
,

Керуючись ст. ст. 5-8, 10, 11, 213-215 ЦПК
України, суд-

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 третя особа приватний
нотаріус Миколаївського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 про
визнання договору дарування недійсним
- відмовити.

Рішення набуває законної сили через 10
днів з моменту його винесення. Рішення
може бути оскаржено до апеляційного
суду Миколаївської області через
Заводський районний суд м.Миколаєва у
строк та порядку передбаченими ст.ст.294,
296 ЦПК України.

Суддя:

І.О.Притуляк