АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5539/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Подорець О. Б. Доповідач -
Петешенкова М.Ю. Категорія 55
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2014 року
м. Дніпропетровськ

14 липня 2014 року Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого -
Петешенкової М.Ю.

суддів - Дерев'янка
О.Г., Черненкової Л.А.,

при секретарі - Кириченко
М.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м.Дніпропетровська від 28 квітня 2014
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до публічного акціонерного
товариства «Дніпроважпапірмаш
ім.Артема» про стягнення нарахованої,
але не виплаченої заробітної плати,
середнього заробітку та моральної
шкоди, -

В С
Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року позивач звернувся до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що з 20 жовтня 2011 року
по 27 грудня 2011 року знаходився у
трудових відносинах з відповідачем,
працюючі на посаді голови правління
ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім.Артема». 27
грудня 2011 року його було звільнено із
займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП
України. Посилаючись на те, що у
порушення вимог ст. 116 КЗпП України при
звільненні з ним не було проведено
розрахунок, просив стягнути на його
користь заборгованість по заробітній
платі у сумі 23 678,60 грн., середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні у сумі 336 712, 74 грн. та 5 000
грн. моральної шкоди.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м.Дніпропетровська від
28 квітня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2
задоволені частково (а. с.85-86).

Стягнено з ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім.
Артема» на користь ОСОБА_2
заборгованість по заробітній платі в
сумі 19 581, 60 грн., середній заробіток за
час затримки розрахунку в розмірі 5 000
грн. та на відшкодування моральної
шкоди 1 000 грн., а всього 25 581, 60 грн.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог - відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ПАТ
«Дніпроважпапірмаш ім.Артема»
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить рішення суду змінити в частині
стягнення з ПАТ «Дніпроважпапірмаш
ім.Артема» на користь ОСОБА_2
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, та ухвалити
в цій частині нове рішення, яким
стягнути з публічного акціонерного
товариства «Дніпроважпапірмаш
ім.Артема» на користь ОСОБА_2 середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні у сумі 336 712, 74 грн.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін з
наступних підстав.

Судом встановлено, що в період з 21
жовтня 2011 року ОСОБА_2 знаходився у
трудових відносинах з ПАТ
«Дніпроважпапірмаш ім. Артема»
працюючі на посаді голови правління
ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім. Артема». 27
грудня 2011 року ОСОБА_2 був звільнений на
підставі ст. 38 КЗпП України. При
звільненні йому не було виплачено
заробітну плату, розмір якої визначено
ним у позовній заяві у сумі 23 678, 60 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
після проведення звільнення позивача,
комісією по трудовим спорам було
вирішено питання по заборгованості із
заробітній платі за жовтень 2011 року,
рішення якої перебуває на виконанні.
Таким чином, заборгованість
підприємства на час проведення
звільнення ОСОБА_2 складає 19 581, 60 грн. а
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні позивача
підлягає зменшенню із 336 712,74 грн. до 5 000
грн. з урахуванням істотності суми
заборгованості порівняно із середнім
заробітком працівника та підставі
принципу співмірності.

Згідно зі ст.117 КЗпП України у разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені у ст.116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

За наявності спору про розміри
належних звільненому працівникові сум
власник або уповноважений ним орган
повинен сплатити зазначене в цій
статті відшкодування в тому разі, коли
спір вирішено на користь працівника.
Якщо спір вирішено на користь
працівника частково, то розмір
відшкодування за час затримки визначає
орган, який виносить рішення по суті
спору.

Таким чином, установивши під час
розгляду справи про стягнення
середнього заробітку у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення, на підставі ст.117 КЗпП
України суд стягує на користь
працівника середній заробіток за весь
період затримки розрахунку, а в разі не
проведення його до розгляду справи - по
день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

У разі не проведення розрахунку у
зв'язку з виникненням спору про розмір
належних до виплати сум, вимоги про
відповідальність за затримку
розрахунку підлягають задоволенню в
повному обсязі, якщо спір вирішено на
користь позивача або такого висновку
дійде суд, що розглядає справу. У разі
часткового задоволення позову
працівника, суд визначає розмір
відшкодування за час затримки
розрахунку з урахуванням спірної суми,
на яку той мав право, частки, яку вона
становила в заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком та інших
конкретних обставинах справи.

За таких обставин, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку про наявність між позивачем і
відповідачем спору про розмір належних
до виплати сум після звільнення
працівника, та наявність правових
підстав для зменшення розміру
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні.

Вирішуючи даний спір, який виник
між сторонами, суд першої інстанції в
достатньо повному об'ємі з'ясував права
та обов'язки сторін, обставини справи,
перевірив доводи сторін та дав їм
належну правову оцінку, постановив
рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами, а також
поясненнями самих сторін.

Наведені в апеляційній скарзі
доводи про відсутність спору між
сторонами про розмір належних сум до
виплати, що унеможливлює застосування
до даних правовідносин роз'яснення у п.
20 постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику застосування
судами законодавства про оплату праці»
№ 13 від 24 грудня 1999 року, колегія суддів
вважає надуманими та такими, що не
заслуговують на увагу, оскільки вони
спростовуються матеріалами справи, а
саме довідкою підприємства про
наявність заборгованості, а інші
приведені в апеляційній скарзі доводи
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Враховуючи вищенаведене, судова
колегія приходить до висновку, що
рішення суду постановлено у
відповідності з вимогами закону та не
має підстав для його скасування, а
доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи по
суті заявлених позивачем вимог.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м.Дніпропетровська від
28 квітня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з цього
часу.

Судді: