У х в а л а

іменем україни

6 серпня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Амеліна В.І.,
Карпенко С.О.,
Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про визнання факту постійного
проживання із спадкодавцем на час
відкриття спадщини та визнання права
власності на Ѕ частину спадкового
майна, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Путильського районного суду
Чернівецької області від 27 січня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Чернівецької області від 19 березня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із зазначеним позовом, мотивуючи
його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його
мати ОСОБА_6, яка проживала в АДРЕСА_1.
Після її смерті відкрилася спадщина на
Ѕ частину зазначеної квартири.
Спадкоємцями першої черги за законом є
він та ОСОБА_5 4 листопада 2013 року
державним нотаріусом Путильської
державної нотаріальної контори на ім`я
ОСОБА_5 видано свідоцтво право на
спадщину за законом на Ѕ частину
зазначеної квартири Позивач в
шестимісячний строк не звернувся до
нотаріуса із заявою про прийняття
спадщини. Вважаючи себе таким, що
прийняв спадщину, оскільки
спадкодавець проживав разом з ним на
час відкриття спадщини, позивач просив
встановити факт його постійного
проживання із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, визнати свідоцтво
про право на спадщину за законом від 4
листопада 2013 року, видане державним
нотаріусом Путильської державної
нотаріальної контори на ім`я ОСОБА_5
частково недійсним, визнати за ним
право власності на спадкове майно, а
саме: ј частку квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Путильського районного суду
Чернівецької області від
27 січня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Чернівецької області від 19 березня 2014
року, у задоволенні позову ОСОБА_4
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати зазначені судові рішення та
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції, мотивуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК
України під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суди дійшли обґрунтованого висновку,
що позовні вимоги ОСОБА_4 не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до положень ч. 3 та ч. 5 ст. 1268
ЦК України (в редакції, чинній на момент
відкриття спадщини) спадкоємець, який
постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він
не заявив про відмову від неї.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився й апеляційний суд,
обґрунтовано виходив з того, що позивач
не надав належних та допустимих
доказів того, що на час відкриття
спадщини він проживав зі спадкодавцем.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження судами першої та
апеляційної інстанцій та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні були
дотримані норми матеріального та
процесуального права.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що судами попередніх
інстанцій правильно встановлено та
належно перевірено обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, судові рішення
ухвалені із додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстав для їх зміни чи
скасування немає.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків судів
попередніх інстанцій, обґрунтовано
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваних рішень.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Путильського районного суду
Чернівецької області від 27 січня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Чернівецької області від 19 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
В.І.
Амелін

С.О. Карпенко

І.К. Парінова