Справа № 142/2109/13-ц Провадження №
22-ц/772/2099/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Гринишина А. А.Категорія:
27Доповідач: Луценко В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" липня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області в складі:

головуючого: Луценка В.В.,

суддів: Денишенко Т.О., Берегового О.Ю.,

при секретарі: Торбасюк О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Вінницької області
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк», за
участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору,
на стороні відповідача: ОСОБА_3,
приватного нотаріуса ОСОБА_4, про
визнання недійсними кредитного
договору та договору іпотеки квартири,
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Піщанського районного суду
Вінницької області від 28 травня 2014
року,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернулась в
суд з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», за
участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору,
на стороні відповідача: ОСОБА_3,
приватного нотаріуса ОСОБА_4, про
визнання недійсними кредитного
договору та договору іпотеки квартири.

У своєму позові ОСОБА_2 зазначила, що 20
травня 2008 року керівник Піщанського
відділення (на час укладення договору)
ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_3 уклала з
ПАТ КБ «Приватбанк», від імені ОСОБА_2,
кредитний договір №VIGWGL, який
змусила підписати позивача, погрожуючи
звільненням. Відповідно до даного
договору ОСОБА_3 отримала кредит в
розмірі 12754,75 доларів США зі сплатою 15,84%
за користування кредитом, зі строком
повернення до 20 травня 2023 року. В
забезпечення виконання зобов'язання за
вказаним кредитним договором ОСОБА_3
змусила позивача підписати також
договір іпотеки №VIGWGL від 20 травня
2008 року, згідно якого позивач передала
в іпотеку належну їй квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 44,7мІ.

Вироком Піщанського районного суду
Вінницької області від 30 травня 2012 року
керівника Піщанського відділення
Вінницької філії ПАТ КБ «ПриватБанк»
ОСОБА_3 засуджено за зловживання
службовим становищем, заволодіння та
привласнення грошових коштів клієнтів
банку, перевищення службових
повноважень засуджено до позбавлення
волі, засуджено до 5 років позбавлення
волі.

Враховуючи наведене у позовній заяві
позивачка ОСОБА_2 просила визнати
зазначений кредитний договір та
договір іпотеки недійсним, у зв'язку
тим, що вони були укладені під
психологічним тиском її керівника (на
час укладення договорів) ОСОБА_3

Рішенням Піщанського районного суду
Вінницької області від 28 травня 2014 року
в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено
за недоведеністю вимог.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням
суду першої інстанції ОСОБА_2 оскаржує
його в апеляційному порядку. В
апеляційній скарзі зазначає, що
рішення не відповідає вимогам
матеріального та процесуального права,
а тому просила його скасувати та
постановити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Заслухавши доповідача, пояснення і
заперечення сторін, дослідивши
матеріали справи і доводи апеляційної
скарги у межах вимог ст. 303 ЦПК України,
колегія суддів приходить до висновку
про те, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Так, відповідно до ч.1 ст.231 ЦК України
правочин, вчинений особою проти її
справжньої волі внаслідок
застосування до неї фізичного чи
психологічного тиску з боку другої
сторони або з боку іншої особи,
визначається судом недійсним.

Відповідно до роз'яснень п.21 постанови
Пленуму Верховного Суду України №9 від
06 листопада 2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними», при
вирішенні спору про визнання недійсним
правочину, вчиненого особою під
впливом насильства, судам необхідно
врахувати, що насильство має
виражатися в незаконних, однак не
обв'язко злочинних, діях. Насильницькі
дії можуть вчинятися як стороною
правочину, так і іншою особою - як щодо
іншої сторони правочину, так і щодо
членів її сім'ї, родичів, тощо або їх
майна. Факт насильства необов'язково
має бути встановлений вироком суду,
постановлений у кримінальній справі.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недотримання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

На підтвердження своїх вимог про
визнання недійсним кредитного
договору №VIGWGL від 20 травня 2008
року та договору іпотеки квартири
АДРЕСА_1 від 20 травня 2008 року, укладених
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 з
підстав, передбачених ст.231 ЦК України,
позивач посилається на наявність
відносно ОСОБА_3 вироку Піщанського
районного суду Вінницької області від
30 травня 2012 року в силу якого вона
звільняється від доказування своїх
позовних вимог при розгляді даної
цивільної справи.

Дійсно, відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК
України вирок у кримінальній справі, що
набрав законної сили, або постанова
суду у справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Вироком Піщанського районного суду
Вінницької області від 30 травня 2012 року
керівника Піщанського відділення
Вінницької філії ПАТ КБ «ПриватБанк»
ОСОБА_3 за зловживання службовим
становищем, заволодіння та
привласнення грошових коштів клієнтів
банку, перевищення службових
повноважень засуджено до позбавлення
волі.

ОСОБА_3 також засуджено за те, що вона
завідомо знаючи про те, що особисто
вона не має права та платоспроможності
для укладення договору про надання їй
ПАТ КБ «ПриватБанк» кредиту, оскільки
раніше вже особисто одержала в даному
банку кредит і своєчасно не може
провести розрахунки за його
користування, умисно зловживаючи своїм
службовим становищем використала
залежного від неї працівника -
менеджера відділення банку ОСОБА_2 та
від імені останньої 28 травня 2008 року
оформила кредитний договір на суму 12500
доларів США, а в забезпечення
повернення кредиту - договір іпотеки,
належної ОСОБА_2 на праві власності,
квартири (т.1, а.с.23).

У зазначеному вище вироку суду
відсутній висновок про те, що під час
укладення ОСОБА_2 кредитного договору
та договору іпотеки нерухомого майна
обвинувачувана ОСОБА_3 застосовувала
відносно позивача фізичний чи
психологічний тиск.

При цьому, ОСОБА_2 в даний кримінальній
справі потерпілою визнана не була, а
була допитана лише в якості свідка.

Відповідно до ч.1, 2 ст.202 ЦК України
правочином є дія особи спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Правочини можуть бути односторонніми
та дво- чи багатосторонніми (договори)

Згідно ч.1-5 ст.203 ЦК України Зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Як вбачається з матеріалів справи 20
травня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»
та ОСОБА_2 укладено кредитний договір,
згідно якого ОСОБА_2 одержала кредит в
сумі 12500 доларів США зі сплатою 15,84%
річних за користування кредитом, зі
строком повернення до 20 травня 2023 року.

З умовами кредитного договору ОСОБА_2
ознайомлена та особисто його підписала
(т.1, а.с.5-7).

Окрім цього, ОСОБА_2 не заперечує, що по
видатковому касовому ордеру вона
отримала в банку кредит в сумі 12500
доларів США, які потім згідно її
пояснень передала ОСОБА_3

З метою забезпечення повернення ОСОБА_2
кредиту 20 травня 2008 року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та позивачем ОСОБА_2
укладено договір іпотеки квартири
АДРЕСА_1, що належить позивачу на праві
особистої власності, і який був
посвідчений приватним нотаріусом
Піщанського нотаріального округу,
Вінницької області ОСОБА_4

З пояснень нотаріуса ОСОБА_4
вбачається, що будь-який фізичний чи
психологічний тиск на ОСОБА_5 під час
укладення в нотаріальній конторі
договору іпотеки з боку сторонніх осіб,
в тому числі і ОСОБА_3 не вчинявся.

ОСОБА_2 ознайомилась із змістом
договору іпотеки та особисто його
підписала.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Рішенням Піщанського районного суду
Вінницької області від 17 травня 2013
року, яке набуло законної сили,
задоволено позовні вимоги ПАТ КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення
стягнення, в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ VIGWGL від 20 травня 2008 року в
розмірі 29557,16 доларів США, звернуто
стягнення на предмет іпотеки - квартиру
АДРЕСА_1 шляхом її продажу на підставі
договору іпотеки від 20 травня 2008 року.

Ухвалюючи дане рішення судом була дана
належна правова оцінка поясненням
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 про
наявність вироку Піщанського
районного суду Вінницької області від
30 травня 2012 року, яким встановлено, що
саме між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк»
було укладено договори кредиту та
іпотеки. Дані договори, як встановлено
судом повністю відповідають вимогам
ст.6, 611, 625, 626, 627, 1054 ЦК України, ЗУ «Про
Іпотеку», відповідають волі сторін та
їх внутрішньому волевиявленню. Крім
того, судом допитано свідків ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 та взято до уваги як доказ їх
пояснення про те, що ОСОБА_7, працюючи
фінансовим менеджером Крижопільського
відділення ПАТ КБ «ПриватБанк», 20
травня 2008 року на підставі наданого їй
кредитного договору набрала та видала
касовий ордер на ім'я ОСОБА_2 на видачу
відділення банку кредиту в сумі 12500
доларів США, а ОСОБА_8, працюючи на
посаді касира-операціоніста
Крижопільського відділення ПАТ КБ
«ПриватБанк», пам'ятає, що в період
2002-2010 року до відділення приїжджала
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та оформляли кредит в
сумі 12500 доларів США.

Крім того, під час судового розгляду
справи ОСОБА_2 змінила свої пояснення,
пояснивши, що ОСОБА_3 ввела її в оману,
оскільки після отримання кредиту
відмовилась його погашати згідно умов
раніше укладеного кредитного договору,
однак це не може бути підставою для
визнання договорів недійсними.

Враховуючи наведене, судова колегія
приходить до висновку про те, що
укладаючи оскаржувані кредитний та
іпотечний договори ОСОБА_2 розуміла
зміст угод та усвідомлювала настання
правових наслідків за ними та до 2013
року не оскаржувала зазначені
договори, у визначеному законом
порядку.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі
на те, що нею особисто не були отримані
кредитні кошти, повністю
спростовується касовим ордером
відповідно до якого позивачка особисто
отримала кредитні кошти в сумі 12500
доларів США, а подальше використання
нею коштів не може бути підставою для
визнання кредитного чи іпотечного
договорів недійсними.

В ч.3 ст.10 ЦПК України зазначено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Проте ОСОБА_2 не наводить інших
належних та допустимих доказів
недійсності кредитного та іпотечного
договорів.

Таким чином, судовою колегію
встановлено, що рішення Піщанського
районного суду Вінницької області від
28 травня 2014 року ґрунтується на
матеріалах справи, відповідає нормам
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовує, а тому підстави для
скасування або зміни рішення відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.
303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України,
судова колегія,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
рішення Піщанського районного суду
Вінницької області від 28 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ на протязі 20 днів.

Головуючий суддя: _______
Луценко В.В.

Судді: _______
Денишенко Т.О.

_______
Береговий О.Ю.