441/841/14-ц 2/441/421/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2014 р. Городоцький районний суд
Львівської області в складі:

головуючого судді - Яворської Н.І.

з участю секретаря - Мойсин С.М.

позивача - ОСОБА_1, її представника -
ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника органу опіки та
піклування - Федини Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Городок
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, третя особа Орган опіки та
піклування Великолюбінської селищної
ради Городоцького району Львівської
області про надання дозволу на
тимчасовий виїзд малолітньої дитини
за кордон за відсутності згоди батька,

в с т а н о в и в:

19 травня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з вказаним позовом, в якому
просила дозволити малолітньому
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, тимчасовий виїзд
за кордон в республіку Польщу та
республіку Італію з матір'ю ОСОБА_1 без
згоди батька дитини ОСОБА_3.

В обгрунтування позовних вимог
посилалась на те, що вона разом з
відповідачем перебували у шлюбі,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року в них народився син
ОСОБА_6.

Дитина проживає з нею, натепер вона
одружилась з ОСОБА_7, у нього постійне
проживання та роботи в республіці
Польща, а її матері - бабусі
малолітнього- ОСОБА_8 у республіці
Італія, куди б вона в інтересах дитини
бажали виїздити на шкільних канікулах,
для загального розвитку дитини та в
цілях лікування.

В судовому засіданні позивачка позов
підтримала. Суду показала, що виключно
в інтересах дитини просила відповідача
про надання дозволу на виїзд за кордон,
проте якщо батько дитини раніше
погоджувався з таким, останнім часом
безпідставно відмовився у наданні
дозволу, відмову не мотивує. Просила
вирішити питання в судовому порядку та
уточнила позовні вимоги щодо дати
дозволу виїзду дитині за кордон, а саме
з 26 липня 2014 року по 31 серпня 2014 рік та з
01 січня 2015 року по 31 січня 2015 рік.

Відповідач позов не визнав та просив
відмовити у задоволенні такого.
Невизнання мотивує тим, що останнім
часом не довіряє колишній дружині,
оскільки вона не надає дозволу йому на
побачення із сином та припускає, що
налаштовує сина проти нього, натомість
не заперечив, що в зимовий період брав
сина на відпочинок та те, що працює
водієм і більше часу проводить на
роботі яка супроводжується поїздками і
за межі України.

Представник органу опіки та піклування
не заперечив проти задоволення позову,
додав, що позивач і відповідач
характеризуються позитивно, працюють,
належно займаються вихованням сина.

Заслухавши сторони, дослідивши
матеріали справи судом установлено.

Сторони перебували у шлюбі з 20.09.2003
року по 28.05.2012 рік (а.с.6).

Згідно свідоцтва про народження
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився ОСОБА_5
батьками якого є ОСОБА_3 та ОСОБА_1, який
постійно проживає з матір'ю в смт.
Великий Любінь Городоцького району
(а.с.10).

З дозволу відповідача у 2012 році
позивачка їздила з дитиною за кордон
(а.с.38)

12 червня 2013 року позивачка
зареєструвала шлюб з ОСОБА_7, який
постійно працює і проживає у
республіці Польща (а.с.11,13-14), крім того
мати позивачки ОСОБА_8 проживає і
працює в Італійській республіці
(а.с.12,15,16).

ОСОБА_1 з дитиною має намір виїжджати
за кордон до свого чоловіка та до
матері, де є можливість оздоровити
сина, створювати належний йому
відпочинок та для розширення
світогляду, що добре позначається на
інтелектуальному розвитку дитини. Крім
того, він спілкується з бабусею та знає
коріння свого походження, однак
відповідач не дає згоди на тимчасові
виїзди дитини за кордон.

Згідно ст.33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Громадянин України не може бути
позбавлений права в будь-який час
повернутися в Україну.

Відповідно до ч.1 ст.64 Конституції
України конституційні права і свободи
людини і громадянина можуть бути
обмежені, крім випадків передбачених
Конституцією України.

У відповідності з ч.3 ст.313 ЦК України
фізична особа, яка не досягла
шістнадцяти років, має право на виїзд
за межі України лише за згодою батьків
(усиновлювачів) піклувальників та в
їхньому супроводі або в супроводі осіб,
які уповноважені ними.

Згідно з ч.2 ст.4 Закону України «Про
порядок виїзду з України та в'їзду в
Україну громадян України» при
відсутності згоди одного з батьків,
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволений
за рішенням суду.

Аналогічні положення встановлені
постановою № 932 від 11 липня 2007 року «Про
внесення змін в Правила переїзду
державного кордону громадянами
України, виїзд за кордон України,
підпунктом 2 пункту 2 «Правил
перетинання державного кордону
громадянами України». Затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 27 січня 1995 року № 57.

Заперечення відповідача проти позову
стосуються в основному особистих
відношень до позивачки, а його доводи,
що остання погано впливає на сина не
заслуговують на увагу, оскільки як
встановлено в судовому засіданні
позивачка надає відповідачу сина на
побачення та проведення вільного часу.
Припущення відповідача того, що після
поїздок дитина морально пригнічена не
підтверджено доказами.

При цьому суд враховує і те, що на
звернення до суду з даним позовом
дитині виповнилося повних дев'ять
років, навчається в школі з оцінками
відмінно, весь час проживає з матір'ю,
спілкується з батьком, що підтверджує
право відповідача, як батька дитини,
спілкуватися з ним та брати участь у
вихованні. Суд критично відноситься до
твердження відповідача про перешкоди
в участі у вихованні сина, чим є
підтвердження рішення Городоцької
райдержадміністрації, оскільки таке
звернення ОСОБА_3 мало місце в період
знаходження даного позову у
Городоцькому районному суді на
розгляді.

У проголошеній Генеральною Асамблеєю
Організації Об'єднаних Націй 20
листопада 1959 року «Декларації прав
дитини» (принцип 6) вказано, дитина для
повного і гармонійного розвитку її
особи потребує любові і розуміння.
Вона повинна, якщо це можливо, зростати
під опікою і відповідальністю своїх
батьків і, у всякому разі, в атмосфері
любові і моральної та матеріальної
забезпеченості, малолітню дитину не
слід, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, розлучати зі
своєю матір'ю.

Відповідно до ст. 9 Конституції України
чинні міжнародні договори, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, є частиною
національного законодавства України.

За наведеного вище, судом встановлено,
що доводи позивачки обгрунтовані,
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами,
відповідають нормам матеріального
права, її вимоги не порушують прав та
законних інтересів відповідача, тому є
підстави для задоволення позову.

Судовий збір позивачка просила не
стягувати з відповідача.

Керуючись ст. 10,60,209, 212-215 ЦПК України, ст.
6 «Декларації прав дитини» від 20
листопада 1959 року, 150,151,154 СК України
суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Дозволити дитині ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1,
проживаючому за адресою АДРЕСА_1
тимчасовий виїзд, а саме: з 26 липня 2014
року по 31 серпня 2014 рік та з 01 січня 2015
року по 31 січня 2015 рік до республіки
Польща та республіки Італія з матір'ю
ОСОБА_1 без згоди батька дитини -
ОСОБА_3.

На рішення суду може бути подано
апеляційну скаргу до апеляційного
суду Львівської області через
Городоцький районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення в
порядку ст. 294 ЦПК України.

СуддяН. І. Яворська