Справа № 204/5244/13-ц
Провадження № 2/204/209/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року Красногвардійський
районний суд м. Дніпропетровська в
складі:

головуючої судді
Дубіжанської Т.О.

при секретарі
Сорокіної А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
треті особи Українсько-канадське ТОВ з
іноземними інвестиціями «ЮМК», УСІБ-159
Державного підприємства «ВО ПМЗ ім.
Макарова» про визнання правочинів
частково недійсними, припинення права
власності, визнання права власності на
нерухоме майно, усунення перешкод у
здійсненні права власності, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2011 року до суду надійшла
позовна заява ОСОБА_1 у якій він просив
суд визнати частково недійсними
договір комісії між
Українсько-канадським ТОВ з іноземними
інвестиціями «ЮМК» та ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та договір про участь у
будівництві на паях між УБІБ-159 ДП «ВО
ПМЗ ім. Макарова», ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_4, визнати частково недійсним
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно, а саме на нежитлове
приміщення № ІХ, на першому поверсі
житлового будинку АДРЕСА_1, припинити
право власності ОСОБА_2 на 1/3 частину та
ОСОБА_3 на 1/3 частину спірного майна,
визнати право власності на нежитлове
приміщення в цілому за ОСОБА_1, усунути
позивачу перешкоди у здійсненні права
власності, шляхом вселення його в
нежитлові приміщення та стягнути з
відповідачів судовий збір у розмірі 1700
грн. В обґрунтування позовних вимог
позивач вказав на те, що 08.12.2003 року між
Українсько-канадським ТОВ з іноземними
інвестиціями «ЮМК», ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 було укладено договір комісії №
02_1-3/к, за умовами якого позивач та
відповідачі доручили, а третя особа
взяла на себе зобов'язання укласти
угоду, відповідно до якої, у власність
позивача та відповідачів буде
переданий об'єкт нерухомості, а саме
вбудовані приміщення 1-го поверху, за
адресою: АДРЕСА_1. На виконання умов
договору комісії, 08.12.2003 року був
укладений договір про часткову участь
у будівництві, відповідно до умов якого
УБІБ-159 ДП «ВО ПМЗ ім. Макарова» своїми
силами здійснює будівництво та передає
позивачу та відповідачам вбудовані
приміщення. Договором комісії було
передбачено, що позивач та відповідачі
забезпечують Українсько-канадське ТОВ
з іноземними інвестиціями «ЮМК»
грошовими коштами для виконання
доручення в строк до 03.11.2004 року, при
цьому кожний повинен був внести 120 539
грн. 06 коп. На виконання умов договору, з
15.09.2004 року по 26.10.2004 року, позивачем
було перераховано на користь
Українсько-канадського ТОВ з
іноземними інвестиціями «ЮМК» 111 000 грн.
Відповідачі не приймали участь у
фінансуванні будівництва, посилаючись
на відсутність коштів. У зв'язку з
відсутністю повної суми для сплати за
договором про участь у будівництві,
26.10.2004 року позивач звернувся до АКБ
«Новий» із заявою про надання
споживчого кредиту у сумі 260 000 грн. для
купівлі житлового приміщення. 29.10.2004
року між банком та ОСОБА_1 було
укладено кредитний договір, відповідно
до умов якого позивач отримав для
придбання нежитлового приміщення по
АДРЕСА_1 - 260 000 грн., які позивач повністю
сплатив. Рішенням виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради було
оформлено право власності, з видачею
свідоцтв ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 на
нежитлове приміщення першого поверху
№ VІІ поз. ІХ, VІІ-8, VІІ-5, VІІ-6, VІІ-7,
житлового будинку АДРЕСА_1, на підставі
договору про участь на паях у
будівництві. 29.08.2005 року виконавчим
комітетом Дніпропетровської міської
ради було видано свідоцтво про право
власності на нерухоме майно на ім`я
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2, після чого 06.09.2005
року в КП «ДМБТІ» було зареєстровано
право власності. 09.08.2006 року виконавчим
комітетом Дніпропетровської міської
ради було видано свідоцтво про право
власності на нерухоме майно. Право
власності зареєстровано в КП «ДМБТІ»
ДОР 11.08.2006 року. В грудні 2006 року ОСОБА_2,
вмотивовуючи відсутністю грошей,
запропонував позивачу виступити
майновим та особистим поручителем для
отримання кредиту. 16.01.2007 року ОСОБА_2
уклав кредитний договір та отримав
гроші в касі ПАТ «ПУМП». Натомість, з
позивачем ОСОБА_2 не розрахувався та
почав уникати виконання зобов'язань з
договором кредиту в частині погашення
тіла кредиту та відсотків за
користування кредитом. У зв'язку з чим,
позивач був вимушений звернутися до
суду з даними позовними вимога.

У судове засідання позивач не з'явився,
але від його представника ОСОБА_5
надійшла до суду заява в якій позовні
вимоги вона підтримала в повному
обсязі та просила справу розглядати
без їх участі.

У судове засідання відповідачі не
з'явилися, від їх представника ОСОБА_6
надійшла до суду заява в якій позовні
вимоги вона підтримала в повному
обсязі та просила справу розглядати
без їх участі.

Представник третьої особи
Українсько-канадського ТОВ з
іноземними інвестиціями «ЮМК» у судове
засідання не з'явився про час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, причини своєї неявка
суду не повідомив.

Представник третьої особи УСІБ-159
Державного підприємства «ВО ПМЗ ім.
Макарова» у судове засідання не
з'явився про час та місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином, причини своєї неявка суду не
повідомив.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає,
що позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 626 ЦК України, договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Згідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 230 ЦК України
якщо одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення,
такий правочин визнається судом
недійсним. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування.

Підставою недійсності правочину за ч. 1
ст. 203 Цивільного кодексу України є
суперечність саме змісту правочину
нормам Цивільного кодексу України,
іншим актам цивільного законодавства,
а також моральним засадам суспільства
з огляду на те, що змістом правочину є
відповідні його виду умови.

У відповідності до ч. 1 ст. 229 ЦК України
якщо особа, яка вчинила правочин,
помилилася щодо обставин, які мають
істотне значення, такий правочин може
бути визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням.

У судовому засіданні встановлено, що
08.12.2003 року між Українсько-канадським
ТОВ з іноземними інвестиціями «ЮМК»,
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 було укладено
договір комісії № 02_1-3/к (а.с.12-13). За
умовами вказаного договору позивач та
відповідачі доручили, а третя особа
взяла на себе зобов'язання укласти
угоду, відповідно до якої, у власність
позивача та відповідачів буде
переданий об'єкт нерухомості, а саме
вбудовані приміщення 1-го поверху, за
адресою: АДРЕСА_1. Договором комісії
було передбачено, що позивач та
відповідачі забезпечують
Українсько-канадське ТОВ з іноземними
інвестиціями «ЮМК» грошовими коштами
для виконання доручення в строк до
03.11.2004 року, при цьому кожний повинен
був внести 120 539 грн. 06 коп. На виконання
умов договору, з 15.09.2004 року по 26.10.2004
року, позивачем було перераховано на
користь Українсько-канадського ТОВ з
іноземними інвестиціями «ЮМК» 111 000 грн.

08.12.2003 року між Українсько-канадським
ТОВ з іноземними інвестиціями «ЮМК» та
УБІБ-159 ДП «ВО ПМЗ ім. Макарова» було
укладено договір про часткову участь у
будівництві № 02_1-3/159, відповідно до
умов якого УБІБ-159 ДП «ВО ПМЗ ім.
Макарова» своїми силами здійснює
будівництво та передає сторонам
вбудовані приміщення (а.с.14-15).

26.10.2004 року позивач звернувся до АКБ
«Новий» із заявою про надання
споживчого кредиту у сумі 260 000 грн. для
купівлі житлового приміщення (а.с.20).

29.10.2004 року між АКБ «Новий» та ОСОБА_1
було укладено кредитний договір № 43426,
строком дії з 29.10.2004 року по 29.10.2006 року
(а.с.21-22). Відповідно до умов якого
позивач отримав для придбання
нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 - 260
000 грн., які позивач повністю сплатив
(а.с.23).

Рішенням виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради № 3359
від 18.11.2004 року було оформлено право
власності, з видачею свідоцтв ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_2 на нежитлове приміщення
першого поверху № VІІ поз. ІХ, VІІ-8, VІІ-5,
VІІ-6, VІІ-7, житлового будинку АДРЕСА_1, на
підставі договору про участь на паях у
будівництві від 08.12.2003 року № 02-1/159
(а.с.55).

29.08.2005 року виконавчим комітетом
Дніпропетровської міської ради було
видано свідоцтво про право власності
на нерухоме майно на ім`я ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_2 (а.с.56), після чого 06.09.2005
року в КП «ДМБТІ» було зареєстровано
право власності, що підтверджується
витягом про реєстрацію (а.с.57).

09.08.2006 року виконавчим комітетом
Дніпропетровської міської ради було
видано свідоцтво про право власності
на нерухоме майно. Право власності
зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР 11.08.2006
року, номер витягу 11521523, реєстраційний
номер №11876075 (а.с.54).

16.01.2007 року між Закритим акціонерним
товариством «ПУМП» та громадянином
ОСОБА_2 було укладено кредитний договір
№ 5122618 (а.с.37-40). Також до кредитного
договору, у якості забезпечення
виконання зобов'язань, 16.01.2007 року між
банком та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 було
укладено договір іпотеки № 5123685 про
передачу в заставу належного їм на
праві власності нежитлового
приміщення по АДРЕСА_2 (а.с.45-51).

Що стосується позовних вимог позивача
про визнання частково недійсними
договору комісії та договору про
участь у будівництві, оскільки їх було
укладено внаслідок обману та помилки
(згідно ч. 1 ст. 229 ЦП України), то слід
вказати наступне. Істотне значення має
помилка щодо природи правочину, прав та
обов'язків сторін, таких властивостей і
якостей речі, які значно знижують її
цінність або можливість використання
за цільовим призначенням.

Аналогічна правова позиція закріплена
і в п. 19 Постанови Пленум Верховного
Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» - обставини,
щодо яких помилилася сторона
правочину, мають існувати саме на
момент вчинення правочину. Особа на
підтвердження своїх вимог про визнання
правочину недійсним повинна довести,
що така помилка дійсно мала місце, а
також що вона має істотне значення.
Помилка внаслідок власного
недбальства, незнання закону чи
неправильного його тлумачення однією
зі сторін не є підставою для визнання
правочину недійсним.

У відповідності до ст. ст. 10, 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Позивачем та його представником не
надано належних та допустимих доказів
що сторони в момент підписання спірних
договорів помилилася щодо обставин,
які мають істотне значення. Крім того,
ні в позові ні в судовому засіданні
стороною позивача взагалі не наведено
саме відносно яких обставин помилявся
ОСОБА_1 Тому дані вимоги задоволенню не
підлягають.

Таким чином, встановивши вищевказані
обставини на підставі зібраних по
справі доказів, суд приходить до
висновку, що вимоги позивача про
визнання частково недійсним свідоцтва
про право власності на нерухоме майно,
в частині визнання права власності за
ОСОБА_2 на 1/3 частину приміщення та за
ОСОБА_3 на 1/3 частину приміщення
являються необґрунтованими і не
підлягають задоволенню.

За змістом ст. 346 ЦК України одними із
підстав припинення права власності
зазначені: у разі знищення майна та у
разі припинення юридичної особи чи
смерті власника. Право власності може
бути припинене в інших випадках,
встановлених законом.

Згідно ст. 349 ЦК України право власності
на майно припиняється в разі його
знищення. У разі знищення майна, права
на яке підлягають державній
реєстрації, право власності на це майно
припиняється з моменту внесення за
заявою власника змін до державного
реєстру.

Що стосується вимог позивача про
припинення права власності ОСОБА_2 на 1/3
частину та ОСОБА_3 на 1/3 частину
нежитлового приміщення та визнання за
ОСОБА_1 права власності на нежитлове
приміщення № ІХ, поз. І, 1-5 на першому
поверсі житлового будинку літ.А-9 по
АДРЕСА_1 в цілому за ОСОБА_1 на підставі
ч. 2 ст. 331 ЦК України, то дані посилання є
безпідставними та не обгрунтованими,
оскільки позивач не зазначив жодних
обґрунтованих підстав для припинення
права власності відповідачів.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Згідно ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може
бути виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
законом.

Відповідно до ст. 109 ЖК України
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом.

Із матеріалів справи вбачається, що
відповідачам по справі було видано
свідоцтво про право власності на
спірне майно, яке було зареєстровано в
КП «ДМБТІ» у зв'язку з чим, вони
вселилися правомірно в вищевказане
нерухоме приміщення. Кожному із
співвласників належить по 1/3 частини
приміщення. З огляду на вищевикладене,
позивач не є одноособовим власником
спірного приміщення. Тому суд
приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1
про усунення йому перешкоди в
здійсненні права власності шляхом
виселення із нежитлового приміщення
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та вселення його не
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено. Оскільки позивачу у
задоволенні позову відмовлено, суд
вважає що не має підстав в повернені
позивачу судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 9,109 ЖК України, ст. ст. 203, 229, 215, 349, 391,
626, 628, 638 ЦК України, ст. ст. 10, 57-61, 88 209,
212-215 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, треті особи
Українсько-канадське ТОВ з іноземними
інвестиціями «ЮМК», УСІБ-159 Державного
підприємства «ВО ПМЗ ім. Макарова» про
визнання правочинів частково
недійсними, припинення права
власності, визнання права власності на
нерухоме майно, усунення перешкод у
здійсненні права власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Красногвардійський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Т. О. Дубіжанська