Справа № 362/305/14 Головуючий у І
інстанції Орда О.О.Провадження №
22-ц/780/4424/14 Доповідач у 2
інстанції ПриходькоКатегорія 19
УХВАЛА

Іменем України

23 липня 2014 року колегія судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого: Приходька К.П.,

суддів: Малорода О.І.,
Олійника В.І.,

при секретарі: Черепинець А.І.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника Колективного
підприємства «Васильківське
будівельно-монтажне управління №40» на
рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 25 квітня 2014 року за позовом
Колективного підприємства
«Васильківське будівельно-монтажне
управління №40» до ОСОБА_1 про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
кімнати в гуртожитку,-

встановила:

у січні 2014 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом.

Позивач звернувся з вимогами про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу від 18 листопада 2013 року
кімнати АДРЕСА_2, укладеного між КП
«Васильківське БМУ № 40» та ОСОБА_1
через приховування останнім наявності
у нього, крім спірного житлового
приміщення, іншого придатного для
проживання житла.

Рішенням Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 25 квітня 2014 року в задоволенні
позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
представник Колективного підприємства
«Васильківське будівельно-монтажне
управління №40» подав апеляційну
скаргу, в яких посилається на те, що
рішення ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
просив скасувати рішення
Васильківського міськрайонного суду
Київської області від 25 квітня 2014 року
та ухвалити нове, яким позов
задовольнити.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин справи, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ч.3 ст.10 та ч.1
ст.60 ЦПК України, завданням цивільного
судочинства є розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
за захистом яких кожна особа має право
звернутися до суду.

У відповідності до положень ст.ст.1 та 3
ЦПК України, завданням цивільного
судочинства є розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
за захистом яких кожна особа має право
звернутися до суду.

Згідно з ст.ст.57 і 58 ЦПК України
вбачається поняття доказів в
цивільному процесі та їх допустимість.

Як вбачається з положень ст.1 Протоколу
1 Конвенції про захист прав людини та
основних свобод, яка відповідно до
ч.1 ст.9 Конституції України, п.1 ст.17
Закону України «Про міжнародні
договори України» є частиною
національного законодавства, та ст.41
Конституції України та ст.ст.321,328 ЦК
України, кожна фізична особа має право
мирно володіти своїм майном, право
власності набувається із підстав не
заборонених законом, зокрема
правочинів. Право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений в його здійсненні крім у
випадках і в порядку, встановлених
законом.

Відповідно до положень ч.1 ст.215 ЦК
України, підставою недійсності
правочину, є не додержання стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п»ятою та
шостою ст.203 ЦК України.

Положення ст.638 ЦК України визначають,
що договір є укладеним, якщо сторони
досягли згоди з усіх істотних умов
договору. Істотними умовами договору є
умови про предмет договору, умови, що
визначені законом як істотні або є
необхідними для договорів даного виду,
а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Відповідно до положень ст.655 ЦК України,
за договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає майно і сплачує за нього певну
грошову суму.

Згідно з положеннями ч.1 ст.391 ЦК
України, покупець зобов»язаний
оплатити товар за ціною, встановленою у
договорі купівлі-продажу.

У відповідності до протоколу засідання
комітету кредиторів позивача від 12
липня 2011 року, положеннями п.п.1 і 2
рішення визначено, що реалізаційну
вартість кімнат встановити на рівні
ринкової за незалежною експертною
оцінкою. Встановити для орендарів
кімнат, що проживають в них більше 60
місяців в розмірі різниці між їх
ринковою та балансовою вартістю станом
на 1 липня 2011 року. З метою отримання
такої пільги покупець має підтвердити
відсутність у нього іншого житла
починаючи з 2003 року. Зменшити пільгу на
5% для покупців, які повністю погасять
заборгованість за утримання житла на
дату розгляду судом відповідного
позову КП, в тому числі, до відповідача,
така знижка не застосовується, в разі
погашення заборгованості до звернення
КП з відповідним позовом до суду.

Згідно з договором купівлі-продажу від
18 листопада 2013 року, посвідченого
приватним нотаріусом Васильківського
міського нотаріального округу
Київської області ОСОБА_2,
зареєстрованим в реєстрі за №2012,
відповідач придбав кімнату АДРЕСА_2.

Положеннями п.п.4-5 та 10 договору
передбачено, що продаж нерухомості,
належної КП «Васильківське БМУ № 40»,
здійснюється за 1624 грн., при ринковій
вартості у 47 279 грн. за звітом ПП «Актив
Інвест», саме, від 31 жовтня 2013 року, а не
01 липня 2011 року; покупець також
підтверджує, що не має у власності
іншого придатного для проживання
житла.

При цьому суд вірно зазначає, що
порядок визначення ціни продажу
спірної кімнати (до протоколу
засідання комітету кредиторів
колективного підприємства від 12 липня
2011 року) в договорі не встановлений, а
тому в ньому не продажу кімнати та
відсутністю у покупця іншого
придатного для проживання житла, тобто
істотність такої умови спірного
правочину.

Відповідно до інформаційної довідки з
Реєстру прав власності на нерухоме
майно від 13 грудня 2013 року, наданих саме
за запитом КП «Васильківське БМУ № 40»,
відповідач має у власності 1/3 частину
квартири АДРЕСА_1 та 1/6 частину
домоволодіння АДРЕСА_3.

Згідно з договором №36 та ордером №36,
актом приймання-передачі від 01 грудня
2003 року, відповідач отримала в оренду
для мешкання кімнату АДРЕСА_2.

Відповідно до відмітки в паспорті,
відповідач зареєстрована в спірній
кімнаті, відповідно, з 12 січня 2005 року
та по теперішній час.

Таким чином, з огляду зібраних у справі
доказів, суд, відмовляючи в задоволені
позову, вірно виходить з того, що
позивачем не доведена недійсність
спірного правочину від 18.11.2013 року, при
цьому, звертає увагу, що відповідач
здійснив купівлю спірної кімнати за
встановленою в договорі ціною та при
відсутності в ньому істотних умов щодо
здійснення правочину за меншою
вартістю лише за умови відсутності у
покупця іншого придатного для
проживання житла.

Визнання недійсним правочину під
впливом обману визначений положеннями
ст.230 ЦК України.

Положення п.20 постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 р.
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», згідно з яким
наявність умислу в діях відповідача,
істотність значення обставин, щодо
яких особу введено в оману, і сам факт
обману повинна довести особа, яка діяла
під впливом обману.

Встановлено, що правочин може бути
визнаний вчиненим під впливом обману у
випадку навмисного цілеспрямованого
введення іншої сторони в оману щодо
фактів, які впливають на укладення
правочину. Крім того, саме на позивача
як на сторону, яка діяла під впливом
обману, покладається обов»язок довести
наявність умислу з боку іншої сторони
правочину, істотність значення
обставин, щодо яких введено в оману, і
сам факт обману. Обман щодо мотивів
правочину не має істотного значення.

Тобто, одна із сторін правочину або
інша заінтересована особа повинна
довести навмисне цілеспрямоване
введення іншої сторони в оману щодо
фактів, які впливають на укладення
правочину.

Разом з тим позивачем не надано суду
доказів на підтвердження того, що
договір купівлі-продажу від 18.11.2013 року
було укладено під впливом обману,
оскільки позивачем не доведено, що
об»єкти нерухомого майна що належать
ОСОБА_1 на праві власності є придатними
для проживання та відповідно до статті
28 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» передбачено, що
інформація з Державного реєстру прав
надається у формі витягу,
інформаційної довідки та виписки.

Інформаційну довідку з Державного
реєстру прав на підстав і письмового
запиту мають право отримувати суд,
органи місцевого самоврядування,
органи внутрішніх справ, органи
прокуратури, органи державної
податкової служби, органи Служби
безпеки України та інші органи
державної влади (посадові особи), якщо
запит зроблено у зв»язку із
здійсненням ними повноважень,
визначених законом, тобто інформація
щодо об»єктів нерухомості які належали
на праві власності на час укладення
спірного договору,була
загальнодоступною і відкритою для
продавця.

Тому суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку відмовивши в
задоволенні позову.

Доводи апелянта в апеляційній скарзі,
що судом першої інстанції було неповно
з»ясовано та не доведено обставини, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, порушено та
неправильно застосовано норми
матеріального та процесуального права,
а також є невідповідність висновків
суду обставинам справи, не знайшли
свого підтвердження і повністю
спростовуються дослідженими належними
та допустимими доказами по справі.

За таких обставин, колегія судів,
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дав належну оцінку зібраним доказам,
вірно послався на закон, що регулює
спірні правовідносини, дійшов
правильного висновку відмовивши в
задоволенні позову.

Оскільки рішення суду ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
апеляційні скарги і залишити рішення
суду першої інстанції без змін.

Керуючись: ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК
України колегія суддів, -

ухвалила :

апеляційну скаргу Колективного
підприємства «Васильківське
будівельно-монтажне управління №40»
відхилити, рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 25 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді