Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/3383/14
Головуючий у 1 інстанції: Наумова І.Й.
Суддя-доповідач: Савченко О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„22" липня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Гончар М.С., Стрелець Л.Г.

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне
рішення Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 08 серпня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
районна адміністрація Запорізької
міської ради по Комунарському району,
як орган опіки та піклування, про
позбавлення батьківських прав,-

В С Т
А Н О В И Л А:

У травні 2013 року
ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулася до суду
із вищевказаним позовом, в якому
зазначала, що вона є донькою ОСОБА_4

У 2010 році її мати покинула сім'ю та
стала мешкати окремо. Шлюб між батьками
розірвано.

Посилаючись на те, що з 2010 року мати не
цікавиться родиною, не приймає участі у
її вихованні , просила суд позбавити
батьківських прав ОСОБА_4

Заочним рішенням Комунарського
районного суду м. Запоріжжя від 08
серпня 2013 року позов задоволено.

Позбавлено ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2,
батьківських прав відносно доньки
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 26 червня 2014 року заяву
ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення
залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4.,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким в задоволенні
позову відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду доповідача, пояснення учасників
процесу, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції і обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтвердженими тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення таким вимогам не
відповідає

Відповідно до роз"яснень , наданих у
п.п.15,16, 18 постанові Пленуму Верховного
Суду України № 3 від 30.03.2007 року „Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав",
позбавлення батьківських прав (тобто
прав на виховання дитини, захист її
інтересів, на відібрання дитини в інших
осіб, які незаконно її утримують та ін.),
що надані батькам до досягнення
дитиною повноліття і грунтуються на
факті спорідненості з нею, є крайнім
заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківських обов"язків, а
тому питання про його застосування
слід вирішувати після повного,
всебічного, об"єктивного з"ясування
обставин справи, зокрема, ставлення
батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені
батьківських лише щодо дитини, яка не
досягла вісімнадцяти років, і тільки з
підстав, передбачених ст. 164 СК.

Ухилення батьків від виконання своїх
обов"язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, млжна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов"яками.

Відповідно до ст. 165 СК з позовом про
позбавлення батьківських прав можуть
звернутися, зокрема, сама дитина, яка
досягла чотирнадцяти років.

Таким чином, при розгляді справ за
позовами про позбавлення батьківських
прав з підстав, передбачених ст. 164 СК
України, особа, яка подала такий позов,
повинна довести, що батько ухиляється
від виконання своїх обов"язків по
вихованню дитини. В свою чергу батько
повинен довести, що він належним чином
виконує свої батьківські обов"язки.

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи
заочне рішення по справі, зазначені
роз"яснення Пленуму Верховного Суду
України суд не врахував, в порушення
ст.ст. 212-214 ЦПК України не з"ясував
належним чином, які безспірні докази
свідчать про ухилення відповідача від
виконання своїх обов"язків щодо
виховання дитини, в чому полягає винна
поведінка відповідача, свідоме
нехтування нею своїми обов"язками, чи
вживалися до неї заходи реагування, а
також не з"ясував та не дослідив
соціально-побутові умови життя та
матеріальне становище відповідача,
хоча з"ясування вказаних обставин має
істотне значення для правильного
вирішення справи.

В обгрунтування позову про позбавлення
батьківських прав своєї матері ОСОБА_4,
позивачка посилалася на те, що після
припинення батьками шлюбних відносин у
2010 році мати стала проживати окремо, а
її вихованням та утриманням займається
лише батько.

Відповідно до ч.2 ст. 57 ЦПК України
фактичні дані встановлюються на
підставі пояснень сторін, третіх осіб,
їхніх представників, допитаних як
свідків, показань свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема звуко
- і відеозаписів, висновків експертів.

Задовольняючи заочним рішенням позов
ОСОБА_2 щодо позбавлення її матері
ОСОБА_4 батьківських прав, суд виходив з
його доведеності, пославшись на
пояснення батька позивачки ОСОБА_6 про
те, що його колишня дружина утворила
іншу сім"ю, пояснення свідків ОСОБА_7,
ОСОБА_8, які пояснили, що відповідачка з
2010 року однією сім"єю з колишнім
чоловіком та дочкою, яка залишилася
проживати із батьком, не проживає.

За вимогами ч.1 ст.224 ЦПК України умовами
ухвалення заочного рішення на підставі
наявних у справі доказів, якщо позивач
не заперечує проти такого вирішення
справи, є неявка в судове засідання
відповідача, який належним чином
повідомлений і від якого не надійшло
заяви про розгляд справи за його
відсутності.

Разом з тим, даних про вручення ОСОБА_4
судової повістки про виклик у судове
засідання з дотриманням вимог ст. 76 ЦПК
України, в матеріалах справи немає.

Розглянувши за вказаних обставин
справу з ухваленням заочного рішення,
суд припустив порушення вимог
процесуального права, з порушенням
встановленого ст. 10 ЦПК України
принципу змагальності сторін,
відповідно до якого сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо надання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

В результаті доводи ОСОБА_4 щодо
заявленого до неї позову судом першої
інстанції не перевірялися і предметом
дослідження не були , вказане порушення
норм процесуального права призвело до
неправильного вирішення питання щодо
наявності підстав для задоволення
позову, враховуючи, що самий лише факт
утворення відповідачкою іншої сім"ї та
її проживання не з дочкою ОСОБА_2не є
беззаперечними доказами її винної
поведінки та свідченням нехтування нею
своїми обов"язками щодо виховання
дочки і, як наслідок, про необхідність
застосування крайнього заходу у виді
позбавлення батьківських прав
відповідно до ст. 164 СК України.

Судом встановлено, що батьками
позивача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_6
та ОСОБА_4(а.с.4).

Рішенням Василівського районного суду
Запорізької області від 06 лютого 2012
року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 був
розірваний(а.с.8).

Зазначеним рішенням було встановлено,
що шлюбні відносини та спільне
проживання батьки позивачки припинили
у 2010 році.

Із доданих до апеляційної скарги
матеріалів вбачається, що 24.01.2014 року
ОСОБА_4 зареєструвала шлюб з
ОСОБА_9.(а.с.57), ІНФОРМАЦІЯ_4 року
народила сина ОСОБА_10(а.с.58).

В апеляційній скарзі та в поясненнях в
суді апеляційної інстанції ОСОБА_4
стверджує, що після припинення шлюбних
відносин з батьком позивачки, з яким у
неї склалися складні стосунки, від
виконання своїх батьківських
обов"язків вона не ухилялася,
періодично спілкувалася з дочкою, хоча
остання, знаходячись під впливом
батька, ставилася до неї негативно,
постійно через свою старшу дочку
передавала ОСОБА_11 або їй особисто,
продукти харчування.

Причиною її окремого проживання з
ОСОБА_11 стало те, що, з метою уникнення
конфліктів, які постійно виникали між
нею та ОСОБА_6, та діючи в інтересах
дочки, яка виказала бажання проживати
разом із батьком, належну їй частину
квартири АДРЕСА_1 на підставі договору
дарування від 07.06.2011 року вартістю 116636
грн. подарувала колишньому
чоловіку(а.с.53).

У червні 2011 року виплатила батьку
дитини ОСОБА_6 58318 грн. в якості
добровільної виплати аліментів,
присуджених з неї на утримання дочки
ОСОБА_2рішенням Комунарського
районного суду м. Запоріжжя, до
досягнення нею повноліття та на період
подальшого навчання до досягнення 23
років, що підтверджується нотаріально
посвідченою заявою ОСОБА_6.(а.с.55), у той
же день, 07.06.2011 року, за побажанням
дочки, видала її батьку ОСОБА_6
довіреність на право управління та
розпорядження належним їй
транспортним засобом - автомобілем
ВАЗ-21043, державний номер НОМЕР_1(а.с.56).

Достовірність вказаних доводів суд
апеляційної інстанції перевірив також
шляхом допиту свідків - старшої сестри
позивачки ОСОБА_12, яка підтвердила, що
мати постійно передава ОСОБА_2 продукти
харчування, цікавилася дочкою, однак
остання, хоча періодично і приходила на
роботу до матері, однак інших
контактів з нею чи в інших умовах, не
бажала.

Показання щодо намагання ОСОБА_4 після
розірвання шлюбу з чоловіком
налагодити нормальні контакти з дочкою
ОСОБА_2, яка хоча і допускала випадки
зневажливого ставлення до матері,
однак приходила до неї на роботу та
спілкувалась , а також про те, що
відповідач передавала дочці продукти
харчування , надали свідки ОСОБА_13,
ОСОБА_14

Відповідно до вимог ч.ч.4-6 ст. 19 СК
України при розгляді судом спорів щодо
позбавлення чи поновлення
батьківських прав обов"язковою є
участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду
письмовий висновок щодо розв"язання
спору на підставі відомостей,
одержаний в результаті обстеження умов
проживання дитини, батьків, інших осіб,
які бажають проживати з дитиною, брати
участь у її вихованні, а також на
підставі інших документів, які
стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком
органу опіки та піклування, якщо він є
недостатньо обґрунтованим, суперечить
інтересам дитини.

Ухвалюючи рішення, суд послався на
підписаний заступником голови
районної адміністрації Запорізької
міської ради по Комунарському району
висновок від 17.07.2013 року про
доцільність позбавлення батьківських
прав ОСОБА_4 відносно неповнолітньої
доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який,
виходячи з матеріалів справи, був
складений на підставі лише пояснень
самої ОСОБА_2 та складеного на підставі
заяви батька заявниці ОСОБА_6 акта від
27.05.2013 року про обстеження
житлово-побутових умов його проживання
за адресою: АДРЕСА_1(а.с.31,32), тобто без
врахування інших об"єктивних даних, у
тому числі зумовлених конфліктною
ситуацією, що виникла між батьками
ОСОБА_11 після припинення ними шлюбних
відносин, а тому не може вважатися
об"єктивним та достатньо
обґрунтованим.

Таким чином, до висновку про те, що
відповідач ОСОБА_4 ухиляється від
виконання своїх обов"язків по
вихованню та утриманню своєї дочки
ОСОБА_2, суд дійшов при неповному
з"ясувінні обставин, що мають значення
по справі, а тому ухвалене по справі
рішення на підставі ст. 309 ЦПК України
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у позові,
враховуючи, що сукупна оцінка наданих
сторонами доказів не доводить факту
винної поведінки та свідомого
ухилення відповідача ОСОБА_4 від
виконання своїх батьківських обв"язків
щодо неповнолітньої дочки ОСОБА_2, і, як
наслідок, застосування до неї на
підставі п.2 ч.1 ст. 164 СК України
крайнього заходу - позбавлення
батьківських прав.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Заочне рішення Комунарського
районного суду м. Запоріжжя від 08
серпня 2013 року по даній справі
скасувати та ухвалити нове, яким у
задоволенні позову ОСОБА_2 про
позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав,
- відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: