Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ
Справа № 22-ц/778/3388/14 Головуючий у 1
інстанції: Мєркулова Л.О.
Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 24» липня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.,

суддів: Дашковської А.В.,

Стрелець Л.Г.,

при секретарі: Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 28 травня 2013 року по
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором; за зустрічним позовом
ОСОБА_3 до Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк»про визнання недійсними
та такими, що суперечать вимогам
законодавства, пункти умов надання
споживчого кредиту фізичним особам, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулось до суду з вказаним позовом
до ОСОБА_3

В обґрунтування позову зазначило, що 09
червня 2006 року між банком та ОСОБА_3
було укладено кредитний договір шляхом
підписання останньою заяви
позичальника разом із Умовами надання
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(«Стандарт»), відповідно до якого
відповідач отримала кредит у розмірі 10
606 грн. 70 коп. зі сплатою 25,08% річних за
користування кредитом на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення до 09 червня 2008
року.

Договором встановлена позовна
давність за вимогами стягнення
кредиту, відсотків за користування
кредитом, винагороди, неустойки (пені,
штрафів) строком 5 років.

Відповідач належним чином зобов'язання
за кредитним договором не виконувала, у
зв'язку з чим станом на 28 грудня 2012 року
утворилась заборгованість у розмірі 99
011 грн. 24 коп., яка складається із:
заборгованості за кредитом у розмірі 9
033 грн. 68 коп.; заборгованості із
процентів за користування кредитом у
розмірі 34 945 грн. 81 коп.; пені за
несвоєчасне виконання зобов'язань за
договором у розмірі 49 840 грн. 74 коп.;
штрафу (фіксованої частини) у розмірі 500
грн.; штрафу (процентної складової) у
розмірі 4 691 грн. 01 коп., та яку банк
просив стягнути з відповідача на його
користь.

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із зустрічним позовом, в якому
зазначала, що строк дії договору
закінчився у 2008 році.

Крім того, вона підписувала лише заяву
позичальника, з Умовами надання
кредиту ознайомлена не була та їх не
підписувала.

Вважає, що при укладенні кредитного
договору банком було порушено її права
споживача кредитних послуг, а саме: у
договорі містяться умови, що
суперечать нормам законодавства.

У зв'язку з викладеним просила суд
визнати недійсними та такими, що
суперечать вимогам законодавства
наступні пункти Умов надання кредиту:
п. 5.1 «При порушенні позичальником
будь-якого із зобов'язань, передбачених
заявою та п. п. 3.2.2, 3.2.3 даних Умов, банк
має право нарахувати, а позичальник
зобов'язується сплатити банку пеню в
розмірі 0,15 % від суми простроченого
платежу, але не менше 1 грн. за кожен
день прострочки платежу. Сплата пені
здійснюється в гривні. У випадку, якщо
кредит видається в іноземній валюті,
пеня сплачується в гривневому
еквіваленті по курсу НБУ на дату
сплати»; п. 5.3 «При порушенні
позичальником строків платежів по
будь-якому з грошових зобов'язань,
передбачених договором більш ніж на 30
днів, позичальник зобов'язаний
сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. +
5% від суми заборгованості»; п. 5.4
«Нарахування неустойки за кожен
випадок порушення зобов'язань,
передбаченої п. п. 5.1, 5.2, 5.3 цих умов,
здійснюється протягом 3 (трьох) років з
дня, коли відповідне зобов'язання
повинне бути виконане позичальником»;
п. 5.5 «Термін позовної давності по
вимогам про стягнення кредиту,
відсотків за користування кредитом,
винагороди, неустойки - пені, штрафів за
даним договором встановлюється
сторонами тривалістю 5 років».

Рішенням Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 28 травня 2013 року у позові
ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Зустрічний позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, ПАТ КБ «Приватбанк» подало
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, невідповідність висновків суду
обставинам справи, недоведеність
обставин, що мають значення для
вирішення справи, просило рішення суду
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк»
задовольнити, в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_3 відмовити.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 08 серпня 2013
року рішення Заводського районного
суду м. Запоріжжя від 28 травня 2013 року
скасовано та ухвалено нове рішення про
часткове задоволення позову ПАТ КБ
«ПриватБанк». Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
від 09 червня 2006 року № DN4HKP11432610 у розмір
43 979 грн. 49 коп., з яких: 9 033 грн. 68 коп. -
заборгованість за кредитом, 34 945 грн. 81
коп. - заборгованість з процентів за
користування кредитом.

В іншій частині позову відмовлено.

У зустрічному позові відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 23 квітня 2014 року
касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк»
задоволено частково, рішення
апеляційного суду Запорізької області
від 08 серпня 2013 року в частині відмови у
позові ПАТ КБ «ПриватБанк» про
стягнення пені та штрафу скасовано,
справу в цій частині направлено на
новий судовий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції в
частині стягнення пені та штрафу,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково.

Згідно зі ст. 309 ЦПК України підставами
для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення є неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 4 ст.338 ЦПК України
висновки і мотиви, з яких скасовані
рішення є обов'язковими для суду першої
чи апеляційної інстанції при новому
розгляді справи.

Саттею 1054 ЦК України передбачено, що за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048
ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626
ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно з положеннями ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Цивільно-правова відповідальність - це
покладення на правопорушника правових
наслідків, які полягають у позбавленні
його певних прав або в заміні
невиконання обов'язку новим, або у
приєднанні до невиконаного обов'язку
нового додаткового.

Покладення на боржника нових
додаткових обов'язків як заходу
цивільно-правової відповідальності
має місце, зокрема, у випадку стягнення
неустойки (пені, штрафу).

Статтею 549 ЦК України визначено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2
ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК
України).

У той же самий час згідно зі ст. 536 ЦК
України за користування чужими
грошовими коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором між фізичними
особами. Розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.
На відміну від процентів, які є платою
за користування чужими грошима,
неустойка є засобом забезпечення
виконання зобов'язання і одночасно
способом цивільно-правової
відповідальності.

За положеннями ст.61 Конституції
України ніхто не може бути двічі
притягнутий до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення.

Аналіз правових норм, зокрема, ст. ст. 536,
549 ЦК України дає підстави для висновку
про те, що проценти та неустойка є
різними правовими інститутами,
обмеження можливості одночасного
застосування яких законом не
встановлена.

Згідно з ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо
предметом неустойки є грошова сума,
її розмір встановлюється договором
або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені) застосовується позовна давність
в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Пеня - це санкція, яка нараховується з
першого дня прострочення й до тих пір
поки зобов'язання не буде виконано. Її
розмір збільшується залежно від
продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна
давність до вимог про її стягнення
обчислюється по кожному дню (місяцю), за
яким нараховується пеня, окремо. Право
на позов про стягнення пені за кожен
день (місяць) виникає щодня (щомісяця)
на відповідну суму, а позовна давність
обчислюється з того дня (місяця), коли
кредитор дізнався або повинен був
дізнатися про порушення права.

Отже, аналіз норми ч. 2 ст. 258 ЦК України
дає підстави для висновку про те, що
стягнення неустойки (пені, штрафу)
обмежується останніми 12 місяцями перед
зверненням кредитора до суду.

Аналогічна позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від 6
листопада 2013 року №6-11613, яка згідно зі
ст.360-7 ЦПК є обов'язковою для судів.

Судом першої інстанції встановлено, що
09 червня 2006 року між банком та ОСОБА_3
укладено кредитний договір шляхом
підписання останньою заяви
позичальника, відповідно до якого
ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 10 606
грн. 70 коп. зі сплатою 2,09 % річних за
користування кредитом на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення до 09 червня 2008
року.

До матеріалів справи банком надано
Умови надання споживчого кредиту
фізичним особам («Розстрочка»)
(«Стандарт»), які містять умови та
порядок надання кредиту, права та
обов'язки сторін, порядок розрахунків,
відповідальність сторін та положення
щодо збільшення строку позовної
давності за вимогами про стягнення
кредиту, відсотків, штрафних санкцій,
пені до п'яти років.

Крім того зі змісту договору про
надання споживчого кредиту
вбачається, що позичальник
ознайомлений з Умовами про надання
споживчого кредиту фізичним особам,
які надані їй в письмовій формі.

Отже між сторонами виникли
правовідносини, які випливають із
договору приєднання, а тому окремо
підписувати Умови про надання
споживчого кредиту фізичним особам
фізичним особам не є необхідним в
розумінні положень ст.634 ЦК України.

Відповідно до п.5.1 Умов при порушенні
позичальником будь-якого із
зобов'язань, передбачених Заявою та
п.п.3.2.2, 3.2.3 даних Умов, банк має право
нарахувати, а позичальник
зобов'язується сплатити банку пеню в
розмірі 0,15% від суми простроченного
платежу, але не менше 1 гривні за кожний
день прострочки платежу.

За розрахунком банку, станом на 28
грудня 2012 року У ОСОБА_3 утворилась
заборгованість у розмірі 99 011 грн. 24
коп., яка складається із:
заборгованості за кредитом у розмірі 9
033 грн. 68 коп.; заборгованості із
процентів за користування кредитом у
розмірі 34 945 грн. 81 коп.; пені за
несвоєчасне виконання зобов'язань за
договором у розмірі 49 840 грн. 74 коп.;
штрафу (фіксованої частини) у розмірі 500
грн.; штрафу (процентної складової) у
розмірі 4 691 грн. 01 коп.

З огляду на викладене, позов ПАТ КБ
«ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_3
пені підлягає задоволенню частково в
сумі 17 274,62 грн. за період з 28.12.2011 року по
28.12.2012 року (а.с. 185).

Що стосується позовних вимог про
стягнення штрафу, колегія суддів
виходить з наступного.

Згідно зі ст. 611 ЦК України до складу
неустойки, яка підлягає стягненню у
разі порушення зобов'язання за
договором, входить як штраф, так і пеня.
При цьому штраф і пеня визначені за
різні порушення умов договору.

Умовами договору передбачено
застосування неустойки як виду
цивільно-правової відповідальності за
порушення позичальником строків
погашення кредиту і процентів за
користування ним.

Так, згідно з пп. 5.1 та 5.3 кредитного
договору сторонами передбачено, що у
випадку порушення відповідачем
зобов'язання за договором, останній
несе відповідальність у вигляді штрафу
та пені.

У порушення вимог ст. ст. 212 - 214 ЦПК
України суд на зазначені умови
договору та положення ст. 549 ЦК України
уваги не звернув, зокрема, що штраф та
пеня відповідно до умов кредитного
договору настають при різних
обставинах порушення зобов'язання зі
сторони боржника, а, відтак, є різними
видами відповідальності за порушення
зобов'язань боржником.

Отже, за Умовами надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(«Стандарт») сплата пені та штрафу, як
виду цивільно-правової
відповідальності передбачені за різні
правопорушення, тому позов ПАТ КБ
«ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_3
штрафу підлягають частковому
задоволенню в розмірі 500 грн.( фіксована
частина) та 3062 грн. 71 коп.( процентна
складова: (9 033 грн. 68 коп.+ 34 945 грн. 81 коп.+
17274 грн. 62 коп.) : 100 x 5% =3062 грн.71 коп.).

Враховуючи вищевикладене, рішення суду
в частині відмови в задоволенні позову
ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з
ОСОБА_3 штрафу та пені підлягає
скасуванню за п. 4 ст.309 ЦПК України з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення вимог банку в цій частині.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316,317 ЦПК України ,
колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 28 травня 2013 року в
частині відмови у позові Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» про стягнення пені
та штрафу скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення наступного
змісту.

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення пені та штрафу задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» за
кредитним договором від 09 червня 2006
року № DN4HKP11432610 пеню в розмірі 17274,62 грн.
та штраф в сумі 500 грн. (фіксована
частина), штраф у сумі 3062,71грн.
(процентна складова).

В іншій частині вимог Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» про стягнення пені
та штрафу відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: