УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 201/9128/14ц

Провадження 6/201/286/2014

14 липня 2014 року Жовтневий
районний суд м. Дніпропетровська у
складі: головуючого судді Трещова В.В.,
при секретарі - Горбатенко Д.К.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську подання
державного виконавця Жовтневого
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції А.В. Садовниченко
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Жовтневого
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції А.В. Садовниченко 14
липня 2014 року звернувся до суду з
поданням про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України ОСОБА_2.

У своєму поданні державний
виконавець посилався на те, що на
виконанні Жовтневого ВДВС
Дніпропетровського міського
управління юстиції з 14.05.2008 року
перебуває виконавче провадження № 7572449
з примусового виконання виконавчого
листа №2-2784/08 від 14.05.2008 року, виданого
Жовтневим районим судом
м.Дніпропетровська про стягнення
аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у
розмірі ? частини на утримання
неповнолітньої дитини. Заборгованість
по сплаті аліментів згідно розрахунку
станом на 11.06.2014 року становить 9 000
гривень.

15 травня 2008 року державним виконавцем
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження та боржнику
було надано строк для добровільного
виконання рішення суду.

Боржник неодноразово викликався до
відділу ДВС для сплати заборгованості
13.11.2008 року, 24.04.2009 року, 21.01.2014 року,
13.05.2014 року попереджався про
кримінальну відповідальність
передбачену законом, але заходи щодо
відшкодування заборгованості не
вживає, що свідчить про те що боржник
ухиляється від зобов'язань по сплаті
аліментів, покладених на нього
рішенням суду, тому існує можливість
виїзда боржника за наявності
невиконаних аліментних зобов'язань за
межі України.

Пунктом 2 статті 6 Закону України «Про
порядок виїзду з України та в'їзд в
Україну громадян України» від 21.09.1994
року №3857-XII, визначено, що громадяни
України, який має паспорт, може бути
тимчасово відмовлено у виїзді за
кордон у випадках, коли діють
неврегульовані документи, договірні чи
інші зобов'язання - до виконання
зобов'язань, або розв'язання спору за
погодженням сторін за погодженням
сторін у передбачених законом
випадках, або забезпечення зобов'язань
заставою, якщо інше не передбачено
міжнародним договором України.

Пунктом 18 частини 3 статті 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
встановлено, що державний виконавець у
процесі здійснення виконавчого
провадження має право у разі ухилення
боржника від виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням суду,
звертатися до суду за встановленням
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи за межі
України, до виконання зобов'язань за
рішенням суду.

Перевіривши матеріали справи та
подання, суд вважає необхідним подання
задовольнити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на виконані ВДВС
Жовтневого району Дніпропетровського
МУЮ з 14.05.2008 року перебуває виконавче
провадження № 7572449 з примусового
виконання виконавчого листа №2-2784/08 від
14.05.2008 року, виданого Жовтневим районим
судом м.Дніпропетровська про стягнення
аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у
розмірі ? частини на утримання
неповнолітньої дитини. Заборгованість
по сплаті аліментів, згідно якого
станом на 11.06.2014 року утворилася
заборгованість у розмірі 9 000 гривень.
Боржник неодноразово викликався до
відділу ДВС для сплати заборгованості
13.11.2008 року, 24.04.2009 року, 21.01.2014 року,
13.05.2014 року попереджався про
кримінальну відповідальність
передбачену законом, але заходи щодо
відшкодування заборгованості не
вживає, що свідчить про те що боржник
ухиляється від зобов'язань по сплаті
аліментів.

Керуючись положеннями судової
практики щодо вирішення питання про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України, приходить до наступного.

Відповідно до ст.33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Згідно зі ст.6 Протоколу №4 до Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод, який гарантує
деякі права і свободи, не передбачені в
Конвенції та у Першому протоколі до
неї, кожен є вільним залишати будь-яку
країну, включно із своєю власною. На
здійснення цих прав не може бути
встановлено жодних обмежень, крім тих,
що передбачені законом і є необхідними
у демократичному суспільстві
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав та свобод інших осіб.

Також ст.12 Міжнародного пакту про
громадянські та політичні права
передбачено, що кожна людина має право
покидати будь-яку країну, включаючи
свою власну. Згадані вище права не
можуть бути об'єктом ніяких обмежень,
крім тих, які передбачено законом, які є
необхідними для охорони державної
безпеки, громадського порядку, здоров'я
чи моральності населення або прав і
свобод інших і є сумісними з іншими
речовими правами, визначеними у цьому
Пакті.

Законодавством України зазначені
правовідносини регулюються ст. 313
Цивільного кодексу України якою
передбачено, що фізична особа, яка не
досягла чотирнадцяти років, має право
пересуватися по території України лише
за згодою батьків (усиновлювачів),
опікунів та в їхньому супроводі або в
супроводі осіб, які уповноважені ними.
Фізична особа може бути обмежена у
здійсненні права на пересування лише у
випадках, встановлених законом.

Це право віднесене у ЦК до особистих
немайнових прав фізичної особи, а саме -
до особистих немайнових прав, що
забезпечують природне існування
фізичної особи. Відповідно до ч.3 ст.269
ЦК України особисті немайнові права
тісно пов'язані з фізичною особою.
Фізична особа не може відмовитись від
особистих немайнових прав, а також не
може бути позбавлена цих прав.

Порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, випадки
тимчасового обмеження права громадян
на виїзд з України, порядок вирішення
спорів у цій сфері регулюється Законом
України від 21 січня 1994 року №3857-XII «Про
порядок виїзду з України і в'їзд в
Україну громадян України».

Положеннями статті 6 цього Закону
встановлено, що громадянинові України
може бути тимчасово відмовлено у
видачі паспорта, або громадянинові
України, який має паспорт, може бути
відмовлено у виїзді за кордон, зокрема,
у таких випадках:

- якщо діють неврегульовані
аліментні, договірні чи інші
зобов'язання - до виконання зобов'язань,
або розв'язання спору за погодженням
сторін у передбачених законом
випадках, або забезпечення
зобов'язання заставою, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України.

Примусове виконання рішень судів в
Україні покладається на державну
виконавчу службу , яка входить до
системи органів Міністерства юстиції
України. Умови та порядок виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), що відповідно до
закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку, визначені у
Законі України від 21 квітня 1999 року
«про виконавче провадження».

З набранням чинності з 9 березня 2011 року
від 04 листопада 2010 року ЗУ №2677-VI «Про
внесення змін до Закону України «Про
виконавче провадження» та деяких інших
законодавчих актів щодо вдосконалення
процедури примусового виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб)» закріплено право
державного виконавця, у разі ухилення
боржника від виконання зобов'язань
покладених на нього рішеннями,
звертатися до суду за встановленням
тимчасового обмеження у праві на виїзд
боржника за межі України. У зв'язку з
цим суди розглядають подання державних
виконавців про тимчасове обмеження у
праві на виїзд за межі України
боржникові у виконавчому проваджені.

Цивільно-процесуальний кодекс України
доповнено ст.3771, врегульовано
вирішення судом питання про тимчасове
обмеження у праві на виїзд за межі
України.

Питання про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України
вирішується судом за правилами
цивільного судочинства в порядку,
передбаченому ст.3771 ЦПК, яка міститься
у главі VI ЦПК України «Процесуальні
питання, пов'язані з виконанням судових
рішень у цивільних справах та рішень
органів (посадових осіб)». За змістом
цієї статті вирішення питання про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України вирішуються в порядку,
передбаченому ЦПК щодо боржників у
виконавчому проваджені, за будь-якими
виконавчими документами, передбаченим
ст.17 Закону №606-XIV, примусове виконання
яких здійснює ДВС.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що подання державного виконавця
Жовтневого відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
МУЮ є обґрунтованим та надані докази є
достатніми для задоволення даного
клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ч.1
ст.33 Конституції України, ст..313 ЦК
України, ст.ст. 209, 210, 3771ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Подання державного виконавця
Жовтневого відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції А.В.
Садовниченко про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України ОСОБА_2 -
задовольнити.

Тимчасово обмежити ОСОБА_2
(ІНФОРМАЦІЯ_1, що мешкає за адресою:
АДРЕСА_1) у праві виїзду за межі України
до повного виконання зобов'язань по
сплаті аліментів на користь ОСОБА_3 на
утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя