АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 669/501/14-ц
Провадження № 22-ц/792/1542/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі:
головуючого-судді Ярмолюка О.І.,

суддів Власенка О.В.,
Юзюка О.М.,

при
секретарі Сацюк Г.О.,

з участю позивача
ОСОБА_1,

його представника
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
Ямпільської спеціальної
загальноосвітньої школи-інтернату
Хмельницької обласної ради про
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Білогірського районного
суду Хмельницької області від 10
червня 2014 року,

встановила:

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом до Ямпільської
спеціальної загальноосвітньої
школи-інтернату Хмельницької обласної
ради (далі - школа-інтернат) про
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

ОСОБА_1 зазначив, що з 1 червня 2004
року він працював у школі-інтернаті на
посаді бухгалтера-касира. Під час
ревізії фінансово-господарської
діяльності школи-інтернату, проведеної
в березні 2014 року Шепетівською
об'єднаною державною фінансовою
інспекцією, був виявлений ряд
незначних недоліків у його роботі.
Наказом № 56-ос від 6 травня 2014 року
позивача звільнено з роботи відповідно
до п. 2 ст. 41 КЗпП України за вчиненням
ним винних дій, які дають підстави для
втрати довір'я до працівника з боку
власника або уповноваженого ним
органу. Вказане звільнення є
незаконним, оскільки воно було
проведено відповідачем без згоди
профспілкового комітету
школи-інтернату, а в наказі про
звільнення не зазначено характеру
проступку позивача, його провини та
наслідків правопорушення.

У зв'язку з цим, ОСОБА_1 просив суд
поновити його на посаді
бухгалтера-касира школи-інтернату та
стягнути з відповідача на свою користь
середній заробіток за весь час
вимушеного прогулу.

ішенням Білогірського районного
суду Хмельницької області від 10 червня
2014 року в позові відмовлено.

Суд виходив з того, що звільнення
ОСОБА_1 проведено з дотриманням вимог
законодавства про працю, зокрема,
адміністрація школи-інтернату мала
право звільнити позивача без згоди
профспілкового комітету, оскільки його
рішення про відмову в наданні згоди на
розірвання трудового договору є
необґрунтованим.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, та порушення судом
норм матеріального права.

Представник школи-інтернату, який
у встановленому законом порядку
оповіщений про час і місце судового
засідання, до суду не з'явився. Від
нього надійшли письмові заперечення на
апеляційну скаргу. Повідомлені
представником школи-інтернату причини
неявки у судове засідання (перебування
у щорічній відпустці) не є поважними,
тому апеляційний суд вважає за можливе
розглянути справу за його відсутності.

Заслухавши учасників процесу та
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону
рішення суду не відповідає.

Суд першої інстанції не в повній
мірі з'ясував обставини, якими
обґрунтовувались позовні вимоги та
заперечення сторін, і неправильно
витлумачив положення ст. 43 КЗпП
України.

У зв'язку з неповним з'ясуванням
судом обставин, що мають значення для
справи, та порушенням судом норм
матеріального права оскаржуване
рішення підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення.

Встановлено, що з 1 червня 2004 року
ОСОБА_1 працював у школі-інтернаті на
посаді бухгалтера-касира.

У січні-березні 2014 року
Шепетівська об'єднана державна
фінансова інспекція провела ревізію
фінансово-господарської діяльності
школи-інтернату за період з 1 січня 2011
року по 31 грудня 2013 року. Під час цієї
ревізії виявлено ряд недоліків ведення
бухгалтерського обліку в
школі-інтернаті.

14 квітня 2014 року директор
школи-інтернату Рудь О.В. звернулася до
профспілкового комітету закладу з
письмовим поданням № 43 про надання
згоди на розірвання трудового договору
з позивачем. Профспілковий комітет
школи інтернату рішенням від 24 квітня
2014 року № 70 не дав згоди на звільнення
ОСОБА_1

Наказом від 6 травня 2014 року № 56-ос
ОСОБА_1 звільнено з роботи за п. 2 ч. 1
ст. 41 КЗпП України за вчиненням ним
винних дій, які дають підстави для
втрати довір'я до працівника з боку
власника або уповноваженого ним
органу.

Зазначені обставини визнані
сторонами, а також підтверджуються
показаннями допитаних в суді свідків і
наявними у справі письмовими доказами.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП
України крім підстав, передбачених
статтею 40 цього Кодексу, трудовий
договір з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу може бути
розірваний також у випадку винних дій
працівника, який безпосередньо
обслуговує грошові, товарні або
культурні цінності, якщо ці дії дають
підстави для втрати довір'я до нього з
боку власника або уповноваженого ним
органу.

В силу ч.ч. 1, 2 ст. 43 КЗпП України
розірвання трудового договору з
підстав, передбачених пунктами 1 (крім
випадку ліквідації підприємства,
установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 і
пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу,
може бути проведено лише за
попередньою згодою виборного органу
(профспілкового представника)
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник. У випадках,
передбачених законодавством про працю,
виборний орган первинної
профспілкової організації, членом якої
є працівник, розглядає у
п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване
письмове подання власника або
уповноваженого ним органу про
розірвання трудового договору з
працівником.

Частиною 7 ст. 43 КЗпП України
встановлено, що рішення виборного
органу первинної профспілкової
організації (профспілкового
представника) про відмову в наданні
згоди на розірвання трудового договору
повинно бути обґрунтованим. У разі якщо
в рішенні немає обґрунтування відмови
в наданні згоди на розірвання
трудового договору, власник або
уповноважений ним орган має право
звільнити працівника без згоди
виборного органу первинної
профспілкової організації
(профспілкового представника).

Аналогічні приписи містяться у
ст. 39 Закону України від 15 вересня 1999
року № 1045-ХIV «Про професійні спілки, їх
права та гарантії діяльності».

Як роз'яснив Пленум Верховного
Суду України у п. 15 постанови від
6 листопада 1992 року № 9 «Про практику
розгляду судами трудових спорів»,
розірвання трудового договору з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу
допускається лише за попередньою
згодою профспілкового органу, крім
випадків, передбачених ст.ст. 43 і 43-1
КЗпП. Звільнення погоджується з
органом профспілки, яка утворена і діє
на підприємстві і членом якої є
працівник. Відмова профспілкового
органу в згоді на звільнення є
підставою для поновлення працівника на
роботі.

З протоколу від 24 квітня 2014 року №
70 (а.с. 7-8) вбачається, що профспілковий
комітет школи-інтернату не дав згоди
директору Рудь О.В. на звільнення
ОСОБА_1 Таке рішення профспілковий
комітет обґрунтував тим, що позивачем
допущені незначні недоліки в роботі,
які не призвели до тяжких наслідків, а
ОСОБА_1 за попередньою роботою
характеризується як
висококваліфікований і компетентний
працівник.

Суд першої інстанції, відмовляючи
в задоволенні позову, увійшов у
обговорення правомірності такого
обґрунтування, що лежить поза межами
компетенції суду, і не врахував те, що
вищенаведеними нормами закону власник
або уповноважений ним орган має право
звільнити працівника без згоди
профспілкового комітету лише у разі,
якщо в рішенні цього виборного органу
немає обґрунтування відмови в наданні
згоди на розірвання трудового
договору, а не за обставин
неправильного його обґрунтування.

Відмова профспілкового органу в
згоді на звільнення є підставою для
поновлення працівника на роботі.

Отже, звільнення ОСОБА_1 проведено
з порушенням вимог законодавства про
працю, тому його слід поновити на
посаді бухгалтера-касира
школи-інтернату.

Згідно до ст. 235 КЗпП України
позивачу має бути виплачений середній
заробіток за весь час вимушеного
прогулу, тобто за період з 7 травня 2014
року до 16 липня 2014 року включно.

При розрахунку цього заробітку
враховуються положення Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
№ 100.

Відповідно до абзаців 1 і 3 пункту
2 Порядку обчислення середньої
заробітної плати для оплати часу
щорічної відпустки, додаткових
відпусток у зв'язку з навчанням,
творчої відпустки, додаткової
відпустки працівникам, які мають дітей,
або для виплати компенсації за
невикористані відпустки провадиться
виходячи з виплат за останні 12
календарних місяців роботи, що
передують місяцю надання відпустки або
виплати компенсації за невикористані
відпустки. У всіх інших випадках
збереження середньої заробітної плати
і середньомісячна заробітна плата
обчислюється виходячи з виплат за
останні 2 календарні місяці роботи, що
передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата.

Протягом останніх 2 календарних
місяців, які передували звільненню
позивача з роботи (березень, квітень 2014
року), ОСОБА_1 відпрацював 41 робочий
день (20+21). За ці місяці його заробіток
склав 4179 грн. (2211+1968). Середньомісячний
заробіток - 2089 грн. 50 коп. (4179:2),
середньоденний заробіток - 101 грн. 93 коп.
(4179:41).

Вимушений прогул позивача тривав
48 робочих днів (17+19+12), тому його
середній заробіток за цей період
становить 4892 грн. 64 коп. (101,93х48).
Враховуючи одержану ОСОБА_1 при
звільненні грошову компенсацію за
невикористану щорічну відпустку в сумі
2696 грн. 22 коп., йому має бути присуджена
оплата за час вимушеного прогулу в
розмірі 2196 грн. 42 коп. (4892,64-2696,22). При
цьому за позивачем залишається право
на невикористану щорічну відпустку.

Рішення суду в частині поновлення
ОСОБА_1 на роботі та присудження йому
заробітної плати за один місяць (2089 грн.
50 коп.) слід допустити до негайного
виконання.

З школи-інтернату у дохід держави
слід присудити 487 грн. 20 коп. судового
збору /(1218х0,2)+(1218х0,2)/.

Керуючись ст.ст. 88, 307, 309, 314, 316, 319, 324
ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Білогірського районного
суду Хмельницької області від 10 червня
2014 року скасувати та ухвалити нове
рішення.

Позов задовольнити.

ОСОБА_1 поновити на роботі на
посаді бухгалтера-касира Ямпільської
спеціальної загальноосвітньої
школи-інтернату Хмельницької обласної
ради із залишенням за ним права на
невикористану щорічну відпустку.

Стягнути з Ямпільської
спеціальної загальноосвітньої
школи-інтернату Хмельницької обласної
ради на користь ОСОБА_1 2196 грн. 42 коп.
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу (зазначена сума заробітної
плати визначена без утримання податку
на доходи фізичних осіб та інших
обов'язкових платежів).

Стягнути з Ямпільської
спеціальної загальноосвітньої
школи-інтернату Хмельницької обласної
ради в дохід держави 487 грн. 20 коп.
судового збору.

Рішення суду в частині поновлення
ОСОБА_1 на роботі та присудження йому 2089
грн. 50 коп. заробітної плати за один
місяць допустити до негайного
виконання.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий: /підпис/
Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя
апеляційного суду
О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції -
Герасимчук Н.П.

Доповідач - Ярмолюк О.І.
Категорія 54