Номер провадження: 22-ц/785/6118/14
Головуючий у першій інстанції Швець В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Троїцької Л.Л., Фальчука В.П.

при секретарі: Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне
рішення Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 12 січня 2012
року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А
Н О В И Л А:

У жовтні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до
ОСОБА_4, ОСОБА_2 з позовом про солідарне
стягнення боргу у розмірі 40000 грн,
мотивуючи це тим, що за розписками
від 28 вересня 2007 року та 25 жовтня 2007
року він передав ОСОБА_4 6000 доларів США,
а ОСОБА_2 за розпискою від 23 листопада
2007 року 3000 доларів США у якості
завдатку за переоформлення права
оренди земельної ділянки по АДРЕСА_1
площею 0, 31 га. Право оренди земельної
ділянки відповідачі не переоформили,
отримані за розписками кошти повернули
частково у розмірі 4000 доларів США.

Посилаючись на вказані обставини,
ОСОБА_3 просив стягнути із відповідачів
5000 доларів США неповернутої суми.

Заочним рішенням Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 12 січня 2012 року позов задоволено.
Стягнуто солідарно із ОСОБА_4 та ОСОБА_2
на користь ОСОБА_3 суму боргу у розмірі
39863, 5 грн.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 04 жовтня 2012 року заочне
рішення Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 12 січня 2012
року у частині стягнення солідарно із
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 боргу у сумі
39863,5 гривень і судових витрат у сумі 520
гривень скасовано. Відмовлено ОСОБА_3 у
позові до ОСОБА_4 про стягнення
солідарно 40 000 гривень.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 14 серпня 2013 року
касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено
частково. Рішення апеляційного суду
Одеської області від 04.10.2012 року у
частині позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу скасовано, справу у цій
частині передано на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції. В іншій
частині рішення апеляційного суду
Одеської області від 04.10.2012 року
залишено без змін.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 25.10.2013 року апеляційну
скаргу ОСОБА_4 задоволено. Рішення
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області від 12.01.2012 року в
частині задоволення вимог ОСОБА_3 про
стягнення з ОСОБА_4 солідарно суми
боргу в розмірі 39863,5 грн.скасовано,
ухвалено нове рішення. В задоволенні
позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
боргу за розписками від 25.10.2007 року на
суму 15000 гривень та від 28.10.2007 року на
суму 15000 гривень відмовлено.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 11.04.2014 року
заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного
рішення Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 12.01.2012 року
залишено без задоволення.

До апеляційного суду Одеської області
звернувся ОСОБА_2 з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
заочне рішення Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 12.01.2012 року у частині задоволення
вимог ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_2
суми боргу в розмірі 39 863,5 грн. та
ухвалити нове, яким у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2
відмовити, посилаючись на порушення
судом першої інстанції при ухваленні
заочного рішення норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
в межах позовної заяви та доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню на
таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для
справи;

2) недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими;

3) невідповідність висновків
суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, а також
розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні рішення судді, якому було
заявлено відвід на підставі
обставин, що викликали сумнів у
неупередженості судді, і заяву про
його відвід визнано судом апеляційної
інстанції обґрунтованою; ухвалення
чи підписання постанови не тим суддею,
який розглядав справу.

Норми матеріального права
вважаються порушеними або
неправильно застосованими, якщо
застосовано закон, який не
поширюється на ці правовідносини, або
не застосовано закон, який підлягав
застосуванню.

Порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із Законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з`ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог або
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції
зазначеним вимогам, у повній мірі, не
відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи
первісний позов про солідарне
стягнення грошового зобов`язання
заявлений до ОСОБА_4, ОСОБА_2 з
посиланням на те, що за усною
домовленістю з позивачем відповідачі
мали переоформити право оренди
земельної ділянки на сина позивача, за
що позивач мав сплатити 23000 доларів США.
Земельна ділянка про яку домовлялися
сторони за адресою: Одеська область, м.
Ізмаїл площею 0,31 га. знаходилася у
користуванні ОСОБА_4 на підставі
договору купівлі-продажу права оренди
земельної ділянки
несільськогосподарського призначення,
укладеної між Ізмаїльською міською
радою та ОСОБА_4 від 30 жовтня 2006 року.
При цьому ОСОБА_4 мав оплатити 15100 грн.
до 10.11.2006 року і протягом одного року
після передачі йому земельної ділянки
розробити проект її відведення. (а. с.
116).

Встановлено, що за розписками від
28.09.2007 року та від 25.10.2007 року ОСОБА_3
передав ОСОБА_4 6000 доларів США , а
ОСОБА_2 за розпискою від 23.11.2007 року
еквівалент у гривнях 3000 доларів США у
якості завдатку за переоформлення
права оренди земельної ділянки. У
розписці від 25.10.2007 року зазначено, що
залишок грошових коштів, що підлягає
виплаті за переоформлення права оренди
земельної ділянки складає 17000 доларів
США, а у розписці від 23.11.2007 року
зазначено, що залишок грошових коштів,
що підлягає виплаті за переоформлення
права оренди земельної ділянки складає
14000 доларів США.

Отже з урахуванням 6000 доларів
отриманим ОСОБА_4 сума залишку складала
17000 доларів США (23000-6000), а після
отримання еквіваленту у гривнях ще 3000
доларів США ОСОБА_2 залишок становив
вже 14000 доларів США (17000 - 3000).

Судова колегія приходить до
висновку, що виплати ОСОБА_3 коштів
ОСОБА_4 в сумі 6000 доларів США, та ще 3000
доларів США ОСОБА_2 є пов`язаними
існуванням домовленості між вказаними
особами щодо переоформлення права
оренди земельної ділянки за адресою:
Одеська область, м. Ізмаїл площею 0,31 га.,
яка знаходилася у користуванні ОСОБА_4,
на сина позивача, за що останній мав
сплатити взагалі 23000 доларів США.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися
від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що боргові документи
знаходяться у відповідача ОСОБА_4,
внаслідок чого виходячи з норми ст. 545
ч.3 ЦК України апеляційний суд набув
висновку, що зазначені обставини
підтверджують виконання ОСОБА_4 своїх
зобов'язань по поверненню ОСОБА_3
отриманих від останнього 6000 доларів
США.

Висновок суду першої інстанції
про солідарне стягнення на користь
позивача з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 грошових
коштів за розписками є помилковим,
оскільки у боржників виникли
самостійні зобов`язання перед
кредитором, та крім того, ОСОБА_4 свої
зобов`язання з повернення отриманих
ним грошових котів перед позивачем
виконав у повному обсязі.

З тексту розписки від 23.11.2007 року
випливає, що ОСОБА_2 отримав у якості
завдатку за переоформлення права
оренди гроші в сумі еквівалентній 3000
доларів США за поточним курсом у
гривнях. При цьому на відміну від
еквівалента іноземної валюти у
розписці не зазначена конкретна сума,
отримана боржником у гривнях (а. с. 6) .

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є
грошова сума або рухоме майно, що
видається кредиторові боржником у
рахунок належних з нього за договором
платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання. Якщо не буде встановлено, що
сума, сплачена в рахунок належних з
боржника платежів, є завдатком, вона
вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку як
способу виконання зобов'язання може
мати місце лише в разі наявності
зобов'язання, яке повинно було виникати
на підставі договорів купівлі-продажу
квартири.

Тобто внесення завдатку може мати
місце лише за наявності зобов'язання,
яке випливає з договору.

Як вже зазначалося земельна ділянка за
адресою: АДРЕСА_1 площею 0,31 га., про
передачу оренди якої домовлялися
сторони, знаходилася у користуванні
ОСОБА_4 на підставі договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки несільськогосподарського
призначення, укладеної між
Ізмаїльською міською радою та ОСОБА_4
від 30 жовтня 2006 року, відповідно до
якого Ізмаїльська міська рада за
плату передала, а ОСОБА_4 прийняв право
на передачу в оренду (у власність)
вказаної земельної ділянки, тобто
придбав право передавати вказану
земельну ділянку в оренду.

З матеріалів справи вбачається,
що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 незважаючи на
домовленість з ОСОБА_3 та отримання
від нього грошей відповідно до
розписок не укладали договір про
передачу права оренди земельної
ділянки.

Отже, у разі, коли сторони лише
домовилися укласти договір, але
відповідно його не оформили, сплачені в
рахунок виконання договору платежі
повертаються в тому ж розмірі, в якому
вони давалися.

Тому отримані ОСОБА_2 за письмовою
розпискою від 23.11.2007 року грошові
кошти у гривнях в сумі еквівалентній
3000 доларам США не є завдатком, а в силу
ст. 570 ч.2 ЦК України є авансом, що
підлягає поверненню.

З матеріалів справи вбачається, що
борговий документ (розписка від 23.11.2007
року) знаходиться у ОСОБА_3

Відповідачем ОСОБА_2, як боржником
за розпискою від 23.11.2007 року, не
доведено повернення грошових коштів в
тому ж розмірі, в якому вони отримані та
не доведено факт відмови кредитора
повернути при цьому борговий документ
або видати розписку про виконання ним
свого обов`язку та настання
прострочення кредитора.

З тексту розписки від 23.11.2007 року
вбачається, що ОСОБА_2 повернув
кредитору 26.05.2011 року лише 1000 доларів
США (а. с. 6).

Приймаючи до уваги, що із тексту
розписки від 23.11.200 року вбачається, що
сума грошових коштів отриманих ОСОБА_2
еквівалентна 3000 доларів США за
поточним курсом без зазначення
конкретної суми у гривнях, а також
виходячи з того, що 26.05.2011 року
боржником повернуто 1000 доларів США без
зазначення еквіваленту у гривнях,
судова колегія доходить до
переконання, що відповідачем грошові
кошти отримувалися і частково
поверталися саме у доларах США і
залишилося невиконаним зобов`язання
боржника повернути 2000 доларів США.

Згідно зі статтею 533 ЦК України грошове
зобов'язання має бути виконане у
гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено
грошовий еквівалент в іноземній
валюті, сума, що підлягає сплаті у
гривнях, визначається за офіційним
курсом відповідної валюти на день
платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.
Використання іноземної валюти, а також
платіжних документів в іноземній
валюті при здійсненні розрахунків на
території України за зобов`язаннями
допускається у випадках порядку та на
умовах, встановлених законом.

Тобто законодавець не забороняє
визначення еквіваленту грошового
зобов`язання в іноземній валюті, але в
будь-якому випадку сума, що підлягає
сплаті у гривнях, визначається за
офіційним курсом відповідної валюти
на день платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.

Іноземна валюта може
використовуватися в Україні у випадках
і в порядку, встановлених законом
(частина друга статті 192 ЦК України).
Частина третя статті 533 ЦК України
визначає, що використання іноземної
валюти, а також платіжних документів в
іноземній валюті при здійсненні
розрахунків на території України за
зобов'язаннями допускається у
випадках, порядку та на умовах,
встановлених законом.

За пунктом 3.3 статті 3 Закону України
"Про платіжні системи та переказ коштів
в Україні" гривня як грошова одиниця
України (національна валюта) є єдиним
законним платіжним засобом в Україні,
приймається усіма фізичними і
юридичними особами без будь-яких
обмежень на всій території України для
проведення переказів.

Відповідно до частини першої статті 3
Декрету Кабінету Міністрів України
"Про систему валютного регулювання і
валютного контролю" від 19.02.1993 № 15-93
валюта України є єдиним законним
засобом платежу на території України,
який приймається без обмежень для
оплати будь-яких вимог та зобов'язань,
якщо інше не передбачено цим Декретом,
іншими актами валютного законодавства
України.

Положення частини другої статті 533 ЦК
України містить припис про
необхідність виконання грошового
зобов'язання між резидентами України
виключно у валюті України (валюта
платежу), крім випадків отримання
стороною цього зобов'язання
відповідної ліцензії Національного
банку України відповідно до вимог
Декрету Кабінету Міністрів України від
19.02.1993 № 15-93 "Про систему валютного
регулювання і валютного контролю".

Відтак вимоги щодо застосування
заходів відповідальності за порушення
грошових зобов'язань, визначених в
іноземній валюті, мають заявлятися в
національній валюті України (гривнях)
за офіційним курсом Національного
банку України на день заявлення
відповідної вимоги (крім випадків, коли
стороною зобов'язання, у якому виник
спір, одержано відповідну ліцензію
Національного банку України). При цьому
стягнення інфляційних нарахувань на
суму основної заборгованості не є
можливим, оскільки індекс інфляції
розраховується лише стосовно
національної валюти України (гривні).

Як вбачається зі змісту позовної заяви
позивач зазначив про стягнення
заборгованості у гривнях зважаючи на
курс долару США до гривні на час
звернення до суду у жовтні 2011 року та
просив стягнути з відповідачів
солідарно 40000 грн., як еквівалент 5000
доларів США невиконаних ними, на думку
позивача, грошових зобов`язань.

При постановленні судом першої
інстанції рішення, сума заборгованості
обчислена у гриванях виходячи з курсу
НБУ на день подачі позову - 12.10.2011 року -
797 грн. 22 коп. за 100 доларів США,
внаслідок чого 5000 доларів США,
заявлених, як солідарна заборгованість
обох відповідачів за рішенням суду
становила 39863 грн. 50 коп.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області рішення Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області в
частині задоволення вимог позивача про
солідарне стягнення з ОСОБА_4 суми
боргу 39863,5 грн. скасовано та ухвалено
нове рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за
розписками на загальну суму 30000 грн.
відмовлено.

Тобто з рішення суду апеляційної
інстанції вбачається, що обов`язок
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 по відношенню до
ОСОБА_3 не був солідарним, оскільки
зобов`язання одного боржника на
впливають за зобов`язання іншого.

Суд першої інстанції набув правильного
висновку про необхідність стягнення з
ОСОБА_2 грошових коштів, отриманих ним
у якості авансу за письмовою розпискою
від 23.11.2007 року, але необґрунтовано
вважав, що ОСОБА_2 разом із ОСОБА_4 є
солідарними боржниками, як за вказаною
розпискою ОСОБА_2 так і за розписками,
виданими ОСОБА_4 При цьому суд не
врахував, що ОСОБА_4 свої зобов`язання
щодо повернення грошових коштів
виконав повністю, а ОСОБА_2 лише
частково - в сумі 1000 доларів США.

Приймаючи до уваги, що позивач зазначав
у позові вимоги про стягнення
солідарне з обох відповідачів
заборгованості еквівалентної 5000
доларів США (9000 доларів видано обом
відповідачам по роздільності та 4000
доларів ними повернуто по
роздільності), з яких 3000 доларів
приходилося за розпискою виданою
ОСОБА_4 та 2000 доларів США за розпискою
виданою ОСОБА_2 Тобто сума авансу, яка
отримана ОСОБА_2 за розпискою від
23.11.2007 року з урахуванням повернення
ним 1000 доларів США 26.05.2011 року дійсно
становить еквівалент 2000 доларів США,
які підлягають сплаті з урахуванням
офіційного курсу доларів США на день
платежу.

Тому рішення суду першої інстанції в
частині стягнення з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 заборгованості підлягає
скасуванню з ухваленням в цій частині
нового рішення про стягнення
заборгованості у гривнях в сумі
еквівалентній 2000 доларів США.

На час ухвалення рішення апеляційного
суду - 26.06.2014 року курс НБУ становить
1188,1919 грн. за 100 доларів США.

Таким чином судова колегія доходить до
висновку про часткове задоволення
позовних вимог ОСОБА_3 і вважає за
необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 2000 доларів США, що в перерахунку
на національну валюту з урахуванням
курсу НБУ станом на 26.06.2014 року складає
23763 грн. 84 коп. та стягнути з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 судові витрати
пропорційно сумі задоволених вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що
ОСОБА_2 не отримував у ОСОБА_3 грошових
коштів за переоформлення земельної
ділянки ОСОБА_4, що у розписці від 23.11.2007
року не зазначено, що грошові кошти
отримані апелянтом саме від ОСОБА_3 і що
дана розписка свідчить про наявність
боргових зобов`язань ОСОБА_2 перед
іншими особами, а не позивачем, є
неспроможними, оскільки борговий
документ (розписка) знаходиться у
позивача, а відповідачем не
підтверджено належними доказами про
повернення грошових коштів за
розпискою в сумі, що ним отримана та не
доведено факту відмови кредитора
повернути борговий документ та
настання прострочення кредитора.

Доводи апеляційної скарги про те, що
боржник отримував грошові кошти у
гривнях не відповідає встановленим у
справі обставинам і не підтверджений
доказами, оскільки з тексту розписки
вбачається про отримання боржником
еквіваленту 3000 доларів США та не
зазначено, яка саме сума у гривнях ним
отримана, при цьому частково
повертаючи 26.05.2011 року отримані у
якості авансу кошти боржник
розраховувався з кредитором саме у
доларах США, повернувши 1000 доларів США.
Крім того, про отримання ОСОБА_2 за
розпискою від 23.11.2007 року грошової суми
у доларах США встановлено ухвалою
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ від 14 серпня 2013 року, яка набрала
законної сили (а. с. 140-141).

Доводи апеляційної скарги, що отримані
ОСОБА_2 за розпискою від 23.11.2007 року
кошти є позикою не відповідають
встановленим у справі обставинам і
суперечать заявленим у позові вимогам,
зі змісту яких не вбачається, що
позивач виходив з того, що передані ним
відповідачу кошти є позикою, а
наполягав на те, що вказані кошти він
передав на виконання домовленості, як
аванс (помилково вказано завдаток) за
переоформлення права оренди земельної
ділянки по АДРЕСА_1 площею 0, 31 га.

Доводів про заперечення або сумнів у
достовірності тексту розписки від
23.11.2007 року та підпису самого ОСОБА_2
останнім в проданій апеляційній
скарзі не наведено.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України з
кожного з відповідачів на користь
позивача підлягає стягненню судовий
збір пропорційно сумі задоволених
вимог з ОСОБА_2 в сумі 237 грн. 63 коп. та
витрати сплачені на збір на
інформаційно-технічне забезпечення
судового розгляду справи в сумі 120 грн.
а всього в сумі 357 грн. 63 коп.

На підставі викладеного і керуючись
ст. ст. 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України, судова
колегія -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Заочне рішення Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 12 січня 2012 року - скасувати та
ухвалити нове рішення.

Позовну заяву ОСОБА_3 - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 23763
грн. 84 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
судові витрати у вигляді витрат на
оплату судового збору пропорційно до
задоволених позовних вимог в сумі 237
грн. 63 коп. та збору на
інформаційно-технічне забезпечення
судового розгляду справи в сумі 120 грн.,
а всього в сумі 357 грн. 63 коп.

В решті позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів з
дня набрання законної сили рішенням
суду.

Головуючий
О.М. Таварткіладзе

Судді:
Л.Л. Троїцька

В.П. Фальчук