АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6702/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Підберезний Г. А. Доповідач - Ремез
В.А. Категорія 41
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі :

Головуючого - Ремеза В.А.,

Суддів - Міхеєвої В.Ю., Свистунової
О.В.

при секретарі - Єремейчук О.А.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2,

на рішення Кіровського районного суду
м. Дніпропетровська від 11 червня 2014р. за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
Всеукраїнської газети «Ліца», про
захист честі, гідності, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 11.06.2014р. позовні
вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
Всеукраїнської газети «Ліца», про
захист честі, гідності - задоволено
частково.

Визнано такими, що не відповідають
дійсності, відомості, розповсюджені у
статті «ІНФОРМАЦІЯ_1», опублікованої у
Всеукраїнській газеті «Ліца» в №
НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_2., а саме: що
Комерційний банк «Причорномор'я» був
«розкрадений» та ОСОБА_3 є причетним до
цього; що ОСОБА_3 є причетним до
конвертаційних центрів, тобто до
діяльності фіктивних підприємств,
через які відбувається ухилення від
сплати податків; що ОСОБА_3 є причетним
до фірми «Кортес», яка є
«конвертаційним центром»; до усіх
вищенаведених дій причетні виключно
євреї, окрім «самих чесних», до яких
ОСОБА_3 не належить; ОСОБА_3 (ОСОБА_3) -
вождь та законодавець єврейського
народу, пророк та перший священний
автор, пророк в іудеїв, християн та
мусульман - «заривав в пустелях» чуже
добро; Євреї (новоявлені мойсеї) -
взагалі, та ОСОБА_3 - зокрема обкрадають
український народ, «зариваючи його
гроші «в пустелях», та даючи з цих
грошей хабар українським чиновникам:
співробітникам податкової
адміністрації, працівникам СБУ,
прокурорам та слідчим.

Зобов'язано Всеукраїнську газету
«Ліца» спростувати вказану вище
інформацію шляхом опублікування
повідомлення про це під заголовком
«Спростування» тим же шрифтом і на тому
ж місці шпальти, де містилася стаття
ОСОБА_2 «ІНФОРМАЦІЯ_1». В задоволені
решти позовних вимог ОСОБА_3
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати та ухвалити по
справі нове рішення про відмову ОСОБА_3
у задоволенні позовних вимог,
посилаючись на те, що вона не
погоджується з рішенням суду, вважає
його незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду залишенню
без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у №
НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_2. Всеукраїнської
газети «Ліца» була надрукована стаття
ОСОБА_2 «ІНФОРМАЦІЯ_1», і в зазначеній
статті були зазначені відомості про те,
що 1). «Зрозуміло, що ОСОБА_3, самий
чесний дніпропетровський єврей, не має
відношення ні до розкраденого банку
«Причорномор'я», ні до конвертаційних
центрів, ні до фірми «Кортес», через
діяльність якої пройшли гучні обшуки
податківців, ні до діяльності фірми
«Благо»… Авжеж, може всяке бути. Але в
цьому випадку все трохи не так». 2). «Але
все одно писати про фінансові афери
треба. Хоча б для того, щоб народ знав, в
яких пустелях новоявленими мойсеями
зариті гроші українських підприємств
та неповернуті вклади українських
вкладників, як з них сплачуються
кіпрські корти для замначальника
податкової адміністрації області, як
за ці гроші гуляє в ресторанах важлива
есбеушна «шишка», за якими тарифами
прокурори та слідчі «програють» судові
справи про неповернуті кредити та чому
не повертаються вклади, через які
пенсіонери, що дошли до відчаю, йдуть на
самоспалення».

Звернувшись до суду з позовом ОСОБА_3
зазначав в заяві, що наведені в статті
відомості свідчать про те, що банк
«Причорномор'я» був «розкрадений» та
він, позивач, є причетним до цього; він,
є причетним до конвертаційних центрів,
тобто до діяльності фіктивних
підприємств, через які відбувається
ухилення від сплати податків; він, є
причетним до фірми «Кортес», яку автор
статті в подальшому називає її
«фірмою-конвертом», тобто тим самим
конвертаційним центром. До до усіх
вищенаведених дій причетні виключно
євреї, окрім «самих чесних», до яких
він, ОСОБА_3, на думку автора не
належить; ОСОБА_3 (ОСОБА_3) - вождь та
законодавець єврейського народу,
пророк та перший священний автор,
пророк в іудеїв, християн та мусульман -
буцім то чинив зло, «зариваючи в
пустелях» чуже добро; євреї взагалі
(новоявлені мойсеї), та він також - адже
розповідь в статті є виключно про
нього, та ОСОБА_3, або ОСОБА_3 -
єврейський еквівалент імені «ОСОБА_3» -
обкрадають український народ,
«зариваючи його гроші «в пустелях», та
даючи з цих грошей хабар українським
чиновникам: співробітникам податкової
адміністрації, працівникам СБУ,
прокурорам та слідчим .

Розглядаючи справу, суд першої
інстанції встановив, що викладені в
статті відомості, про ОСОБА_3 не
відповідають дійсності, та є такими, що
порочать честь та ділову репутацію,
людську та національну гідність ОСОБА_3

Відповідно до ст.32 Конституції України,
фізична чи юридична особа має право на
захист своїх честі, гідності та ділової
репутації.

Відповідно до ст. 277 ЦК України, особа,
особисті немайнові права якої порушено
внаслідок поширення про неї
недостовірної інформації, має право на
спростування цієї інформації.
Негативна інформація, поширена про
особу, вважається недостовірною, якщо
особа, яка її поширила, не доведе
протилежного. Спростування
недостовірної інформації здійснюється
особою, яка поширила інформацію.

Згідно роз'яснень п.1 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.02.2009р. № 1
«Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної чи юридичної особи», беручи до
уваги зазначені конституційні
положення, суди при вирішенні справ про
захист гідності, честі та ділової
репутації повинні забезпечувати
баланс між конституційним правом на
свободу думки і слова, правом на вільне
вираження своїх поглядів та
переконань, з одного боку, та правом на
повагу до людської гідності,
конституційними гарантіями
невтручання в особисте і сімейне життя,
судовим захистом права на спростування
недостовірної інформації про особу, з
іншого боку.

Відповідно до роз'яснень п. 15 вказаної
Постанови, недостовірною вважається
інформація, яка не відповідає
дійсності або викладена неправдиво,
тобто містить відомості про події та
явища, яких не існувало взагалі або які
існували, але відомості про них не
відповідають дійсності (неповні або
перекручені). Негативною слід вважати
інформацію, в якій стверджується про
порушення цією особою, зокрема, норм
чинного законодавства, вчинення
будь-яких інших дій (наприклад,
порушення принципів моралі,
загальновизнаних правил співжиття,
неетична поведінка в особистому,
суспільному чи політичному житті тощо).

Відповідно до роз'яснень п. 18
зазначеної Постанови, згідно з
положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК
обов'язок довести, що поширена
інформація є достовірною, покладається
на відповідача, проте позивач має право
подати докази недостовірності
поширеної інформації. Позивач повинен
довести факт поширення інформації
відповідачем, а також те, що внаслідок
цього було порушено його особисті
немайнові права.

Встановивши на підставі зібраних по
справі доказів обставини по справі про
те, що поширена відповідачем
інформація, в зазначеній статті
відносно позивача не відповідає
дійсності, та порушує особисті
немайнові права позивача, і враховуючи,
що відповідачі в ході розгляду справи
не надали доказів на підтвердження
того що поширена інформація в статті є
достовірною, суд першої інстанції
обґрунтовано прийшов до висновку про
часткове задоволення позовних вимог
позивача шляхом визнання
недостовірною та такою, що не
відповідає дійсності, ганьбить честь,
гідність та ділову репутацію позивача
інформацію, викладену у статті
«ІНФОРМАЦІЯ_1», опублікованій у
Всеукраїнській газеті «Ліца» в №
НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_2., зобов'язавши
Всеукраїнську газету «Ліца»
спростувати вказану вище інформацію
шляхом опублікування повідомлення про
це під заголовком «Спростування» тим
же шрифтом і на тому ж місці шпальти, де
містилася стаття ОСОБА_2 «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
і колегія суддів вважає, що рішення
суду є законним та обґрунтованим.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про
не погодження з рішенням суду з
посиланням на те, що за змістом в статті
викладені оціночні судження які не
підлягають спростуванню та доведенню
їх правдивості безпідставні, оскільки
відповідно до положень ч. 2 ст. 47-1 Закону
України «Про інформацію» оціночними
судженнями, за винятком образи чи
наклепу, є висловлювання, які не
містять фактичних даних, зокрема:
критика, оцінка дій, а також
висловлювання, що не можуть бути
витлумачені як такі, що містять
фактичні дані, з огляду на характер
використання мовних засобів, зокрема:
гіпербол, алегорій, сатири, тоді як
викладена в статті інформація не є
оцінкою певних фактів, оскільки така
інформація поширена у формі подачі
істинних фактів, які дійсно мали місце,
а тому текст опублікованої статті не
можливо інтерпретувати як оціночні
судження.

Інші доводи ОСОБА_2 в апеляційній
скарзі необґрунтовані, та зводяться
лише до переоцінки доказів по справі,
та непогодженням з їх оцінкою, тоді як
колегія суддів вважає, що суд
розглядаючи справу оцінив докази по
справі у відповідності до вимог ст. 212
ЦПК України, встановивши обставини по
справі у відповідності до вимог
законодавства, яким регулюються
виниклі між сторонами правовідносини
обґрунтовано частково задовольнив
позовні вимоги ОСОБА_3, і рішення суду
відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що рішення суду слід залишити
без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_2
підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 11 червня 2014р.
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів, з моменту
проголошення.

Судді: