У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

головуючого судді -
Ковалевича С.П.

суддів: Малько О.С.,
Хилевича С.В.

секретар судового
засідання - Демчук Ю.Ю.

розглянула у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Рівненського
міського суду Рівненської області від
26 травня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання права на
спадкування із спадкоємцями першої
черги за законом, про усунення від
права на спадкування.

Перевіривши докази та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Рівненського міського
суду Рівненської області від 26 травня
2014 року встановлено факт проживання
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім"єю без
реєстрації шлюбу у період з 01 січня 2004
року по ІНФОРМАЦІЯ_1.

В задоволенні іншої частини
позовних вимог відмовлено.

Вважаючи дане рішення в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
незаконним, ОСОБА_1 подала на нього
апеляційну скаргу.

Вказує, що коло обставин під
час розгляду справи судом
досліджувалось неповно, а відтак
об"єктивно не встановлено.

Зазначає, що покази
викликаних за її клопотанням свідків
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не зводяться
виключно до підтвердження факту
спільного проживання із спадкодавцем,
а є важливими також в контексті оцінки
загального стану здоров'я спадкодавця,
обставин його проживання, характеру
перебігу його хронічних хвороб,
можливості у самостійному щоденному
побутовому обслуговуванні, потребі у
допомозі сторонніх осіб, відносин з
відповідачкою ОСОБА_2

Щодо обставин справи, по яких
покази свідків розходяться, суд першої
інстанції в оскаржуваному рішенні не
навів мотивів, якими керувався, надаючи
одним свідченням більшої
переконливості над іншими, беручи до
уваги одні докази (покази свідків зі
сторони відповідача) та відхиляючи
інші (покази свідків зі сторони
позивача), що є порушенням вимог ст. 215
ЦПК України.

Вважає, що обґрунтовуючи
відмову у задоволенні вимоги про
надання їй права на спадкування із
спадкоємцями першої черги, судом
першої інстанції не правильно
застосовано /витлумачено/ норми
матеріального права, що регулюють
спірні правовідносини.

Стверджує, що перебування
ОСОБА_3 у безпорадному стані через
тяжку хворобу та похилий вік окрім
показів свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 доводиться також наявними в
матеріалах справи документами
медичної документації померлого.

При цьому з хронологічного
аналізу вказаної медичної
документації вбачається, що
діагностування в ОСОБА_3 тяжкої хвороби
- аневризми черевного відділу аорти
(через яку він мав обмежені можливості
в самообслуговуванні по причині
протипоказань до будь-яких фізичних
навантажень) - було здійснене в травні
2012 року, що додатково дозволяє чітко
встановити медично документально
обґрунтований період перебування
спадкодавця в безпорадному стані (а
саме: з травня 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Крім того, прямо про постійну потребу в
опіці сторонніх осіб по стану здоров'я
вказано в довідці Олександрійської
районної лікарні від 08.05.2014 року

Вважає, що в порушення принципів
рівності сторін та повноти дослідження
доказів, судом першої інстанції було
відхилене її клопотання про залучення
до участі у справі спеціаліста в галузі
медицини для надання інформаційної
довідки (консультації) спеціаліста з
приводу загально-медичного опису
хвороб, якими хворів ОСОБА_3 та
характеру їх перебігу у спадкодавця, а
також об'єктивних фізіологічних
обмежень, притаманних таким хворим.

Вказує, що суд першої інстанції
виключно з показів свідків ОСОБА_8,
ОСОБА_9 та пояснень відповідачки ОСОБА_2
і її представника (які не є
спеціалістами чи експертами в галузі
медицини) дійшов висновку, що
спадкодавець ОСОБА_3 в безпорадному
стані не перебував.

Зазначає, що обґрунтовуючи свою
відмову у позові в частині вимог щодо
усунення від права на спадкування
відповідача по справі ОСОБА_2, суд
першої інстанції застосував лише норми
ч. 5 ст. 1224 УК України, будь-яке інше
правове обґрунтування - в
оскаржуваному рішенні відсутнє.

Судом взято до уваги
відсутність фізичної змоги у
відповідачки ОСОБА_2 надавати таку
допомогу по причині знаходження на
стаціонарному лікуванні у період з
25.06.2013 року по 08.07.2013 року в
травматологічному відділенні ЦМЛ в м.
Рівне, що підтверджується епікризом
№12659

Стверджує, що встановлені
судом майновий дохід спадкодавця та не
звернення його за допомогою до дочки чи
непред 'явлення спадкодавцем, який мав
право на утримання, позову про
стягнення аліментів, до особи, яка
претендує на спадщину, не є достатньою
підставою для відмови в позові про
усунення від права на спадкування.

Посилаючись на викладені
обставини, просить оскаржуване рішення
скасувати в частині відмови у
задоволенні позовних вимог про надання
їй права на спадкування разом із
спадкоємцями першої черги в порядку
спадкування за законом щодо майна
ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1; а також
про встановлення факту ухилення ОСОБА_2
від виконання обов'язку щодо утримання
спадкодавця (батька) ОСОБА_3 та усунення
її від права на спадкування за законом
щодо майна ОСОБА_3, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Матеріалами справи встановлено,
що позивачка по справі ОСОБА_1 та
ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1
проживали однією сім"єю без укладення
шлюбу з 1991р.

Рішенням суду встановлено факт їх
проживання однією сім"єю з 01.01.2004р.
тільки тому, що за висновками суду
інститут проживання однією сім"єю
чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу
набув нормативного закріплення тільки
з набуттям чинності Сімейного Кодексу
України - з 01.01.2004р.

В цій частині рішення не
оскаржується, а тому воно не є
предметом апеляційного розгляду.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 у
відповідності до правил ст. 1264 ЦК
України відноситься до спадкоємців
четвертої черги.

Постановляючи рішення в частині
відмови ОСОБА_1 в задоволенні її вимог
про надання права на спадкування разом
із спадкоємцями першої черги у
відповідності до ч.2 ст. 1259 ЦК України,
суд першої інстанції виходив з того
спадкоємцями першої черги є ОСОБА_2, яка
не усунута від права на спадкування та
не доведено, що ОСОБА_3 перебував в
безпорадному стані.

З такими висновками суду
погоджується і колегія суддів.

Як встановлено доказами по
справі, ОСОБА_1 та померлий ОСОБА_3
деякий час проживали в квартирі
АДРЕСА_1, яка належала на праві
власності ОСОБА_3, а потім переїхали в
АДРЕСА_2 та проживали в будинку, який
належить на праві власності ОСОБА_1

Проживаючи разом, вони жили як
одна сім"я спільно вели домашнє
господарство та мали спільний бюджет.

Наявність в ОСОБА_3 низки хвороб
не свідчить, що він перебував у
безпорадному стані. Він сам надавав
собі раду, до дня смерті сам їздив у м.
Рівне для отримання пенсії та
навідував там дочку ОСОБА_2

Вимоги ОСОБА_1, викладені в
апеляційній скарзі про усунення ОСОБА_2
від спадкування у відповідності до ч. 5
ст. 1224 ЦК України не підлягають
задоволенню, оскільки не знайшло свого
підтвердження умисне ухилення
останньої від надання допомоги своєму
батькові - ОСОБА_3

Як встановлено доказами по
справі, між ОСОБА_2, її чоловіком та
дітьми з одної сторони та ОСОБА_3 з
другої були дружні стосунки, вони
ходили одне до одного в гості, ОСОБА_3
купував подарунку для своїх онуків -
дітей ОСОБА_2 Він був матеріально
забезпечений і не потребував
сторонньої допомоги.

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині
судом першої інстанції наведені
відповідні доводи та мотиви з якими
погоджується і колегія суддів.

Доводи апелянта, які викладені в його
апеляційній скарзі не спростовують
висновків суду, з якими погоджується і
колегія суддів.

Оскільки суд першої інстанції повно та
всебічно з'ясував дійсні обставини по
справі, дав належну оцінку зібраним
доказам і постановив рішення без
порушень норм матеріального та
процесуального права, підстав для його
скасування немає.

Керуючись ст. ст. 307, 313-315 ЦПК України
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 26 травня 2014
року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення.

Сторони по справі мають право
оскаржити рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду
протягом двадцяти днів з дня
проголошення ухвали апеляційної
інстанції в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
С.П. Ковалевич

Судді:
О.С. Малько

С.В. Хилевич