УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Ситнік О.М., суддів:
Євграфової Є.П., Касьяна О.П.,Журавель
В.І., Іваненко Ю.Г.,розглянувши у
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про
відшкодування шкоди, завданої
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6
на рішення колегії суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області
від 25 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом, у якому просив стягнути
солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 8 880 грн на
відшкодування матеріальної шкоди,
завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, 229 грн 40
коп. судового збору та 480 грн витрат,
пов'язаних із проведенням експертизи.

На обґрунтування своїх позовних вимог
посилався на ті обставини, що 29
березня 2011 року на перехресті вулиць
Хуторівка та Демнянська у м. Львові з
вини ОСОБА_7, який керував автобусом
«Богдан-091», що належить ОСОБА_8,
сталася дорожньо-транспортна пригода,
внаслідок якої його автомобіль
«ГАЗ-3110» отримав механічні
пошкодження, просив задовольнити
позов.

9 липня 2013 року рішенням Сихівського
районного суду м. Львова позов
задоволено частково та стягнуто з
ОСОБА_8 на користь позивача 7 811 грн 14
коп. на відшкодування матеріальної
шкоди та 191 грн 55 коп. судових витрат.

У задоволенні решти позову відмовлено.

25 лютого 2014 року рішенням колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Львівської
області рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове, яким у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення апеляційного суду і
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, ухвалене згідно із законом,
мотивуючи свої вимоги тим, що судом
порушено норми процесуального права та
неправильно застосовані норми
матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_8 як особа, яка на відповідній
правовій підставі використовувала
автомобіль під час ДТП, повинен
відшкодувати завдану позивачу шкоду.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позову, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що ДТП сталася з вини
ОСОБА_7, який керував автобусом під час
виконання своїх трудових обов'язків у
ТзОВ «Міра і К», яке і повинно
відшкодувати завдану шкоду, однак
товариство не є особою, яка бере участь
у справі.

З такими висновками судів першої та
апеляційної інстанцій погодитись не
можна на таких підставах.

Згідно з вимогами ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обгрунтованим, ухваленим з виконанням
всіх вимог цивільного судочинства,
згідно із законом, на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої
інстанції та рішення апеляційного суду
не відповідають.

Судами встановлено, що 29 березня 2011
року на перехресті вулиць Хуторівка та
Демнянська у м. Львові ОСОБА_7, керуючи
автомобілем марки «Богдан-091»,
порушивши правила дорожнього руху, не
врахував швидкості руху, дистанції з
автомобілем, що рухався попереду,
допустив зіткнення з автомобілем
ГАЗ-3110 під керуванням ОСОБА_6, під час
якого автомобіль отримав механічні
пошкодження, у зв'язку з чим позивачу
завдано матеріальної шкоди.

10 червня 2011 року постановою
Перемишлянського районного суду
Львівської області ОСОБА_7 визнано
винним у скоєнні адміністративного
правопорушення та притягнуто до
адміністративної відповідальності у
вигляді штрафу.

Відповідно до висновку експертного
автотоварознавчого дослідження від
5 квітня 2011 року вартість
відновлювального ремонту автомобіля
позивача становить 8 880 грн 10 коп., а
вартість матеріального збитку - 7 811 грн
14 коп.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції не виконав вимоги
процесуального права щодо повного та
всебічного розгляду справи, не
врахував вимоги ст. ст. 1194, 1172, 1187, 1188 ЦК
України, зокрема, про те, що шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі володіє
транспортним засобом, а у разі завдання
такої шкоди працівником під час
виконання своїх трудових обов'язків,
вона відшкодовується роботодавцем.

У разі якщо цивільно-правова
відповідальність цих осіб
застрахована та у разі недостатності
страхової виплати для повного
відшкодування шкоди потерпілому
сплачується різниця між фактичним
розміром шкоди і страховою виплатою.

Суд першої інстанції не встановив
належним чином обставини справи
відповідно до наведених вимог чинного
законодавства та їх не перевірив,
зокрема не з'ясував, на якій правовій
підставі ОСОБА_7 керував автобусом, не
перевірив, чи була застрахована його
цивільно-правова відповідальність та
не встановив, хто повинен відшкодувати
завдану шкоду, на якій підставі і в
якому розмірі, не визначився із нормами
матеріального права, що регулюють ці
відносини, зробив передчасний висновок
про задоволення позову, ухвалив
помилкове рішення з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

При цьому суд не вирішив питання про
залучення до участі у справі осіб,
учасників цих відносин, в порядку,
визначеному ст. ст. 32, 33 ЦПК України, та
не роз'яснив сторонам їх право ставити
це питання, що не відповідає вимогам ч. 4
ст. 10 ЦПК України.

Апеляційний суд цих недоліків не
усунув а встановивши, що ОСОБА_7
керував автобусом, виконуючи трудові
обов'язки у ТОВ «Міра і К»,
ухвалив передчасне рішення про відмову
в задоволенні позову.

Ураховуючи, що невиконання судами
зазначених вимог процесуального права
унеможливлює встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, що є
підставою для скасування судових
рішень і направлення справи на новий
розгляд, як передбачено ч. 2 ст. 338 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково, рішення Сихівського
районного суду м. Львова від 9 липня 2013
року та рішення колегії суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області
від 25 лютого 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. СитнікСудді: Є.П.
Євграфова І.В. Журавель О.П. Касьян Ю.Г.
Іваненко