Справа № 536/1011/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2014 року Кременчуцький
районний суд Полтавської області у
складі :

Головуючого - судді Колотієвського О.О.,

при секретарі - Литвинюк А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Кременчуці
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 державна
нотаріальна контора, Реєстраційна
служба Кременчуцького районного
управління юстиції про визнання
свідоцтва про право на спадщину
недійсним та визнання права
власності на домоволодіння, -

В С Т А Н О В И В:

16 травня 2014 року до
Кременчуцького районного суду
Полтавської області звернувся з
позовом ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 державна
нотаріальна контора, реєстраційна
служба Кременчуцького районного
управління юстиції про визнання
свідоцтва про право на спадщину
недійсним та визнання права
власності на домоволодіння. Просив
суд ухвалити рішення, яким:

- Визнати недійсним та скасувати
свідоцтво про право на спадщину, видане
05.09.1986 року Другою кременчуцькою
державною нотаріальною конторою, після
померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6;

- Визнати за ним - ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/2
частину житлового будинку з
господарськими будівлями, який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, та
складається з: житлового будинку (літ.
«А», «а», «а1», «аг») площею 62,4 м2; погребу
(літ. «Д») площею 10,6 м2; гаражу (літ. «Ж»)
площею 23,5 м2; вбиральні (літ. «З») площею
2,2 м2; сараю (літ. «И») площею 10,8 м2;
літнього душу (літ. «Л») площею 1,8 м2;
колодязю (літ. «к») площею 8 м2; огорожі
(«№1») площею 29,8 м2.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання
не з'явився, про час та дату слухання
справи повідомлявся належним чином.
Письмово суд про причини неявки суд
не повідомляв.

Представник позивача ОСОБА_8 в
судовому засіданні суду пояснив, що в
провадженні Кременчуцького районного
суду Полтавської області перебувала
цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права
власності на спадкове майно та
зустрічним позовом ОСОБА_1 про
визнання права власності на ? частину
домоволодіння, яке знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2, як спільно нажитого і
побудованого під час шлюбу з померлою
дружиною - ОСОБА_9

Під час розгляду справи з Полтавського
обласного нотаріального архіву було
витребувано копію спадкової справи та
свідоцтво про право на спадщину, видане
Другою ОСОБА_5 нотаріальною конторою,
після померлої ОСОБА_6 (матері померлої
дружини позивач ) оскільки ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 вказували на те, що спірне
домоволодіння було успадковане
дружиною позивача - ОСОБА_9 і позивачу
не належить.

Оскільки виявлене свідоцтво про
право на спадщину порушує законні
права позивача на 1/2 частину
домоволодіння, яке вони будували разом
з дружиною спільними коштами та
зусиллями у позивача виникла
необхідність визнати свідоцтво про
право на спадщину недійсним так як при
його видачі було грубо порушено норми
чинного, на той час, законодавства.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла дружина
позивача - ОСОБА_9, згідно свідоцтва про
смерть серія НОМЕР_1.

Після її смерті відкрилась спадщина у
вигляді цілої частини житлового
будинку з господарськими будівлями, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2,
оскільки єдиним власником, згідно
правовстановлюючих документів та
даних Єдиного реєстру прав власності
на нерухоме майно зазначена саме вона.

09.07.1960 року між позивачем та ОСОБА_9
було укладено шлюб, що підтверджується
свідоцтвом про шлюб від 09.07.1960 року
(НОМЕР_2).

ІНФОРМАЦІЯ_4 у них народилась донька -
ОСОБА_4, та ІНФОРМАЦІЯ_5 народився син -
ОСОБА_10.

У 1970 році, згідно свідоцтва на
забудову садиби за адресою: АДРЕСА_2,
позивач з дружиною почали будівництво
житлового будинку з господарськими
будівлями. В будівництво вказаного
житлового будинку вони вкладали
спільні кошти та зусилля.

Більшість будівельних робіт позивач
виконував самостійно, так як має
будівельну освіту та відповідні
навики. Весь вільний час позивач
приділяв будівництву, оскільки його
дружина - ОСОБА_9, доглядала за
малолітніми дітьми.

У 1974 році будівництво житлового
будинку з господарськими будівлями
було закінчено та введено в
експлуатацію.

Але, введений житловий будинок з
господарськими будівлями був лише
11.02.1993 року про що свідчить акт прийому
в експлуатацію закінченого
будівництвом житлових і господарських
забудов.

02.03.1993 року дружиною позивача було
отримано технічний паспорт на житловий
будинок з господарськими будівлями,
який підтверджує закінчення
будівництва житлового будинку з
господарськими будівлями та введення
його в експлуатацію.

Тобто, до 1993 року жодних
правовстановлюючих документів та
будь-яких інших документів, які б
підтверджували законність побудування
домоволодіння не було.

Після цього, позивачем та його
дружиною було добудовано окремі
господарські будівлі і зареєстровано
на них право власності, у зв'язку з чим
було виготовлено новий технічний
паспорт від 08.06.2004 року, який включав
всі будівлі, розташовані на земельній
ділянці.

У зв'язку з тим, що нерухомість
потрібно було реєструвати на одного
власника і вони визначили, що таким
буде дружина позивача - ОСОБА_9

В 1980 році позивач та його дружина -
ОСОБА_9 переїхали проживати в
приватизовану квартиру АДРЕСА_1 де були
зареєстровані і проживали постійно
однією сім'єю до часу її смерті.

Згідно витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно № 5957345 від
21.12.2004 року власником нерухомого майна,
а саме, житлового будинку з
господарськими будівлями за адресою:
АДРЕСА_2, є ОСОБА_9.

Рішення про реєстрацію права
власності прийняте 21.12.2004 року.

Згідно витягу з реєстру прав власності
на нерухоме майно № 5957366 від 21.12.2004 року
вартість житлового будинку з
господарськими будівлями за адресою:
АДРЕСА_2, власником якого є ОСОБА_9,
складає: 24 073 грн.

Після смерті дружини позивач
звернувся до Другої кременчуцької
державної нотаріальної контори де йому
повідомили, що він не має право на
спадкування після померлої дружини,
оскільки те що він є власником 1/2
частини спірного домоволодіння не
підтверджується правовстановлюючими
документами.

Оскільки вказані обставини не дають
позивачу можливості розпоряджатися
своєю власністю порушують його права,
а також те, що все домоволодіння, в тому
числі його 1/2 частину, можуть
успадкувати інші особи, він звернувся
до Кременчуцького районного суду з
позовом про визнання права власності
на 1/2 частину домоволодіння, як спільно
нажитого за час шлюбу.

У зв'язку з наявністю неоскарженого
свідоцтва про право на спадщину, видане
Другою ОСОБА_5 нотаріальною конторою,
Кременчуцьким районним судом було
відмовлено позивачу у задоволенні
позову.

На підставі викладеного представник
позивача просив суд позов
задовольнити в повному обсязі
посилаючись на обставини викладені
в позові.

Відповідач ОСОБА_2 проти
задоволення позову заперечував, суду
пояснив, що позивач стверджує, що у 1970
році, згідно свідоцтва на забудову
садиби, яку було видано не на його ім'я,
а на ім'я ОСОБА_12, матері його дружини
ОСОБА_9, за адресою АДРЕСА_2, він почав
будівництво житлового будинку с
господарськими будівлями, але з
показань відповідачів та свідків
з'ясувалося, що приїхав він до
Кременчука з Росії лише у 1973 року, тобто
через три роки після початку
будівництва, а в 1974 році будівництво
житлового будинку з господарськими
будівлями було закінчено та введено в
експлуатацію.

Не погодився з тим, що до 1993 року
жодних правовстановлюючих документів
які б підтверджували законність
побудування домоволодіння не було,
оскільки, що є Свідоцтва на забудову
садиби за адресою АДРЕСА_2, на ім'я
ОСОБА_12, також в матеріалах спадкової
справи №309/869 від 25.10.1986 року, копія якої
нам надійшла з Полтавського обласного
нотаріального архіву є інші документи
які підтверджують право власності на
дане домоволодіння за ОСОБА_12, а саме:
Довідка видана Кам'янопотокською
сільською радою в тім, що за ОСОБА_12
значиться жилий будинок з відповідними
господарчими будівлями, заповіт,
згідно якого ОСОБА_6 заповідає все своє
майно своїй доньці ОСОБА_9, на підставі
якого ОСОБА_9 і було видано свідоцтво
про право на спадщину за заповітом на
даний житловий будинок. Також є Рішення
Кременчуцького районного суду від
24.06.1986 року, де суд встановив факт
вступу ОСОБА_9 в управління спадковим
жилим будинком якій знаходиться за
адресою АДРЕСА_2 і залишився після
смерті її матері ОСОБА_12 на підставі
якого в подальшому ОСОБА_9 і було видано
технічний паспорт на даний житловий
будинок з господарчими будівлями.

Крім того, не має жодних доказів
того, що саме ОСОБА_13 будував даний
будинок, окрім невиразних свідчень
свідків, що лише бачили його там на
дільниці.

На підставі викладеного
відповідач ОСОБА_2 просив суд
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

ОСОБА_3 в судовому засіданні
проти задоволення позовних вимог
заперечував в повному обсязі, та
вважав їх безпідставними

Відповідач ОСОБА_4 просила
позов задовольнити.

Представники третіх осіб -
Другої ОСОБА_5 державної нотаріальної
контори Полтавської області,
Реєстраційної служби Кременчуцького
районного управління юстиції в
судове засідання не з'явилися, про
час та дату слухання справи були
повідомлені належним чином. На
адресу суду надіслали клопотання про
слухання справи за їх відсутності,
при винесенні рішення покладалися на
розсуд суду.

Вислухавши пояснення учасників
судового процесу, перевіривши і
дослідивши матеріали справи, суд
прийшов до висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог з
наступних підстав:

Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України
особа має конституційне право на
судовий захист своїх цивільних прав і
може звернутися із позовом про захист
порушеного, оспореного або невизнаного
права у спосіб, передбачений ЦК
України.

На підставі ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданого відповідно до цього
Кодексу в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 10 ЦПК України встановлено, що
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Статтею 60 ЦПК України
встановлено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі поданих сторонами
доказів судом встановлено наступне:

09 липня 1960 року між ОСОБА_1 та
ОСОБА_14 було укладено шлюб, актовий
запис №74, що підтверджується
свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3

10 листопада 1972 року, на підставі
рішення виконкому сільської ради від
29 вересня 1972 року, Виконавчим
комітетом районної ради депутатів
трудящихся було ОСОБА_12 видано
свідоцтво на забудову садиби в
сільських населених пунктах
Україниської РСР, відповідно якого
ОСОБА_12 виділено державного фонду
присадибних земель
Кам'янопотоківської сільської ради
земельну ділянку площею 0,07 га, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_6 померла мати ОСОБА_15 -
ОСОБА_12, що підтверджується
свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4.
За життя ОСОБА_6 залишила заповіт від
21 вересня 1978 року, що був нотаріально
посвідчений виконавчим комітетом
Кам'янопотоківської сільської ради
народних депутатів , відповідно до
якого все своє майно, де б воно не
було і з чого б воно не складалося
заповіла повністю своїй дочці
ОСОБА_15.

Відповідно до довідки Виконавчого
комітету Кам'янопотоківської
сільської ради народних депутатів
Кременчуцького району Полтавської
області від 16 червня 1986 року за №
21-205 за громадянкою ОСОБА_6 значився
жилий будинок з відповідними
господарчими будівлями, що
знаходиться в селі Садки
Кременчуцького району Полтавської
області і розташовані на земельній
ділянці радгоспу ім. Щорса, розміром
0,01га. Жилий будинок цегляний,критий
шифером, 1984 року забудови.

25 вересня 1986 року ОСОБА_15 було видано
Свідоцтво про право на спадщину за
заповітом, посвідчене нотаріусом
Другої ОСОБА_5 державної нотаріальної
контори ОСОБА_16, відповідно до якого
спадкове майно не яке видано це
свідоцтво складається з житлового
будинку з господарчими будівлями, що
знаходяться в с. Садки Кременчуцького
району Полтавської області, та в
цілому складається з будинку
загальною площею 49 кв.м., колодязя,
погреба.

11 лютого 1993 року житловий будинок
АДРЕСА_2 був введений в експлуатацію,
що підтверджується відповідним
актом.

Таким чином, відповідно до Свідоцтва
про право власності на нерухоме
майно, виданого 30 листопада 2004 року
Кам'янопотоківською сільською радою
Кременчуцького району, ОСОБА_9
належав житловий будинок з
господарськими будівлями, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_2.
Підставою для вищезазначеного
свідоцтва є рішення виконкому
Кам'янопотоківської сільської ради
Кременчуцького району Полтавської
області про оформлення право
власності.

За змістом статті 524 ЦК
Української РСР, який був чинним на
час смерті ОСОБА_12, Спадкоємство
здійснюється за законом і за заповітом.
Спадкоємство за законом має місце, коли
і оскільки воно не змінено заповітом.

Отже спадкоємством вважається
перехід права померлого (
спадкодавця) до інших осіб (
спадкоємців) у порядку передбаченому
статтями 529-535 ЦК Української РСР.

Для спадкоємців, хто прийняв
спадщину, виникають як майнові права
так і обов'язки. До майнових прав
належить зокрема право власності.

Відповідно до статті 86 ЦК
Української РСР право власності - це
врегульовані законом суспільні
відносини щодо володіння,
користування і розпорядження
майном.

Право власності на збудований
житловий будинок набувається в
порядку, який існував на час його
будівництва.

Судом встановлено, що спірний
житловий будинок був збудований в
1973-1974 роках. У цих роках питання
набуття права власності
регулювалося Указом Президії
Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948
року « Про право громадян на купівлю
і будівництво індивідуальних
житлових будинків» ( далі Указ від 26
серпня 1948 року), що втратив чинність
Указом Президії Верховної Ради СРСР
від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і
прийнятою відповідно до Указу від 26
серпня 1948 року « Про право громадян
на купівлю і будівництво
індивідуальних житлових будинків» (
далі постанова від 26 серпня 1948 року),
які, зокрема, визначали умови та
правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від
26 серпня 1948 року кожен громадянин і
кожна громадянка мали право купити
або збудувати для себе на праві
особистої власності житловий будинок
на один або два поверхи з числом
кімнат від однієї до п'яти як у
місті, так і поза містом.

Пункт 2 постанови від 26 серпня
1948 року визначив, що земельні
ділянки для будівництва
індивідуальних житловий будинків
відводяться за рахунок земель міст,
селищ, держземфонду і земель
держлісфонду у безстрокове
користування, а збудовані на цих
ділянках будинки є особистою
власністю забудовника.

Отже за Указом від 26 серпня 1948
року та Постановою від 26 серпня 1948
року підставою виникнення у
громадянина права власності на
житловий будинок був саме факт
збудування ним його з додержанням
вимог законодавства.

Ці правові акти не
пов'язували виникнення права
власності на житловий будинок із
проведенням його реєстрації.

Відповідно п. 128 Інструкції
про порядок вчинення нотаріальних дій
державними

нотаріальними конторами Української
РСР від 31 жовтня 1975 року, якщо до
складу спадкового майна входить жилий
будинок (частина будинку) або квартира
в будинку житлово-будівельного
колективу індивідуальних
забудовників, державний нотаріус
вимагає

правовстановлюючий документ про
належність будинку (частини будинку),
квартири спадкодавцю,
довідку-характеристику бюро технічної
інвентаризації, а в місцевостях, де
інвентаризація не провадилась ,-
довідку виконавчого комітету місцевої
Ради депутатів

трудящих, а також перевіряє по
документах державної нотаріальної
контори за місцем знаходження жилого
будинку, чи є заборона відчуження
жилого будинку (частини будинку),
квартири або арешт, накладений на них.

Доказів того, що проводилася
інвентаризація спірного житлового
будинку з господарськими будівля ми
суду не було надано.

В матеріалах спадкової справи
після померлої ОСОБА_12 міститься
довідка від 16 червня 1986 року
виконкому Кам'янопотоківської
сільської ради народних депутатів
Кременчуцького району Полтавської
області, в якій зазначено, що згідно
з записом в по господарській книзі
Кам'янопотоківської сільської ради
народних депутатів Кременчуцького
району Полтавської області за №2009 за
громадянкою ОСОБА_6, яка була
постійним мешканцем АДРЕСА_3 і
померла ІНФОРМАЦІЯ_7 значиться жилий
будинок в відповідним господарчими
будівлями, що знаходяться в АДРЕСА_3
і розташовані на земельній ділянці
радгоспу ім. Щорс, розміром 0,01 га.

Наявність зазначеної довідки
в матеріалах спадкової справи
спростовує твердження позивача про
порушення нотаріусом його прав,
оскільки дії нотаріуса відповідають
п. 128, Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій державними
нотаріальними конторами Української
РСР від 31 жовтня 1975 року.

За таких обставин, підстав для
задоволення вимоги про визнання
недійсним та скасувати свідоцтво про
право на спадщину, видане 05.09.1986 року
Другою кременчуцькою державною
нотаріальною конторою, після померлої
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 немає, що не
підстав для задоволення другої
позовної вимоги про визнання за

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на
1/2 частину житлового будинку з
господарськими будівлями, який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

На підставі викладеного,
керуючись ст..ст., 524, 529-535 ЦК Української
РСР. ст. ст. 3, 10, 11, 13, 57-60, 208, 209, 212-215, 218
ЦПК України, Інструкцію про порядок
вчинення нотаріальних дій державними
нотаріальними конторами Української
РСР від 31 жовтня 1975 року, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
державна нотаріальна контора,
Реєстраційна служба Кременчуцького
районного управління юстиції про
визнання свідоцтва про право на
спадщину недійсним та визнання права
власності на домоволодіння -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Полтавської області через
Кременчуцький районний суд
Полтавської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
О. О. Колотієвський