Єдиний унікальний номер 257/291/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/4650/2014
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 серпня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

Головуючого судді Санікової
О.С.

суддів: Канурної О.Д.,
Зінов»євої А.Г.

при секретарі Алексєєвої Г.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Шахта ім.
Засядько» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
визнання такими, що втратили право на
жилу площу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1,
ОСОБА_2 на рішення Київського районного
суду м. Донецька від 22 квітня 2014 року,-

в с т а н о в и в :

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 просять скасувати рішення
Київського районного суду м. Донецька
від 22 квітня 2014 року, яким позовні
вимоги ПАТ «Шахта ім. О.Ф. Засядько»
задоволені: визнано ОСОБА_1 та ОСОБА_2
такими, що втратили право на жилу площу
в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2, - та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог ПАТ «Шахта
ім. Засядько» відмовити, посилаючись на
його необґрунтованість та
незаконність. Зокрема апелянти
вважають, що акт про не проживання у
гуртожитку від 30 липня 2013 року не
відповідає вимогам, що висуваються до
документа, виданого юридичною особою, а
отже він не повинен братися судом до
уваги як доказ позовних вимог. Також
апелянти звертають увагу на те, що
залучені за клопотанням позивача в
якості свідків особи є зацікавленими, а
тому їх показання є неправдивими та
заздалегідь узгодженими, що також
вбачається з їх змісту. Апелянти
вважають, що надали достатньо доказів
свого проживання в гуртожитку, однак
суд не надав їм належної оцінки.

У судовому засіданні апеляційного
суду представник позивача заперечував
проти доводів апеляційної скарги,
вважаючи рішення законним і
обгрунтованим.

Відповідачі у судове засідання
апеляційного суду не з'явились; про час
і місце розгляду справи повідомленні
належним чином, про що свідчить
телефонограма, зареєстрована у журналі
телефонограм №1 за № 1313 від 28 липня 2014
року.

Судом першої інстанції встановлено,
що будинок АДРЕСА_2 є гуртожитком та
знаходиться на балансі публічного
акціонерного товариства «Шахта ім.
Засядько». Зазначені обставини
підтверджуються довідками ПАТ «Шахта
ім. Засядько», копією рішення
виконавчого комітету Київської
районної в м. Донецьку ради (а.с.10, 21, 23,
23-а).

Також судом встановлено, що ОСОБА_1
та ОСОБА_2 вселилися до спірного
гуртожитку у встановленому законом
порядку та були в цьому жилому
приміщенні зареєстровані на підставі
виданого спеціального ордеру № 147 від 16
березня 2005 року на зайняття жилої площі
в гуртожитку на підставі спільного
рішення адміністрації та профкому
комунального підприємства «Заслужений
ансамбль пісні та танцю України
«Донбас» в зв'язку з клопотанням
адміністрації та профкому Центральної
міської клінічної лікарні № 3.
Зазначені обставини повністю
підтверджуються показаннями всіх
сторін, копією клопотання ЦМКЛ № 3
(а.с.5), копією спеціального ордеру (а.с.8),
копією картки прописки (реєстрації)
(а.с.9).

Таким чином, суд встановив, що між
ОСОБА_1 та публічним акціонерним
товариством «Шахта ім. О.Ф. Засядько»
був укладений договір найму спірного
жилого приміщення з обмеженнями,
встановленими для гуртожитків, а тому
відповідач ОСОБА_1 має статус наймача
зазначеного жилого приміщення в
гуртожитку, а відповідач ОСОБА_2 -
статус члена сім'ї наймача в цьому
жилому приміщенні.

Суд встановив, що відповідачі ОСОБА_1
та ОСОБА_2 з власної ініціативи не
проживають в спірному гуртожитку не
пізніше ніж з весни 2011 року без
поважних причин. Факт непроживання
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в спірному жилому
приміщенні підтверджується
показаннями представника позивача,
актом комісії від 30 липня 2013 року (а.с.6),
який був складений комендантом
гуртожитку ОСОБА_3 у присутності
чергових ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та чотирьох
сусідів - мешканців гуртожитку, про
непроживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у
гуртожитку протягом двох років та про
вивезення ними своїх речей з
гуртожитку навесні 2011 року (а.с.6).

Заслухавши доповідь судді,
пояснення представника позивача,
дослідивши матеріали цивільної справи
та перевіривши доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ
«Шахта ім. Засядько» суд першої
інстанції виходив з того, що між ПАТ
«Шахта ім. Засядько» (наймодавцем) та
ОСОБА_1 (наймачем) був укладений договір
найму жилого приміщення з обмеженнями,
пов'язаними із статусом жилого
приміщення у гуртожитку; суд вважав, що
за відсутності наймача та члена його
сім'ї ОСОБА_2 в спірному жилому
приміщенні більше шести місяців без
поважних причин вони мають бути
визнані такими, що втратили право на
жилу площу в спірному жилому
приміщенні з підстав, передбачених ст.71
ЖК України.

Такі висновки суду є правильними.

Відповідно до ч.1 ст. 71 ЖК України при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема, звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Апеляційний суд вважає, що рішення
суду ухвалено з додержанням зазначених
положень процесуального
законодавства, а також норм
матеріального права.

Звертаючись до суду з позовом ПАТ
«Шахта ім. О.Ф. Засядько» просило
визнати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням на підставі ст. 71 ЖК
України, посилаючись при цьому на
письмові докази, а саме акт від 30 липня
2013 року, пояснення свідків.

Цим доказам судом першої інстанції
дана належна оцінка і у апеляційного
суду немає підстав вважати її
неправильною.

Так, досліджуючи акт комісії від 30
липня 2013 року про не проживання ОСОБА_1
та ОСОБА_2 у гуртожитку протягом двох
років та про вивезення ними своїх речей
з гуртожитку навесні 2011 року, який був
складений комендантом гуртожитку
ОСОБА_3 у присутності чергових ОСОБА_4 і
ОСОБА_6 та чотирьох сусідів - мешканців
гуртожитку, суд дійшов висновку, що не
довіряти відомостям, викладеним у
зазначеному акті, немає жодних підстав,
оскільки чотири особи, допитані в
судовому засіданні як свідки - ОСОБА_7,
ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_3 повністю
підтвердили зміст зазначеного акту та
свою участь у його підписанні.

Доводи апеляційної скарги про те, що
акт не є належним доказом, оскільки не
містить обов'язкових реквізитів,
притаманних такого роду документу, що
виходить від юридичної особи, є
безпідставним, оскільки викладені в
ньому обставини підтверджені іншими
доказами, а саме поясненнями свідків
ОСОБА_3 - комендантом гуртожитку, ОСОБА_6
та ОСОБА_9 - чергових гуртожитку, ОСОБА_7
та ОСОБА_10 - мешканцями гуртожитку,
ОСОБА_8 - мешканкою та прибиральницею
гуртожитку, які категорично
стверджували, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у
гуртожитку не проживають з 2011 року. При
цьому суд критично оцінив їх показання
і обґрунтував, чому їх показання
приймаються в якості доказу не
проживання відповідачів у гуртожитку з
власної ініціативи.

Відповідачі в апеляційній скарзі
посилаються на те, що показання свідків
є неправдивими, але на підтвердження
таких доводів не надали належних та
допустимих доказів.

В апеляційній скарзі апелянти на
спростування висновку суду про те, що
вони не надали жодного доказу свого
проживання у гуртожитку посилаються на
наявні у справі докази, а саме: копії
довідок про забезпечення житловою
площею та комунальним послугам від 26
липня 2012 року, 31 січня 2013 року та 31
травня 2013 рок, які були видані на ім»я
ОСОБА_1 ПАТ «Шахта ім. О.Ф. Засядько» та у
яких підтверджується, що вони, ОСОБА_1
та ОСОБА_2 проживають за адресою:
АДРЕСА_2, гуртожиток (які також були
підписані комендантом гуртожитку
ОСОБА_3.); копію листа на ім»я ОСОБА_1 від
Київської районної у м. Донецьку ради
№01/05-0144 від 22 лютого 2013 року, у якому
зазначено, що на запит УПСЗН ПАТ «Шахта
ім. О.Ф. Засядько» надало довідку від 8
лютого 2013 року про забезпеченість їх
житловою площею, якою знову
підтвердили їх проживання у
гуртожитку; фотокартки кімнати
гуртожитку, де вони мешкають, з яких
вбачається, що кімната є житловою, що в
ній наявні їх меблі, побутова техніка,
речі домашнього вжитку, інші особисті
речі; копію поштових конвертів, які
свідчать про те, що вони періодично
отримують на своє ім'я кореспонденцію
за місцем свого проживання за адресою:
АДРЕСА_2, гуртожиток; копії квитанцій
№№20,21 від 9 березня 2011 року, №№71,72 від 25
травня 2011 року, №№ 62,63 від 2 серпня 2011
року, №2165 від 16 травня 2013 року, які
підтверджують плату за проживання у
гуртожитку; крім того, апелянт ОСОБА_1
посилається на те, що свідок ОСОБА_11
показав, що вона періодично проживає у
гуртожитку, а ОСОБА_2 проживає у
гуртожитку постійно і іншого місця
проживання не має. Посилаючись на
зазначені обставини апелянти
посилаються на те, що суд зазначені
докази не взяв до уваги та не надав їм
належної оцінки.

Проте такі доводи є безпідставними,
оскільки з рішення суду вбачається, що
таким доказам суд дав належну оцінку і
у апеляційного суду немає підстав
вважати таку оцінку неправильною.

Так, судом зазначено, що свідки
надали докладні пояснення про свою
роботу в якості чергових протягом
багатьох років, про режим, графік своєї
роботи, про місце розташування їх
робочого місця на вахті на вході до
гуртожитку та про обставини, за якими
їм достовірно відомо про не проживання
відповідачів у гуртожитку, про
обставини вивезення ними своїх речей з
гуртожитку, а також про обставини
ведення черговими журналу реєстрації
відвідувачів, де вони фіксували дати
відвідування гуртожитку мешканцями,
які тривалий час в ньому не проживають,
в тому числі ОСОБА_1, а також про
обставини реєстрації та передачі ними
поштової кореспонденції мешканцями
гуртожитку, які в ньому не проживають;
при цьому чергова гуртожитку ОСОБА_9,
яка працює з 2011 року та комендант
гуртожитку ОСОБА_3, яка працює з 2009 року
пояснили, що взагалі не знають ОСОБА_2 і
ніколи не бачили її у гуртожитку; лише у
грудні 2013 року, тобто вже після
ухвалення заочного рішення по даній
справі відповідачка ОСОБА_1 привезла до
гуртожитку розкладачку , ковдру та
деякі речі та стала періодично
відвідувати свою кімнату в гуртожитку.

Крім того, судом зазначено, що сама
ОСОБА_1 в судовому засіданні визнала
факт свого не проживання в гуртожитку з
2009 року у зв'язку з укладенням шлюбу з
ОСОБА_11 та проживання з ним однією
сім'єю за іншою адресою, який
підтвердив зазначені обставини у
судовому засіданні. При цьому з
відповіді Київської районної у місті
Донецьку ради, наданій ОСОБА_1 на її
звернення, вбачається, що ОСОБА_11
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 і на
праві власності має квартиру АДРЕСА_1, а
відповідно до довідки МСЕК є інвалідом
першої групи.

Апеляційний суд погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що сама по собі відсутність іншого
житла у відповідачів та внесення
певної частини плати за користування
житлом в гуртожитку не є доказами
фактичного проживання відповідачів у
кімнаті гуртожитку. Крім того,
апеляційний суд вважає, що не можуть
бути також доказами цих обставин і
копії довідки про забезпечення
житловою площею та комунальним
послугам від 26 липня 2012 року, 31 січня 2013
року та 31 травня 2013 рок, які були видані
на ім'я ОСОБА_1 ПАТ «Шахта ім. О.Ф.
Засядько» та листа на ім'я ОСОБА_1 від
Київської районної у м. Донецьку ради
№01/05-0144 від 22 лютого 2013 року, у якому
зазначено, що на запит УПСЗН ПАТ «Шахта
ім. О.Ф. Засядько» надало довідку від 8
лютого 2013 року про забезпеченість їх
житловою площею, оскільки вони
безперечно не свідчать про фактичне
проживання відповідачів у гуртожитку.

Таким чином, розглядаючи справу, суд
першої інстанції повно, всебічно і
об'єктивно перевірив доводи і
заперечення сторін, встановленим
фактам і доказам дав вірну правову
оцінку, правильно встановив
правовідносини, які виникли між
сторонами та дійшов правильного
висновку про обґрунтованість позовних
вимог ПАТ «Шахта ім.. О.Ф. Засядько».
Висновки суду ґрунтуються на
матеріалах справи та відповідають
вимогам законодавства, яке регулює
спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права що призвело
або могло призвести до неправильного
вирішення справи і висновків суду не
спростовують.

За таких обставин, оскільки суд
першої інстанції не допустив порушень
при застосуванні норм матеріального
права та вчиненні процесуальних дій,
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. ст.303-304, 307 ч.1, 308, 314 ч.1,
315 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л
И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Київського районного
суду м. Донецька від 22 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів після
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Судді: