АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790//652/14
Головуючий 1 - інстанції -
Справа № 2-883/11
Категорія - відшкодування
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

16 липня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого судді -
ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.

суддів колегії -
КРУГОВОЇ С.С.

-
ХОРОШЕВСЬКОГО О.М.

при секретарі -
Прудніковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного
суду міста Харкова від 02 грудня 2013 року
по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про відшкодування збитків,
заподіяних знешкодженням майна, -

в с т а н
о в и л а :

У жовтні 2006 року ОСОБА_4 звернувся
до Жовтневого районного суду міста
Харкова з позовом, в якому просив
стягнути з ОСОБА_6 і ОСОБА_5 по 15465,00 грн.
вартості знешкоджених рослин, по 35280,00
грн. неотриманого доходу та по 3500,00 грн.
у відшкодування спричиненої моральної
шкоди.

У обгрунтування заявлених вимог
посилався на те, що з 13 квітня 2004 року
він зареєстрований як суб"єкт
підприємницької діяльності, за
договором, укладеним з ОСОБА_5 26.04.2004
орендує земельну ділянку плошею 7 га.

Незважаючи на те, що земельна
ділянка використовувалась ним для
впровадження сучасних досягнень в
області садівництва та отримання
прибутку і була засаджена саджанцями
чорної смородини підвоїв яблуні, груши,
вишні та інших рослин, весною 2005 року
відповідачі здійснили незаконні
демонтажні роботи магістрального
трубопроводу зрошувкальної системи
колишнього КСП "Хотімлянський", який
знаходився на орендованій ним змельній
ділянці, внаслідок чого знищили плоди
його багаторічної праці: саджанці
чорної смородини, підвої яблуні, груши,
вишні та інших рослин, чим спричинили
матеріальну шкоду, яка складається з
вартості знешкоджених рослин,
прибутку, який він реально мав отримати
з реалізації саженців.

В подальшому позивач змінював
позов в частині майнових вимог як у
бік збільшення та і у бік зменшення.
Також заявляв вимоги щодо зобов"язання
відповідачів провести рекультивацію
земельної ділянки, яку він орендує та
стягнути з Державного бюдженту України
на його користь 146 840,00 грн. за
бездіяльність Вовчанського РВ УМВС
України в Харківській області.

Станом на 02 грудня 2013 року ОСОБА_4
просив розглядати його позов тільки в
частині відшкодування шкоди,
спричиненої у зв"язку зі знищенням
саджанців чорної смородини в розмірі 55
300,00 грн. та моральної шкоди в розмірі
15000,00 грн., яку просив стягнути з
відповідачів у солідарному порядку.

Рішенням Жовтневого районного
суду міста Харкова від 02 грудня 2013 року
у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про відшкодування збитків,
заподіяних знешкодженням майна та
відшкодування моральної шкоди ,-
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач
просив скасувати вказане рішення та
ухвалити нове про задоволення позовних
вимог.

В обґрунтування скарги посилається на
те, що рішення прийнято з порушенням
норм матеріального та процесуального
права , при неповному з'ясуванні судом
обставин, що мають значення для справи,
а також на те, що висновки суду не
відповідають обставинам справи та
наявним у справі доказам.

Зазначає, що при ухвалені рішення
по суті позову, не враховані докази, які
були надані в суд першої інстанції та
безпідставно визнані не належними.

Звертає увагу, що він був
позбавлений можливості надати інші
докази, тому, що по справі за його
позовом не проводилося попереднє
засідання, на якому відповідно до
положень ст. 130 ЦПК України суд повинен
з'ясовувати, які докази подані чи
подаються на попередньому судовому
засіданні кожною стороною для
обґрунтування своїх доводів чи
заперечень щодо невизнаних обставин.

Вказує, що судом безпідставно
відмовлено в задоволенні клопотання
про виклик в судове засідання свідків.

В суді апеляційної інстанції
позивач відмовився від позовних вимог
в частині відшкодування моральної
шкоди. Ухвалою судової колегії судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду від 28 квітня 2014 року
відмова ОСОБА_4 від позову в цій частині
прийнята, рішення Жовтневого
районного суду від 02 грудня 2013 року в
частині вирішення позовних вимог
ОСОБА_4 про відшкодування моральної
шкоди скасовано і провадження у справі
в цій частині закрито.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
сторін та їх представників,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної
скарги, судова колегія доходить
висновку, що скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин 1-3 ст. 22 ЦК України
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права. має право на їх відшкодування.
Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала
у зв"язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права ( реальні
збитки); 2) доходи, які особа могла
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушено ( упущена вигода). Збитки
відшкодовуються у повному обсязі, якщо
договором або законом не передбачено
відшкодування у меньшому або більшому
розмірі.

Доведення факту завдання реальних
збитків та втрати доходів, які б особа
могла отримати, якщо її право не було б
порушено, а також причинний зв"язок між
цією шкодою та діями відповідача
відповідно до статей 10,60 ЦПК України
покладається на позивача.

При вирішенні спорів про
відшкодування шкоди доказуванню
підлягають: факт спричинення шкоди,
протиправність дій заподіювача і його
вина, причинний зв"язок між
протиправною дією і негативними
наслідками.

Згідно з ч.2 ст. 1166 ЦК України особа, яка
завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Розмір заподіяної шкоди, якщо
відповідач його оспорює, повинен
довести позивач.

Таким чином, цивільне законодавство в
деліктних зобов'язаннях передбачає
презумпцію вини; якщо в процесі
розгляду справи зазначена презумпція
не спростована, то вона є юридичною
підставою для висновку про наявність
вини заподіювача шкоди.

Згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом
доказування під час судового розгляду
є факти, які обґрунтовують заявлені
вимоги чи заперечення або мають інше
значення для вирішення справи і
підлягають встановленню при ухваленні
судового рішення.

В суді першої інстанції, в апеляційній
скарзі, яку ОСОБА_4 підтримав під час
апеляційного розгляду справи він
стверджував, що заявлені ним вимоги
підтверджені матеріалами кримінальної
справи та довідками Інституту
садівництва Української академії
аграрних наук.

Відповідач ОСОБА_6 проти позову і
апеляційної скарги заперечував,
посилаючись на те, що будь-яких робот з
демонтажу зрошувальної системи на
земельній ділянці, яку орендував
ОСОБА_4 він не виконував і до
пошкодження саджанців не причетний.

Відповідач ОСОБА_5 до суду першої і
апеляційної інстанції не з"явився, про
час і місце розгляду справи
повідомлявся належним чином. Справу
просив розглядати без його участі,
посилаючись на те, що є інвалідом 1-ї
групи і не може з"явитися до суду за
станом здоров"я.

На виконання вимог ст.10 та ч.2 ст.303 ЦПК
України судовою колегією були
задоволені клопотання ОСОБА_4 про
витребування з Вовчанського РВ УМВС
України в Харківській області
протоколів огляду місця події,
висновків товарознавчих експертиз та
інших матеріалів. Дослідженням цих та
інших матеріалів надісланої до
апеляційного суду кримінальної справи
№ 35060026 встановлено наступне.

Зверненню ОСОБА_4 до суду з
вищевказаним позовом передувало його
звернення до Вовчанського РВ УМВС
України в Харківській області 18.05.2005
року з заявою про знищення належного
йому майна, вчиненого у квітні 2005 року
невідомими особами.

В порушенні кримінальної справи за
його заявою постановою
оперуповноваженого ВДСБЕЗ
Вовчанського РВ від 29.04.2006 року було
відмовлено на підставі п.2 ст.6 КПК
України. Вказана постанова була
скасована постановою прокурора
Вовчанського району від 23.05.2006 року і
порушена кримінальна справа за фактом
знищення належного ОСОБА_4 майна за
ознаками злочину, передбаченого ч.1
ст.194 КК України.

В подальшому вказана кримінальна
справа припинялась з підстав,
передбачених п.2 ст.6 КПК України
постановою старшого слідчого
Вовчанського РВ від 14.07.2007 року, яка
була скасована постановою прокурора
Вовчанського району від 23.08.2007 року,
передавалась до СУ ГУМВС України в
Харківькій області, згодом була
повернута до Вовчанського для
подальшого досудового слідства.

Під час проведення досудового слідства
були допитані свідки, здійснені огляди
місця події , відтворення обстановки
іобставин події, проведені
товарознавчи експертизи.

20.06.2008 року слідчим Вовчанського РВ
були винесені постанови про відмову в
порушенні кримінальної справи
відносно ОСОБА_6 і ОСОБА_5 за ознаками
злочину, передбаченого ч.1 ст.194 КК
України та про закриття кримінальної
справи за фактом пошкодження належного
ОСОБА_4 майна з підстав, передбачених п.2
ст.6 КПК України, які були скасовані
прокурором Вовчанського району.
Постановами цього ж слідчого від 16.02.2009
року та 17.02.2009 року відмовлено в
порушенні кримінальної справи
відносно ОСОБА_6 і ОСОБА_5 за ознаками
злочину, передбаченого ст.185 КК України
і про закриття кримінальної справи за
фактом пошкодження належного ОСОБА_4.
майна з підстав, передбачених п.2 ст.6
КПК України.

Постанова про закриття криімнальної
справи від 17.02.2009 року скасована
постановою Київського районного суду
міста Харкова від 16.09.2009 року, залишеною
без змін ухвалою апеляційного суду
Харківської області від 12.10.2009 року.

Постановою старшого слідчого
Вовчанського РВ ГУМВС України в
Харківській області від 29.05.2012 року
досудове слідство по кримінальній
справі, порушеній за фактом
пошкодження майна ОСОБА_4-саджанців
чорної смородини призупинено з
підстав, передбачених п.3 ст.206 КПК
України, тобто у зв"язку з
невстановленням осіб, які скоїли даний
злочин.

За даними протколів огляду місця події
під час проведення слідчих дій нічого
не вилучалось.

Висновки судової-товарознавчої
експертизи від 21.12.2006року та додаткової
судової-товарознавчої експертизи від
25.06.2007 року, прроведених Харківським
науково-дослідним інститутом судових
експертиз ім. засл.проф. М.С.Бокаріуса
здійснені без дослідження конкретних
об"єктів, за умови відсутності в
матеріалах справи змістовних
ідентифікуючих об"єкти дослідження
ознак і для розрахунків приймались
дані про рослини, які нійбільш повно
відображені на ринку аналогічної
продукції. Кількість рослин, вартість
яких мала бути визначена, зазначені в
постановах про призначення експертиз
зі слів ОСОБА_4, який ,визначаючи їх,
виходив з методики висадки черенків
щодо аідсьтані між рослинами та рядами
рослин.

Довідки Інституту садівництва
Української академії аграрних наук, на
які посилається позивач на
підтвердження вартості знищених
рослин, надавались на його звернення,
без дослідження об"єктів оцінки, та
виходячи з домовленостей про кількість
посадочного матеріалу, який планував
передати ОСОБА_4 до цього інституту.
Посилання в цих довідках на щоденник
садовода не можуть бути прийняті за
основу при визначенні кількості та
вартості рослин, оскільки ці відомості
вносились до щоденника самим позивачем
і можливість перевірити їх
відповідність відсутня.

Таким чином під час судового розгляду
справи не було встановлено
правопорушення, що включає як складові
елементи: шкоду, протиправне діяння
осіб, які її завдали, причинний зв"язок
між ними і вину заподіювачів шкоди, які
є єдиною підставою для
цивільно-правової відповідальності
згідно зі ст.1166 ЦК України.

Всупереч свому процесуальному
обов"язку позивач не довів належними та
допустимими доказами ані розміру
заподіяних йому збитків так і факту
завдання йому реальних збитків саме
особами, до яких був пред"явлений позов,
а згідно ч.4 ст.60 ЦПК України
доказування не може грунтуватися на
при пущеннях, тому суд першої
інстанції правомірно відмовив у
задоволенні вимог ОСОБА_4 про стягнення
з ОСОБА_6 і ОСОБА_5 збитків, спричинених
знешкодженням майна .

Доводи апеляційної скарги не свідчать
про порушення судом норм матеріального
і процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення справи , тому
не є підставою для скасування
ухваленого судом рішення, у зв"язку з
чим апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Керуючись ст. ст.303,304,п.1ч.1 ст.307,
ст.ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України судова
колегія,-

у х
в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду
міста Харкова від 02 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу
апеляційного суду може бути подана
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальнитх
справ.

Головуючий суддя - підпис

Судді колегії - підписи

Копія вірна. Суддя -