Справа № 369/1950/14-ц Головуючий у І
інстанції Пінкевич Н.С.Провадження №
22-ц/780/3370/14 Доповідач у 2
інстанції СліпченкоКатегорія 26
УХВАЛА

Іменем України

17 липня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого: Сліпченка О.І.

Суддів: Суханової Є.М., Олійника В.І.

при секретарі: Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 27 березня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Акцент-Банк» про визнання недійсним
пунктів кредитного договору,-

Заслухавши доповідь судді
Апеляційного суду, вислухавши
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У лютому 2014 року позивач звернулась до
суду з зазначеним позовом посилаючись
на те, що між сторонами був укладений
кредитний договір, яким визначені
права та обов'язки сторін договору.
Разом з тим, п. 5.1, 5.3 кредитного договору
містить несправедливі умови
споживчого договору та створює
істотний дисбаланс договірних прав та
обов'язків. Відповідно до оспорюваних
пунктів була нарахована пеня, що
складає 37 457,48 грн. (п.5.1), штраф
(фіксована частина) в розмірі 500 грн.
(п.5.3) та заборгованість за штрафом
(відсоток від суми заборгованості) в
розмірі 3057,67 грн. (п.5.3). Тобто розмір
пені та штрафу не лише перевищує розмір
нарахованих процентів, а розмір
заборгованості без штрафних санкцій в
цілому. Тому пункт суперечить також
вимогам Закону України «Про захист
прав споживачів».

Просила суд визнати недійсними п.5.1 та
п.5.3 кредитного договору
від 27 травня 2011 року, укладеного між
публічним акціонерним товариством
«Акцент-Банк» та ОСОБА_1

Заочним рішенням Ірпінського міського
суду Київської області від 25 грудня 2013
року відмовлено в задоволенні позову.

У своїй апеляційній скарзі апелянт
просить рішення суду скасувати в
зв'язку з порушенням судом норм
матеріального та процесуального права
та ухвалити нове, яким задоволити
позовні вимоги .

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу відхилити,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення суду першої інстанції
без зміни, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень, а суд згідно
ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну
справу в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише з формальних міркувань.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Постановляючи рішення та відмовляючи в
задоволені позову, місцевий суд
виходив з того, що кредит виданий
позивачу у відповідності до вимог
чинного законодавства та згідно
статутних положень банку, умови
договору не протирічать нормам
Конституції України та Цивільного
Кодексу України, а позивач не довів, що
оспорюваний кредитний договір не
відповідає вимогам ст. 203 ЦК України і
підлягає визнанню недійсним на
підставі ст. 215 ЦК України, оскільки
умови договору та необхідні платежі
були погоджені сторонами при їх
укладенні та визнані такими, що не є
несправедливими.

З такими висновками місцевого суду
погоджується і колегія суддів з таких
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
27 травня 2011 року між ПАТ
«Акцепт-Банк» та ОСОБА_1 був укладений
кредитний договір, який складається із
заяви позичальника № АВААСС9G8L0069 та
Умов надання споживчого кредиту
фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт).

Відповідно до умов договору ОСОБА_1
отримала кредит в сумі 20 000 грн., строком
на 36 місяців з 26 травня 2011 року по 20
травня 2014 року.

З заяви ОСОБА_1 (а.с.6) вбачається, що
остання ознайомлена та погоджується з
Умовами та правилами надання
банківських послуг.

У п.5.1 визначено, що при порушенні
позичальником будь-якого із
зобов'язань, передбачених заявою та
п.п.3.2.2, 3.2.3 даних умов, банк має право
нараховувати, а позичальник
зобов'язується сплатити банку пеню в
розмірі 1,25 % від суми простроченого
платежу, але не менше 1 гривні за кожний
день прострочення платежу. Сплата пені
здійснюється в гривні. У випадку, якщо
кредит видається в іноземній валюті,
пеня сплачується в гривневому
еквіваленті по курсу НБУ на дату
сплати.

У п.5.3 визначено, що при порушенні
позичальником строків платежів по
будь-якому з грошових зобов'язань,
передбачених договором більш ніж на 30
днів, позичальник зобов'язаний
сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. +
5% від суми заборгованості.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено,
що за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові (кредит)
позичальникові у розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Згідно з ч.ч.1,2 ст.215 цього
Кодексу підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
ч.ч.1-3,5 та 6 ст.203 цього Кодексу.

Також згідно ч.1 ст.626 ЦК України -
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов"язків.

Згідно з ч.1 ст.627 цього Кодексу -
відповідно до ст.6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Положеннями ч.5 ст.18 Закону України "Про
захист прав споживачів" до договорів із
споживачами про надання споживчого
кредиту застосовуються положення
цього Закону про несправедливі умови в
договорах.

Заявляючи позовні вимоги позивач
послався на ст.18 Закону України "Про
захист прав споживачів" зазначивши те,
що укладений сторонами договір порушує
права позивача, оскільки містить
несправедливі умови п.п. 5.1, 5.3, а саме
розмір пені та штрафу не лише перевищує
розмір нарахованих процентів, а й
розмір заборгованості без штрафних
санкцій в цілому у зв"язку із чим
вказаний пункт слід визнати недійсним.

У розділі 5, в тому числі п.п.5.1, 5.3
кредитного договору погоджено
сторонами правочину розмір пені,
штрафи за порушення строків повернення
кредитів або сплати процентів за
користування.

Позивач не довів, що зміст кредитного
договору суперечить ст.ст.18,19 Закону
України «Про захист прав споживачів», а
відтак відсутні підстави для визнання
такої умови недійсною з підстав,
передбачених ч. 1 ст.203 ЦК України.
Доказів того, що права позивача на
отримання повної та достовірної
інформації щодо умов договору та
порядку сплати кредиту були порушені
суду не було подано.

Тому з урахуванням того, що сторонами
на власний розсуд шляхом вільного
волевиявлення визначено умови
договору, зокрема щодо розміру пені за
порушення умов договору, а на час
укладання кредитного договору позивач
був ознайомлений з інформацією про
умови кредитування відповідно до ч.2
ст.11 Закону України «Про захист прав
споживачів» суд першої інстанції
прийшов до обґрунтованого висновку про
те, що відсутні підстави для визнання
такої умов договору дискримінаційною
або ж несправедливою.

Враховуючи викладене, місцевий суд
прийшов до правильного висновку, що
належних та допустимих доказів на
підтвердження своїх позовних вимог
позивачем не подано.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що висновки суду першої
інстанції відповідають встановленим в
судовому засіданні обставинам справи і
нормам матеріального та
процесуального права.

Доводів, які спростовували б
законність і обґрунтованість
постановленого судом рішення
апеляційна скарга в собі не містить.

При таких обставинах судом першої
інстанції повно і всебічно з'ясовані
всі обставини справи, доказам дана
належна правова оцінка, а постановлене
рішення відповідає вимогам
матеріального і процесуального права,
підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 27
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: