Справа № 2-77/10 Провадження №
22-ц/772/2101/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Овсюк Є.М.Категорія: 47
Доповідач: Міхасішин І. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області у складі:

Головуючого: Міхасішина І.В.

Суддів: Зайцева А.Ю., Денишенко Т.О.

При секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Ленінського районного суду м. Вінниці
від 21 квітня 2010 року у цивільній справі
за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог на
стороні відповідача - Вінницька міська
рада, про відновлення межі земельної
ділянки та встановлення порядку
користування земельною ділянкою,-

встановила:

В лютому 2009 року ОСОБА_3, ОСОБА_4
звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5,
ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
відновлення межі, яка поділяє земельні
ділянки по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 згідно
з даними земельно-кадастрової
документації; зобов'язання ОСОБА_5
відновити огорожу (межові знаки) між
вказаними земельними ділянками;
встановити порядок користування
земельної ділянки між співвласниками
будинку АДРЕСА_1 з врахуванням їх
частки в будинку і відповідної частки
господарських будівель і споруд.

Позовні вимоги обґрунтовували тим, що
позивачі є власниками ? частини
житлового будинку з відповідною
частиною господарських будівель за
АДРЕСА_1. Співвласниками інших частин
будинковолодіння є ОСОБА_6, якому
належить 8/25 частки та ОСОБА_7, якій
належить 43/100 частки. Рішенням
Ленінського районного суду м. Вінниці
від 26 квітня 2002 року було встановлено
порядок користування земельною
ділянкою по АДРЕСА_1 в м. Вінниці
пропорційно до часток у праві
власності на будинок між
попереднімиспіввласниками будинку,
проте фактично згоди щодо порядку
користування не досягнуто. ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 передали належні їм частини
будинку іншим особам, внаслідок чого
виникають непорозуміння щодо порядку
користування земельною ділянкою, крім
того ОСОБА_6 без погодження з іншими
співвласниками передав частину
земельної ділянки спільного
користування ОСОБА_5, який перемістив
межу вглиб земельної ділянки по
АДРЕСА_1. З метою укріплення будинку
позивачем було побудовано кам'яний
паркан, взв'язку з чим площа виділеної
йому земельної ділянки ще зменшилася.

Восени 2008 року ОСОБА_2 самовільно зняв
огорожу між земельними ділянками, якою
користується позивач, чим пошкодив
межові знаки, та відновити межу
відмовляється.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Вінниці від21 квітня 2010 року позов
задоволено.

Відновлено межу, яка поділяє земельні
ділянки АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 відповідно
до варіанту №1 встановлення порядку
користування земельною ділянкою
площею 1485 кв.м. висновку судової
будівельно-технічної експертизи від 25
вересня 2001 року та рішення Ленінського
районного суду м. Вінниці від 26.04.2002
року.

Зобов'язано ОСОБА_2 відновити огорожу
(металеві знаки) між вказаними
земельними ділянками.

Варіант №1 (додаток №20) висновку
судової будівельно-технічної
експертизи №2270/2271 від 25 лютого 2010 року
про встановлення порядку користування
земельною ділянкою площею 1485 кв.м. по
АДРЕСА_1 в м. Вінниці вважати
невід'ємною частиною рішення.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької
області від 24 червня 2014 року ОСОБА_5
поновлено строк на апеляційне
оскарження рішення Ленінського
районного суду м. Вінниці від 21 квітня
2010 року.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства
вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції визнав доведеним факт
зміни ОСОБА_5 межі земельних ділянок
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 за рахунок
земельної ділянки АДРЕСА_1, та
самовільного зняття огорожі з
металевих стовпчиків та металевої
сітки, яка розмежовувала земельні
ділянки відповідно до рішення
Ленінського районного суду м. Вінниці
від 26.04.2002 року. Також враховуючи, що між
співвласниками будинку не досягнуто
згоди щодо порядку користування
земельною ділянкою по АДРЕСА_1 в м.
Вінниці після ухвалення рішення
Ленінським районним судом м. Вінниці
від 26 квітня 2002 року, повторно
встановив тотожний порядок
користування спірною земельною
ділянкою відповідно до варіанту №1
висновку судової будівельно-технічної
експертизи №2270/2271 від 25.02.2010 року.

З такими висновками суду погодитися
неможливо.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ПЦК України
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

По справі встановлено, що ОСОБА_3
відповідно до договору міни від 01
листопада 2004 року, посвідченого
приватним нотаріусом Вінницького
міського нотаріального округу ОСОБА_9
зареєстрованим за № 3954 набув у
власність ? частину житлового будинку з
відповідною часткою господарських
будівель за АДРЕСА_1 (а.с. 17-18).

На підставі договору дарування від 11
листопада 2004 року , посвідченого
приватним нотаріусом Вінницького
міського нотаріального округу ОСОБА_9
зареєстрованого за № 4102, ОСОБА_3 із
належної йому ?? частин будинку
подарував 1/10 частину будинку, що
знаходиться по АДРЕСА_1 в м. Вінниці
ОСОБА_4 (а.с. 20-21).

Згідно технічного паспорта на будинок
по АДРЕСА_1 в м. Вінниці ОСОБА_3 належить
3/20, а ОСОБА_4 - 1/10 частин
будинковолодіння. Співвласниками 8/25
частин цього ж будинку є ОСОБА_6 та 43/100
частки - ОСОБА_7

На підставі договору від 23 квітня 1948
року житловим управлінням Вінницької
міської ради надано ОСОБА_8 та ОСОБА_10
строком на 60 років земельну ділянку
площею 2000 кв.м. по АДРЕСА_3 під забудову
одноповерхового двоквартирного
житлового будинку.

З 1 січня 2002 року відповідно до статті 125
ЗК право користування земельною
ділянкою виникало після одержання її
власником або землекористувачем
документа, що посвідчує право
власності чи право постійного
користування або укладення договору
оренди, їх державної реєстрації та
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості).

Рішенням виконавчого комітету
Вінницької міської ради від 26 квітня 1994
року №326 ОСОБА_5 та ОСОБА_5 надано
земельну ділянку по АДРЕСА_2 площею
1000 кв.м. в постійне і 500 кв.м. в
тимчасове довгострокове користування
строком на 15 років за рахунок земельної
ділянки ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_10 по
АДРЕСА_1 (а.с. 94).

15 травня 1994 року було складено акт про
відвід в натурі земельної ділянки під
забудову ОСОБА_5, ОСОБА_5 по АДРЕСА_2
площею 1500 кв.м. (а.с. 96).

Однією із основних умов передачі в
оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, є наявність
рішення сесії відповідної ради про
надання земельної ділянки в оренду (
постанови Верховного Суду України від
22.11.2010 №№11, 155/08, 11/198/08; від 17.01.2011 №35/390).

Рішенням Ленінського районного суду м.
Вінниці від 26 квітня 2004 року, яке набуло
законної сили 27 травня 2002 року,
встановлено порядок користування
земельною ділянкою , що розташована в м.
Вінниці по АДРЕСА_1, площею 1485 кв.м.,
виділивши ОСОБА_7 земельну ділянку
площею 638 кв.м., що становить 43/100
частини будинку з відповідною часткою
господарських будівель; ОСОБА_11
земельну ділянку площею 372 кв.м. , що
становить 8/25 частки будинковолодіння;
ОСОБА_6 земельну ділянку площею 475
кв.м., що становить 8/25 часток в
будинковолодінні.

Рішенням засідання комісії з розгляду
земельних спорів при виконкомі
Ленінської районної ради м. Вінниці від
19 листопада 2008 року №151 ОСОБА_5, ОСОБА_5
(АДРЕСА_2) та ОСОБА_3, ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1)
рекомендовано звернутися до суду для
призначення експертизи з метою
дослідження причин розходження межі
між земельними ділянками ,
розташованими по АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_1
, які відображені в плані ВООБТІ від
28.07.2008 року на домоволодіння АДРЕСА_2,
рішення міськвиконкому від 26.04.1994 року
№326, рішенню Ленінського районного
суду м. Вінниці від 26.04.2002 року (а.с. 22).

Згідно з п. 18-1 постанови пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» № 7 від 17.04.2004 року при вирішенні
вимог про визначення розміру
земельної ділянки, необхідної для
обслуговування житлового будинку,
будівлі або споруди, право власності
на які при їх відчуженні перейшло до
набувача без визначення в договорі
права на земельну ділянку, суд має
з'ясовувати, зокрема, чому це питання
не було визначено в договорі,
можливість укладення між
відчужувачем і набувачем додатку до
цього договору щодо права набувача на
земельну ділянку та чи не свідчить
реальна можливість використання всієї
земельної ділянки за цільовим
призначенням саме про той розмір
земельної ділянки для обслуговування
житлового будинку, будівлі або споруди,
який існував до їх відчуження.

Розмір земельної ділянки, необхідної
для обслуговування житлового
будинку, будівлі або споруди,
визначається шляхом проведення за
клопотанням сторін експертизи з
врахуванням чинних нормативних
документів у галузі будівництва,
санітарних норм та правил тощо.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Вінниці від 23 червня 2009 року у справі
призначено судову будівельно-технічну
експертизу, на вирішення якої зокрема
поставлено питання визначення
можливих варіантів встановлення
порядку користування земельною
ділянкою між співвласниками
будинковолодіння АДРЕСА_1 з
врахуванням часток будинку і
господарських споруд відповідно до
рішення Ленінського районного суду м.
Вінниці від 26 квітня 2002 року.

Відповідно до висновку №2270/2271 судової
будівельно-технічної експертизи від
25 лютого 2010 року площа земельної
ділянки по фактичному користуванню по
АДРЕСА_2 становить 1600 кв.м., що на 100 кв.м.
більше відповідно до рішення
Вінницької міської ради №26 від 26.04.1994
року; площа земельної ділянки по
фактичному користуванню по АДРЕСА_1
становить 1595 кв.м., що на 405 кв.м. менше
відповідно до договору від 23 квітня 1948
року .

За відсутності в матеріалах цивільної
та інвентаризаційної справи
правовстановлюючих документів на
земельну ділянку площею 1310 кв.м. та
земельну ділянку площею 1600 кв.м. по
АДРЕСА_2 в м. Вінниці,
правовстановлюючих документів на
земельну ділянку площею 1595 кв.м. по
АДРЕСА_1 за фактичним користуванням, та
документів погодження проходження
спільної межі між цими земельними
ділянками, надати варіанти
відновлення межі між земельними
ділянками по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 в
м. Вінниці не є можливим. Надано варіант
встановлення порядку користування
земельною ділянкою площею 1485 кв.м. між
співвласниками будинковолодіння по
АДРЕСА_1 в м. Вінниці відповідно до
рішення Ленінського районного суду м.
Вінниці від 26 квітня 2002 року.

Пунктом 19 постанови пленуму Верховного
Суду України «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» № 7 від 17.04.2004 року визначено, що
у справах за позовом учасників
спільної власності на землю про
встановлення порядку володіння й
користування спільною земельною
ділянкою, на якій розташовані належні
їм жилий будинок, господарські будівлі
та споруди, суд з'ясовує і враховує
можливість нормального користування
будинком і здійснення догляду за ним,
розташування господарських будівель,
споруд, необхідність зведення
будівель, розташування
плодово-ягідних насаджень
співвласників, можливість проходу з
вулиці на подвір'я тощо. Враховуються
також вимоги санітарних правил і
правил протипожежної безпеки. Абзаци 1
і 2 цього пункту стосуються також
випадків, коли належні особам на
праві спільної власності жилий
будинок, господарські будівлі та
споруди розташовані на земельній
ділянці, яка знаходилася в їх
користуванні до її приватизації або
за договором оренди.

Згідно з ч.1 ст. 14 ЦПК України судові
рішення, що набрали законної сили,
обов'язкові для всіх органів державної
влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України, а
у випадках, встановлених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України, - і
за її межами.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Вінниці від 26 квітня 2002 року вже було
встановлено порядок користування
земельною ділянкою між співвласниками
житлового будинку по АДРЕСА_1 в м.
Вінниці.

Це рішення є обов'язковим для
виконання, в тому числі для осіб, які
пізніше придбали відповідну частку у
спільній власності на житловий
будинок.

Як встановлено по справі, та
підтверджується висновком експертизи
№ №2270/2271 від 25 лютого 2009 року частка
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідає частці
колишнього власника будинку ОСОБА_11 - ?
частки.

З часу ухвалення рішення від 26 квітня
2002 року частки у будинковолодінні по
АДРЕСА_1 в м. Вінниці не змінювалися.

Позивачі, які є новими співвласниками
будинку АДРЕСА_1, обгрунтовуючи свої
вимоги стверджують, що визначений
судом порядок користування спірною
земельною ділянкою фактично не був
встановлений за відсутності на те
згоди усіх співвласників, проте жодним
чином не доводять, що така можливість
втрачена.

Відповідно до ст. 158 ЗК України (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) виключно судом
вирішуються земельні спори з
приводу володіння, користування і
розпорядження земельними ділянками,
що перебувають у власності громадян і
юридичних осіб, а також спори щодо
розмежування територій сіл, селищ,
міст, районів та областей.

Органи місцевого самоврядування
вирішують земельні спори у межах
населених пунктів щодо меж земельних
ділянок, що перебувають у власності і
користуванні громадян, та додержання
громадянами правил добросусідства, а
також спори щодо розмежування меж
районів у містах.

У разі незгоди власників землі або
землекористувачів з рішенням органів
місцевого самоврядування, органу
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів спір вирішується судом.

У пункті 4 постанови пленуму Верховного
Суду України «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» № 7 від 17.04.2004 року роз'яснено, що
згідно зі статтею 158 ЗК суди
розглядають справи за спорами про
межі земельних ділянок, що перебувають
у власності чи користуванні
громадян-заявників, які не
погоджуються з рішенням органу
місцевого самоврядування чи органу
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів. Зазначені спори підлягають
розгляду місцевими судами незалежно
від того, розглядалися вони попередньо
органом місцевого самоврядування або
органом виконавчої влади з питань
земельних ресурсів чи ні. Рішення цих
органів щодо такого спору не може бути
підставою для відмови в прийнятті
заяви чи для закриття провадження в
порушеній справі.

Статтею 106 ЗК України передбачено, що
власник земельної ділянки має право
вимагати від власника сусідньої
земельної ділянки сприяння
встановленню твердих меж, а також
відновленню межових знаків у випадках,
коли вони зникли, перемістились або
стали невиразними. Порядок відновлення
меж визначаються центральним органом
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про
землеустрій» (в редакції чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) проводиться відповідно до
топографо-геодезичних і
картографічних матеріалів.

Встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) здійснюється на
основі технічної документації із
землеустрою, якою визначається
місцеположення поворотних точок меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості).

Документація із землеустрою щодо
встановлення меж житлової та
громадської забудови розробляється у
складі генерального плану населеного
пункту, проектів розподілу територій
і є основою для встановлення меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості).

Межі земельної ділянки в натурі (на
місцевості) закріплюються межовими
знаками встановленого зразка.

Власники землі та землекористувачі, у
тому числі орендарі, зобов'язані
дотримуватися меж земельної ділянки,
закріпленої в натурі (на місцевості)
межовими знаками встановленого зразка.

Межові знаки здаються за актом під
нагляд на збереження власникам землі
та землекористувачам, у тому числі
орендарям.

Ст. 107 ЗК основою для відновлення меж є
дані земельно-кадастрової
документації. У разі неможливості
виявлення дійсних меж їх встановлення
здійснюється за фактичним
використанням земельної ділянки. Якщо
фактичне використання ділянки
неможливо встановити, то кожному
виділяється однакова за розміром
частина спірної ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи
технічна документація із землеустрою
щодо встановлення меж земельних
ділянки в натурі (на місцевості) за
адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 в м.
Вінниці, не складалась, акт погодження
меж таких земельних ділянок відсутній.
В матеріалах справи відсутні будь-які
докази щодо прийняття виконкомом
Ленінської районної ради в м. Вінниці
рішень, які стосуються встановлення
межі чи її відновлення між земельними
ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

Проте суд наведені положення
земельного законодавства та
роз'яснення постанови Пленуму
Верховного Суду України від 16 квітня 2004
року N 7 залишив поза увагою, не врахував
те, що згідно зі ст. 158 ЗК України спір
про встановлення чи відновлення меж
земельних ділянок не підвідомчий суду;
не з'ясував предмет позову й не
встановив, чи пов'язані позовні вимоги
з поновленням межі, чи вони пов'язані з
усуненням перешкод у користуванні
земельною ділянкою.

Акт комісії з розгляду земельних
спорів при виконкомі Ленінської
районної ради м. Вінниці від 19
листопада 2008 року №151 не може бути
прийнятий колегією суддів до уваги,
оскільки він не вирішує спору між
суміжними землекористувачами щодо
відновлення межі та носить
рекомендаційний характер, а позовна
заява не містить доводів щодо
непогодження позивачів з рішення
органу місцевого самоврядування.

Визнавши дії ОСОБА_2 щодо самовільного
пошкодження межі у вигляді металевих
стовпців та металевої сітки між
земельними ділянками, які перебувають
у його користуванні та користуванні
позивачів, а також встановивши, що
ОСОБА_5 змінив наявну межу на свою
користь за рахунок земельної ділянки
спільного користування по АДРЕСА_1 в м.
Вінниці, суд першої інстанції взагалі
не послався на докази, на підставі яких
було встановлено такі обставини, а
також на докази, які підтверджують
встановлення будь-яких меж як між
співвласниками земельної ділянки по
АДРЕСА_1 в м. Вінниці між собою, так між
суміжною земельною ділянкою по
АДРЕСА_2.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Доводи позивачів про те, що ОСОБА_5 було
порушено встановлені межі не знайшли
свого підтвердження в ході розгляду
справи.

Таким чином, суд першої інстанції
порушив норми матеріального та
процесуального права, вирішив спір з
порушенням порядку , встановленого для
вирішення справ даної категорії, а тому
рішення суду підлягає до скасування з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позову.

Враховуючи наведене, керуючись, ст. ст.
307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду
м. Вінниці від 21 квітня 2010 року
скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на стороні відповідача - Вінницька
міська рада, про відновлення межі
земельної ділянки та встановлення
порядку користування земельною
ділянкою - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/
І.В. Міхасішин

Судді: /підпис/
Т.О. Денишенко

/підпис/
А.Ю. Зайцев

З оригіналом вірно: