Cправа № 235/3000/14-ц
Провадження № 2/235/1294/14
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Красноармійський міськрайонний суд
Донецької області у складі:
головуючого-судді
учасники цивільного процесу:
позивач ОСОБА_1 (не
представник позивача ОСОБА_2 (не
представник відповідача Луценко
розглянувши у відкритому
судовому засiданнi в місті
Красноармійську Донецької області
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Красноармійської міської ради про
визнання права власності на квартиру
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом про визнання права власності
на квартиру за спадщиною до
Красноармійської міської ради, і в
обґрунтування позовних вимог
зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла
ОСОБА_4, після її смерті залишилась
спадщина, а саме: квартира за адресою:
АДРЕСА_1, яка зареєстрована на її ім'я. 27
жовтня 2012 року ОСОБА_4 склала заповіт в
якому заповідала все своє майно ОСОБА_1,
позивачці по справі. Цей заповіт було
посвідчено державним нотаріусом
Першої Красноармійської державної
нотаріальної контори Придворовою М.О.
06.09.2013 року позивачка звернулася до
державного нотаріуса Першої
Красноармійської державної
нотаріальної контори ОСОБА_8 з заявою
про видачу свідоцтва про право на
спадщину на квартиру, яка залишилась
після смерті ОСОБА_4 25.03.2014 року
державним нотаріусом була складена
постанова про відмову у вчиненні
нотаріальної дії, оскільки спадкоємцем
нотаріусу надано правовстановлюючий
документ на вищевказану квартиру, а
саме свідоцтво про право власності від
25.10.1994 року, видане комітетом по
управлінню комунальною власністю
міської ради, зареєстрованому в
Красноармійському БТІ 25.10.1994 року за
№11, в якому дописаний співвласник -
ОСОБА_7, але згідно довідки КП БТІ від
19.12.2013 року надано інформацію про
одного власника квартири - ОСОБА_4
Свідоцтво про право власності на
вказану квартиру було видане 25 жовтня
1994 року лише на ім'я ОСОБА_4, так як на
момент приватизації тільки вона була
зареєстрована в цій квартирі. Згідно
довідки КП «КЦЄЗ» від 28.11.2013 року ОСОБА_7
була зареєстрована у вказаній квартирі
19 жовтня 1990 року і була знята з
реєстрації 02 вересня 1992 року і не мала
можливості приймати участь у
приватизації вказаної квартири.
Позивач просить суд визнати за нею
право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Позивач та її представник у судове
засідання не з'явилися, надали заяви
про розгляд справи без їх участі,
наполягали на задоволенні позовних
вимог в повному обсязі.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, надав заяву про
розгляд справи без участі
представника, вирішення справи залишив
на розсуд суду.

Суд вважає, що в справі є достатньо
матеріалів про права i взаємовідносини
сторін i немає необхідності
вислуховувати особисті пояснення осіб,
які не з'явилися до суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.11/.

При житті 27 жовтня 2012 року ОСОБА_4
склала заповіт, яким все своє майно, де
б воно не було та з чого б воно не
складалося, і взагалі все те, що на день
її смерті буде належати їй, і на що вона
за законом матиме право, заповідала
позивачці по справі - ОСОБА_1. Заповіт
посвідчений державним нотаріусом
Першої Красноармійської державної
нотаріальної контори Придворовою М.О.,
зареєстровано в реєстрі за №1-642 /а.с.14/.

Приватний нотаріус ОСОБА_8 06.09.2013 року
відкрила спадкову справу № 54973920 після
смерті ОСОБА_4 /а.с. 7/.

Згідно Постанови про відмову у
вчиненні нотаріальної дії від 25
березня 2014 року державний нотаріус
Першої Красноармійської державної
нотаріальної контори ОСОБА_8 оскільки у
правовстановлюючому документі
Свідоцтві про право власності від 25
жовтня 1994 року, виданому комітетом по
управлінню комунальною власністю
міської ради, зареєстрованому в
Красноармійському бюро технічної
інвентаризації 25 жовтня 1994 року за №11
мають місце дописки у видачі свідоцтва
про право на спадщину відмовила /а.с. 13/.

Відповідно свідоцтва № 3764 про право
власності на житло, виданого 25.10.1994 року
комітетом по управлінню комунальною
власністю міської ради квартира
АДРЕСА_1 на праві приватної власності
належить ОСОБА_4, також дописаний
співвласник - ОСОБА_7, зареєстроване у
БТІ 25.10.1944 року за №11 /а.с. 12/.

Згідно повідомлення КП
«Красноармійський центр єдиного
замовника» №1170 від 28.11.2013 року
громадянка ОСОБА_7 була зареєстрована
за адресою: АДРЕСА_1 з 19 жовтня 1990 року. 02
вересня 1992 року знята з реєстраційного
обліку /а.с.5/.

Відповідно повідомлення КП БТІ від
19.12.2013 року № 821 до 01 січня 2013 року,
квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_4 /а.с.6/.

Дослідивши надані суду докази у їх
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги підлягають задоволенню
виходячи з наступного.

Право власності спадкоємця на спадкове
майно підлягає захисту в судовому
порядку шляхом його визнання у разі,
якщо таке право оспорюється або не
визнається іншою особою, а також у разі
втрати ним документа, який засвідчує
його право власності, відповідно
статті 392 ЦК України.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку
спадкування права власності на об'єкти
нерухомості, в тому числі житловий
будинок, інші споруди, земельну ділянку
є набуття спадкодавцем зазначеного
права у встановленому законодавством
України порядку.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про
нотаріат» свідоцтво про право на
спадщину видається за письмовою заявою
всіх спадкоємців, які прийняли
спадщину в порядку, встановленому
цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину, виникає
цивільно-правовий спір, що підлягає
розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове
майно в судовому порядку є винятковим
способом захисту, що має
застосовуватися, якщо існують
перешкоди для оформлення спадкових
прав у нотаріальному порядку, в тому
числі й у випадку визначення судом за
позовом спадкоємця додаткового строку
для прийняття спадщини.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України,
якщо право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України
від 01 липня 2004 року «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» права на нерухоме
майно, які підлягають державній
реєстрації відповідно до цього Закону,
виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України
від 01 липня 2004 року «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» права на
нерухоме майно, що виникли до набрання
чинності цим Законом, визнаються
дійсними у разі відсутності їх
державної реєстрації, передбаченої цим
Законом, за таких умов: якщо реєстрація
прав була проведена відповідно до
законодавства, що діяло на момент їх
виникнення, або якщо на момент
виникнення прав діяло законодавство,
що не передбачало обов'язкової
реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на
житлові будинки, споруди регулювалася
підзаконними нормативними актами,
зокрема такими, як Інструкція про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР,
затверджена заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року, яка втратила
чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995
року № 56, Тимчасове положення про
порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно, затверджене наказом
Міністерства юстиції України від 07
лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в
Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з
подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали
державну реєстрацію будівель, споруд,
державну реєстрацію права власності на
нерухоме майно, проте виникнення права
власності на будинки, споруди не
залежало від державної реєстрації до
часу набрання чинності ЦК України та
Законом України від 01 липня 2004 року
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень».

За змістом зазначених нормативних
актів виникнення права власності на
житлові будинки, споруди не залежало
від державної реєстрації цього права.

Враховуючи, що спадкодавцю ОСОБА_4
належала квартира АДРЕСА_1 на підставі
свідоцтва № 3764 по право власності на
житло, виданого 25 жовтня 1994 року
комітетом по управлінню комунальною
власністю міської ради,
зареєстрованого в Красноармійському
бюро технічної інвентаризації 25 жовтня
1994 року за №11, однак у
правовстановлюючому документі
зроблені дописки, у зв'язку з чим
нотаріусом відмовлено у видачі
свідоцтва про прийняття спадщина на
зазначену квартиру, тому відсутня
можливість іншим засобом крім
вирішення спору судом захистити право
власності позивача, суд вважає
можливим визнати за позивачем ОСОБА_1
право власності на квартиру АДРЕСА_1 у
порядку спадкування після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4.

На підставі статей 392, 1225, 1261, 1268 - 1270 ЦК
України, керуючись статтями 11, 57, 174, 208,
209, 212, 213-218 ЦПК України, суд

В И Р I Ш И В :

Позовні ОСОБА_1 до Красноармійської
міської ради про визнання права
власності на квартиру за спадщиною
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, яка народилася
ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1, право власності на квартиру
АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку.

Рішення суду вступає в законну силу
після закінчення терміну подачі
апеляційної скарги, яка подається до
Апеляційного суду Донецької області
через Красноармійський міськрайонний
суд Донецької області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
В.О. Коваленко