У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2014 року
м. КиївСуддя Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Ситнік О.М.,
розглянувши касаційну скаргу

Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» на
рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 06 червня 2014
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за
кредитними договорами,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2013року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі −? ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
позовом, у якому зазначало, що
відповідно до укладеного договору

від 25 червня 2007 року ОСОБА_2 отримав
кредит у розмірі 2 тис. грн у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою 36 %
річних. Відповідач не виконав належним
чином свої зобов'язання за кредитним
договором, у зв'язку з чим станом на 31
жовтня 2013 року виникла заборгованість
у розмірі 12 661 грн 36 коп., яка
складається з:

заборгованості за кредитом у розмірі
3885 грн 15 коп.; заборгованості за
процентами за користування кредитом у
розмірі 6148 грн 11 коп.; заборгованості з
комісії за користування кредитом у
розмірі 1787 грн 10 коп.; штрафи - 250 грн та
591 грн 02 коп., яку банк просив стягнути з
відповідача.

Рішенням Берегівського районного суду
Закарпатської області

від 27 січня 2014 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором у розмірі 12 661 грн 36
коп. Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 06 червня

2014 року рішення Берегівського
районного суду Закарпатської області

від 27 січня 2014 року скасовано, у позові
відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про перевагу одних
доказів над іншими.

Апеляційний суд обґрунтовано відмовив
у задоволенні позову банку відповідно
до вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України, оскільки
останній платіж на погашення кредиту
ОСОБА_2 було здійснено 30 грудня 2009 року,
тому перебіг позовної давності щодо
стягнення з відповідача
заборгованості за кредитним договором
закінчився у січні 2013 року, у той час як
банк звернувся до суду з позовом у
листопаді 2013 року.

Такий висновок узгоджується з правовою
позицією Верховного Суду України,
висловленою у постанові від 19 березня
2014 року № 6-14цс14.

Доводи касаційної скарги зводяться до
переоцінки доказів, на правильність
висновків суду вони не впливають та їх
не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у
разі, якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені у ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи,
суддя-доповідач відмовляє у відкритті
касаційного провадження у справі.

На підставі наведеного та керуючись п. 5
ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити Публічному акціонерному
товариству комерційному банку
«ПриватБанк» у відкритті касаційного
провадження у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитними договорами.

Додані до касаційної скарги матеріали
повернути особі, яка подала касаційну
скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ
О.М. Ситнік