Справа № 570/1122/14-ц
Номер провадження 2/570/785/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2014 року

Рівненський районний суд Рівненської
області в особі:

судді Красовського О.О.

при секретарі Беднарчук Г.П.

з участю представника - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Рівне цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної і
моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

В обґрунтування позовних вимог
позивачка зазначає, що ухвалою
Рівненського районного суду
Рівненської області від 18 грудня 2007
року було визнано мирову угоду між нею
та ОСОБА_3 про поділ спільного майна
подружжя, згідно п.1 якої вона
відмовилася від своїх претензій на це
майно за рахунок грошових коштів в сумі
50 000 грн., які ОСОБА_3 мав передати в
строк до 30 квітня 2008 року, з яких 25 000
грн. - до 30 січня 2008 року. Оскільки
ОСОБА_3 уже через два тижні порушив
умови вказаної мирової угоди, 15.05.2008
року вона змушена була подати
виконавчий лист №2-67, виданий судом
18.12.2007 року, до державної виконавчої
служби Рівненського районного
управління юстиції для примусового
виконання. Згідно постанови державного
виконавця Черпака М.Л. про відкриття
виконавчого провадження №ВП №8257067 від
15.05.2008 року боржник мав добровільно
виконати виконавчий документ в строк
до 22.05.2008 року. Однак через вмовляння
дітей написати заяву про відмову від
претензій та обіцянки відповідача
погасити заборгованість вона написала
заяву державному виконавцю про те, що
ніби-то отримала присуджені кошти від
ОСОБА_3, внаслідок чого виконавче
провадження державним виконавцем тут
же було закінчене. Але до цього часу
відповідач не виконав свої обіцянки, не
виконав вимоги мирової угоди.
Позивачка зазначає, що такими діями
відповідача їй була заподіяна ще й
моральна шкода, яку вона оцінює в 10 000
грн. За таких умов просить суд
постановити рішення, яким стягнути з
відповідача на її користь (з
урахуванням положень ст. 625 ЦК України)
грошову компенсацію за майно в сумі 81 470
грн. та 10 000 грн. за завдану моральну
шкоду.

В судовому засіданні позивачка позов
підтримала та пояснила про обставини,
що описані вище. Додала, що 20.06.2008 року
їй зателефонував син - ОСОБА_4 і разом з
батьком (відповідачем ОСОБА_3.) почали
благати вирішити по-сімейному питання
з державним виконавцем, який через
відсутність у відповідача грошових
коштів вимагав виконати судове рішення
шляхом опису і продажу з публічних
торгів автомобіля Фольксваген-Шаран,
виділений ОСОБА_3 в результаті поділу
майна подружжя. При цій розмові був і
рідний брат позивачки - ОСОБА_5, і інший
син - ОСОБА_6. Оскільки питання дійсно
стосувалося інтересів членів сім'ї
позивачки, то вона піддалася на
гарантовані обіцянки відповідача
ОСОБА_3, синів та брата, і написала
заяву державному виконавцю про те, що
ніби-то отримала присуджені кошти від
відповідача. Зауважує, що як доказ
неповернення грошових коштів є
відсутність розписки у відповідача,
яка повинна була б бути написана
позивачкою у разі повернення цих
грошей. За таких умов просить суд
задоволити заявлений позов.

Відповідач позов не визнав та пояснив,
що передав всі грошові кошти, як того
вимагали умови мирової угоди. А
розписку про отримання позивачкою цих
грошей він не може надати суду, так як
ця розписка загубилася. Не заперечує
проти того, що дійсно між сторонами
була розмова про те, щоб позивачка
написала заяву державному виконавцю
про те, що ніби-то отримала присуджені
кошти від відповідача з тією метою, щоб
не був вилучений і проданий автомобіль,
оскільки такий автомобіль був
необхідним для відповідача та дітей.
Зазначає, що оскільки він повернув
грошові кошти позивачці, то в
задоволенні позову слід відмовити.

Заслухавши пояснення учасників
процесу та дослідивши матеріали справи
суд вважає, що позов підлягає до
часткового задоволення.

Як встановлено в судовому засіданні,
ухвалою Рівненського районного суду
Рівненської області від 18 грудня 2007
року було визнано мирову угоду між
позивачкою та відповідачем ОСОБА_3 в
справі про поділ спільного майна
подружжя, згідно п.1 якої позивачка
відмовилася від своїх претензій на
частину нерухомого майна за умови
сплати їй компенсації - грошових коштів
в сумі 50 000 грн., які ОСОБА_3 мав передати
двома платежами: по 25 000 грн. до 30 квітня
2008 року, та до 30 січня 2008 року. Оскільки
відповідач порушив умови вказаної
мирової угоди, 15.05.2008 року позивачка
звернулася з примусовим виконанням
ухвали суду. Згідно постанови про
відкриття виконавчого провадження №
ВП №8257067 від 15.05.2008 року боржник мав
добровільно виконати виконавчий
документ в строк до 22.05.2008 року. Однак
повіривши запевненню як дітей, так і
відповідача про сплату цих грошей, та з
метою недопущення вилучення та продажу
автомобіля, який перебував в
користуванні відповідача та дітей,
позивачка написала заяву державному
виконавцю про те, що ніби-то отримала
присуджені кошти від ОСОБА_3, внаслідок
чого виконавче провадження державним
виконавцем було закінчене.

Але до цього часу відповідач не виконав
свої обіцянки, не виконав вимоги
мирової угоди.

В пункті 5 мирової угоди чітко
зазначено, що особа, яка отримала
грошові кошти, повинна власноручно
написати розписку. Позивачка пояснила
суду, що вона не писала розписку про
отримання грошових коштів від
відповідача, інакше вона не зверталася
б до суду.

А на пропозицію суду пред'явити
розписку відповідач відповів, що її
загубив. Хоча в минулому судовому
засіданні обґрунтовував невизнання
позову тим, що в нього на утриманні
перебуває син, який має інвалідність, і
грошові кошти, потрачені ним на
утримання сина, якраз відповідають тій
сумі, що він повинен був передати
позивачці.

Два свідки - діти сторін - відмовилися
давати суду свідчення, покликаючись на
їх право не давати свідчення стосовно
себе та близьких родичів.

Таким чином знайшла своє підтвердження
обставина, що між сторонами відбулася
розмова про те, щоб позивачка написала
заяву державному виконавцю про ніби-то
отримання нею коштів від відповідача з
тією метою, щоб не був вилучений і
проданий автомобіль, оскільки такий
автомобіль був необхідним для
відповідача та дітей. Адже про це
вказувала позивачка, і проти цієї
обставини не заперечував відповідач, а
також дані обставини підтвердив свідок
ОСОБА_5

Зважаючи на це заявлений позов про
стягнення з відповідача на користь
позивачки грошових коштів підлягає до
задоволення, але частково, на суму 59 875
грн., враховуючи положення ст.ст. 526, 625
ЦК України. Розрахунок 3% річних: сума
боргу множиться на час невиконання
зобов'язання, який складає 6 років та 7
місяців, і три відсотків річних
дорівнює 19,75%.

Сума боргу 50000 грн. х 19,75%+50000 грн. = 59 875
грн. Позивачка просила стягнути 71 470,14
грн. Тому в задоволенні решти заявлених
позовних вимог слід відмовити за їх
недоведеністю.

Позов про відшкодування моральної
шкоди підлягає до часткового
задоволення.

У відповідності до ст. 23 ЦК України,
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав.

За положеннями частини 1 ст. 1167 ЦК
України, моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Вимога щодо відшкодування моральної
шкоди обґрунтовується моральними
стражданнями позивачки, які вона
зазнала внаслідок протиправних та
несумлінних дій відповідача. Вона
перенесла стрес, моральні страждання,
змушена була здійснювати додаткові
зусилля з організації свого життя.
Виходячи з характеру допущеного
відповідачем порушень прав позивачки,
характеру та тривалості душевних
страждань позивачки, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення для відшкодування
завданої позивачці моральної шкоди суд
вважає необхідним стягнути з
відповідача на користь позивачки
моральну шкоду в розмірі 1000 грн. Суд
вважає, що вищезазначений розмір
моральної шкоди відповідає принципу
розумності і справедливості. Отже,
позов про відшкодування моральної
шкоди підлягає до часткового
задоволення.

Розподіл судових витрат між сторонами
відбувається за правилами статті 88 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 214, 215
ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної і
моральної шкоди - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт
НОМЕР_2, виданий 12.08.1997 р. Рівненським РВ
УМВС України в Рівненській області,
зареєстрований: АДРЕСА_1, мешканця
АДРЕСА_2) на користь:

· ОСОБА_2 (реєстраційний номер
облікової картки платника податків
НОМЕР_1, мешканки АДРЕСА_3) - 59 875 грн. -
грошові кошти на виконання ухвали
Рівненського районного суду
Рівненської області від 18.12.2007 року про
визнання мирової угоди; 1000 грн. -
компенсація моральної шкоди; 243, 60 грн. -
судові витрати, а всього 61 118 (шістдесят
одна тисяча сто вісімнадцять) грн. 60
коп.;

· Рівненського районного суду
Рівненської області на рахунок №
0295, МФО 833017, код ЄДРПОУ одержувача
38012756, код доходу 22030001, банк: ГУ ДКСУ в
Рівненській області, ЄДРПОУ суду 26406260,
сума 367 грн. 58 коп.

В задоволенні решти заявлених позовних
вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Рівненської області через Рівненський
районний суд Рівненської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
Красовський О.О.