Справа № 128/2271/13-ц Провадження №
22-ц/772/1836/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Ганкіна І. А.Категорія:
5Доповідач: Шемета Т. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2014 р. м. ВінницяКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Вінницької області у
складі:

головуючої: Шемети Т.М.,

суддів: Марчук В.С., Сопруна В.В.,

при секретарі: Кирилюк Л.М.,

за участю: ОСОБА_2, адвоката ОСОБА_3,
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
Апеляційного суду Вінницької області
апеляційну скаргу ОСОБА_4, апеляційну
скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на рішення
Вінницького районного суду Вінницької
області від 8 травня 2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_5,
ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про
відшкодування вартості безпідставно
набутого майна, -

в с т а н о в
и л а :

30.05.2013 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2 звернулися
до відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_4 з
позовом про стягнення вартості
безпідставно набутого майна та
уточнивши позовні вимоги (а.с.179 - 182, т.1),
просили стягнути солідарно з ОСОБА_6 та
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 328 756 грн. та на
користь ОСОБА_5 141 003 грн. у
відшкодування вартості безпідставно
набутого майна, а також стягнути з
відповідачів понесені позивачами
судові витрати.

Рішенням Вінницького районного суду
Вінницької області від 08.05.2014 року
позов задоволено частково:

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
вартість безпідставно набутого майна в
сумі 225 804 грн. 83 коп., в задоволенні
решти позовних вимог щодо стягнення
вартості будівельних матеріалів та
робіт відмовлено.

В задоволенні позову про стягнення з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 вартості
безпідставно набутого майна на суму 141
003 грн. відмовлено.

В задоволенні позову до ОСОБА_6
відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із вказаним рішенням
суду в частині задоволення позову,
ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій
посилається на невірне застосування
судом норм права, неправильне
визначення правовідносин, що склалися,
невірну оцінку доказів, наданих
сторонами та просить ухвалене по
справі рішення скасувати, а в
задоволенні позову відмовити повністю.

Не погодились з ухваленим по справі
рішенням в частині відмови в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та
ОСОБА_5 зазначили, що суд не врахував
ряд наданих ними доказів щодо вартості
безпідставно набутого відповідачами
майна та необґрунтовано відмовив в
задоволенні позову до ОСОБА_6 та в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, а
також безпідставно не взяв до уваги
докази по вартості витрачених
матеріалів, які були надані ОСОБА_2 та
задовольнив позов лише частково. В
апеляційній скарзі просять скасувати
оскаржуване рішення та постановити
нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 та
ОСОБА_5 задовольнити повністю.

ОСОБА_6 ухвалене по справі рішення не
оскаржив.

В судовому засіданні апеляційного суду
ОСОБА_4 подану ним апеляційну скаргу
підтримав, проти апеляційної скарги
ОСОБА_2 та ОСОБА_5 заперечив; ОСОБА_2,
який одночасно представляв свої
інтереси та інтереси ОСОБА_5, подану
ними апеляційну скаргу підтримав
повністю та заперечив проти
апеляційної скарги ОСОБА_4.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг, заслухавши пояснення осіб, що
з'явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали цивільної справи,
прийшла до висновку, що подані
апеляційні скарги не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено матеріалами справи
наступне:

Рішенням 3 сесії 22 скликання
Агрономічної сільської ради
Вінницького району від 13.01.1995 року
ОСОБА_4 приватизував земельну ділянку,
площею 0,1093 га, цільове призначення: для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель та ним було отримано
державний акт серії ВН від 04.05.1995 року
(а.с.10, т.1).

17.06.2005 року рішенням агрономічної
сільської ради ОСОБА_4 було надано
дозвіл на будівництво житлового
будинку на вищезгаданій земельній
ділянці по АДРЕСА_1 Дозвіл було видано
на вже збудований будинок, будівництво
якого завершено було в 2003 - 2004 роках, що
не заперечується сторонами по справі, а
тому не потребує доведення. Будинок до
цього часу не введений в експлуатацію.

На час будівництва будинку ОСОБА_6 та
ОСОБА_5 перебували у шлюбі і будинок по
домовленості між позивачами та
відповідачами будувався для потреб
цієї сім'ї. ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_5 та
брав участь у будівництві будинку.

Відповідач ОСОБА_4 в апеляційній скарзі
зазначає, що земельна ділянка, на якій
побудовано будинок, подарована ним
синові: ОСОБА_6, а тому до нього не може
бути ніяких претензій. Однак згідно
положень статті 125 Земельного Кодексу
України, право власності на земельну
ділянку виникає з моменту державної
реєстрації цього права, доказів цього
суду надано не було. Таким чином, не
зважаючи на те, що ОСОБА_4, як він
стверджує, подарував земельну ділянку
своєму синові ОСОБА_6, однак вказаний
правочин не пройшов державної
реєстрації, тому суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що згідно
закону власником земельної ділянки
залишається ОСОБА_4 та відповідно в
його володінні перебуває і
новостворений, але не зданий в
експлуатацію будинок, а тому кошти,
вкладені в це будівництво ОСОБА_2,
підлягають стягненню саме з ОСОБА_4 та
підставно відмовив в задоволенні
позову до ОСОБА_6.

Суд дійшов вірного висновку, що участь
ОСОБА_2 в будівництві будинку по
АДРЕСА_1 доведена не лише, виходячи з
пояснень сторін та показів свідків,
допитаних в судовому засіданні, але й
наданими ним первинними документами (
накладними, рахунками, договорами,
квитанціями, тощо) датованими періодом
будівництва будинку: 1994-2003, 2004 роками (
а.с. 28 - 80 , т. 1).

Та й сам відповідач ОСОБА_4 визнав, що
ОСОБА_2 надавалися будівельні
матеріали, однак він вважає, що
останній за це не ніс грошових витрат, а
в судовому засіданні в тому числі і
апеляційного суду ОСОБА_4 зазначив, що
максимум коштів, які, на його думку,
підлягають поверненню ОСОБА_2, це 50 000
грн..

Суд першої інстанції вірно врахував
експертний висновок № 2857, 123 від 22.02.2012
року (копія на а.с. 14-20), яким було
проведено оцінку будівельних
матеріалів з урахуванням індексу
інфляції згідно наданих ОСОБА_2
первинних документів (накладні,рахунки

-2-

договора, квитанції, тощо): вартість
будівельних матеріалів склала 329 946 грн.
49 коп.. При цьому суд підставно
врахував, що з урахуванням позовних
вимог ОСОБА_2 було надано докази на
придбання саме ним матеріалів на суму
225 804 грн. 83 коп., а будівельні матеріали
на суму 93 309 грн. 38 коп. ОСОБА_5 просила
визнати майном, яке вона вклала в
будівництво будинку, однак при цьому не
надала жодного документального
підтвердження таким витратам, а тому й
вірно відмовив в задоволенні її
позовних вимог. Суд виключив з вартості
будівельних матеріалів, врахованих
експертизою, квитанцію на суму 10 832 грн.
28 коп., яка була видана на ім'я ОСОБА_2.
(а.с.54, т.1), що не є стороною по справі.

Таким чином, судом було визначено
обґрунтований та доведений розмір
вартості будівельних матеріалів,
наданих ОСОБА_2 на будівництво по
АДРЕСА_1 в розмірі 225 804 грн. 83 коп. та
вірно взято до уваги, що доказів витрат
на суму 102 951 грн. 17 коп. ОСОБА_2. надано не
було.

З висновку експерта вбачається, що йому
не було забезпечено доступу до об'єкта
будівництва (дослідницька частина).
Враховуючи те, що доступ до об'єкта
будівництва могли надати лише
відповідачі та не зробили цього, та те,
що надані ОСОБА_4 накладні та квитанції
(а.с. 7- 15, т.2) містять підтвердження
придбання інших будівельних
матеріалів аніж будівельні матеріали,
підтвердження придбання яких надав
ОСОБА_2, не заслуговує на увагу
твердження ОСОБА_4 що позивачами не
було доведено задіяність вказаних
будівельних матеріалів у процесі
будівництва, оскільки саме відповідачі
ухилилися від надання доступу
експертам до будівництва, а тому в
даному випадку це слід розцінювати як
доказ використання будівельних
матеріалів, про які заявлено ОСОБА_2 в
процесі будівництва будинку по АДРЕСА_1

Судом першої інстанції вірно визначено
характер правовідносин, що склалися
між сторонами:

Загальні підстави для виникнення
зобов'язання у зв'язку з набуттям,
збереженням майна без достатньої
правової підстави визначені нормами
глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки
набуття майна або його збереження без
достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту
безпідставного отримання чи
збереження майна є відносини, які
виникають у зв'язку з безпідставним
отриманням чи збереженням майна i які
не врегульовані спеціальними
інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття,
збереження майна виникають за
наявності трьох умов: а) набуття або
збереження майна, б) набуття або
збереження за рахунок іншої особи, в)
відсутність правової підстави для
набуття або збереження майна
(відсутність положень закону,
адміністративного акта, правочинну або
інших підстав, передбачених статтею 11
ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення
зобов'язань із набуття, збереження
майна без достатньої правової підстави
виступають: 1) набуття або збереження
майна однією особою (набувачем) за
рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у
вигляді зменшення або незбільшення
майна у іншої особи (потерпілого); 3)
обумовленість збільшення або
збереження майна на стороні набувача
шляхом зменшення або відсутності
збільшення на стороні потерпілого; 4)
відсутність правової підстави для
вказаної зміни майнового стану цих
осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК
України безпідставно набутим майном є
майно, набуте особою або збережене нею
у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1
частини другої статті 11, частин першої
та другої статті 509 ЦК України цивiльнi
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогiєю породжують цивiльнi права та
обов'язки.

Згідно із частиною першою статті 177,
статтею 331 ЦК України об'єктами
цивільних прав є, зокрема, речі, у тому
числі новостворене майно та об'єкти
незавершеного будівництва.

Під відсутністю правової підстави
розуміється такий перехід майна від
однієї особи до іншої, який або не
ґрунтується на прямій вказівці закону,
або суперечить меті правовідношення i
його юридичному змісту. Тобто
відсутність правової підстави означає,
що набувач збагатився за рахунок
потерпілого поза підставою,
передбаченою законом, іншими правовими
актами чи правочином.

В розглядуваному випадку ОСОБА_4, не
маючи усної чи письмової домовленості
з ОСОБА_2 на безоплатний вклад в
будівництво, прийнявши від ОСОБА_2
будівельні матеріали та використавши
їх в процесі будівництва, одноосібно
набув право на об'єкт незавершеного
будівництва по АДРЕСА_1

Будівельні матеріали не можуть бути
відділені від будівлі та в розумінні
статті 187 ЦК України є складовими
частинами речі (будинку) та не можуть
бути відокремлені від речі без її
істотного знецінення чи пошкодження.

Тому суд вірно дійшов висновку, що в
даному випадку підлягає до
застосування положення статті 1212 ЦК
України та понесені ОСОБА_2 витрати на
будівництво будинку по АДРЕСА_1
вінницького району слід стягнути з
ОСОБА_4.

Доводи ОСОБА_4 про те, що суд першої
інстанції безпідставно не застосував
наслідків спливу строку позовної
давності спростовуються наступним:
дійсно законом передбачено загальний
строк позовної давності в три роки
(стаття257 ЦК України), однак початок
перебігу строку позовної давності
починається від дня, коли особа
дізналася або могла дізнатися про
порушення свого права (частина 1 статті
261 ЦК України). З врахуванням цих норм,
суд першої інстанції вірно визначився
з тим, що початок перебігу строку
позовної давності слід рахувати не з
моменту закінчення будівництва, а з
моменту, коли ОСОБА_5 та ОСОБА_6
розлучилися, що було підтверджено і
всіма сторонами по справі.

Таким чином, розглядаючи справу за
апеляційною скаргою на оскаржуване
рішення, колегія суддів приходить до
висновку, що суд першої інстанції повно
та всебічно дослідив і оцінив фактичні
обставини у справі, подані сторонами
докази, вірно визначився з характером
правовідносин. Судом першої інстанції
виконані вимоги ст. 212 ЦПК України,
судове рі шення мотивовано, наведене в
апеляційній скарзі висновків суду
першої інстанції не спростовує, а тому
підстав для задоволення поданих
апеляційних скарг немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319,
324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_2,
ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Вінницького районного суду
Вінницької області від 08.05.2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча:
Т. М. Шемета

Судді:
В.С. Марчук

В.В.Сопрун