Справа № 477/1625/14-ц
Провадження № 2/477/882/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2014 року Жовтневий районний суд
Миколаївської області у складі:
головуючої - судді Семенової Л.М.,

при секретарі - Федоровській Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Шевченківської сільської ради
Жовтневого району Миколаївської
області, третя особа - реєстраційна
служба Жовтневого районного
управління юстиції в Миколаївській
області, про визнання права власності
на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

4 липня 2014 року ОСОБА_1 звернулася
до суду із вказаним позовом, в якому
просить визнати за нею право власності
на квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування цих вимог вказувала, що
є власницею вищевказаної квартири, при
цьому зі зміною законодавчих норм для
реєстрації свого права власності
звернулася до державного реєстратора
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень. Однак у здійсненої
реєстрації її права власності щодо
цього майна їй було відмовлено у
зв'язку із тим, що свідоцтво про право
власності зіпсоване (розірване). Крім
того, підставою такої відмови було
невірне зазначення її по- батькові у
вищевказаному свідоцтві, в якому
власниця вказана як ОСОБА_1, тоді як у її
особистих документах її анкетні дані
зазначені як ОСОБА_1, та що є вірним.

вказана відмова у реєстрації її прав як
власника цього майна перешкоджає їй
розпорядитись цією квартирою, тому для
захисту своїх прав як власника вона
була змушена звернутися до суду із цим
позовом.

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із
заявою, в якій просила її позовні
вимоги задовольнити та справу
розглянути у її відсутність.

Відповідач Шевченківська сільська
рада Жовтневого району Миколаївської
області направила до суду заяву про
визнання позовних вимог ОСОБА_1 та
прохання розглянути справу у
відсутність їх представника.

Представник третьої особи, що не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, - реєстраційної служби
Жовтневого районного управління
юстиції Миколаївської області, Корж
М.В. звернувся до суду із заявою, в якій
просив справу розглянути у його
відсутність та проти задоволення
позову не заперечував.

Дослідивши письмові докази по справі, в
межах заявлених позовних вимог, суд
дійшов висновку, що позов підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Так, згідно свідоцтва про право
власності, що видане на підставі
розпорядження №104-В/ОЦ від 29 вересня 1994
року органом приватизації житлового
фонду відділу освіти Жовтневого
району, на ім'я ОСОБА_1 передано право
власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Право власності ОСОБА_1 на вказане
майно було зареєстровано
Миколаївським міжміським бюро
технічної інвентаризації 13.12.1994 року,
при цьому зазначено про реєстрацію
права власності на вказане майно на рос
мові за «ОСОБА_1» (а.с. 6).

Дані про позивачу як власника цього
майна також підтверджуються змістом
Технічного паспорту, виданого 08.07.2013
року (а.с. 7).

За даними Шевченківської сільської
ради Жовтневого району Миколаївської
області, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1
зареєстрована одна у вищевказаній
квартирі (а.с. 10).

Підстави, з яких позивачка була змушена
звернутись до суду із цим позовом
підтверджуються рішенням державного
реєстратора прав на нерухоме майно №
5452484 від 30.08.2013 року, зі змісту якого
слідує, що ОСОБА_1 відмовлено у
державній реєстрації права власності
на квартиру АДРЕСА_1 у зв'язку із
зіпсуванням (механічним пошкодженням)
правовстановлюючого документу -
свідоцтва про право власності, а також
розбіжностях в анкетних даних,
зазначених у свідоцтві та документах
заявника (а.с. 11).

Відповідно до п.п.4 ч.1 ст. 24 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових права та їх обтяжень», у
державній реєстрації прав може бути
відмовлено у разі, якщо подані
документи не відповідають вимогам,
встановленим цим Законом, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують.

З поданих документів - свідоцтва про
право власності дійсно вбачаються
недоліки, про які вказано у постанови
державного реєстратора, та які
перешкоджають проведенню державної
реєстрації прав на вказане майно.

Однак належність вказаного
правовстановлюючого документу
позивачці ОСОБА_1 підтверджується
змістом досліджених письмових доказів,
спів паданням анкетних даних власника
майна із даними особистих документів
позивачки, а наявність розбіжності в
написанні по-батькові власниці
вказаного майна є наслідком
помилкового проведення переводу її
по-батькові з російської мови при
видачі вищевказаного
правовстановлюючого документу.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 256 ЦПК України,
суд розглядає справи про встановлення
факту належності правовстановлюючих
документів особі, прізвище, ім'я, по
батькові, місце і час народження якої,
що зазначені в документі, не збігаються
з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і
часом народження цієї особи,
зазначеним у свідоцтві про народження
або в паспорті.

Однак, приймаючи до уваги, що
встановленням належності вказаного
свідоцтва позивачці, спір про право
останньої щодо цього майна не
вичерпано, тому захист її права
можливий у спосіб, визначений ст. 16 ЦК
України

Відповідно до статті 2 Закону України
від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень це офіційне
визнання і підтвердження державою
фактів виникнення, переходу або
припинення речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень, що
супроводжується внесенням даних до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону
право власності та інші речові права на
нерухоме майно, набуті згідно з діючими
нормативно-правовими актами до
набрання чинності цим Законом,
визнаються державою.

Відповідно до п. 26 Постанови КМУ від
22.06.2011 року № 703 «Про затвердження
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку
надання інформації з Державного
реєстру речових прав на нерухоме
майно», для проведення державної
реєстрації права власності та інших
речових прав на нерухоме майно
необхідними документами є документи,
що підтверджують виникнення, перехід
або припинення права власності та
інших речових прав на нерухоме майно та
інші документи, визначені цим Порядком.

Згідно п. 27 цього Порядку, документами,
що підтверджують виникнення, перехід
та припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно, є: 1)
укладений в установленому законом
порядку договір, предметом якого є
нерухоме майно, права щодо якого
підлягають державній реєстрації, або
речове право на нерухоме майно, чи його
дублікат; 2) свідоцтво про право
власності на частку в спільному майні
подружжя в разі смерті одного з
подружжя, видане нотаріусом або
консульською установою України, чи
його дублікат; 3) свідоцтво про право на
спадщину, видане нотаріусом або
консульською установою України, чи
його дублікат; 4) свідоцтво про
придбання майна з прилюдних торгів
(аукціонів) та свідоцтво про придбання
майна з прилюдних торгів (аукціонів),
якщо прилюдні торги (аукціони) не
відбулися, видані нотаріусом, чи їх
дублікати; 5) свідоцтво про право
власності на нерухоме майно, видане
державним реєстратором відповідно до
цього Порядку; 6) свідоцтво про право
власності, видане органом приватизації
наймачам житлових приміщень у
державному та комунальному житловому
фонді; 7) свідоцтво про право власності
на нерухоме майно, видане органом
місцевого самоврядування або місцевою
держадміністрацією до набрання
чинності цим Порядком; 8) рішення про
закріплення нерухомого майна на праві
оперативного управління чи
господарського відання, прийняте
власником нерухомого майна чи особою,
уповноваженою управляти таким майном;
9) державний акт на право власності на
земельну ділянку або на право
постійного користування земельною
ділянкою; 10) рішення суду, що набрало
законної сили, щодо права власності та
інших речових прав на нерухоме майно; 11)
ухвала суду про затвердження (визнання)
мирової угоди; 12) заповіт, яким
встановлено сервітут на нерухоме
майно; 13) закон, яким встановлено
сервітут на нерухоме майно; 14) рішення
уповноваженого законом органу
державної влади про повернення об'єкта
нерухомого майна релігійній
організації; 15) рішення власника майна,
уповноваженого ним органу про передачу
об'єкта нерухомого майна з державної у
комунальну власність чи з комунальної
у державну власність або з приватної у
державну чи комунальну власність;16)
інші документи, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно відповідно до закону.

Підставою реєстрації прав ОСОБА_1 на
вищевказане майно є свідоцтво про
право власності від 29.09.1994 року, проте
недоліки вказаного документу, такі як
механічне пошкодження, відповідно до
ст. 24 Закону «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», не надають можливості
проведення державної реєстрації
заявлених прав.

Відповідно до п.п. 10 п. 27 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно документом, що підтверджує
виникнення права власності також може
бути рішення суду, що набрало законної
сили, щодо права власності та інших
речових прав на нерухоме майно.

Положення ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК України
вказують, що власник майна може
пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Враховуючи наведене, та
встановивши належність вищевказаного
майна позивачці, а також приймаючи до
уваги, що документ, який посвідчує її
право власності, за зазначених вище
обставин, не може бути підставою для
державної реєстрації її прав на це
майно, та відповідно до рішення
державного реєстратора права
позивачки як власника не визнаються
державою, тому, на підставі ст. 16 ЦК
України, суд вважає, що цивільне право
ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом
визнання за нею права власності на
вказане нерухоме майно.

Керуючись ст.ст. 11, 209, 213, 215 ЦПК України,
-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
квартиру АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Миколаївської області
через Жовтневий районний суд.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя
Л.М. Семенова