РІШЕННЯ

Іменем України

17.07.2014 року Франківський районний суд
м.Львова в складі :головуючого

судді Гулієвої М.І.

При секретарі Матвієнко А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові справу за позовом
ОСОБА_1 до Державного підприємства
«Львівський науково-дослідний
радіотехнічний інститут» про
стягнення заборгованості по
заробітній платі та середнього
заробітку за час затримки проведення
розрахунку при звільненні ,-

в
с т а н о в и в

позивач звернувся до суду з позовом
про стягнення заборгованості по
зарплаті та середнього заробітку за
час затримки проведення розрахунку при
звільненні, посилаючись на те, що він
працював у відповідача на посаді
начальника варти . Згідно наказу №223-к
від 13.11.2012р.звільнений на підставі ч.3
ст.38 КЗпП України. При звільненні з ним
не проведено повного розрахунку.
Просить стягнути заборговану зарплату
та середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні ,виходячи з
розміру середньої зарплати в сумі
2216,05грн.згідно наданої довідки.

17.07.14р.позивач уточнив позовні
вимоги та просить стягнути в його
користь 3489,07грн.заборгованості по
зарплаті та 47505,7грн. середнього
заробітку за час затримки належних
йому при звільненні виплат.

У судовому засіданні позивач
позовні вимоги підтримав, дав
аналогічні пояснення, просить позов
задоволити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов визнав частково та
пояснив, що дійсно позивачу не
виплачено заборгованість по зарплаті в
сумі 3489,07грн., однак невиплата мала
місце не з вини підприємства, а у
зв"язку звідсутністю коштів та арештом
рахунків.Крім того, вважає,що позивачем
невірно проведено розрахунок
середньоденного заробітку.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає до
часткового задоволення.

У судовому засіданні встановлено, що
позивач працював в ЛНДРТІ на посаді
начальника варти . Згідно наказу №223-к
від 13.11.2012р.звільнений на підставі ч.3
ст.38 КЗпП України.

Відповідно до ст.7 ч.4 Конституції
України, право на своєчасне одержання
винагороди за працю захищене законом.

Згідно ст.116 КЗпП України, при
звільненні працівника виплата всіх
сум,що йому належать,проводиться в день
звільнення.

Як встановлено судом, при
звільненні позивачу не виплачено всі
належні йому суми, заборгованість по
зарплаті становить 3489,07грн.,яка
підлягає стягненню в його користь.

Статтею 117 КЗпП України передбачено
відповідальність за затримку
розрахунку при звільненні, а саме- у
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівнику сум у строки,
визначені ст.116 КЗпП України, при
відсутності спору про їх розмір,
підприємство має сплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

Зазначене узгоджується з правовою
позицією Верховного Суду України
,висловленою в постанові від 20.11.2013р. у
справі №6-114цс13.

Кожна сторона , відповідно до ст.60
ЦПК України,зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог чи заперечень,
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі та щодо яких у сторін виникає
спір.

Представник відповідача заперечив
позовні вимоги про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні позивача,
однак, у підтвердження своїх
заперечень не подав жодних доказів, які
б стверджували відсутність вини
відповідача.

Так, посилання представника
відповідача на неможливість виплати
заборгованості позивачу у зв»язку з
накладенням арешту на рахунки
підприємства,у зв»язку з наявністю
заборгованості по заробітній платі не
може братись судом до уваги, так як
представлена суду постанова
Франківського ВДВС Львівського МУЮ від
10.04.2012р.не свідчать про відсутність
вини відповідача у невиплаті належних
коштів позивачу при звільненні, яке
мало місце 13.11.2012р .

Як зазначено у постанові Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці», суд на підставі ст.117
КЗпП України стягує на користь
працівника середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні,
якщо роботодавець не доведе
відсутності у цьому своєї вини. Сама по
собі відсутність коштів у роботодавця
не виключає його відповідальності.

Що стосується тимчасового режиму
роботи- один день в місяць,з 01.07.12р.,про
який зазначено у запереченні
відповідача на позов, суд не приймає
цих заперечень до уваги, оскільки,
представник відповідача у судовому
засіданні ствердив про те,що наказ про
тимчасовий режим роботи на працівників
охорони не поширювався.

Відтак, суд приходить до висновку,
що заявлені вимоги про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку підставні та підлягають до
часткового задоволення в сумі 42460,44грн.,
виходячи з наступного-згідно поданої
довідки від 25.06.14р., середньоденний
заробіток позивача становить 101,58грн.
без врахування обов»язкових податків
та зборів,(з даною сумою позивач у
судовому засіданні
погодився),кількість робочих днів
станом на день розгляду справи
становить 418х101,58=42460,44грн.

Керуючись ст.ст.10,11,60, 208,209,212-215,218 ЦПК
України,суд,-

В И
Р І Ш И В :

Позов задоволити частково .

Стягнути з Державного підприємства
«Львівський науково-дослідний
радіотехнічний інститут» в користь
ОСОБА_1 заборгованість по заробітній
платі в сумі 3489,07грн. та 42 460,44 грн.
середнього заробітку за час затримки
проведення розрахунку при звільненні ,
а всього 45 949 (сорок п»ять тисяч
дев»ятсот сорок дев»ять)грн.51коп.без
врахування обов»язкових податків та
зборів.

Стягнути з Державного
підприємства «Львівський
науково-дослідний радіотехнічний
інститут» 459,5 грн. судового збору в
дохід держави.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Львівської області протягом 10 днів з
дня його проголошення.

Суддя
М.І.Гулієва