АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1701/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Таус М. М. Доповідач - Лаченкова
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2014 року
м. Дніпропетровськ

19 травня 2014
року колегія суддів судової палати по
цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого
судді - Лаченкової О.В.

суддів
- Варенко О.П., Городничої В.С..,

при секретарі
- Цибук Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Дніпропетровської
міської ради на рішення Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
10 квітня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської
ради про зміну ідеальних часток у праві
спільної часткової власності та
визнання права власності на нерухоме
майно,-

ВСТАНОВИЛА:

26 грудня 2012 року ОСОБА_2 звернулась
з позовом в якому вказувала на те, що
відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом від 09.02.2007 року
належить 42/100 частини домоволодіння
АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську.

У 2007 року позивачем самовільно
були збудовані споруди у вказаному
домоволодінні, а саме: прибудова літ.
А2-1, А111 -1, веранда літ. А3, надбудова літ.
А111 -1 та гараж літ. К, про що позивачем
отримано технічний паспорт, в якому
зроблені відмітки щодо наявності
самочинних споруд.

Але при цьому, позивачем не надано до
суду ані даних про виділення їй
земельної ділянки по АДРЕСА_1
користування чи у власність , ані даних
про те, що вона зверталася до
відповідних органів з питанням про
узаконення самовільного будівництва і
й в задоволені такого прохання було
відмовлено.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
оскаржуване рішення, виходив з того, що
у позивачки у відповідності до
положень ч. 1 ст. 331 ЦК України виникло
право власності на нову річ, яка
виготовлена (створена) особо,
набувається нею, якщо інше не
встановлено договором або законом і з
посиланням на положення ч. 1 ст. 376 ЦК
України вказав, що житловий будинок,
будівля, споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються
земельній ділянці, що тне була
відведена для цієї мети, або без
відповідного документа, який дає право
виконувати будівельні роботи, чи
належно затвердженого проекту, або з
істотним порушеннями будівельних норм
і правил. Також судом вказано на
положення ст.392 ЦК України згідно якої
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншої особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Однак, з такими висновками і
посиланнями на норми права не можна
погодитися , виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.24 ЗУ «Про
регулювання містобудівної діяльності»
забудова земельної ділянки
здійснюється в межах її цільового
призначення, встановленого відповідно
до законодавства.

Відповідно до положень ст.26
вищевказаного закону до порядку
проектування та будівництва об'єктів
власниками або користувачами
земельних ділянок входить розроблення
та затвердження проектної
документації, виконання підготовчих та
будівельних робіт, прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів.

У відповідності до положень ст. 39 того ж
закону прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів
здійснюється на підставі готовності
об'єкта до експлуатації шляхом видачі
інспекціями державного
архітектурно-будівельного контролю
сертифікатів в порядку визначеному
КМУ.

Частиною 2 ст. 331 ЦК України передбачено,
що право власності на нестворене
нерухоме майно (житлові будинку,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації ,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля,споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
відповідного документа, який дає право
виконувати будівельні роботи чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
нормі правил. Особа, яка здійснила або
здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває правил
власності на нього.

Посилання на ст.392 ЦК України може мати
місце за наявності спору між сторонами
по справі, одна, позивачка до
відповідача, зокрема,
Дніпропетровської міської ради з
заявою про оформлення права власності
на самочинно збудовані будівлі по
АДРЕСА_1, в м. Дніпропетровську не
зверталась та відмови в задоволенні
заяви не отримувала.

Крім цього, при прийнятті даного позову
до провадження, судом не було враховано
роз'яснення в п. 9 постави Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справа № 6 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами ст.. 376 ЦК
України (про правовий режим
самочинного будівництва)» про те, що
загальним правилом кожна особа має
право на захист свого цивільного права
лише в разі його порушення, невизнання
або оспорювання ( ч.1 ст. 15 ЦК України, ч.1
ст. 3 ЦПК України).

Враховуючи наведене, при вирішенні
питання про відкриття провадження у
справі за позовом про визнання права
власності на самочинно збудовані
об'єкти, суд мав звернути увагу чи
зазначено в позовній заяві відповідно
до вимог статті 119 ЦПК України
обставини щодо звернення позивача до
інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю
про прийняття об'єкта до експлуатації
та посилання на докази щодо зазначених
обставин.

У разі відсутності посилання на такі
обставини або докази суд має
відповідно до вимог ст.. 121 ЦПК України
залишити позовну заяву без руху та
надати строк для усунення недоліків із
наслідками, передбаченими частиною
другою статті 121 ЦПК України.

Не враховано судом першої інстанції
роз'яснень в п. 12 вищезазначеної
постанови від 30.03.2012 року №6, згідно
яких вирішуючи справу за позовом
власника земельної ділянки про
визнання права власності на самочинно
збудоване нерухоме майно, суди
зобов'язані встановлювати усі
обставини справи, зокрема : чи є позивач
власником земельної ділянки, чи
звертався він до компетентного органу
про прийняття забудови до експлуатації
чи є законною відмова у такому
прийнятті , чи є порушені будівельні
норми та правила істотними.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню на
підставі ст. 309 ЦПК України, з
ухваленням по справі нового рішення.

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської
міської ради - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 10 квітня 2013 року -
скасувати.

Ухвалити нове рішення в якому в позові
ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської
ради про зміну ідеальних часток у праві
спільної часткової власності та
визнання права власності на нерухоме
майно - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Судді