Справа №2-791/11 30.07.2014 30.07.2014 30.07.2014
Провадження №22ц/784/2075/14
Головуючий в першій інстанції Кокорєв
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2014 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Мурлигіної О.Я.,

суддів: Шаманської Н.О., Довжук Т.С.,

при секретарі судового засідання
Горенко Ю.В.,

за участю представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

представника третьої особи ОСОБА_5 -
ОСОБА_6,

розглянула у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу представника
третьої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 03 червня 2014 року по
справі за позовом

ОСОБА_7

до

ОСОБА_8, ОСОБА_9,

треті особи: універсальна товарна
біржа «Миколаївська нерухомість 2000»
(далі - товарна біржа), ОСОБА_5,

ОСОБА_3

про визнання дійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки,

ВСТАНОВИЛА:

02 листопада 2010 року ОСОБА_7 звернувся до
суду з позовом, який в подальшому
неодноразово уточнював, до ОСОБА_8,
ОСОБА_9 про визнання дійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки.

Позивач зазначав, що 14 листопада 2001
року між ним та ОСОБА_10 був укладений
договір купівлі-продажу земельної
ділянки, розташованої по АДРЕСА_1.
Вказаний договір був оформлений на
Універсальній товарній біржі
«Миколаївська нерухомість 2000».
Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 06 жовтня 2004 року спірний
договір було визнано дійсним та
визнано за ним право власності на
земельну ділянку площею 489 кв. м., яка
розташована за вищезазначеною адресою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 помер. Його донька
ОСОБА_11 в 2009 році поновила строк на
апеляційне оскарження та оскаржила
зазначене рішення суду. Ухвалою
апеляційного суду Миколаївської
області від 23 листопада 2009 року
зазначене рішення суду було скасовано,
а справу було направлено на новий
розгляд.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 22 липня 2010 року його
позовну заяву про визнання дійсним
договору купівлі-продажу земельної
ділянки залишено без розгляду.

Посилаючись на те, що умови, які були
підставою для залишення його позову
без розгляду усунуті, сторонами за
договором було виконано усі суттєві
умови, ОСОБА_10 передав йому оригінал
правовстановлюючого документу на
земельну ділянку, а він розрахувався із
ним, передавши 1700 грн. за земельну
ділянку, просив суд визнати дійсним
спірний договір купівлі-продажу
земельної ділянки від 14 листопада 2001
року, укладений між ним та ОСОБА_10 і
оформлений на товарній біржі. Крім
того, до моменту своєї смерті ОСОБА_10
ніяких претензій до нього не заявляв,
дійсність договору ним не
оспорювалась.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 03 червня 2014 року позов
ОСОБА_7 задоволено та вирішено питання
щодо стягнення з відповідачів судового
збору.

В апеляційній скарзі представник
третьої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову в повному обсязі. На
думку апелянта, рішення суду є
незаконним, необґрунтованим та
ухваленим з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Крім того, судом неповно з'ясовані
обставини, які мають значення для
справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представників третіх осіб, дослідивши
надані докази та перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
місцевого суду в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
сторони договору домовилися щодо усіх
істотних умов договору та відбулося
повне виконання умов цього договору,
але нотаріально договір не був
посвідчений.

Між тим, з таким висновком суду
погодитися не можна, оскільки суд
прийшов до нього без повного з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
з порушенням норм матеріального права,
що відповідно до п. п. 1, 4 ст. 309 ЦПК
України є підставою для скасування
оскаржуваного рішення і ухвалення
нового рішення.

Як вбачається з матеріалів
справи, ОСОБА_10, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 43), належала на праві
власності земельна ділянка, яка
розташована по АДРЕСА_1 (а.с. 42).

14 листопада 2001 року між ОСОБА_10 та
позивачем на товарній біржі було
укладено договір купівлі-продажу
вказаної земельної ділянки (а.с. 7).

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 06 жовтня 2004 року вказаний
договір купівлі-продажу було визнано
дійсним та визнано право власності на
спірну земельну ділянку за ОСОБА_7 (а.с.
14-а). На підставі цього рішення суду, яке
набрало законної сили 07 листопада 2004
року, ОСОБА_7 отримав державний акт та
21 листопада 2009 року продав спірну
земельну ділянку ОСОБА_12 та ОСОБА_13
Вказана угода була нотаріально
посвідчена та зареєстрована в реєстрі
(а.с. 110).

Тобто, з цього часу власниками спірної
земельної ділянки стали ОСОБА_12 та
ОСОБА_13

Проте, останні 13 червня 2012 року уклали
нотаріально посвідчений договір
купівлі-продажу спірної земельної
ділянки з ОСОБА_5 (а.с. 111) та право
власності ОСОБА_5 на спірну земельну
ділянку 12 квітня 2013 року було
зареєстровано у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно (а.с. 78).

23 листопада 2009 року ухвалою
апеляційного суду Миколаївської
області вищезазначене рішення
Ленінського районного суду від 06
жовтня 2004 року про визнання договору
купівлі-продажу спірної земельної
ділянки дійсним та визнання за ОСОБА_7
право власності на неї, яке
переглядалось за апеляційною скаргою
ОСОБА_11 (донька ОСОБА_10 від першого
шлюбу) скасовано та справу направлено
на новий розгляд до того ж суду (а.с. 20). В
подальшому, 22 липня 2010 року, справа за
позовом ОСОБА_7 залишена без розгляду
(а.с. 21).

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 03 жовтня 2008 року визнано
право власності в порядку спадкування
за законом на спірну земельну ділянку
за ОСОБА_11 та визнано недійсним
державний акт на право приватної
власності на цю земельну ділянку, який
був виданий ОСОБА_10 (а.с. 32-33).

Рішенням того ж суду від 17 червня 2011
року позов ОСОБА_11 задоволено та
визнано недійсним державний акт на
право приватної власності на спірну
земельну ділянку виданого на ім'я
ОСОБА_7 (а.с. 76).

За час дії вищезазначеного рішення
суду від 03 жовтня 2008 року, ОСОБА_11
продала спірну земельну ділянку
ОСОБА_3, що підтверджується
нотаріально посвідченим договором
купівлі-продажу від 17 травня 2012 року
(а.с. 102).

31 травня 2013 року за ОСОБА_3 було
зареєстровано право власності на
спірну земельну ділянку (а.с. 77).

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 18 листопада
2013 року скасовано рішення Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 03
жовтня 2008 року, яким визнано право
власності в порядку спадкування за
законом на спірну земельну ділянку за
ОСОБА_11 з тих підстав, що остання не
прийняла спадщину та спірна земельна
ділянка не увійшла у склад спадщини
після смерті ОСОБА_10 (а.с. 62).

Таким чином, на час звернення ОСОБА_7 з
теперішнім позовом, наявні інші
власники спірної земельної ділянки, а
саме ОСОБА_5 та ОСОБА_3 та між ними існує
спір про право власності на цю земельну
ділянку.

ОСОБА_7 не є стороною договорів
купівлі-продажу спірної земельної
ділянки укладених з ОСОБА_5 та ОСОБА_3, а
тому, звертаючись з позовом, який
передбачає спосіб виникнення права
власності, він не довів, яким чином
порушено його право.

Відповідно до ст. ст. 3, 4 ЦПК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом своїх порушених прав,
а суд, здійснюючи правосуддя, захищає
порушені права цих осіб у спосіб,
визначений законами. Перелік можливих
способів захисту міститься у ст. 16 ЦК
України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
позивачем вибрано невірний спосіб
захисту свого порушеного права.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 303 ЦПК
України апеляційний суд не обмежений
доводами апеляційної скарги, якщо під
час розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні позову, а
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, так як не містить
вищезазначених доводів, з яких
скасовується рішення суду.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 316 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника
третьої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 03 червня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_7 про
визнання договору купівлі-продажу
дійсним - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржене до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді