Провадження №22-ц/784/1594/14
Провадження №22ц/784/1594/14
Суддя у першій
інстанції - Щербина С.В.
апеляційного суду - Локтіонова О.В.
У Х В А Л А

Іменем України

11 червня 2014 року
м.Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Галущенка О.І.,

суддів: Локтіонової О.В., Самчишиної
Н.В.,

із секретарем судового засідання -
Шпонарською О.Ю.,

за участю:

позивачки - ОСОБА_3,

представників відповідачки - ОСОБА_4,
ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Заводського районного суду
м. Миколаєва

від 09 квітня 2014 року,

ухвалене за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про виділення частки
домоволодіння в натурі та визнання
права власності та за зустрічним
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про усунення
перешкод у користуванні спільною
власністю та зобов'язання вчинити
певні дії,

в с т а н о в и л а:

12 грудня 2012 року ОСОБА_3 пред'явила до
суду зазначений позов, який
неодноразово уточнювала та
обґрунтовувала наступним.

На підставі рішень Заводського
районного суду м.Миколаєва від 05 та
16 листопада 2007 року у зв'язку із
зміною ідеальних часток співвласників
їй належить на праві власності 42/100
частки домоволодіння по АДРЕСА_1 та на
праві користування земельна ділянка за
зазначеною адресою, в тому числі і
земельна ділянка загального
користування.

Посилаючись на те, що із збільшенням її
частки наявність у неї кімнат у будинку
не збільшилася та на намагання
відповідачки привласнити землю, яка
знаходиться у спільній частковій
власності, ОСОБА_3 просила на підставі
ст.ст.321, 364 ЦК України виділити їй в
натурі 11/100 часток домоволодіння, а саме
житлову кімнату 2-3 площею 9,8 кв.м.
Визнати за нею право власності на цю
кімнату, а також на літню кухню літ.Л з
виключенням сараїв під літ. М і Н,
вбиральню літ.Х, колодязь №14, душ літ.Щ
та вигрібну яму №2. Крім того, вона
просила стягнути з відповідачки на її
користь витрати на правову допомогу та
витрати за проведення експертизи, які
на її думку були помилково стягнуті з
неї на користь ОСОБА_6 рішенням
Заводського районного суду м.Миколаєва
від 09.01.2013 р.

29 травня 2013 року ОСОБА_6 пред'явила до
ОСОБА_3 зустрічний позов про усунення
перешкод у користуванні вбиральнею
літ.Х, колодязем №14 та вигрібною ямою
№2.

Зазначений позов вона обґрунтувала
тим, що як співвласниця спірного
будинку позбавлена можливості
користуватися зазначеними спорудами,
оскільки ОСОБА_3 чинить їй перешкоди у
цьому, використовуючи їх тільки для
власних потреб і забороняючи іншим
ними користуватися.

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 09 квітня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_6 задоволено
частково. ОСОБА_3 зобов'язано усунути
перешкоди у користуванні ОСОБА_6
майном, що знаходиться у спільній
частковій власності, а саме вбиральнею
за літ.Х, колодязем №14, вигрібною ямою
за №2, які розташовані по АДРЕСА_1.

Не погодившись із вказаним рішенням,
ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просила рішення скасувати та ухвалити
нове - про задоволення первісного
позову та відмову у задоволенні
зустрічного позову.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні первісного
позову ОСОБА_3, та задовольняючи
частково зустрічний позов ОСОБА_6, суд
першої інстанції виходив з того, що
первісний позов є необґрунтованим, а
зустрічний доведеним в частині
усунення перешкод з боку ОСОБА_3 у
користуванні ОСОБА_6 спорудами, які
знаходяться у спільному користуванні
співвласників.

Колегія суддів погоджується з
встановленими судом обставинами та
правовідносинами, його висновками щодо
них та результати вирішення справи
вважає законними та обґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що 27
березня 2002 року ОСОБА_3 успадкувала
після смерті ОСОБА_7 31/100 частку
житлового будинку АДРЕСА_1 з належними
до нього господарськими будівлями та
спорудами, а саме дві жилі кімнати 4-2, 4-3
у жилому будинку літ.А-1, розміром жилої
площі 29,80 кв.м, коридор 4-1, сіни 4-4,
частину підвалу 1-2, сарай літ.Ж,
? частину сараю літ.Г, ? частину туалету
літ.З, ? частину воріт №1, ? частину
водопровідної колонки №5, сарай літ.Е.
(а.с.49, 50).

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 05 листопада 2007
року було визначено порядок
користування земельною ділянкою,
розташованою біля вказаного будинку, в
тому числі були визначені частки
співвласників у житловому будинку:
ОСОБА_3 - 42/100 частки, ОСОБА_8 (спадкодавця
відповідачки) - 30/100 частки та ОСОБА_9,
(який згодом подарував їх ОСОБА_10 та
ОСОБА_11.) - 28/100 частки (а.с.54).

Згідно з рішенням Заводського
районного суду м. Миколаєва від 16
листопада 2007 року частка ОСОБА_3
змінилася внаслідок оформлення нею
рішенням виконкому літньої кухні літ.Л,
сараїв літ.Є, Ю, Н, М, сіней літ.а 4,
збудованих замість старих зі
збільшенням в розмірах (а.с.53).

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 10 грудня 2012 року було
встановлено, що вбиральня за літ.Х та
колодязь №14 перебувають у спільному
користуванні співвласників будинку, а
вигрібна яма за №2 розташована на
земельній ділянці, яка була виділена в
2007 році в особисте користування ОСОБА_9,
а на даний час знаходиться у
користуванні ОСОБА_10 та
ОСОБА_11 (а.с.52).

У силу положень ст. ст. 21, 24, 41
Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК
України всі громадяни є рівними у своїх
правах, усім власникам забезпечуються
рівні умови здійснення цих прав, в тому
числі щодо захисту права спільної
часткової власності.

Виходячи із цих положень, правовий
режим спільної часткової власності
визначається главою 26 ЦК України з
урахуванням інтересів усіх її
учасників. Володіння, користування і
розпорядження частковою власністю
здійснюється за згодою всіх
співвласників, а за відсутності згоди -
спір вирішується судом.

Незалежно від розміру часток
співвласники при здійсненні
зазначених правомочностей мають рівні
права.

Відповідно до ст.358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Згідно з ст. 364 ЦК України кожен із
співвласників має право на виділ у
натурі частки із майна, що є у спільній
частковій власності з дотриманням
вимог ст.183 ЦК України.

За відсутності згоди співвласників про
поділ спільного майна це питання
вирішується судом.

Зокрема, виходячи з положень ст.183 ЦК
України та роз'яснень, викладених у п. п.
6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 04 жовтня 1991 року №7 «Про
практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності на житловий
будинок», виділ частки в натурі (поділ
будинку) може мати місце за наявності
технічної можливості виділення кожній
із сторін відокремленої частини
будинку із самостійним виходом
(квартири), яка відповідає розміру їх
часток у приватній власності або
наявності технічної можливості
переобладнання будинку в ізольовані
квартири.

Проаналізувавши викладене, колегія
суддів вважає, що висновок суду про
відмову у задоволенні первісного
позову ОСОБА_3 є правильним.

Позивачка у позові поставила питання
про виділ їй у натурі 11/100 частки
житлового будинку, тоді як насправді їй
належить 42/100 частки. Виділ частки у
натурі може бути здійснений тільки у
повному розмірі, який належить
співвласнику.

Крім того, розгляд зазначеного питання
є можливим тільки за участі всіх
співвласників житлового будинку,
оскільки при виділі частки із спільної
часткової власності зачіпаються права
всіх співвласників.

Між тим, позивачка, пред'являючи
зазначений позов, співвласників
ОСОБА_10 та ОСОБА_11 позбавила можливості
захищати свої права.

До того ж позивачка просила їй виділити
у натурі житлову кімнату у будинку під
№2-3, яка знаходиться у користуванні
ОСОБА_6, обґрунтовуючи це тим, що після
зміни судом її частки у житловому
будинку, їй повинна бути виділена
додаткова кімната у будинку.

Проте, як вбачається з вищевикладеного,
позивачкою було успадковано у будинку
тільки дві жилі кімнати №4-2 та 4-3, а
збільшення її частки відбулося
внаслідок оформлення за нею літньої
кухні, чотирьох сараїв та
новозбудованих замість старих сіней
літ.а 4.

Що ж стосується висновку суду про
відмову у задоволенні позову
ОСОБА_3 про визнання за нею права
власності на літню кухню літ.Л з
виключенням літ.М і Н як сараїв,
вбиральні літ.Х, колодязя №14, душу літ.Щ
та вигрібної ями №2, то він також є
правильним.

Літня кухня під літ.Л була оформлена за
позивачкою рішенням виконкому
Заводської районної ради (а.с.134) саме
разом з господарськими спорудами під
літерами М та Н, які мали назву сараї, і
позивачка зазначеного не заперечувала,
погоджуючись з їх господарським
призначенням.

Вбиральня за літ.Х та колодязь №14 не
можуть бути визнані власністю
позивачки, оскільки згідно з рішенням
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 10.12.2012 року, яке є
преюдиціальним, визнані такими, що
перебувають у спільному користуванні
співвласників будинку.

Вигрібна ж яма за №2 на даний час
розташована на земельній ділянці, яка
виділена у користування ОСОБА_10 та
ОСОБА_11, а тому не може бути визнана
власністю ОСОБА_3

Що ж стосується душу під літ.Щ, то право
власності на нього також не може бути
визнано за первісною позивачкою,
оскільки він розташований на земельній
ділянці загального користування
співвласників, що ніким не оспорюється.

Висновок суду про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про
стягнення з відповідачки на її користь
витрат на правову допомогу та витрат за
проведення експертизи, які на її думку
були помилково стягнуті з неї на
користь ОСОБА_6 рішенням Заводського
районного суду м.Миколаєва від 09.01.2013 р.,
повністю відповідає вимогам
законодавства і є правильним.

Рішення суду в частині вирішення
зустрічного позову ОСОБА_6 на думку
колегії суддів є вірним, оскільки у
судовому засіданні було встановлено,
що вбиральнею літ.Х, колодязем №14 та
вигрібною ямою №2 одноособово
користується ОСОБА_3, що вона сама не
заперечувала. ОСОБА_3 перешкоджає
співвласниці ОСОБА_6 здійснювати її
право спільної часткової власності на
ці споруди.

Враховуючи викладене, колегія суддів
не вбачає підстав для зміни або
скасування рішення суду першої
інстанції, оскільки воно є законним та
обґрунтованим.

Доводи, викладені ОСОБА_3 у апеляційній
скарзі, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.303, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Заводського районного суду
м.Миколаєва від 09 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і з цього часу може бути
оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді