Справа № 367/2255/14-ц Головуючий у І
інстанції Оладько С.І.Провадження №
22-ц/780/4209/14 Доповідач у 2 інстанції
Воробйова Н.С.Категорія 57
РІШЕННЯ

Іменем України

21 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Воробйової Н.С.

суддів: Верланова С.М., Білоконь О.В.

при секретарі Бевзюк М.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 29 травня 2014 року
за позовом ОСОБА_2 до відділу
державної виконавчої служби
Макарівського районного управління
юстиції, третя особа: ОСОБА_3 про зняття
арешту та заборони відчуження
нерухомого майна,-

Встановила:

Позивач звернувся до суду з названим
позовом, посилаючись на те, що 21 липня
2010 року між ним та ОСОБА_3 був укладений
нотаріально оформлений договір позики.

Відповідно до умов договору, позивач
надав відповідачці позику в сумі 151 996
гривень 00 коп., а остання зобов'язалася
повернути позику за графіком,
встановленим у договорі, а також
сплатити штрафні санкції, передбачені
його умовами.

В порушення зобов»язань, визначених
договором позики та чинного
законодавства України, ОСОБА_3 не
повернула отриману позику у
встановлений строк.

27 липня 2010 року на забезпечення
виконання зобов'язань за договором
позики, відповідно до нотаріально
оформленого договору іпотеки ОСОБА_3
було передано в іпотеку позивачу
нерухоме майно, а саме: однокімнатну
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 32,7
кв.м.

Згідно з пунктом 4.2. зазначеного
договору іпотеки, у випадку порушення
ОСОБА_3 обов'язків за договором іпотеки
та/або договором позики, позивач, як
іпотеко держатель, надсилає ОСОБА_3
письмову вимогу про усунення
порушення, в якій зазначається стислий
зміст порушених зобов'язань, вимога про
виконання порушеного зобов'язання у
тридцятиденний строк та попередження
про звернення стягнення на Предмет
іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.
Якщо протягом встановленого строку
вимога залишається без задоволення,
позивач як іпотекодержатель вправі
розпочати звернення стягнення на
предмет іпотеки.

При укладанні договору іпотеки,
нотаріусом накладено заборону
відчуження зазначеної в договорі
квартири-предмета іпотеки.

Як вказував позивач, відповідачка
обіцяла повернути позику, але,
незважаючи на його нагадування, свої
зобов»язання не виконала.

07 лютого 2014 року надіслав відповідачці
письмову вимогу щодо повернення
коштів, але його звернення залишено без
реагування.

Згідно умов договору іпотеки, а саме п.
4.4.1. договору, позивач вирішив
задовольнити свої вимоги шляхом
прийняття предмета іпотеки у свою
власність в рахунок виконання
зобов'язання та зареєструвати своє
право власності на предмет іпотеки на
підставі Договору іпотеки як
правовстановлюючого документа.

Проте, на цьому етапі реалізації
позивачем своїх законних прав як
стягувана за Договором іпотеки, в
частині переоформлення з ОСОБА_3 на
позивача права власності на Предмет
іпотеки в рахунок погашення
забезпеченого іпотекою боргу, виникла
перешкода, а саме ОСОБА_3 повідомила
позивача про те, що на її адресу
надійшла Постанова про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження від 16 січня 2014 року,
видана відповідачем, якою, за іншим
боргом ОСОБА_3 перед ВАТ «Морський
транспортний банк», накладено арешт на
все її майно та заборонено здійснювати
відчуження даного майна. При цьому,
арешт накладено на майно, яке було
обтяжено нотаріусом при укладанні та
посвідчені договору іпотеки від 27
липня 2010 року.

Позивач вважав дії виконавчої служби
незаконними та просив зобов»язати
відділ державної виконавчої служби
Макарівського районного управління
юстиції звільнити майно з під арешту,
шляхом зняття арешту та заборону
здійснення відчуження з однокімнатної
квартири АДРЕСА_1, загальною площею 32,7
кв.м., накладені постановою про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження від 16.01.2014р а також
вилучити записи про дане обтяження з
відповідних державних реєстрів.

Представник позивача у судовому
засіданні позов підтримав та просить
його задовольнити.

Представник 3-ї особи ОСОБА_3 у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив їх задовольнити, поскільки у
ОСОБА_3 відсутні коштів для повернення
позивачу боргу згідно договору позики.

Рішенням Ірпінського міського
суду від 29 травня 2014 року у задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив
скасувати рішення суду з підстав
невідповідності його вимогам закону та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог.

Апеляційна скарга підлягає до
задоволення з таких підстав.

По справі встановлено, що 21 липня 2010
року між ним та ОСОБА_3 був укладений
нотаріально оформлений договір позики
.

Відповідно до умов договору, позивач
надав відповідачці позику в сумі 151 996
гривень 00 коп., а остання зобов'язалася
повернути позику за графіком,
встановленим у договорі, а також
сплатити штрафні санкції, передбачені
його умовами.

В порушення зобов»язань, визначених
договором позики та чинного
законодавства України, ОСОБА_3 не
повернула отриману позику у
встановлений строк.

27 липня 2010 року на забезпечення
виконання зобов'язань за договором
позики, відповідно до нотаріально
оформленого договору іпотеки ОСОБА_3
було передано в іпотеку позивачу
нерухоме майно, а саме: однокімнатну
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 32,7
кв.м.

Згідно з пунктом 4.2. зазначеного
договору іпотеки, у випадку порушення
ОСОБА_3 обов'язків за договором іпотеки
та/або договором позики, позивач, як
іпотеко держатель, надсилає ОСОБА_3
письмову вимогу про усунення
порушення, в якій зазначається стислий
зміст порушених зобов'язань, вимога про
виконання порушеного зобов'язання у
тридцятиденний строк та попередження
про звернення стягнення на Предмет
іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.
Якщо протягом встановленого строку
вимога залишається без задоволення,
позивач як іпотекодержатель вправі
розпочати звернення стягнення на
предмет іпотеки.

При укладанні договору іпотеки,
нотаріусом накладено заборону на
відчуження зазначеної в договорі
квартири-предмета іпотеки.

Судом також встановлено, що 22.04.2008р між
ОСОБА_3 та ВАТ «Морський транспортний
банк» було укладено кредитний договір,
відповідно до якого ОСОБА_3 було надано
кредит в суммі 175 000 долларів СІЛА.

18.02.2010р ОСОБА_3 ВАТ «Морський
транспортний банк» було направлено
письмове попередження про порушення
ОСОБА_3 умов зазначеного кредитного
договору та про існування
заборгованості в сумі 193 606,88 дол. США
(а.с. 15-16).

21.12.2011 року Ірпінським міським судом
був виданий виконавчий лист № 2-3343/2010р
про стягнення із ОСОБА_3 на користь ВАТ
«Морський транспортний банк»
заборгованості за зазначеним
кредитним договором у сумі 1 793 698,34 грн.
та судових витрат 1820 грн., 16.01.2014 року
державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Макарівського районного управління
юстиції було відкрито виконавче
провадження з примусового виконання
даного виконавчого листа (а.с. 17).
Постановою від 16.01.2014р державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Макарівського
районного управління юстиції було
накладено арешт на все майно, що
належить ОСОБА_3 у межах суми стягнення
та заборонене здійснювати відчуження
даного майна (а.с.20).

Відповідно до ст. З ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх
порушених,невизнаних або оспорюваних
прав,свобод чи інтересів. У
випадках,встановлених законом,до суду
можуть звертатися органи та особи,яким
надано право захищати права,свободи та
інтереси інпих осіб або державні чи
суспільні інтереси.

Згідно ст.. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов»язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставі
своїх вимог і заперечень,крім
випадків,встановлених ст.. 61 цього
Кодексу.

Відмовляючи позивачу у задоволенні
позову, суд виходив з того, що
останній не надав жодного доказу на
підтвердження тих обставин, що
квартира АДРЕСА_1, загальною площею 32,7
кв.м. належить йому і що він відповідно
до умов договору іпотеки, звертався з
вимогами про звернення стягнення на
майно боржника і за ним визнано право
власності на квартиру або позивач у
передбаченому законом порядку
розпочав процедуру звернення
стягнення за договором іпотеки.
Оскільки ОСОБА_2 вимогу про повернення
боргу ОСОБА_3 вручив після накладання
державним виконавцем арешту та
заборони на відчуження майна боржника,
підстави для зобов»язання відповідача
звільнити спірну квартиру з під арешту
та заборони здійснення відчуження
квартири шляхом зняття арешту з
квартири АДРЕСА_1 в м. Ірпінь,
накладені постановою про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження від 16 січня 2014 року, а
також вилучати запис про дане
обтяження з відповідних державних
реєстрів відсутні.

Посилання позивача на умови договору
іпотеки, суд вважав безпідставними із
зазначених вище обставин.

Колегія суддів не може у повній мірі
погодитися з висновками суду.

Відповідно до п.1 ст. 60 Закону України
«Про виконавче провадження» особа,
яка вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права власності на це майно і
про зняття з нього арешту.

Згідно ч.5 ст.60 Закону України «Про
виконавче провадження» у випадку
незавершеного виконавчого
провадження, арешт з майна може бути
знятий за рішенням суду.

Відповідно до ст.572 ЦК України в силу
застави кредитор (заставодержатель)
має право у разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов»язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами боржника, якщо інше не
встановлено законом.

Таким чином, право позивача за
договором іпотеки, укладеним з метою
забезпечення зобов»язань по договору
позики від 21 липня 2010 року, у зв»язку з
не виконанням боржником ОСОБА_3 своїх
зобов»язань, задовольнити свої вимоги
за рахунок майна останньої, захищено
законом.

Як видно з матеріалів справи ,
державним виконавцем арешт на майно
ОСОБА_3 , до складу якого входить
квартира АДРЕСА_1 , накладено 16 січня 2014
року, тобто після передачі спірного
майна в іпотеку, що порушує право
іпотеко на звернення стягнення на
передане в іпотеку майно
іпотекодержателя. Крім того, обтяження
майна ОСОБА_3 було здійснено нотаріусом
в день укладання договору іпотеки, а
саме 27 липня 2010 року, що
підтверджується змістом договору та
відміткою в реєстрі прав власності на
нерухоме майно(а.с.11,12).

Зазначені обставини справи та вимоги
закону залишено судом першої інстанції
без належної уваги, що призвело до
ухвалення рішення, яке не відповідає
вимогам закону та обставинам справи.

Рішення суду не може бути залишеним без
змін та підлягає скасуванню з
викладених вище підстав.

По справі слід ухвалити нове рішення,
яким необхідно задовольнити вимоги
позивача.

Керуючись ст.ст.307, 309 ЦПК України,
колегія,-

Вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 29 травня 2014 року
скасувати. Ухвалити нове рішення.

Звільнити з-під арешту, шляхом зняття
арешту та заборони відчуження
квартири АДРЕСА_1 яка належить ОСОБА_3
на підставі договору купівлі-продажу
від 28.11.2008 року та передана в іпотеку
ОСОБА_2 на підставі іпотечного договору
від 27.07.2010 року, накладеного постановою
державного виконавця ВДВС
Макарівського районного управління
юстиції про відкриття виконавчого
провадження від 16.01.2014 року.

Зобов»язати Відділ державної
виконавчої служби Макарівського
районного управління юстиції внести
відповідні дані щодо обтяження
вказаного майна в державний реєстр.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: