Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2014 р. Дніпровський районний
суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Чех Н.А.

при секретарі - Кузьменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з вказаною
позовною заявою, посилаючись на те, що
07.04.1984 року між нею та відповідачем був
укладений шлюб. Від шлюбу вони мають
трьох повнолітніх дітей. За час
перебування в шлюбі ними було придбано
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 за кошти,
які були отримані від продажу її
(позивача) двокімнатної квартири
АДРЕСА_2, яка перейшла їй (позивачу) в
спадок від своєї бабусі, і яка була
продана в 2004 році. Оскільки квартира по
вулиці Раїси Окіпної була придбана
частково за спільні сумісні кошти
подружжя, а частково за її (позивача)
особисті кошти, вважає, що її частка у
даній квартирі становить 2/3. В
подальшому, 27.06.2012 року вони продали
вказану квартиру за 1 782 327 грн. 50 коп.
Договір купівлі-продажу підписував
відповідач та після укладення договору
саме він отримав зазначену суму.
Оскільки її (позивача) частка становить
2/3, то відповідно частка отриманих від
продажу квартири коштів становить 1 188
218 грн. 33 коп. Крім того, 28.11.2005 року на її
(позивача) ім'я була придбана квартира у
АДРЕСА_3. Дана квартира придбавалася на
особисті кошти ОСОБА_3 - її (позивача)
матері. ОСОБА_3 28.10.2005 року відчужила
власну трикімнатну квартиру АДРЕСА_4,
та в той же день придбала для своєї
дочки (позивача) трикімнатну квартиру
АДРЕСА_3. Підтвердженням того, що
вказана квартира по Марини Раскової
придбавалася на особисті кошти її
(позивача) матері є і те, що вартість
проданої квартири повністю перекриває
та збігається з вартістю придбаної
квартири на Марини Раскової. Реальна
вартість квартири по Марини Раскової
вказана в попередньому договорі, а в
основному, вже на прохання продавців
квартири, значно менша сума. Отже
купівлю квартири по Марини Раскової
повністю профінансувала її (позивача)
мати, тобто - на її придбання не були
витрачені спільні сумісні кошти
подружжя, і це майно не є об'єктом
спільної сумісної власності. На
сьогоднішній день в цій квартирі так і
проживає ОСОБА_3, вона (позивач) та її
діти. Також подружжям у шлюбі була
придбана земельна ділянка у
Васильківському районі Київської
області, село Липовий Скиток, площею 0,20
га та оформлена на ім'я відповідача. На
даній ділянці було розпочато
будівництво. Дана земельна ділянка
купувалася за спільні сумісні кошти
подружжя, тому вважає, що частка її
(позивача) становить ? земельної
ділянки та ? об'єкту незавершеного
будівництва. Враховуючи те, що
добровільно вирішити питання про поділ
спільного майна вони не можуть,
звернулася до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивач та її
представник підтримали позовні вимоги,
викладені в основному позові та в заяві
про збільшення позовних вимог, просили
всі їх вимоги задовольнити та: - визнати
за позивачем особистою приватною
власністю квартиру АДРЕСА_3; - стягнути
з відповідача на користь позивача
грошові кошти в сумі 1 188 218,33 грн., що
становить 2/3 частини від всієї грошової
суми, отриманої від продажу спільної
квартири АДРЕСА_1; - визнати за
позивачем право власності на ? частину
земельної ділянки площею 0,20 га, що
знаходиться у Васильківському районі
Київської області, село Липовий Скиток;
- визнати за позивачем право власності
на ? частину конструкцій житлового
будинку, устаткування та будівельних
матеріалів у незавершеному
будівництвом житловому будинку, що
знаходиться у Васильківському районі
Київської області, село Липовий Скиток,
що об'єктом спільної сумісної
власності подружжя; - визнати за
позивачем право власності на ?
дерев'яного будинку під шиферним дахом
загальною площею 30 кв.м., в тому числі
жилої площі 20 кв.м. та на ? сараю, які
були набуті відповідачем згідно
договору купівлі-продажу пустуючого
будинку для сезонного (тимчасового)
проживання від 03.12.1988 року, за адресою
АДРЕСА_5. Просили врахувати їх письмові
додаткові пояснення та письмовий
виступ в дебатах.

Відповідач та його представник в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнали, просили відмовити в їх
задоволенні. Пояснили, що відповідач з
позивачем перебувають в шлюбі з 1984 року
по цей час. Квартира АДРЕСА_3 була
придбана подружжям 28.10.2005 року за їх
спільні сумісні кошти. ОСОБА_3 було
надано позивачу та відповідачу в борг
частину суми на покупку вказаної
квартири, але дані кошти були повернуті
ОСОБА_3 відповідачем в повному обсязі.
Дана квартира є об'єктом спільної
сумісної власності сторін і належить
кожному по ? частині квартири. Стосовно
стягнення з відповідача на користь
позивача 1 188 218 грн. 33 коп., що становить
2/3 частини від всієї суми, отриманої від
продажу спільної квартири АДРЕСА_1
зазначили наступне. Квартира по вулиці
Комарова не була передана позивачу її
бабусею у спадок, про що зазначила
позивач, так як доказів цьому не було
надано. Навпаки, до справи надано
свідоцтво про право власності позивача
на квартиру по вулиці Комарова, видане
Головним управлінням житлового
забезпечення, що спростовує пояснення
позивача. Крім цього, продаж квартири
по вулиці Комарова був здійснений за 15
200 грн. згідно договору купівлі-продажу
від 28.09.2004 року, а відповідно до
договору доручення від 15.07.2004 року
вартість спірної квартири по вулиці
Раїси Окіпної становить 578 265 грн. 07 коп.
Просили врахувати, що на покупку
квартири по Раїси Окіпної відповідачем
було взято у борг у свого батька ОСОБА_6
та після продажу квартири по Раїси
Окіпної було повернуто 60 000 доларів США,
що підтверджено наданими до справи
розписками. Між сторонами не було
майнових претензій станом на 2012 рік, що
підтверджено змістом шлюбного
договору, по укладенню якого йшов
процес у сторін. Щодо спірної земельної
ділянки зазначили, що вона була
передана відповідачу безоплатно на
підставі рішення Данилівської
сільської ради від 28.02.2002 року і згідно
до ст.57 СК України є особистою
приватною власністю відповідача.
Позовні вимоги позивача про визнання
за нею права власності на ? частину
конструкцій житлового будинку та на ?
дерев'яного будинку під шифером також
є безпідставні, не грунтуються на
вимогам законодавства, дані об'єкти не
є зареєстрованими. Враховуючи надані
ними заперечення, вважали, що за кожним
із сторін має бути визнано право
власності по ? частині на квартиру
АДРЕСА_3, а інші позовні вимоги є
безпідставні, недоведені. Просили
врахувати їх письмові заперечення на
позов та письмовий виступ в дебатах.

Вислухавши пояснення позивача, її
представника, відповідача, його
представника, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_5, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню частково.

В суді встановлено, що сторони по
справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували
шлюб 08.05.1984 року. В шлюбі перебувають по
цей час. Від шлюбу сторони мають трьох
дітей, які є повнолітні.

Предметом спору по даній справі є поділ
майна подружжя, який регулюється
наступним законодавством.

Відповідно до ст.60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності. Статтями
69, 70 СК України передбачено, що дружина
і чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності. У разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
чоловіка та дружини є рівними, якщо
інше не визначене домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Згідно договору купівлі-продажу від
28.10.2005 року була придбана квартира
АДРЕСА_3, покупцем вказано позивача по
справі - ОСОБА_1. Купівля квартири була
здійснена за 252 500 грн. (п.5 договору).

Враховуючи те, що вказана квартира була
придбана в період шлюбу, та вказані
вимоги законодавства - дана квартира є
об'єктом спільного майна подружжя,
кожен з них має право власності на ?
частину.

Статтею 57 СК України передбачено, що
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є майно набуте ними до шлюбу;
майно набуте ними за час шлюбу, але на
підставі договору дарування або в
порядку спадкування; майно набуте нею,
ним за час шлюбу, але за кошти, які
належали їй, йому особисто.

По даній справі позивач ОСОБА_1
посилається на ст.57 СК України,
зазначаючи, що вказана квартира по
вулиці Марини Раскової є її особистою
приватною власністю, оскільки дана
квартира придбана за кошти, отримані
від продажу квартири її матері ОСОБА_3
по вулиці Червоноармійській в місті
Києві, продаж цієї квартири та купівля
спірної по Марини Раскової були
здійснені в один день, один і тим же
нотаріусом, сума від продажу квартири
матері перекривала суму купівлі
квартири по вулиці М.Раскової.

Враховуючи матеріали справи, пояснення
сторін, суд приходить до висновку, що
вказані обгрунутування суд не може
прийняти до уваги. З копії договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4
слідує, що продавцем була ОСОБА_3 (мати
позивача), яка діяла від свого імені та
від імені та в інтересах ОСОБА_10 (сестри
позивача). Вказана квартира належала на
праві власності ОСОБА_3 - 2/3 частини,
ОСОБА_10 - 1/3 частина. Тобто, кошти,
отримані від продажу даної квартири
належали ОСОБА_10, позивачка власником
даної квартири не була. Жодних доказів
того, що ОСОБА_3 віддала грошові кошти
позивачу ОСОБА_1 на придбання для
останньої спірної квартири по вулиці
М.Раскової суду не було надано. Не було
надано доказів і того, що ОСОБА_3
позичала кошти сторонам на придбання
квартири, про що зазначав відповідач.
Той факт, що обидва вказані договори
купівлі-продажу квартири укладалися
одним нотаріусом, в один і той же день,
що сума по проданій ОСОБА_3 квартирі
більша ніж по купленій сторонами
квартирі - не може бути доказом того, що
спірна квартира по вулиці М.Раскової є
особиста приватна власність позивача
ОСОБА_1 Дана квартира є спільним майном
подружжя ОСОБА_1 і кожен з них має право
на ? частину цієї квартири.

Стосовно позовної вимоги про стягнення
з відповідача на користь позивача 2/3
частини грошової суми, що становить 1 188
218 грн. 33 коп., отриманої відповідачем
від продажу спільної квартири АДРЕСА_1,
суд приходить до наступного.

Згідно до договору купівлі-продажу,
укладеного 27.06.2012 року відповідач
ОСОБА_2 продав квартиру АДРЕСА_1 та
отримав за неї 1 782 327 грн. 50 коп.. Вказана
квартира належала продавцю - ОСОБА_2 на
праві власності відповідно до
Свідоцтва про право власності від
01.12.2006 року. Встановлено, що дана
квартира була збудована та придбана
сторонами шляхом інвестування
будівництва, що підтверджено договором
доручення від 15.07.2004 року. В даному
договорі дорученні зазначено, що
вартість об'єкта нерухомості становить
578 265 грн. 07 коп. Тобто, дана квартира
була придбана сторонами в період шлюбу,
є їх спільною сумісною власністю. Судом
не може бути прийнято до уваги
посилання позивача на те, що в
придбання цієї квартири були вкладені
особисті кошти позивача, отримані нею
від продажу належної їй на праві
власності квартири АДРЕСА_2. Згідно
договору купівлі-продажу від 28.09.2004
року позивач продала дану квартиру за 15
200 грн., і дана квартира належала їй на
праві власності на підставі свідоцтва
про право власності від 12.08.2004 року. До
справи не було надано жодного доказу
того, коли і які суми були внесені
згідно умов договору доручення на
будівництво квартири по вулиці
Р.Окіпної. Тобто, посилання на те, що від
продажу квартири по вулиці Комарова
кошти були внесені в будівництво
квартири по вулиці Р.Окіпної, є
недоведені.

Продаж квартири АДРЕСА_1, як
зазначалося вище, був здійснений 27.06.2012
року, продаж здійснював відповідач
ОСОБА_2 З наданої до справи заяви-згоди
від імені позивача ОСОБА_1, посвідченої
нотаріально, складеної 17.05.2012 року
слідує, що позивач ОСОБА_1 дає згоду
чоловіку - відповідачу ОСОБА_2 на
відчуження квартири АДРЕСА_1, а також
надає свою згоду на укладення і
підписання попереднього договору та
отримання забезпечувального платежу. В
даній заяві зазначено позивачем
ОСОБА_1, що вказана квартира, що
відчужується, є їх з відповідачем
ОСОБА_2 спільною сумісною власністю, як
така, що придбана в зареєстрованому
шлюбі. В даній заяві є і повідомлення
позивача про те, що правовий режим
спільного майна подружжя між ними
(позивачем та відповідачем) шлюбним
договором не змінений. Даною заявою
позивач уповноважила свого чоловіка -
відповідача по справі визначати
самостійно ціну та умови попереднього
договору, договору купівлі-продажу
вказаної квартири, будь-яких змін цих
договорів, їх розірвання, та стверджує,
що такі правочини відповідають
інтересам їх сім'ї та їх спільному
волевиявленню. В даній заяві-згоді є
зазначеним і те, що позивачу роз'яснені
вимоги ст.ст.60, 61, 65, 69, 70, 74 СК України.

На підставі вказаної заяви-згоди,
наданої позивачем, було укладено
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, де продавцем виступав
відповідач ОСОБА_2 за згодою своєї
дружини - позивача ОСОБА_1.

Всі викладені вище обставини свідчать
про те, що позивач надавала згоду на
продаж квартири по вулиці Р.Окіпної, як
спільного майна подружжя. Жодного
застереження чи доказу того, що в цій
квартирі її власність є більшою ніж ?
частина, що внесені на придбання цієї
квартири її особисті кошти, не має і не
були надані. Позивачем не подавався
позов про визнання договору
купівлі-продажу квартири по вулиці
Р.Окіпної, як спільного майна подружжя,
недійсним, що в свою чергу також
свідчить про її згоду того, що дана
квартира була спільним майном
подружжя. Виходячи з цього, відсутні
підстави для визнання за позивачем
права на 2/3 частини проданої квартири
по вулиці Р.Окіпної. Як позивач, так і
відповідач мали право, кожен на ?
частину цієї квартири. В суді
неоспореним є той факт, що кошти від
продажу квартири по вулиці Р.Окіпної
отримав внаслідок укладення договору
купівлі-продажу від 27.06.2012 року
відповідач ОСОБА_2 Судом не приймаються
до уваги пояснення сторони відповідача
з приводу того, що на купівлю квартири
по вулиці Р.Окіпної ще в 2004 році
відповідач брав кошти в борг у свого
батька згідно наданих розписок, і що
він повернув ці кошти з коштів,
отриманих від продажу даної квартири в
2012 році. Розписки, на які посилається
відповідач, були надані до справи та
взагалі зазначено про них в судовому
засіданні вже в 2014 році, тоді як позовна
заява була подана до суду в 2012 році.
Розписки складені між членами сім'ї
відповідача, позивач заперечує факт
отримання від батька відповідача в
борг коштів на придбання квартири,
пояснення свідка батька відповідача -
ОСОБА_6, надані в судовому засіданні,
відрізняються від пояснень, наданих
ним слідчому, що містяться в протоколах
допиту свідка. Крім того, в розписці
зазначена сума позики 100 000 доларів США,
але сам договір позики не укладався, що
передбачено ст.1047 ЦК України,
враховуючи дану суму. За час розгляду
справи в суді відповідачем не було
надано доказів того, що ним були
передані кошти позивачу від продажу
квартири по вулиці Р.Окіпної. Таким
чином, суд вважає, що відповідач має
сплатити позивачу ? частину грошових
коштів, отриманих ним від продажу
квартири АДРЕСА_1 згідно до договору
купівлі-продажу, укладеного 27.06.2012 року,
що становить 891 163 грн.75 коп. Судом
враховується і те, що позивач відразу
після продажу даної квартири
звернулася до суду з даним позовом,
зверталася до РУГУ, де спором
зазначалося і те, що відповідач отримав
від продажу квартири грошові кошти, їй
ніяких сум не передавав.

Крім зазначених вище позовних вимог
предметом спору є земельна ділянка
площею 0,20 га в селі Липовий Скиток
Васильківського району Київської
області, яка належить на праві
приватної власності відповідачу
ОСОБА_2 згідно Державного акту на право
приватної власності на землю, виданого
на підставі рішення Данилівської
сільської ради від 28.02.2008 року.

З копії договору купівлі-продажу
пустуючого жилого будинку для
сезонного (тимчасового) проживання,
укладеного 03.12.1988 року, відповідач
ОСОБА_2 купив дерев'яний будинок під
шиферним дахом загальною площею 30 кв.м.,
в тому числі жилої площі 20 кв.м., сарай,
розташовані на земельній ділянці
радгоспу "Забір'є" в розмірі 2 700 кв.м., з
них 600 кв.м. для утримання будівель та 2
100 кв.м. для вирощування
сільськогосподарської продукції за
адресою: село Лип-Скиток
Васильківського району Київської
області. Згідно відповіді на запит суду
з Комунального підприємства Київської
обласної ради "Західне бюро технічної
інвентаризації" від 21.05.2014 року на
спірній земельній ділянці нерухоме
майно не зареєстровано та не
інвентаризовано. Згідно висновку
експерта судової будівельно-технічної
експертизи №1269/13-43 від 30.08.2013 року на
спірній земельній ділянці є
незавершений об'єкт будівництва -
житловий будинок з господарськими
будівлями, із-за відсутності
необхідних документів експерт не мав
можливості визначити ринкову вартість
конструкцій житлового будинку,
будівельних матеріалів і виконаних
робіт у незавершеному об'єкті
будівництва - житлового будинку з
господарськими будівлями. Ринкову
вартість спірної земельної ділянки
експерт визначив у сумі 193 493 грн.

Викладене свідчить про те, що сторони в
період перебування в шлюбі купили
03.12.1988 року жилий будинок на спірній
земельній ділянці, і дане майно є їх
спільною сумісною власністю подружжя.
Земельна ділянка, на якій був
розташований куплений сторонами жилий
будинок, не дивлячись на те, що вона
оформлена тільки на відповідача, також
є спільним майном подружжя - сторін по
справі, і позивач має право на ? частину
цієї земельної ділянки, як і право на ?
частину незавершеного об'єкт
будівництва, а саме - на конструкції,
будівельні матеріали, виконані роботи
у незавершеному об'єкті будівництва.
Враховуючи те, що суду, а в свою чергу і
експерту, не були надані сторонами
необхідні документи, визначити ринкову
вартість конструкцій житлового
будинку, будівельних матеріалів і
виконаних робіт, вкладених у
незавершений об'єкт будівництва на
спірній земельній ділянці - не
представляється можливим на даний час.
Не представляється можливим і
визначити які саме конструкції,
будівельні матеріали використані в
незавершеному будівництві, їх
кількість, вартість.

Стосовно вимоги про визнання за
позивачем права власності на ?
дерев'яного будинку та на ? сараю, які
були куплені сторонами в 1988 році,
розташовані на спірній земельній
ділянці, суд приходить до того, що дана
позовна вимога не підлягає
задоволенню. Як зазначалося вище, на
спірній земельній ділянці не
зареєстровано та не інвентаризовано
будь-якого нерухомого майна, тобто -
відсутній предмет спору в цій частині.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 60, 61, 65, 69, 70 СК України,
ст.ст. 60, 88, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд

В и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна подружжя -
задовольнити частково.

Поділити майно подружжя та:

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_3.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_3.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 891
163 грн.75 коп. грошової компенсації від
суми, отриманої ОСОБА_2 від продажу
спільної квартири АДРЕСА_1, згідно
договору купівлі-продажу, укладеного
27.06.2012 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частину земельної ділянки площею 0,216 га
в АДРЕСА_5.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
витрати за сплату судового збору у
розмірі 1 502 грн. 50 коп.

В інших частинах позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду міста Києва через
Дніпровський районний суд міста Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Суддя: