АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/1854/2014р.
Головуючий в І інстанції Стамбула Н.В.
Доповідач: Кутурланова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2014 року липня місяця 01 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого Кутурланової О.В.

Суддів Орловської Н.В.

Майданіка В.В.

При секретарі Гончар К.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Херсоні апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення
Комсомольського районного суду
м.Херсона від 11 грудня 2008 року у справі
за позовом ОСОБА_3 до Херсонського
державного бюро технічної
інвентаризації про визнання права
власності,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2008 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до Херсонського
державного бюро технічної
інвентаризації про визнання права
власності.

В обгрунтування позовних вимог
зазначила, що є власником квартири
АДРЕСА_1, у якій нею проведено
реконструкцію внаслідок чого
змінилася її загальна житлова площа.
Крім того, нею побудовано гараж літ. «З»
загальною площею 30,6 кв.м. Оскільки
здійснені нею добудови та
переобладнання прав та інтересів інших
осіб не порушують, позивачка просила
суд з підстав визначених ст.376 ЦК
України визнати за нею право власності
на зазначену квартиру та гараж.

Рішенням Комсомольського районного
суду м.Херсона від 11 грудня 2008 року
позов ОСОБА_3 до Херсонського
державного бюро технічної
інвентаризації про визнання права
власності задоволено, визнано за
ОСОБА_3 право власності на квартиру
АДРЕСА_1, загальною площею 50,1 кв.м., а
також на гараж літ. «З» загальною
площею 30,6 кв.м., розташованого за цією ж
адресою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права
та порушення оскаржуваним рішенням її
прав та інтересів, як співвласника
нерухомого майна по АДРЕСА_1.

Письмові заперечення на апеляційну
скаргу до суду апеляційної інстанції
не надходили.

Заслухавши доповідача, осіб, які
з'явились у судове засідання,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст.303 ЦПК України, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
здійснивши переобладнання та звівши
самовільні споруди на виділеній для
цього земельній ділянці, позивачка
набула на них право власності, оскільки
це не порушує прав та інтересів третіх
осіб.

Однак колегія суддів не може
погодитись з такими висновками суду
першої інстанції, оскільки вони не
ґрунтуються на нормах матеріального
права, що регулюють спірні
правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються без належного
дозволу чи належно затвердженого
проекту, або з істотним порушенням
будівельних норм і правил.

Частиною 2 ст.376 ЦК України передбачено,
що особа, яка здійснила самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачка є власником 9/25 садиби з
відповідною частиною господарських
будівель та споруд по АДРЕСА_1, ща
розташована на земельній ділянці
площею 453,4 кв.м. (а.с.5-6).

Апелянт ОСОБА_2 є співвласником 86/100
частин зазначеного об'єкту нерухомості
(а.с.25).

З пояснень учасників судового розгляду
у суді апеляційної інстанції
встановлено, що між співвласниками
майна існує спір щодо користування
спільною земельною ділянкою та
зведеними на ній господарськими
будівлями та спорудами.

В порушення вимог ст.301 Закону України
«Про планування і забудову територій»,
ст.12,18 Закону України «Про основи
містобудування» позивачкою без
належного дозволу та належно
затвердженого проекту здійснено
реконструкцію та переобладнання
приміщень VI,V,IV,2-2 за вищезазначеною
адресою із службового в житлове та
будівництво гаражу літ. «З».

З огляду на відсутність належної
проектної документації та доказів, які
б свідчили про звернення позивачки до
компетентних державних органів із
заявою про прийняття об'єкта до
експлуатації, колегія суддів вважає,
що передбачені ст.376 ЦК України умови та
підстави для визнання за позивачкою
права власності на спірне нерухоме
майно відсутні.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що позовні вимоги про
визнання права власності на самочинне
будівництво заявлено до Херсонського
державного бюро технічної
інвентаризації, яке є неналежним
відповідачем у спірних
правовідносинах, оскільки відповідно
до наданих йому повноважень здійснює
реєстрацію прав власності на нерухоме
майно і до його компетенції не належить
вирішення питання про визнання чи ні
прав власності на це майно.

Позовні вимоги до належного
відповідача не заявлялися і у
передбаченому законом порядку він не
був залучений до участі у справі.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку про
обґрунтованість доводів апеляційної
скарги, у зв'язку із чим на підставі
ст.309 ЦПК України вважає необхідним
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Комсомольського районного
суду м.Херсона від 11 грудня 2008 року
скасувати та ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до
Херсонського державного бюро
технічної інвентаризації про визнання
права власності відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий

Судді