Справа №591/3271/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Бурда Б. В.Номер провадження
22-ц/788/1425/14 Суддя-доповідач - Сибільова Л.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

06 серпня 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Криворотенка В. І. , Лузан Л. В. ,

з участю секретаря судового засідання -
Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 03 липня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, третя особа: публічне
акціонерне товариство «Всеукраїнський
акціонерний банк», відділ державної
виконавчої служби Сумського міського
управління юстиції, про визнання
правочину дійсним, визнання права
власності та зняття заборони на
відчуження,

в с т
а н о в и л а:

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 03 липня 2014 року у задоволенні
позову ОСОБА_3 відмовлено за
необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить рішення скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити позов.

Вислухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, дослідивши матеріали справи
та перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

У травні 2014 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом, мотивуючи
вимоги тим, що 25 квітня 2008 року між ним
та відповідачем ОСОБА_5, який діяв на
підставі довіреності від імені
власника автомобіля ОСОБА_4, був
укладений договір купівлі-продажу
автомобіля CHEVROLET LACETTI, державний номер
НОМЕР_1, за яким він придбав у
розстрочку вказаний автомобіль за 68000
грн. Він повністю виконав свої
зобов'язання за договором, платив 68000
грн., фактично купивши автомобіль, а
відповідач ОСОБА_5 передав йому
автомобіль та видав довіреність на
право керування та розпорядження ним.
Половину вартості автомобіля він
сплатив при оформленні довіреності 25
квітня 2012 року, а повністю розрахувався
10 квітня 2014 року, після чого ОСОБА_5
видав розписку про те, що він повністю
розрахувався за автомобіль. У зв'язку з
цим він набув право власності на
автомобіль.

При спробі зняти автомобіль з обліку
для його перереєстрації йому стало
відомо, що автомобіль знаходиться у
заставі ПАТ «Всеукраїнський
акціонерний банк», державним
виконавцем під час здійснення
виконавчого провадження на підставі
виконавчого листа про стягнення коштів
з ОСОБА_4 був накладений арешт на
спірний автомобіль. Це перешкоджає
зняттю автомобіля з обліку та
переоформленню права власності, і він
не може розпоряджатись ним на власний
розсуд.

Просив визнати дійсним договір
купівлі-продажу автомобіля, укладений
між ним та ОСОБА_4 в особі її
уповноваженої особи ОСОБА_5, визнати за
ним право власності на автомобіль та
виключити автомобіль з Державного
реєстру обтяжень рухомого майна.

Уточнивши позов 30 травня 2014 року,
позивач додатково посилався на те, що
він, купуючи автомобіль, не знав про
існування заборони на його відчуження,
така заборона порушує його права як
власника автомобіля, а тому просив
визнати договір купівлі-продажу
автомобіля дійсним, скасувати
постанову Зарічного відділу ДВС
Сумського міського управління юстиції
про заборону відчуження автомобіля,
виключити автомобіль із з Державного
реєстру обтяжень рухомого майна
(а.с.27-29).

Вирішуючи спір та відмовляючи у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач не
надав доказів набуття ним у
встановленому законом порядку права
власності на автомобіль.

Зазначені висновки суду відповідають
вірно встановленим обставинам справи
та вимогам норм матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини.

Судом першої інстанції встановлено та
з матеріалів справи вбачається, що на
виконанні у відділі ДВС Сумського
міського управління юстиції
знаходиться виконавчий лист № 2-516,
виданий Зарічним районним судом м.
Суми 10 червня 2011 року про стягнення з
ОСОБА_4 на користь ПАТ «ВіЕйБіБанк»
боргу в сумі 135630,63 гр., судових витрат в
сум і 1478,71 гр., всього - 137109,34 гр.

18 липня 2011 року державний виконавець
відділу ДВС Сумського міського
управління юстиції виніс постанову ВП
№27710769 про накладення арешту на все
майно боржника ОСОБА_4 у межах суми
стягнення 137109,34 гр. та про заборону
здійснювати відчуження майна в межах
суми боргу (а.с.53).

Згідно повідомлення відділу ДВС,
заборгованість за виконавчим листом
не погашена, а спірний автомобіль,
право власності на який зареєстроване
за боржником, що було виявлено при
примусовому виконанні рішення суду,
оголошений в розшук.

Згідно свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_5,
виданого 24 березня 2012 року, ОСОБА_4
зареєстрована власником автомобіля
CHEVROLET LACETTI 1,6, 2006 року випуску, кузов
НОМЕР_3, шасі НОМЕР_4, реєстраційний
номер НОМЕР_1 (а.с.6).

24 березня 2012 року ОСОБА_4 видала ОСОБА_5
довіреність з правом представляти її
інтереси у будь-яких установах,
підприємствах, організаціях незалежно
від підпорядкування та форм власності
з усіх без винятку питань, пов'язаних з
експлуатацією та відчуженням
вказаного автомобіля, та одержувати
грошові кошти за договорами
цивільно-правового характеру (а.с. 7).

25 квітня 2012 року ОСОБА_5, діючи від імені
власника автомобіля ОСОБА_4 на підставі
вказаної довіреності, видав на ім'я
позивача довіреність з правом
представляти інтереси власника
автомобіля у будь-яких установах,
підприємствах, організаціях незалежно
від підпорядкування та форм власності
з усіх без винятку питань, пов'язаних з
експлуатацією та відчуженням
автомобіля, та одержувати грошові
кошти за договорами
цивільно-правового характеру (а.с. 8).

Згідно розписки від 10 квітня 2014 року
ОСОБА_5 отримав гроші в сумі 68000 грн. за
автомобіль НОМЕР_2 (а.с. 9).

Підстави набуття цивільних прав та
обов'язків визначені цивільним
законодавством.

Ч.1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачають,
що цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки;
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ЦК
України, цивільні права особа здійснює
в межах, наданих їй договором або
актами цивільного законодавства;
цивільні обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства.

Захист порушеного права здійснюється
на підставі ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК
України, згідно яких кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання; має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Частиною першою статті 202 ЦК України
встановлено, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно із частинами першою та другою
статті 205 ЦК України правочин може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом.

В силу п. п. 3, 4 ч.1 ст. 208 ЦК України у
письмовій формі належить вчиняти
правочин фізичних осіб на суму, що
перевищує у 20 і більше разів розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а також інші правочини, щодо
яких законом передбачена письмова
форма.

Згідно ч.2 ст. 328 ЦК України право
власності на рухоме майно набувається
на підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше не випливає із закону або
незаконність права власності не
встановлена судом.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору

Ст. 655 ЦК України передбачає, що за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно ч. 5 ст. 656 ЦК України, особливості
договору купівлі-продажу окремих видів
майна можуть встановлюватись законом.

Умови та порядок набуття права
власності на транспортний засіб
визначені і затвердженим Постановою
Кабінету Міністрів України від 07
вересня 1998 року №1388 Порядком державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, згідно положень
якого, які діяли на момент виникнення
спірних правовідносин - 25 квітня 2012
року, зокрема:

1. Цим Порядком встановлюється єдина
на території України процедура
державної реєстрації (перереєстрації),
зняття з обліку автомобілів,
автобусів, а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і
моделей, причепів, напівпричепів,
мотоколясок, інших прирівняних до них
транспортних засобів та мопедів (далі
- транспортні засоби), оформлення та
видачі реєстраційних документів і
номерних знаків.

2. Цей Порядок є обов'язковим для всіх
юридичних та фізичних осіб, які є
власниками транспортних засобів,
виробляють чи експлуатують їх.
Представники власників транспортних
засобів виконують обов'язки та
реалізують права таких власників у
межах наданих їм повноважень.

7. Власники транспортних засобів та
особи, що експлуатують такі засоби на
законних підставах, або їх
представники (далі - власники)
зобов'язані зареєструвати
(перереєструвати) транспортні засоби
протягом десяти діб після придбання
(одержання) або митного оформлення, або
тимчасового ввезення на територію
України, або виникнення обставин, що
є підставою для внесення змін до
реєстраційних документів (ч.1).

8. Державна реєстрація транспортних
засобів проводиться на підставі заяв
власників, поданих особисто, і
документів, що посвідчують їх особу,
підтверджують правомірність
придбання, отримання, ввезення, митного
оформлення (далі - правомірність
придбання) транспортних засобів,
відповідність конструкції
транспортних засобів установленим
вимогам безпеки дорожнього руху, а
також вимогам, які є підставою для
внесення змін до реєстраційних
документів.

Документами, що підтверджують
правомірність придбання транспортних
засобів, їх складових частин, що мають
ідентифікаційні номери, є засвідчені
підписом відповідної посадової особи,
що скріплений печаткою, зокрема,
довідка-рахунок за формою згідно з
додатком 1, видана суб'єктом
господарювання, діяльність якого
пов'язана з реалізацією транспортних
засобів та їх складових частин, що
мають ідентифікаційні номери; договори
та угоди, укладені на товарних біржах
на зареєстрованих у Департаменті
Державтоінспекції бланках, інші
засвідчені в установленому порядку
документи, що встановлюють право
власності на транспортні засоби.

Для державної реєстрації транспортних
засобів, що перебували в експлуатації і
зняті з обліку в підрозділах
Державтоінспекції, крім зазначених у
цьому пункті документів, що
підтверджують правомірність їх
придбання, подається свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу
(технічний паспорт) та копія
реєстраційної картки, що додається до
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу на пластиковій
основі, з відміткою підрозділу
Державтоінспекції про зняття
транспортного засобу з обліку. Перед
відчуженням, передачею зазначені
транспортні засоби повинні бути зняті
з обліку в підрозділах
Державтоінспекції. Переобладнання
(крім переобладнання для роботи на
газових паливах), відчуження, передача
права користування і (або)
розпорядження придбаних транспортних
засобів, не зареєстрованих у
підрозділах Державтоінспеції, не
допускається (ч. ч.1, 2, 4).

24. Транспортні засоби, що належать
фізичним особам, реєструються за
місцем їх проживання (ч. 1).

40. Зняття з обліку транспортних засобів
проводиться після їх огляду в
підрозділах Державтоінспекції на
підставі заяви власника, документа, що
посвідчує особу, виконавчого напису
нотаріуса, постанови державного
виконавця або рішення суду (ч. 1).

41. Забороняється зняття з обліку
транспортних засобів, стосовно яких є
ухвала суду про накладення арешту або
заборону зняття з обліку чи постанова
слідчого або державного виконавця про
накладення арешту, а також
транспортних засобів, що є речовими
доказами у кримінальній справі і
приєднані до неї постановою особи, яка
проводить дізнання, слідчого,
прокурора або ухвалою суду (ч.1).

42. У разі коли транспортний засіб
знімається з обліку у зв'язку з його
відчуженням, у свідоцтві про
реєстрацію (технічному паспорті) або на
копії реєстраційної картки, що
додається до свідоцтва про реєстрацію
на пластиковій основі, робиться запис:
"Транспортний засіб знято з обліку для
реалізації".

Копії реєстраційних карток
засвідчуються підписом посадової
особи, що скріплений печаткою
підрозділів Державтоінспекції, із
внесенням відповідних службових
відміток.

Під час зняття з обліку транспортних
засобів номерні знаки здаються та
видаються номерні знаки для разових
поїздок (ч. ч. 1, 5, 6).

Отже, відповідно до положень вказаного
Порядку, правомірність придбання
транспортного засобу для його
державної реєстрації підтверджується
письмовими документами, перед
відчуженням транспортний засіб на той
час повинен був бути знятий з обліку в
підрозділах Державтоінспекції після
його огляду на підставі заяви власника
з поданням документа, що посвідчує
особу, про що у свідоцтві про
реєстрацію (технічному паспорті)
робилась відмітка про його зняття з
обліку реєстрації в межах України.

Сторони не заперечували, що спірний
автомобіль не був знятий з обліку в
органах ДАІ, залишався зареєстрованим
за власником ОСОБА_4, заява від
останньої про зняття з обліку
автомобіля не подавалась і його огляд
органами ДАІ не здійснювався.

З огляду на зазначені положення, суд
прийшов до обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову в зв'язку з тим, що позивач не
дотримався спеціальних, передбачених
законом, умов укладення договору
купівлі-продажу автомобіля, сторони
порушили порядок укладення такого
договору, позивач в силу вимог ст. ст. 10,
60 ЦПК України не довів фактичне
укладення договору купівлі-продажу, в
тому числі з врахуванням того, що на
момент виникнення спірних
правовідносин державним виконавцем
було арештоване майно боржника -
власника автомобіля, заборонено
відчуження майна в межах суми боргу, а
тому власник автомобіля за таких
обставин не мала права ним
розпоряджатись.

Відповідно до ч. 1 ст. 237 ЦК України
представництвом є правовідношення, в
якому одна сторона (представник)
зобов'язана або має право вчинити
правочин від імені другої сторони, яку
вона представляє.

Відповідно до ч. 1 ст. 1000 ЦК України за
договором доручення одна сторона
(повірений) зобов'язується вчинити від
імені та за рахунок другої сторони
(довірителя) певні юридичні дії.
Правочин, вчинений повіреним, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки довірителя.

За своїм юридичним змістом договір
доручення є договором про
представництво, оскільки повірений
зобов'язується діяти від імені
довірителя.

Згідно до вказаних норм закону та
положень ст. ст. 238, 244 ЦК України,
довіреність не є правовим оформленням
переходу права власності на
автомобіль.

Статтею 249 ЦК України передбачено, що
особа, яка видала довіреність, може в
будь-який час її скасувати. Припинення
повноважень представника відбувається
внаслідок одностороннього
волевиявлення особи, яку він
представляв.

Відмовляючи позивачеві у задоволенні
вимог про визнання договору
купівлі-продажу дійсним, суд вірно
вважав, що сама по собі довіреність на
управління та розпорядження
автомобілем не свідчить про укладення
договору купівлі-продажу. Та
обставина, що власник автомобіля
видала довіреність на керування та
розпорядження автомобілем ОСОБА_5, а
останній видав аналогічну довіреність
позивачеві, не свідчить про виникнення
на законних підставах права власності
у позивача.

При цьому суд врахував, що
довіреністю, на яку посилається
позивач, передбачено лише його право
вчиняти певні дії від імені власника
автомобіля, направлені на реалізацію
прав останнього щодо автомобіля, але
не передбачено виникнення права
власності.

Оскільки в установленому порядку
договір купівлі-продажу автомобіля між
його власником і позивачем не
укладався, з огляду на викладене
посилання позивача як на підставу
набуття права власності на автомобіль,
на передачу ним коштів ОСОБА_5 та видачу
останнім йому довіреності від 25 квітня
2012 року є безпідставним.

Правильно встановивши характер
спірних правовідносин та вірно
застосувавши норми матеріального
права, суд першої інстанції з
урахуванням встановлених обставин
справи та вимог ст.10, 60 ЦПК України
обґрунтовано дійшов висновку про
відсутність підстав для визнання за
позивачем права власності на спірний
автомобіль.

Посилання позивача як на правову
підставу виникнення у нього права
власності на ч. 1 ст. 334 ЦК України,
згідно якої право власності у набувача
майна за договором виникає з моменту
передання майна, якщо інше не
встановлено договором або законом, є
безпідставними, оскільки такий договір
не укладався.

Ні позивач, ні ОСОБА_5 на виконання
довіреності не вчинили передбачених
законом дій по відчуженню автомобіля
позивачеві, а тому відсутні підстави
вважати, що арешт всього майна
боржника, під яке підпадає і спірний
автомобіль, якимось чином порушує
права позивача. Його посилання на ст. 391
ЦК України, яка передбачає, що власник
майна має право вимагати усунення
порушення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном, є безпідставні.

Такі висновки суду узгоджуються і з
положеннями ст. 392 ЦК України, згідно
якої саме власник майна може
пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 31, п. 5 ч. 2
ст. 119 ЦПК України, підставами позову є
обставини, якими позивач обґрунтовує
позовні вимоги.

Таким чином, висновки суду першої
інстанції про відсутність підстав
вважати набутим позивачем право
власності на спірний автомобіль
ґрунтуються на вимогах закону і такий
спосіб захисту свого права, обраний
позивачем, не підлягає задоволенню.

Доводи позивача про підтвердження
факту укладення договору
купівлі-продажу автомобіля свідками
не спростовують висновків суду,
оскільки, згідно із ч. 1 ст. 58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування,
а відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Покази свідків не є такими доказами в
даному спорі, а тому суд прийшов до
вірного висновку про відмову в
задоволенні позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду першої
інстанції. Обставини, на які
посилається відповідач, були предметом
дослідження суду першої інстанції і
отримали об'єктивну оцінку.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Оскаржуване рішення суду першої
інстанції є законним і обґрунтованим,
підстави для його скасування
відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів

у х
в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Зарічного районнного суду м.
Суми від 03 липня 2014 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу може
бути оскаржена протягом двадцяти днів
у касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -