ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА
КРИВОГО РОГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 210/3063/14-ц
Провадження № 2/210/1514/14
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"10" липня 2014 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого
Рогу у складі:

головуючого-судді
Сільченко В. Є.

при секретарі
Бендас І. І.

розглянув у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг»,
про відшкодування моральної шкоди,
завданої професійним захворюванням,
суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
вищезазначеним позовом. В
обґрунтування позовних вимог,
посилається на наступне. Протягом
більше ніж 28 років позивач працював у
Відповідача на різних посадах, в
останній час підземним начальником
дільниці. Тривала праця в умовах впливу
шкідливих факторів викликала у нього
хронічне обструктивне захворювання
легень першої ст. (Пиловий бронхіт
першої ст., емфізема легень першої ст.)
ЛН першого - другого ст., яке за
матеріалами розслідування було
визнано професійним захворюванням. За
результатами первинного огляду МСЕК
від 03.12.2008 року позивачу було
встановлено 20 % втрати професійної
працездатності безстроково.
Відповідно до п.17 Акту розслідування
хронічного професійного захворювання
№ 36 від 11.11.2008 року причиною його
професійного захворювання було
визнано тривалу роботу в умовах
запиленості повітря робочої зони,
рівень якої перевищував гранично -
допустиму концентрацію. Вину
підприємства у виникненні його
професійного захворювання встановлено
п.19 Акту розслідування, відповідно до
якого визнано, що за період його роботи
адміністрація відповідача порушувала
вимоги ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону
України «Про охорону праці» в частині
не виконання обов'язків зі створення
здорових, безпечних умов праці
відповідно до вимог нормативних актів
з охорони праці. У зв'язку з чим просить
суд стягнути з ПАТ «АрселорМіттал
Кривий Ріг» в рахунок відшкодування
моральної шкоди, завданої професійним
захворюванням 140000,00 грн.

Позивач в судове засідання не з'явився,
про дату та місце розгляду справи
повідомлений належним чином, заяв про
розгляд справи за його відсутності не
надавав.

Представник позивачки за довіреністю
ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився,
про час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином, надав
заяву про розгляд справи за його
відсутності. Позов підтримує.

Представник відповідача Гарькавий А.Г.
до початку судового засідання надав
заяву про розгляд справи за його
відсутності, позов не визнав в повному
обсязі, надав письмові заперечення.

Суд, дослідивши письмові матеріали
справи, заслухавши думку представника
відповідача, вважає, що позов підлягає
частковому задоволенню:

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

ОСОБА_2 посилається на те, що протягом 28
років пропрацював на підприємстві у
Відповідача. Суд не погоджується з
таким твердженням позивача. Позивач в
даний стаж роботи зарахував роботу на
РУ ім. Кірова (а.с. 6-10) Згідно з наказом
Державного комітету промислової
політики України №165 від 19.04.2001 року
«Про подальшу реструктуризацію РУ «ім.
Кірова» з метою стабілізації роботи
гірничо-металургійного комплексу
частина основних засобів ДП РУ ім.
Кірова була передана за розподільним
балансом на баланс Криворізькому
державному гірничо-металургійному
комбінату «Криворіжсталь» з метою
створення на базі цих основних засобів
шахтоуправління з підземного
видобутку руди на правах структурного
підрозділу комбінату. Передача
проведена без правовідносин
правонаступництва і відповідно без
прийняття відповідальності за
будь-якими зобов'язаннями РУ ім. Кірова,
у тому числі й перед його працівниками
щодо відшкодування шкоди, заподіяної
ушкодженням здоров'я. Після
реструктуризації РУ ім. Кірова не
втратило статус юридичної особи і
продовжувало свою діяльність. Таким
чином, позивач ОСОБА_2 на ПАТ «АМКР» в
шкідливих умовах пропрацював лише 5
років 11 місяців (а.с. 10).

Відповідно до п.17 Акту розслідування
хронічного професійного захворювання
№ 36 від 11.11.2008 року причиною
професійного захворювання було
визнано тривалу роботу в умовах
запиленості повітря робочої зони,
рівень якої перевищував гранично -
допустиму концентрацію (а.с. 3-4).

За результатами первинного огляду МСЕК
від 03.12.2008 року було встановлено 20 %
втрати професійної працездатності
безстроково (а.с. 5)

Що стосується відшкодування моральної
шкоди, то позивач посилається на те, що
у зв'язку з професійними
захворюваннями він у значній мірі
втратив здоров'я. Стійке погіршення
стану здоров'я змушує його постійно
відвідувати лікувальні заклади,
систематично проходити курси
амбулаторного лікування, на що він
витрачає свій вільний час, який раніше
використовував на власні справи.
Професійне захворювання обмежує його у
побуті, зокрема він не має можливості
виконувати більшість домашніх робіт,
які, враховуючи стан його здоров'я,
мають робити члени його сім'ї.
Внаслідок таких обмежень він постійно
відчуває себе тягарем Відчуття того, що
він ніколи не буде здоровою людиною
постійно переслідують його внаслідок
чого він постійно перебуває в стані
психічного напруження. Внаслідок
професійного захворювання докорінно
змінився уклад життя, оскільки за
станом здоров'я позивач змушений
більший час перебувати у помешканні.
Під час пересування навіть на невеликі
відстані відчуває запаморочення,
слабкість, нудоту тощо, його постійно
переслідує задишка, кашель, які
посилюється при зміни погодних умов, у
нічний час тощо. Отже професійне
захворювання вимагає від позивача
додаткових зусиль для організації
укладу життя.

Згідно ч. 4 ст. 43 Конституції України,
кожен має право на належні, безпечні та
здорові умови праці.

Стаття 153 КЗпП України встановлює, що
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008
від 08.10.2008р. встановлено, що обов'язок по
відшкодуванню моральної шкоди
покладається на підприємства, які
заподіяли шкоду.

Ст. 237-1 КЗпП України передбачає
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику у разі, якщо порушення
його законніх прав призвели до
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків і вимагають він нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК
України моральна шкода полягає у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна; у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи. Моральна
шкода відшкодовується грішми, іншим
майном або в інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України
установлено, що моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Згідно з частиною 1 статті 1168 ЦК
моральна шкода, завдана каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, може бути
відшкодована одноразово або шляхом
здійснення щомісячних платежів.

Як зазначено у п. 4.1 Рішення
Конституційного Суду України у справі
за конституційним зверненням
Управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Кіровоградській
області про офіційне тлумачення
положення частини третьої статті 34
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (справа про
відшкодування моральної шкоди Фондом
соціального страхування), ухваленого
27.01.2004 року у справі № 1-9/2004, відповідно
до статей 23, 1167 Цивільного Кодексу
України (435-15) моральна шкода
потерпілого від нещасного випадку на
виробництві чи професійного
захворювання полягає, зокрема, у
фізичному болю, фізичних та душевних
стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я. Як наслідок, моральна шкода,
заподіяна умовами виробництва,
спричинює порушення таких особистих
немайнових прав, як право на життя,
право на охорону здоров'я тощо.
Ушкодження здоров'я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати професійної працездатності
спричинюють йому моральні та фізичні
страждання.

Вищенаведені обставини справи та
правові положення, на думку суду,
свідчать про доведення факту
спричинення позивачеві відповідачем
моральної шкоди унаслідок ушкодження
його здоров'я при виконанні трудових
обов'язків, що потягло за собою трудове
каліцтво та професійне захворювання, а
отже, про право позивача на її
відшкодування.

Факт спричинення позивачеві моральної
шкоди знаходить своє пояснення у
вищевказаних положеннях Рішення
Конституційного Суду України від 27.01.2004
року у справі № 1-9/2004.

Вирішуючи питання про розмір
відшкодування моральної шкоди (суму її
компенсації), судом ураховано тяжкість
завданої позивачеві моральної шкоди,
глибину, тривалість та характер
моральних та фізичних страждань, їх
інтенсивність та довготривалість, стан
його здоров'я, тяжкість трудового
каліцтва та професійного захворювання,
настання у зв'язку з цим негативних
змін у його житті, необхідність
лікування, втрату у зв'язку з цим
життєвих зв'язків, істотність
вимушених змін у його життєвих
стосунках, що вимагає від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, обсяг втрати позивачем
працездатності унаслідок трудового
каліцтва та профзахворювання. При
цьому суд виходить із засад розумності,
виваженості та справедливості, що
відповідає вимогам п. 9 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 року № 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди».

Тому суд вважає, що сума компенсації
спричиненої позивачеві моральної
шкоди повинна складати 8000,00 грн.

Щодо вимоги про стягнення 140000,00 грн., то
суд вважає, що така сума належним чином
не вмотивована, є завищеною і не
відповідає тяжкості та характеру
завданої позивачеві шкоди.

На підставі викладеного, та керуючись
ст.ст. 153, 173, 2371 КЗпП України, ст.ст. 10, 60,
209, 212-215, 218 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Цивільний позов ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства
«АрселорМіттал Кривий Ріг», про
відшкодування моральної шкоди,
завданої професійним захворюванням -
задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг»
на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН
НОМЕР_1, в рахунок відшкодування
моральної шкоди, завданої професійним
захворюванням суму 8000, 00 грн. (вісім
тисяч гривень 00 копійок).

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
проголошення рішення до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Дзержинський районний суд м. Кривого
Рогу .

Суддя:
В. Є. Сільченко