У Х В А Л АІМЕНЕМ УКРАЇНИ 24 липня 2014
року м.
Київ

Колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Журавель В.І., Євграфової Є.П., Іваненко
Ю.Г.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, за касаційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» на рішення
Компаніївського районного суду
Кіровоградської області від
06 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Кіровоградської області від 03
квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
позовом, у якому просило стягнути з
ОСОБА_4 12 496,07 грн заборгованості за
кредитним договором.

В обґрунтування вимог позивач
посилався на те, що 26 листопада 2007 року
між банком та відповідачем було
укладено кредитний договір у вигляді
встановленого кредитного ліміту у сумі
700 грн на платіжну картку зі сплатою 36%
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем своїх зобов'язань станом
на 31 жовтня 2013 року утворилася
заборгованість, яка складається з 3 029,25
грн - заборгованості за кредитом, 6 349,14
грн - заборгованості за відсотками, 2
046,44 грн - заборгованості з комісії, 500
грн - штрафу (фіксована частина), 571,24 грн
- штрафу (процентна складова).

Рішенням Компаніївського районного
суду Кіровоградської області від 06
лютого 2014 року, залишеним без зміни
ухвалою апеляційного суду
Кіровоградської області від 03 квітня
2014 року, у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить скасувати
рішення та ухвалу судів попередніх
інстанцій, ухвалити нове рішення про
задоволення позову, мотивуючи свою
вимогу порушенням норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 324
ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив з
того, що позивач пропустив строк
позовної давності, встановлений ст. 257
ЦК України.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками судів.

Висновок суду є правильним з
урахуванням вимог
ст.257, ч. 3 ст. 267 ЦК України та правової
позиції Верховного суду України у
справі № 6-116 цс 13.

Так, для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Відповідно до частин третьої і
четвертої статті 267 ЦК України позовна
давність застосовується лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
рішення. Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові.

З матеріалів справи вбачається і
судами встановлено, що прострочена
заборгованість за кредитним договором
від 26 листопада 2007 року виникла 31
травня 2010 року.

З даним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося до суду 12 грудня 2013 року.

Відповідач заявив про застосування
строку позовної давності, що
відповідно до чч. 3, 4 ст. 267 ЦК України є
підставою для відмови у позові.

За таких обставин, установивши, що банк
пропустив строк позовної давності на
звернення до суду, суди, виходячи з умов
кредитного договору, давши згідно з
вимогами ст. 212 ЦПК України належну
правову оцінку доказам у їх сукупності
та правильно застосувавши норми
матеріального права у спірних
правовідносинах, дійшли
обґрунтованого висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог ПАТ КБ
«ПриватБанк».

Доводи скарги та матеріали
витребуваної справи не дають підстав
вважати, що судами при розгляді даної
справи допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які передбачені статтями
338-341 ЦПК України як підстави для
скасування рішення.

Згідно із частиною першою статті 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції не
вправі встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими, а тому доводи касаційної
скарги не можуть бути визнані як
підстава для призначення справи до
судового розгляду.

Оскаржувані судові рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, наведені в
касаційній скарзі доводи висновків
судів не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332
ЦПК України, колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» відхилити, рішення
Компаніївського районного суду
Кіровоградської області від 06 лютого
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Кіровоградської області від 03 квітня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Журавель

Судді
Є.П. Євграфова

Ю.Г. Іваненко