Справа № 758/5887/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2014 року Подільський районний
суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Декаленко В. С. ,

при секретарях - Кравцовій Ю. В.,

за участю:

представника позивачки - ОСОБА_1

представника відповідачів - Сич М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_3 до Компанії «НАЙТ
ФРЕНКС САЙПРЕС (ХОЛДІНГС) ЛІМІТЕД» про
поновлення на роботі та стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом
до відповідача про поновлення на
роботі та стягнення заробітної плати
за час вимушеного прогулу, мотивуючи
свої вимоги тим, що 05 листопада 2009 року
вона була прийнята на посаду
заступника керівника відділу оцінки в
Товариство з обмеженою
відповідальністю «НАЙТ ФРЕНК».

22 лютого 2013 року ТОВ «НАЙТ ФРЕНК»
повідомило її про те, що учасником
(власником - Компанією «НАЙТ ФРЕНК
САЙПРЕС (ХОЛДІНГС) ЛІМІТЕД (Кіпр)
прийнято рішення про його ліквідацію .

25.03.2013 року вона подала заяву на адресу
Генерального директора ТОВ «НАЙТ
ФРЕНК», В.І. Проніної, яка також
призначена Головою Ліквідаційної
комісії ТОВ «НАЙТ ФРЕНК» стосовно
надання їй гарантій обов'язкового
працевлаштування згідно із частиною 3
статті 184 КЗпП України, але жодної
відповіді на них не отримала.

Зазначає, що 09.04.2013 року їй було
надіслано Листа від юридичної компанії
«Укрюрсервіс», яким було повідомлено
про ліквідацію ТОВ «НАЙТ ФРЕНК» та про
виплату їй у день розрахунку вихідної
допомоги з розрахунку розміру
середнього місячного заробітку. Крім
цього, у даному листі було чітко
зазначено, що положення про обов'язкове
працевлаштування жінок з дітьми віком
до трьох років після закінчення
строкового договору та збереження за
ними середньої заробітної плати
максимально протягом трьох місяців з
дня закінчення строкового трудового
договору, нібито, не поширюється на її
випадок, оскільки з нею був укладений
трудовий договір на невизначений
строк.

Посилається на те, що 29.04.2013 року вона
перервала свою відпустку по догляду за
дитиною і вийшла на роботу, але в цей же
день, на її думку, її було незаконно
звільнено з грубим порушенням
трудового законодавства, а саме при
звільненні, відповідачем не було
враховано, що вона є матір'ю, яка
виховує дитину віком до трьох років.
При цьому, їй не було запропоновано
жодної вакантної посади, яка б
відповідала її кваліфікації,
спеціалізації та фаху, з метою
забезпечення наданих їй чинним
законодавством України, зокрема
частиною 3 статті 184 Кодексу законів про
працю, гарантій по обов'язковому
працевлаштуванню.

Вважає, що відповідно, її звільнення
без проведення розрахунку у день
звільнення та не доведення до її відома
його обґрунтованої та законної суми у
відповідній належній формі, також її
звільнення без обов'язкового
працевлаштування є протиправними,
незаконними та безпідставними.

На підставі вищевикладеного, а також
керуючись ст.ст. 21, 40, 49-2, 116, 184, 240-1 КЗпП
України, п. 32 Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про практику
розгляду судами трудових спорів» від
06.11.1992 року № 9, ст. 104 ЦК України,
звертається з даним позовом до суду та
просить стягнути з Компанії «НАЙТ
ФРЕНК САЙПРЕС (ХОЛДІНГС) ЛІМІТЕД (Кіпр)
178 029, 50 грн. - середню заробітну плату за
час вимушеного прогулу з 29 квітня 2013
року до

моменту вирішення даного спору в суді,
виходячи з виплат за останні два

календарні місяці її роботи, що
передували її вимушеному прогулу у

зв'язку з незаконним звільненням;
зобов'язати Компанію «НАЙТ ФРЕНК
САЙПРЕС (ХОЛДІНГС) ЛІМІТЕД» (Кіпр)
працевлаштувати її з урахуванням її
побажань на новому місці роботи, а саме
на посаду аналогічну, займаній нею у
Товаристві з обмеженою
відповідальністю «НАЙТ ФРЕНК» із
заробітною платою, не меншою, ніж вона
отримувала у вказаному Товаристві.

В судовому засіданні представник
позивачки підтримує вимоги з
вищевикладених підстав, обґрунтувавши
поясненнями, просить позов
задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні вимоги позивачки не визнає,
обґрунтувавши запереченнями, просить
суд відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника
позивачки, представника відповідача,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню частково,
виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 з 05.11.2009
року була прийнята в ТОВ «Найт Френк»
на посаду заступника керівника відділу
оцінки (Наказ № 60-к від 05.11.2009 року) (а.с.
25, 26-28).

21.01.2013 року загальні збори учасника ТОВ
«НАЙТ ФРЕНК» - Компанії «НАЙТ ФРЕНК
САЙПРЕС (ХОЛДІНГС) ЛІМІТЕД» Протоколом
№ 2013/1 прийняли рішення про ліквідацію
Товариства, у зв'язку з чим було
розпочато ліквідаційну процедуру.

Як вбачається з матеріалів справи,
22.02.2013 року генеральний директор ТОВ
«НАЙТ ФРЕНК» Проніна В.І. повідомила
ОСОБА_3 про те, що учасником
(засновником) прийнято рішення про
ліквідацію товариства, та попередила
про те, що після спливу встановленого
трудовим законодавством України
строку, вона буде звільнена з роботи на
підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 13).

29.04.2013 року Наказом № 12-к голова
ліквідаційної комісії Проніна В.І.
звільнила ОСОБА_3 з посади заступника
керівника відділу оцінки , у зв'язку з
ліквідацією ТОВ «НАЙТ ФРЕНК»,
відповідно до ч.1 ст. 40 КЗпП України, з
29.04.2013 року, з виплатою відповідно до ч. 1
ст. 44 КЗпП України, вихідної допомоги у
розмірі одного середньомісячного
заробітку (а.с. 12).

Суд не може погодитись із законністю
таких дій голови ліквідаційної комісії
ТОВ «НАЙТ ФРЕНК» виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є матір'ю,
яка виховує дитину віком до трьох років
і зазначена обставина була відома
голові ліквідаційної комісії ТОВ «НАЙТ
ФРЕНК», Проніній В.І. на момент її
звільнення (а.с. 15, 22).

Пункт перший частини першої статті 40
КЗпП України визначає, що трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, а також строковий трудовий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадку змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації, і
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Відповідно до ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України,
про наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці.

Згідно ст.ст. 44, 47 КЗпП України, при
припиненні трудового договору з
підстав, зазначених у пункті 6 статті 36
та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу,
працівникові виплачується вихідна
допомога у розмірі не менше середнього
місячного заробітку; у разі призову або
вступу на військову службу,
направлення на альтернативну
(невійськову) службу (пункт 3 статті 36) -
у розмірі двох мінімальних заробітних
плат; внаслідок порушення власником
або уповноваженим ним органом
законодавства про працю, колективного
чи трудового договору (статті 38 і 39) - у
розмірі, передбаченому колективним
договором, але не менше тримісячного
середнього заробітку; у разі
припинення трудового договору з
підстав, зазначених у пункті 5 частини
першої статті 41, - у розмірі не менше ніж
шестимісячний середній заробіток.

Власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний у день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в ст. 116
цього Кодексу. У разі звільнення
працівника з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу він
зобов'язаний також у день звільнення
видати йому копію наказу про
звільнення з роботи.

Судом встановлено, що в той же час
чинним трудовим законодавством
України передбачені гарантії при
прийнятті на роботу і заборона
звільнення вагітних жінок і жінок, які
мають дітей.

Так згідно ч. 3 ст. 184 КЗпП України,
звільнення вагітних жінок і жінок, які
мають дітей віком до трьох років (до
шести років - частина шоста статті 179),
одиноких матерів при наявності дитини
віком до чотирнадцяти років або
дитини-інваліда з ініціативи власника
або уповноваженого ним органу не
допускається, крім випадків повної
ліквідації підприємства, установи,
організації, коли допускається
звільнення з обов'язковим
працевлаштуванням. Обов'язкове
працевлаштування зазначених жінок
здійснюється також у випадках їх
звільнення після закінчення
строкового трудового договору. На
період працевлаштування за ними
зберігається середня заробітна плата,
але не більше трьох місяців з дня
закінчення строкового трудового
договору.

Судом встановлено, що голова
ліквідаційної комісії ТОВ «НАЙТ ФРЕНК»
Проніна В.І. виконавши вимоги ст.ст. 49-2,
44, 47 КЗпП України, не виконала
вищезазначені вимоги ч. 3 ст. 184 КЗпП, а
саме звільнила позивачку із займаної
посади не здійснивши належних заходів
щодо її працевлаштування, у зв'язку з
чим суд приходить до висновку про
доведеність незаконності звільнення
останньої та наявності вимушеного
прогулу, який розпочався із дати її
незаконного звільнення, а саме 29.04.2013
року та продовжується до цього часу.

Суд не приймає до уваги наданий до суду
відповідачем в якості доказу в
підтвердження намагання ТОВ «НАЙТ
ФРЕНК» працевлаштувати позивачку на
роботі, Лист з доданим переліком
вакансій від 24.04.2013 року (відправлений
за п'ять днів до звільнення) (а.с. 63-66),
оскільки як вбачається з матеріалів
справи, останній не був отриманий
позивачкою.

Так само як і не приймає до уваги
посилання відповідача на те, що ТОВ
«НАЙТ ФРЕНК» було направлено до
Державної служби зайнятості звіт про
заплановане вивільнення працівників з
відповідним переліком працівників, що
вивільняються, оскільки це є обов'язком
роботодавця відповідно до ч. 3 ст. 50 ЗУ
«Про зайнятість населення», а не є
доказом намагання працевлаштувати
позивачку після вивільнення.

Зі змісту статті 235 КЗпП України
вбачається, що у разі звільнення без
законної підстави або незаконного
переведення на іншу роботу працівник
повинен бути поновлений на попередній
роботі органом, який розглядає
трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижче оплачуваної роботи,
але не більш як за один рік. Якщо заява
про поновлення на роботі розглядається
більше одного року не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

Враховуючи ту обставину, що судом
встановлено незаконність звільнення
позивачки, остання відповідно до вимог
зазначеної норми Закону підлягала б
поновленню на роботі із виплатою їй
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу з 29.04.2013 року по 28.05.2014 року, який
згідно наданого суду позивачкою
розрахунку складає 178 029, 50 грн., і який
суд визнає достовірним та правильним,
оскільки останній здійснений у
відповідності до п. 32 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.1992 року
№ 9 «Про практику розгляду судами
трудових спорів» та пп. «з» п. 1, ч. З п. 2,
п. 8 р. 4 Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100,
однак судом встановлено та не
заперечується і визнається сторонами,
що на даний час Товариство з обмеженою
відповідальністю «НАЙТ ФРЕНК»
ліквідовано, у зв'язку з чим також
припинила свою діяльність
Ліквідаційна комісія Товариства з
обмеженою відповідальністю «НАЙТ
ФРЕНК» на чолі з Проніною Валентиною
Іванівною (а.с. 152-154, 155).

Стаття ж 240-1 КЗпП України визначає, що у
разі, коли працівника звільнено без
законної підстави або з порушенням
встановленого порядку, але поновлення
його на попередній роботі неможливе
внаслідок ліквідації підприємства,
установи, організації, орган, який
розглядає трудовий спір, зобов'язує
ліквідаційну комісію або власника
(орган, уповноважений управляти майном
ліквідованого підприємства, установи,
організації, а у відповідних випадках -
правонаступника), виплатити
працівникові заробітну плату за весь
час вимушеного прогулу. На такого
працівника поширюються пільги і
компенсації, передбачені статтею 49-3
цього Кодексу для вивільнюваних
працівників, а його зайнятість
забезпечується відповідно до Закону
України «Про зайнятість населення».

Згідно ст. ст. 50 Закону України «Про
господарські товариства», товариством
з обмеженою відповідальністю
визнається товариство, що має
статутний капітал, розділений на
частки, розмір яких визначається
установчими документами. Учасники
товариства несуть відповідальність в
межах їх вкладів, що також закріплено і
в статуті Товариства.

Судом встановлено, що єдиним учасником
(власником) ТОВ «НАЙТ ФРЕНК» є Компанія
«НАЙТ ФРЕНК САЙПРЕС (ХОЛДІНГС) ЛІМІТЕД»
(Кіпр), що підтверджується наданим суду
Витягом з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб
підприємців від 18.11.2013 року (а.с. 152-154), з
якого вбачається, що єдиним учасником
ТОВ «НАЙТ ФРЕНК» є Компанія «НАЙТ ФРЕНК
САЙПРЕС (ХОЛДІНГС) ЛІМІТЕД» і розмір
внеску до статутного фонду складає 4 301
290 грн.

Враховуючи вищевикладене, а також ту
обставину, що судом достовірно
встановлено порушення трудових прав
позивачки, що виразилося у її
незаконному звільненні, а також
враховуючи неможливість поновлення її
на роботі відповідно до вимог ст. 235
КЗпП України у зв'язку з ліквідацією
товариства, суд приходить до висновку
про доведеність позивачкою наявності
правових підстав для стягнення з
Компанії «НАЙТ ФРЕНК САЙПРЕС (ХОЛДІНГС)
ЛІМІТЕД», як власника ліквідованого
товариства, на її користь заробітної
плати за час вимушеного прогулу з дня
її звільнення, а саме 29.04.2014 року по
28.05.2014 року в розмірі 178 029, 50 грн.

Що стосується вимоги позивачки про
зобов'язання Компанію «НАЙТ ФРЕНК
САЙПРЕС (ХОЛДІНГС) ЛІМІТЕД» (Кіпр)
працевлаштувати її з урахуванням її
побажань на новому місці роботи, а саме
на посаду аналогічну, займаній нею у
Товаристві з обмеженою
відповідальністю «Найт Френк із
заробітною платою, не меншою, ніж вона
отримувала у вказаному Товаристві, то в
її задоволенні необхідно відмовити,
скільки вона суперечить ст. 16 ЦК
України та не узгоджується із вимогами
ст. 240-1 КЗпП України, яка покладає на
власника ліквідованого підприємства,
установи, організації, обов'язок лише
виплатити заробітну плату за весь час
вимушеного прогулу, а не
працевлаштувати особу. Крім того
згідно зазначеної норми Закону його
зайнятість забезпечується відповідно
до Закону України «Про зайнятість
населення».

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Суд оцінюючи належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок в
їх сукупності за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженню наявних у
справі доказів приходить до висновку,
що позовні вимоги позивачки знайшли
своє часткове доведення в судовому
засіданні, з підстав та в частині
зазначеній вище, а тому позов
підлягають частковому задоволенню.

Крім того, стаття 88 ЦПК України
визначає, що стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Якщо позивача, на користь якого
ухвалено рішення, звільнено від сплати
судового збору, він стягується з
відповідача в дохід держави
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог.

Враховуючи приписи вищезазначеної
норми цивільно-процесуального Закону,
а також ту обставину, що суд прийшов до
висновку про необхідність частково
задоволення позову позивачки, яка
звільнена від сплати судового збору, з
відповідача на користь держави
підлягає стягненню судовий збір в
розмірі 1 780, 30 грн., пропорційно до
задоволеної частини позовних вимог
позивачки.

На підставі викладеного ст. 43
Конституції України, ст.ст. 3, 5-1, 40, 49-2, 116,
184, 240-1 КЗпП України, Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про практику
розгляду корпоративних спорів», від
24.10.2008 року № 13, Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про практику
розгляду судами трудових спорів» від
06.11.1992 року № 9, керуючись ст.ст. 10, 11, 60,
88, 208, 209, 213-215, 217- 218, 223, 267 ЦПК України,
суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Компанії «НАЙТ ФРЕНКС
САЙПРЕС (ХОЛДІНГС) ЛІМІТЕД» (Кіпр) (KNIGHT
FRANK CYPRUS (HOLDINGS) LIMITED, вулиця Есперидон, 12,
4-й поверх, 1087, Нікосія, Кіпр (12 Esperidon street,
4-th floor, 1087, Nicosia, Cyrpus) на користь ОСОБА_3,
реєстраційний номер облікової картки
платника податків: НОМЕР_1, 178 029 (сто
сімдесят вісім тисяч двадцять дев'ять
гривень) 50 копійок середньої
заробітної плати за час вимушеного
прогулу.

Стягнути з Компанії «НАЙТ ФРЕНКС
САЙПРЕС (ХОЛДІНГС) ЛІМІТЕД» (Кіпр) (KNIGHT
FRANK CYPRUS (HOLDINGS) LIMITED, вулиця Есперидон, 12,
4-й поверх, 1087, Нікосія, Кіпр (12 Esperidon street,
4-th floor, 1087, Nicosia, Cyrpus), на користь держави
судовий збір в розмірі 1 780, 30 грн.

В іншій частині вимог - відмовити.

Допустити негайне виконання рішення в
частині стягнення суми заробітної
плати у межах суми платежу за один
місяць.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя В. С. Декаленко