Справа № 458/922/13
Головуючий у 1 інстанції: Кріль Л.М.
Провадження № 22-ц/783/3063/14
Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого судді Савуляка
Р.В.,

суддів: Бермеса І.В.,
Мусіної Т.Г.,

за участі секретаря: Азенко
М.В.,

з участю: представника Ільницької
сільської ради Турківського району
Львівської області Сліпенького О.Є.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою Ільницької
сільської ради Турківського району
Львівської області на рішення
Турківського районного суду
Львівської області від 10 лютого 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до
Ільницької сільської ради
Турківського району Львівської
області про стягнення судових витрат
та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із зазначеним позовом посилаючись
на те, що згідно рішення Турківського
районного суду Львівської області від
03 серпня 2012 року задоволено позов
Ільницької сільської ради до ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 про витребування майна з чужого
незаконного володіння в результаті
чого його було позбавлено права
власності на нежитлове приміщення за
адресою: АДРЕСА_1.

За його апеляційною скаргою,
Апеляційним судом Львівської області 22
квітня 2013 року скасовано рішення
Турківського районного суду
Львівської області від 03 серпня 2012 року
та ухвалено нове рішення про відмову у
задоволенні позову Ільницької
сільської ради.

У вказаній справі він поніс судові
витрати, а також йому було заподіяно
моральну шкоду.

З урахуванням зазначених обставин,
позивач, на підставі ст.ст. 79, 88 ЦПК
України, просив стягнути з відповідача
на його користь 4 877 гривень судових
витрат, які він поніс при розгляді
справи за позовом Ільницької сільської
ради до нього та ОСОБА_4 про
витребування майна з чужого
незаконного володіння, та 20 000 гривень
моральної шкоди в порядку ст. 23 ЦК
України (а.с.3-4).

Оскаржуваним рішенням Турківського
районного суду Львівської області від
10 лютого 2014 року позов задоволено
частково.

Стягнуто з Ільницької сільської ради
Турківського району Львівської
області на користь ОСОБА_3 2000 гривень
моральної шкоди.

Стягнуто з Ільницької сільської ради
Турківського району Львівської
області на користь ОСОБА_3 судові
витрати у цивільній справі №2-23/12 в сумі
4877 гривень 25 копійок, а саме: 4800 гривень
- витрат за надання правової допомоги
та 77 гривень 25 копійок - судових витрат
за подання апеляційної скарги.

Стягнуто з Ільницької сільської ради
Турківського району Львівської
області на користь ОСОБА_3 судові
витрати, сплачені ним при поданні до
суду позовної заяви майнового
характеру в сумі 458 гривень 80 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Рішення суду оскаржила Ільницька
сільська рада Турківського району
Львівської області.

В апеляційній скарзі посилається на те,
що питання судових витрат мало бути
вирішено у цивільній справі №2-23/12, за
позовом Ільницької сільської ради до
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про витребування
майна з чужого незаконного володіння.

Суд не дав належної оцінки доказам про
те, що ОСОБА_3 уклав угоду з адвокатом
ОСОБА_5 про надання правової допомоги
лише 06 червня 2012 року, за два місяці до
закінчення розгляду справи за позовом
Ільницької сільської ради до ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 про витребування майна з чужого
незаконного володіння.

Задоволення апеляційної скарги у
справі №2-23/12 не є підставою для
відшкодування моральної шкоди.

Просить рішення Турківського
районного суду Львівської області від
10 лютого 2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника Ільницької сільської
ради Турківського району Львівської
області Сліпенького О.Є., на
підтримання апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення у межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
Ільницької сільської ради
Турківського району підлягає
задоволенню, а рішення Турківського
районного суду Львівської області від
10 лютого 2014 року скасуванню на підставі
п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням
нового рішення.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції стягнув з відповідача на
користь позивача судові витрати які
останній поніс у справі №2-23/12 за
позовом Ільницької сільської ради до
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про витребування
майна з чужого незаконного володіння,
та моральну шкоду, в сумі 2000 гривень.

З таким висновком суду першої
інстанції повністю погодитись не
можна, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1ст.88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Якщо суд апеляційної або касаційної
інстанції, не передаючи справи на новий
розгляд, змінює рішення або ухвалює
нове, суд відповідно змінює розподіл
судових витрат (ч.1. ст.88 ЦПК України).

Відповідно до п.6 ч.1 ст.214 ЦПК України
під час ухвалення рішення суд вирішує
як розподілити між сторонами судові
витрати.

Рішення суду складається з вступної,
описової, мотивувальної та
резолютивної частини, де в
резолютивній частині, суд, поряд з
іншими питаннями, вирішує питання
розподілу судових витрат (ст.215 ЦПК
України).

Судом та матеріалами справи
установлено, що жовтні 2011 року
Ільницька сільська рада Турківського
району Львівської області звернулася з
позовом до ОСОБА_4 про витребування
нежитлового приміщення та повернення
його у власність територіальної
громади, визнання права власності на
нежитлове приміщення.

Рішенням Турківського районного суду
Львівської області від 03 серпня 2012 року
позов Ільницької сільської ради до
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано за Ільницькою сільською радою
Турківського району Львівської
області право власності на нежитлове
приміщення за адресою: АДРЕСА_1

В решті вимог позивача - відмовлено.

За апеляційною скаргою ОСОБА_3,
Апеляційним судом Львівської області 22
квітня 2013 року скасовано рішення
Турківського районного суду
Львівської області від 03 серпня 2012 року
в частині визнання за Ільницькою
сільською радою Турківського району
Львівської області права власності на
нежитлове приміщення за адресою:
АДРЕСА_1 та ухвалено в цій частині нове
рішення про відмову у задоволенні
позову Ільницької сільської ради.

В решті рішення суду залишено без змін.

При тому, як убачається із резолютивної
частини рішення Апеляційного суду
Львівської області від 22 квітня 2013
року, судом не було вирішено питання
розподілу судових витрат між сторонами
(а.с.5-7).

Як зазначено у п.4 ст.220 ЦПК України, суд,
що ухвалив рішення, може за заявою осіб,
які беруть участь у справі, чи з власної
ініціативи ухвалити додаткове рішення,
якщо судом не вирішено питання про
судові витрати.

За таких обставин, питання розподілу
судових витрат між сторонами мав
вирішувати суд який по суті вирішив
справу №2-23/12 за позовом Ільницької
сільської ради Турківського району
Львівської області до ОСОБА_3 та ОСОБА_4
про витребування майна з чужого
незаконного володіння.

Тому у суду першої інстанції не було
правових підстав для вирішення питання
розподілу судових витрат в іншій
цивільній справі.

Стаття 23 ЦК України (відшкодування
моральної шкоди) гарантує особі право
на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

у фізичному болю і стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я;

у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів;

у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її мана;

у приниженні честі, гідності, а також
ділової репутації фізичної чи
юридичної особи.

Як зазначено у п.5 Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» від 31
березня 1995 року №4 із змінами і
доповненнями, внесеними ППВСУ від 25
травня 2001року №5, відповідно до
загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачу моральних чи
фізичних страждань або втрат майнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні.

У той же час, із матеріалів справи
убачається, що ОСОБА_3 просив стягнути
на його користь моральну шкоду за те, що
Ільницька сільська рада Турківського
району Львівської області пред'явила
позов до ОСОБА_4 про витребування
нежитлового приміщення адресою:
АДРЕСА_1, та повернення його у власність
територіальної громади, визнання права
власності на нежитлове приміщення, де
його було залучено до справи як
співвідповідача, і в задоволенні якого
сільській раді, згідно рішень
Турківського районного суду
Львівської області від 03 серпня 2012 року
та рішення Апеляційного суду
Львівської області від 22 квітня 2013 року
було відмовлено.

Позивачем не представлено, а судом не
здобуто доказів підтвердження факту
заподіяння йому моральних страждань
внаслідок розгляду судами справи де
він був залучений як співвідповідач.

В даному випадку відсутні складові
цивільно-правової відповідальності
які визначені у п.5 Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди», як-от:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння заподіювача (Ільницької
сільської ради Турківського району
Львівської області), наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням сільської ради та
вини останньої в її заподіянні.

Відтак, відсутні підстави для
задоволення позовних вимог позивача і
в цій частині.

З урахуванням наведеного, апеляційна
скарга підлягає до задоволення,
рішення Турківського районного суду
Львівської області від 10 лютого 2014 року
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні позову
ОСОБА_3

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.3 ч.1
ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316,317,319 ЦПК
України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Ільницької
сільської ради Турківського району
Львівської області - задовольнити.

Рішення Турківського районного суду
Львівської області від 10 лютого 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до
Ільницької сільської ради
Турківського району Львівської
області про стягнення судових витрат
та відшкодування моральної шкоди -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Ільницької сільської ради
Турківського району Львівської
області 232 (двісті тридцять дві) гривні
судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили шляхом
подачі касаційної скарги.

Головуючий :
Савуляк Р.В.

Судді:
Бермес І.В.

Мусіна Т.Г.