Справа № 452/126/14
Головуючий у 1 інстанції: Пташинський
Провадження № 22-ц/783/3128/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мусіна Т. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - Мусіної Т.Г.

суддів - Бермеса І.В.,
Савуляка Р.В.

за участі секретаря -
Азенко М.В.

з участю: прокурора
відділу Прокуратури Львівської
області -

Лящука Т.І.,
відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Самбірського міськрайонного
суду Львівської області від 26 лютого 2014
року у справі за позовом Самбірського
міжрайонного прокурора в інтересах
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» в
особі ТВБВ №10013/0215 Філії Львівського
обласного управління АТ «Ощадбанк» до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за кредитним
договором,-

в с т а н о в и л а :

В січні 2014р. Самбірський міжрайонний
прокурор звернувся до суду з вказаним
позовом, який обґрунтовано тим, що
06.11.2011р. між банком та відповідачем
ОСОБА_3 був укладений кредитний договір
№ 2203/388 згідно якого банк надав
відповідачу грошові кошти в сумі 26000
грн. на 36 місяців до 16.11.2014р. під 11%
річних, а відповідач зобов'язався
щомісячно до 30 числа кожного місяця
проводити погашення кредиту рівними
частинами в сумі 722 грн. та сплачувати
проценти шляхом внесення готівки до
каси банку починаючи з 16 грудня 2011р.
Виконання договору забезпечено
договорами поруки, укладеними з ОСОБА_4
та з ОСОБА_5, які узяли на себе
зобов'язання солідарної
відповідальності з позичальником
перед кредитором.

Посилаючись на те, що відповідачі
зобов'язання не виконують і станом на
30.10.2013р. заборгованість за кредитним
договором становить 20 439,66 грн., з них 13
294 грн. - заборгованість по строковому
кредиту, 5796 грн. - заборгованість по
простроченому кредиту, 1068,23 грн. -
заборгованість по прострочених
відсотках, 280,03 грн. - нарахована пеня,
позивач просив ухвалити рішення про
задоволення його вимог.

Рішенням Самбірського міськрайонного
суду Львівської області від 24 лютого
2014р. позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в
користь Публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» в особі ТВБВ № 10013/0215 Філії
Львівського обласного управління АТ
«Ощадбанк» заборгованість за
кредитним договором № 2203/388 від 16
листопада 2011р. у розмірі 20439 (двадцять
тисяч чотириста тридцять дев'ять) грн. 66
коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в
користь Публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» в особі ТВБВ № 10013/0215 Філії
Львівського обласного управління АТ
«Ощадбанк» заборгованість за
кредитним договором № 2203/388 від 16
листопада 2011р. у розмірі 20439 (двадцять
тисяч чотириста тридцять дев'ять) грн.
66 коп.

Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в користь держави 243
(двісті сорок три) грн. 60 коп. судового
збору.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3
зазначає, що суд неповно дослідив
обставини справи щодо права прокурора
за звернення в суд з позовом в
інтересах Ощадбанку, тому позов слід
було залишити без розгляду. Суд не
провів попереднє судове засідання та
відхилив безпідставно клопотання про
зажадання документів, необхідних для
розгляду справи. Позивачем не надано
доказів заподіяння відповідачем шкоди
інтересам держави та порушення умов
кредитної угоди.

Заслухавши суддю-доповідача,
вислухавши доводи осіб, які з'явились в
судове засідання, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 16 листопада 2011р.
між ПАТ «Державний ощадний банк
України» та ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір № 2203/388 за умовами
якого банк надав ОСОБА_3 грошові кошти в
сумі 26 000 грн. (кредит) зі сплатою 11%
річних на 36 місяців з терміном
остаточного погашення кредиту не
пізніше 16 листопада 2014р. на споживчі
цілі.

Виконання кредитного договору
забезпечено двома договорами поруки: №
2203/388-1 від 16 листопада 2011р., укладеного
між банком, боржником ОСОБА_3 та
поручителем ОСОБА_4 (а.с. 27-28), а також
договором № 2203/388-2 від 16 листопада 2011р.,
укладеного між банком, боржником
ОСОБА_3 та поручителем ОСОБА_5 (а.с. 29-30).

Відповідно до п.1.1 договорів поруки
кожний з поручителів зобов'язався
перед кредитором відповідати
солідарно з боржником за повне
виконання боржником зобов'язання за
кредитним договором.

За умовами пункту 1.5 кредитного
договору позичальник ОСОБА_3
зобов'язався щомісячно до 30 числа
місяця, наступного за звітним
проводити погашення кредиту рівними
частинами в сумі 722 грн. та сплачувати
проценти нараховані банком на залишок
заборгованості за кредитом, шляхом
внесення готівки до каси банку,
починаючи з 16 грудня 2011р. на відповідні
рахунки позичальника (а.с.21-26).

11 липня 2012р. між Позичальником та
Боржником ОСОБА_3 підписаний договір
про внесення змін до п.1.5 Кредитного
договору, за якими банк відтерміновує
щомісячне погашення основного боргу по
тілу кредиту за липень, серпень,
вересень, жовтень, листопад, грудень
2012р. строком сплати, починаючи з січня
2013р. рівними частинами в сумі 966 грн.
Залишок заборгованості станом на
11.07.2012р. склав 22 224 грн. (а.с.33).

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу.

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_3 свої зобов'язання за кредитним
договором виконував неналежним чином
внаслідок чого станом на 30 жовтня 2013р.
допустив заборгованість в сумі 20 439,66
грн., яка складається з: 13 294 грн. -
заборгованість по строковому кредиту,
5796 грн. - заборгованість по
простроченому кредиту, 1068,83 грн.
заборгованість по прострочених
відсотках, 280,83 грн. - пеня за
прострочення кредиту.

Розмір заборгованості, який є
предметом позову, підтверджується
розрахунком суми боргу (а.с.36) на
підставі виписки з рахунку боржника
ОСОБА_3 (а.с.37-53).

В судовому засіданні апеляційної
інстанції ОСОБА_3 визнав той факт, що з
квітня 2013р. він припинив погашення
кредиту повністю.

Відповідно до п.4.2.2 Кредитного договору
при виникненні простроченої
заборгованості за кредитом чи
процентами банк має право вимагати
дострокового повернення Кредиту,
нарахованих процентів та інших
платежів за цим договором та стягнути
заборгованість за цим договором в
примусовому порядку, тому доводи
відповідача про те, що строк дії
договору не сплив юридичного значення
не мають.

Доводи апеляційної скарги про те, що
прокурор не вправі був звертатись з
позовом в суд не заслуговують на увагу,
оскільки порушення відповідачем умов
виконання договору по поверненню
кредиту порушує інтереси держави в
особі Державного ощадного банку
України, який з державних коштів надав
кредит відповідачу.

Доводи апеляційної скарги про те, що
резолютивна частина рішення викладена
судом неправильно, що може призвести до
подвійного стягнення заборгованості, є
безпідставними, оскільки кожний з
поручителів укладав окремий договір
поруки з банком та боржником і саме по
цих договорах несе солідарну
відповідальність нарівні з боржником
перед банком, тому резолютивна частина
рішення суду відповідає матеріалам
справи та вимогам закону.

Право вибору способу захисту належить
позивачу, тому не заслуговують на увагу
доводи відповідача про те, що позов
слід було пред'являти виключно до
поручителів через неплатоспроможність
боржника.

Непроведення судом першої інстанції
попереднього судового засідання, яке
згідно ч.7 ст. 130 ЦПК України не є
обов'язковим, не призвело до ухвалення
незаконного рішення, тому посилання
позивача на те, що суд допустив
порушення норм процесуального права,
що призвело до обмеження процесуальних
прав відповідача та ухвалення
незаконного рішення, є безпідставними.

Враховуючи, що судом першої інстанції
повно і правильно встановлено фактичні
обставини справи, застосовано закон,
який поширюється на зазначені
правовідносини, при встановленні
зазначених фактів судом не було
допущено порушення норм
процесуального права, доводи
апеляційної скарги та зміст
оскаржуваного рішення також не дають
підстав для висновку про те, що судом
допущені порушення норм матеріального
і процесуального права, які
передбачені ст. 309 ЦПК України як
підстави для скасування рішення суду,
колегія суддів не вбачає підстав для
зміни або скасування рішення суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и
л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Самбірського міськрайонного
суду Львівської області від 26 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом 20-ти днів
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ з дня набрання
ухвалою апеляційного суду законної
сили.

Головуючий
Т.Г. Мусіна

Судді:
І.В. Бермес

Р.В. Савуляк