Справа № 232/3954/12 Провадження №
22-ц/772/2253/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Медяна Ю. В.Категорія:
30Доповідач: Береговий О. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2014 р. м. ВінницяКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Вінницької області в
складі:

головуючого: Берегового О. Ю.,

суддів: Марчук В. С., Денишенко Т.О.,

при секретарі: Богацькій О. М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці апеляційні
скарги ОСОБА_2, Головного управління
Державної казначейської служби
України у Вінницькій області та
Державної виконавчої служби
Вінницького районного управління
юстиції у Вінницькій області на
рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 17 червня 2014 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до відділу державної виконавчої служби
Вінницького районного управління
юстиції у Вінницькій області,
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Вінницькій області, Головного
управління юстиції у Вінницькій
області про стягнення моральної шкоди,
-

встановила:

У листопаді 2012 року ОСОБА_2 звернулася
до суду з позовом до відділу державної
виконавчої служби Вінницького
районного управління юстиції у
Вінницькій області, Головного
управління державної казначейської
служби України у Вінницькій області,
Головного управління юстиції у
Вінницькій області про стягнення
матеріальних збитків, моральної шкоди,
втраченої вигоди.

В позовній заяві зазначено, що
постановою Вінницького районного суду
Вінницької області від 14 лютого 2011
року, залишеною в силі ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 23
листопада 2011 року, дії ВДВС Вінницького
РУЮ у Вінницькій області щодо
складання постанови опису та арешту
майна від 12 червня 2008 року, за якою
описано та накладено арешт на майно у
вигляді автомобіля ВАЗ 2108, державний
номерний знак НОМЕР_1, що належить на
праві приватної власності ОСОБА_2,
визнано неправомірними. Внаслідок
зазначених вище незаконних дій
автомобіль позивачки вилучено і
повернуто через 192 дні. Оскільки
позивачка мала намір віддати
зазначений вище автомобіль в оренду
для використання його у якості таксі,
то вона вважає, що їй нанесені прямі
майнові збитки у вигляді втраченої
вигоди у сумі 15 360 грн. Крім того,
позивачка просила стягнути з
відповідача матеріальні збитки в
розмірі 9 080 грн., з яких 3 718 грн. -
вартість запчастин для ремонту
автомобіля, 1 405 грн. - вартість
ремонтних робіт, 950 грн. - вартість
автошин, 200 грн. і 350 дол. США - грошові
кошти, які зникли із салону автомобіля.

Також, окрім майнових збитків,
працівниками ВДВС Вінницького РУЮ у
Вінницькій області позивачці завдана
моральна шкода, яка виразилася у
постійному нервуванні, з'ясуванні
відносин з органами влади,
ігноруванням її законних вимог і заяв
про повернення приватної власності,
приниження її як людини, душевних
стражданнях, неможливості
результативно працювати. В зв'язку з
наведеним свою моральну шкоду,
заподіяну незаконними діями
працівників ВДВС Вінницького РУЮ у
Вінницькій області, позивачка оцінює в
розмірі 20 мінімальних зарплат на дату
звернення до суду, що складає 22 360, 00 грн.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 29 серпня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Вінницької області
від 10 жовтня 2013 року, позов ОСОБА_2
задоволено частково. Стягнуто з ВДВС
Вінницького РУЮ у Вінницькій області
на користь неї моральну шкоду у розмірі
3 000 грн. шляхом списання Головним
управлінням державної казначейської
служби України у Вінницькій області
коштів з рахунків державної виконавчої
служби, а у разі відсутності у
зазначеного державного органу
відповідних призначень - за рахунок
коштів, передбачених за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
рішень суду. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 05 березня 2014
року задоволено касаційну скаргу
Вінницького РУЮ у Вінницькій області, а
касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено
частково. Рішення Вінницького міського
суду Вінницької області від 29 серпня 2013
року та ухвалу Апеляційного суду
Вінницької області від 10 жовтня 2013 року
в частині стягнення моральної шкоди
скасовано, справу в цій частині
направлено на новий розгляд, з тих
мотивів, що відшкодування моральної
шкоди, завданої фізичній особі
незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльності органів держаної влади,
їх посадовими і службовими особами при
здійсненні ними своїх повноважень,
покладається саме на державу, а не на
відповідні органи державної влади,
тобто відшкодування шкоди у таких
випадках здійснюється за рахунок
держави, а не за рахунок коштів на
утримання державних органів.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 17 червня 2014 року
позов ОСОБА_2 до відділу державної
виконавчої служби Вінницького
районного управління юстиції у
Вінницькій області, Головного
управління Державної казначейської
служби України у Вінницькій області,
Головного управління юстиції у
Вінницькій області про стягнення
моральної шкоди, - задоволено частково.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в
розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн. 00 коп.
шляхом безспірного списання з
відповідного казначейського рахунку.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_2 судовий збір в
розмірі 19 (дев'ятнадцять) грн. 00 коп.

Не погодившись з таким рішенням суду,
ОСОБА_2, ВДВС Вінницького РУЮ та
Головне управління Державної
казначейської служби України у
Вінницькій області, оскаржили його в
апеляційному порядку.

ОСОБА_2 в поданій апеляційній скарзі,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин справи, просила
зазначене рішення скасувати та
постановити нове, яким стягнути з
державного бюджету України на її
користь 22360,00 гривень.

Натомість ВДВС Вінницького РУЮ та
Головне управління Державної
казначейської служби України у
Вінницькій області в апеляційних
скаргах просили зазначене рішення
скасувати та постановити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позову,
посилаючись на відсутність підстав для
задоволення вимог про стягнення
моральної шкоди.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційних скарг, вважає, що вони не
підлягають задоволенню з таких
підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України, - рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалено на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були дослідженні в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України, - під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правові норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення
відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що
постановою державного виконавця ВДВС
Вінницького РУЮ у Вінницькій області
Стахової Т.В. від 20 квітня 2007 року
відкрито виконавче провадження з
примусового виконання судового наказу
№ 2-н-67, виданого 06 квітня 2007 року
Вінницьким районним судом Вінницької
області про стягнення з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_4 21 855, 00 грн.

Актом опису й арешту майна серії АА №
372224 від 12 червня 2008 року, складеним
державним виконавцем ВДВС Вінницького
РУЮ у Вінницькій області Смиричинським
С.Л., при примусовому виконанні
зазначеного вище судового наказу, у
присутності понятих описано, накладено
арешт та вилучено автомобіль ВАЗ 2108
д.н.з. НОМЕР_1, червоного кольору, що
знаходився на подвір'ї
будинковолодіння по АДРЕСА_1 (т.1, а.с.
9-11).

Автомобіль ВАЗ 2108 д.н.з. НОМЕР_1,
червоного кольору, на момент його опису
та арешту належав на праві приватної
власності ОСОБА_2

Постановою начальника відділу ДВС
Вінницького РУЮ Горобчука В.Ю. від 02
вересня 2008 року, яка міститься в
матеріалах виконавчого провадження,
було скасовано акт опису й арешту майна
від 12 червня 2008 року, виключено з опису
та звільнено з-під арешту автомобіль
ВАЗ 2108, д.н.з. НОМЕР_1.

Як вбачається з довідки від 03 лютого 2009
року № 360/02, виданої ВДВС Вінницького
РУЮ, виконавчі провадження про
стягнення коштів з ОСОБА_2 у ВДВС
Вінницького РУЮ відсутні.

03 лютого 2009 року заступником
начальника ВДВС Вінницького РУЮ
Кравчуком А.О. складено акт про
приймання-передавання автомобіля ВАЗ
2108, д.н.з. НОМЕР_1, відповідно до якого
ОСОБА_7 (яка діє на підставі довіреності
від ОСОБА_2.) отримала даний автомобіль
та ключі від нього (а.с. 16).

Як роз'яснив Верховний Суд України у
постанові від 11 вересня 2013 року у
справі № 6-48 цс 13 для відшкодування
моральної шкоди, завданої незаконними
діями чи бездіяльністю працівників
виконавчої служби, потрібно
застосовувати положення загального
законодавства про моральну шкоду, а
саме стаття: 56 Конституції України,
статі 23, 1167, 1173 ЦК України та стаття 11
Закону України № 202/98-ВР /«Про Державну
виконавчу службу»/.

Статтею 11 Закону України «Про Державну
виконавчу службу» передбачено, що
відповідальність державних виконавців
внаслідок незаконно прийнятих рішень,
дій чи бездіяльності органів державної
влади, їх посадових чи службових осіб
підлягає відшкодуванню за рахунок
держави, що відповідно до п. 2 ст. 41, ст. 42
Порядку виконання рішень про стягнення
коштів державного та місцевих бюджетів
або бюджетних установ, заствердженого
постановою КМУ від 03.08.2011 року № 845
здійснюється шляхом безспірного
списання коштів державного бюджету для
відшкодування коштів, що спростовує
висновок суду щодо неналежного
відповідача у справі.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Шкода, завдана фізичній або юридичній
особі незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування при здійсненні ними
своїх повноважень, відшкодовується
державою, Автономною Республікою Крим
або органом місцевого самоврядування
(стаття 1173 ЦК України).

Відповідно до положень статті 11 Закону
України «Про державну виконавчу
службу» шкода, заподіяна державним
виконавцем фізичним чи юридичним
особам під час виконання рішення,
підлягає відшкодуванню у порядку,
передбаченому законом, за рахунок
держави.

Під моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема: у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні права власності (в тому числі
інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням під
слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків (п.
3 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»).

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору
(п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»).

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Постановою Вінницького районного суду
Вінницької області від 14 лютого 2011 року
задоволено позов ОСОБА_2 до ДВС
Вінницького РУЮ у Вінницькій області
про визнання дій неправомірними.
Визнано неправомірними дії ДВС
Вінницького РУЮ у Вінницькій області
відносно складання постанови опису та
арешту майна 12 червня 2008 року серії АА
№ 372224 за яким було описано та накладено
арешт на майно у вигляді автомобіля ВАЗ
2108, д.н.з. НОМЕР_1, червоного кольору, що
належить на праві приватної власності
ОСОБА_2 (т.1, а.с. 58-59).

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 23 листопада 2011 року
задоволено касаційну скаргу ОСОБА_2
Ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 20 квітня 2011
року скасовано, а постанову
Вінницького районного суду Вінницької
області від 14 лютого 2011 року залишено в
силі (т.1, а.с. 60-61).

Таким чином, суд першої інстанції
правильно виходив з того, що належним
доказом неправомірних дій ВДВС
Вінницького РУЮ у Вінницькій області
відносно складання постанови опису та
арешту майна 12 червня 2008 року серії АА
№ 372224 за яким було описано та накладено
арешт на майно у вигляді автомобіля ВАЗ
2108, доказуванню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги,
позивач ОСОБА_2 посилалась на те, що
заподіяна їй моральна шкода полягає у
душевних стражданнях, переживаннях,
хвилюваннях, емоційному неспокою,
зміні звичного для неї способу і режиму
життя, пов'язаними з витратою часу на
постійні відвідування відділу ДВС.
прокуратури та інших державних і
судових органів, що пов'язані із
необхідністю до повернення належного
їй майна.

Враховуючи встановлені судовими
рішеннями факти порушення прав
позивача ОСОБА_2 з боку ВДВС
Вінницького РУЮ, що полягають у вибутті
на певний час з володіння належного їй
майна, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про те, що
неправомірними діями ВДВС Вінницького
РУЮ позивачу заподіяно моральної
шкоди.

Доводи апеляційної скарги позивача
зводяться до того, що розмір
відшкодування моральної шкоди в сумі
4000 грн. судом першої інстанції
визначено необґрунтовано та значно
занижено. Судом визначено розмір
відшкодування без належного
мотивування, розрахунків, обґрунтувань
її розміру та без врахування характеру
правопорушення, глибини фізичних і
душевних страждань, погіршення
здібностей позивача, позбавлення
можливості їх реалізації, тяжкість
вимушених змін у її життєвих і
виробничих стосунках, часу та зусиль,
необхідних для відновлення
попереднього стану. Достатнім розміром
відшкодування позивач вважає суму в
розмірі 22360 грн.

Однак колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги позивача висновків
суду першої інстанції щодо
визначення розміру відшкодування
моральної шкоди - не спростовують,
оскільки судом першої інстанції було
належним чином враховано вимоги ч. 3 ст.
23 ЦК України, якою передбачено, що
розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливостей їх реалізації, а також
враховуючи вимоги розумності і
справедливості.

Доказів того, неправомірні дії ВДВС
Вінницького РУЮ призвели до порушень в
професійній сфері, неможливості
результативно працювати матеріали
справи не містять, а тому доводи
апелянта про необхідність врахування
таких обставин - є безпідставними.

Відповідно до положень ст. 1173 ЦК
України шкоди, завдана фізичній або
юридичній особі незаконними рішеннями,
дією чи бездіяльністю органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим або органу місцевого
самоврядування при здійсненні ними
своїх повноважень, відшкодовуються
державою, Автономною Республікою Крим
або органом місцевого самоврядування
незалежно від вини цих органів.

Виходячи із обставин справи
та наявних у справі доказів, колегія
суддів вважає, що при визначенні
розміру моральної шкоди судом першої
інстанції у повному обсязі було
враховано обставини справи, які мають
значення для справи. При цьому суд
вірно виходив із засад розумності та
справедливості, правильно врахував
глибину душевних страждань позивача
та характер і тривалість
неправомірних дій органу виконавчої
служби, а тому доводи апеляційних
скарг представників Головного
управління Державної казначейської
служби України у Вінницькій області та
Державної виконавчої служби
Вінницького районного управління
юстиції у Вінницькій області - колегія
суддів також не приймає до уваги,
оскільки вони не спростовують вірних
висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК України не
може бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Враховуючи наведене та керуючись ст.
ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК
України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, Головного
управління Державної казначейської
служби України у Вінницькій області та
Державної виконавчої служби
Вінницького районного управління
юстиції у Вінницькій області
відхилити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 17 червня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: