Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/336/14-ц

16 липня 2014 року
м. Надвірна

Надвірнянський районний суд
Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - Грещука
Р.П.

секретаря - Госедло
Л.І.,

за участю: позивачки - ОСОБА_1,

її представника - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Битківської селищної ради
про визнання права власності на
спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

11.02.2014 року ОСОБА_1 звернулася в суд з
позовом до Битківської селищної ради
про визнання права власності на
спадкове майно.

В судовому засіданні позивачка
підтримала свої вимоги з підстав,
наведених в позовній заяві.

Просить суд постановити рішення, яким
визнати за нею право власності на
житловий будинок, що знаходиться по
АДРЕСА_1, загальною площею 29кв.м.,
житловою площею 19,6 кв., а також право
користування земельною ділянкою
площею 0,494 га. на АДРЕСА_1 для
обслуговування будинку.

Представник Битківської селищної ради
в с/засідання не прибув, натомість
с/рада направила лист з якого
вбачається, що селищна рада просить
зазначену справу розглядати без участі
свого представника.

Заслухавши пояснення позивачки, її
представника, дослідивши докази,
надані сторонами на виконання вимог
ст.60 ЦПК України, і які сторони вважають
достатніми для обгрунтування і
заперечення своїх вимог, та, з'ясувавши
фактичні обставини справи, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер дід позивачки-
ОСОБА_4.про що свідчить свідоцтво про
смерть НОМЕР_2, видане 13.03.1985 р.
Битківською селищною радою, копія
якого долучена до матеріалів справи.

Після його смерті відкрилася спадщина
на житловий будинок АДРЕСА_1,
Надвірнянського р-ну,
Івано-Франківської області, загальна
площа якого становить 29 м.кв. Даний
будинок він будував разом зі своїм
батьком ОСОБА_3, про що свідчить
генеральний план-схема, виготовлена 1966
року Станіславським МБТІ.

Також, як вбачається з даного плану, за
будинком закріплена земельна ділянка
площею 0,494 га.

З'ясовано також, що рішенням
виконавчого комітету Битківської
селищної ради від 06.07.1953 року право на
користування та забудову земельної
ділянки площею 0,15 га було надано діду
позивачки - ОСОБА_4, що підтверджується
копію архівного витягу з протоколу №8
засідання в/комітету Битківської
с/ради від 06.07.1953року.

Згідно записів у погосподарській
книзі, яка велася виконавчим комітетом
Битківської с/ради в 1950 -1953 роках видно,
що за господарством ОСОБА_4 та членів
його сім"ї числиться 0,15 га. садибної
землі, з них за будином закріплено 0,494
га.

Отже, на підставі рішення виконавчого
комітету Битківської селищної ради
ОСОБА_4 набув право користування
земельною ділянкою, що підтверджується
записами в погосподарській книзі.

Ст. 20 ЗК УРСР, передбачала, що
відповідно до Основ земельного
законодавства СРСР і союзних
республік, право землекористування
громадян, які проживають в сільській
місцевості, засвідчується записами в
земельно-шнурових книгах
сільськогосподарських підприємств і
організацій та погосподарських книгах
сільських Рад, а в містах і селищах
міського типу - в реєстрових книгах
виконавчих комітетів міських, селищних
Рад народних депутатів.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4,
в управління спадковим майном вступила
його дружина ОСОБА_5- бабуся позивачки,
яка також постійно проживала в
домоволодінні, що по АДРЕСА_1.

Однак, як вбачається з пояснень
позивачки, ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_5
померла, що підтверджується
свідоцтвом про її смерть НОМЕР_3, яке
видане 27.09.2004р. Битківською селищною
радою.

Також достовірно встановлено в
судовому засіданні, що мати позивачки-
ОСОБА_6 - дочка спадкодавця померла
ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідно до ст. 1266 ЦК України внуки,
правнуки спадкодавця спадкують ту
частку спадщини, яка належала б за
законом їхнім матері, батькові, бабі,
дідові, якби вони були живими на час
відкриття спадщини, тому, відповідно до
даної норми Цивільного кодексу,
позивачка за правом представлення
успадкувала право власності на будинок
та право користування на земельну
ділянку для його обслуговування.

Крім того, як доведено в судовому
засіданні та не спростовано
відповідачем по справі, на час смерті
ОСОБА_5 позивачка ОСОБА_1 постійно
проживала з нею, не заявляла про
відмову від спадщини.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 ЦК України -
шість місяців, він не заявив про
відмову від неї.

Як встановлено в судовому засіданні,
інших спадкоємців, які б прийняли
спадщину немає.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є
перехід прав та обов'язків (спадщини)
від спадкоємця до спадкодавців.

З часу відкриття спадщини
ОСОБА_1вступила в управління та
володіння спадковим майном, а також
здійснювала необхідні заходи для
збереження та підтримання належного
стану будинковолодіння, однак оскільки
у спадкодавця були відсутні
правовстановлюючі документи на
будинок, вона не може прийняти
спадщину у порядку, передбаченому ст.1269
ЦК України та набути право власності на
це майно.

Також, у відповідності до вимог ч.5 ст. 20
ЗК УРСР (в ред.1970р.) право
землекористування громадян, які
проживають у містах, засвідчується
записами у реєстрових книгах
виконкомів. Згідно ст. 90 цього ж Кодексу
при переході власності на будівлю до
власника переходить і право
користування земельною ділянкою.

З метою узаконення вказаного
домоволодіння, працівниками
Івано-Франківського ОБТІ 17.03.2014 року
був виготовлений технічний паспорт на
дане домоволодіння, загальною площею
29,00 кв., житловою 16,9 кв.м., що знаходиться
в АДРЕСА_1.

Як вбачається з довідки ОКП
«Івано-Франківського ОБТІ» від 17.03.2014
року за №128 реєстрація права власності
на дане будинковолодіння не
проводилась.

Крім того, на вказане домоволодіння ще
11.06.1954 року була заведена будинкова
книжка, копя якої долучена до
матеріалів справи.

Постановою Верховної Ради УРСР «Про
порядок введення в дію ЗК УРСР» від
18.12.1990 року №562-12 п.З визначено, що
Земельний кодекс застосовується до
правовідносин після введення його в
дію, тобто з 15.03.1991 року, а п.5 даної
постанови встановив, що громадяни, які
мають у користуванні земельні ділянки,
надані їм до введення в дію кодексу
зберігають свої права на користування
ними до оформлення у встановленому
порядку прав власності на землю або
землекористування.

Відповідне положення про збереження
прав на землекористування відображене
в п.7 розділу X «Перехідні положення"» ЗК
України, діючого в даний час.

В правових позиціях, висловлених
Судовою палатою у цивільних справах
Верховного суду України у зв'язку з
переглядом цивільних справ у
касаційному порядку і за винятковими
обставинами в 2006 році зазначено, що
виходячи зі змісту статей 13, 14, 41, 55
Конституції України, якими гарантовано
державний захист майнових прав
громадян і не обмежено можливість
такого захисту прав землекористувачів,
набутих свого часу відповідно до
чинного на той час законодавства, сама
по собі відсутність у особи документа,
що посвідчує право на земельну ділянку,
не може бути підставою для відмови їй у
судовому захисті таких прав. Про такий
підхід до вирішення зазначених питань
йдеться й у Рішенні Конституційного
суду України від 22.09.2005р. № 5-рп/2005 у
справі № 1-17/2005 щодо відповідності
Конституції України) конституційності)
положень ст. 92, п. 6 розділу X «Перехідні
положення Земельного кодексу України
(справа про постійне користування
земельними ділянками), в якому, зокрема
підкреслено, що громадяни та юридичні
особи не можуть втрачати раніше
наданого їм права користування
земельною ділянкою».

Земельна ділянка, надана для
обслуговування будинку ні в
спадкодавців, ні в позивачки не
вилучалася.

Відповідно до ч. 3 ст. 1225 ЦК України до
спадкоємців житлового будинку, інших
будівель та споруд переходить право
власності або право користування
земельною ділянкою, яка необхідна для
їх обслуговування, якщо інший її розмір
не визначений заповітом.

А частиною 5 ст.120 ЗК України( в редакції
2001 року) встановлено, що при переході
права власності на будівлю або споруду
до громадян або юридичних осіб, які не
можуть мати у власності земельні
ділянки, до них переходить право
кристування земельною ділянкою, на
якій розташована будівля чи споруда.

Крім того, позивачкою ОСОБА_1
виготовлена технічна документація із
землеустрою щодо встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд (
присадибна ділянка), що розташована в
АДРЕСА_1, площею 0,0494 га.

Тобто, доказом правомірності
користування позивачкою земельною
ділянкою є запис у погосподарській
книзі Битківської селищної ради,
технічна документація , виготовлена
ТзОВ Інформаційно- Консультаційний
центр «Інформ-ініціатива», яким
проведено обміри земельної ділянки,
якою користується ОСОБА_1, визначена їх
співрозмірність з сусідніми
землекористувачами і встановлено, що
ОСОБА_1 користується земельною
ділянкою площею 0,494 га., що в АДРЕСА_1.

За таких обставин позов підлягає до
задоволення, позивачка може бути
власником домоволодіння, оскільки
згідно ст.328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, а також
користувачем земельної ділянки.

Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

На підставі ст. ст.328,331,ч.3 ст.1268, ст.ст.
1216,1225,1266 ЦК України, ст.ст. 20, 90 ЗК УРСР ( в
редакції 1970 року), ст. 120 ЗК ( в редакції
2001 року), керуючись ст.ст.3, 15, 208, 209, 212-215,
218, 223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право
власності на житловий будинок, що
знаходиться по АДРЕСА_1, загальною
площею 29кв.м., житловою площею 19,6 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право
користування земельною ділянкою
площею 0,494 га. на АДРЕСА_1 для
обслуговування будинку.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення до апеляційного суду
Івано-Франківської області через
Надвірнянський районний суд.

Суддя
Грещук Р.П.

Повний текст рішення
виготовлено 22.07.2014 року