Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/3163/14
Головуючий у 1 інстанції: Крамаренко
Суддя-доповідач: Савченко О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„10" липня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Стрілець Л.Г., Каракуші К.В.

при секретарі: Хомяк К.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Виконавчого
комітету Бердянської міської ради
Запорізької області на рішення
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 30 квітня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
виконавчого комітету Бердянської
міської ради, третя особа: Товариство з
обмеженою відповідальністю „Керуюча
компанія „Коменерго-Бердянськ", про
визнання права на приватизацію кімнат
гуртожитку з доплатою різниці
надлишкової загальної площі,-

В С Т
А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ОСОБА_2
звернулася до суду із вищевказаним
позовом, в якому зазначала, що з 27.05.2005
року заселилася та проживає в
гуртожитку по АДРЕСА_2, на підставі двох
ордерів - від 27.05.2005 року №252 на кімнату
№НОМЕР_1, площею 17,8 кв.м, та від 09.02.2006
року №353 на кімнату №НОМЕР_2, площею
20,3 кв.м. Останній ордер є об'єднаним на
право зайняття двох вищезазначених
кімнат.

Свого часу, у вересні 1996 року, вона
приватизувала однокімнатну квартиру
АДРЕСА_1, загальною площею 31,04 кв.м , яка
згідно рішення виконкому Горлівської
міської ради від 18.09.1996 року була
передана у спільну часткову власність
на склад сім'ї з двох осіб. Таким чином,
виходячи з того, що з 31,04 кв.м. загальної
площі приватизованої квартири вона
використала лише 15,52 кв.м при
розрахунку санітарної норми 21 кв.м.
загальної площі на неї та додатково 5
кв.м на неї, як на члена сім'ї, то вона
має право приватизувати ще 10,48 кв.м.

Належну їй 1 /2 частку вказаної квартири
вона подарувала на підставі договору
від 10.05.2011 року, іншого власного житла
не має.

У зв'язку з вищевикладеним, починаючи з
серпня 2012 року вона неодноразово
зверталася до виконавчого комітету
Бердянської міської ради із заявами
про надання їй можливості
приватизувати дві кімнати (№НОМЕР_2 та
№НОМЕР_1) гуртожитку, загальною площею
38,1 кв.м, з викупом надлишків
загальної площі, але щоразу отримувала
відмову з посиланням на те, що діючим
законодавством не передбачено
«доприватизування» кімнат у
гуртожитках, оскільки це можливо
робити лише для тих громадян, які
проживають в квартирах.

Посилаючись на вказані обставини,
просила суд визнати за нею право на
приватизацію кімнат №НОМЕР_2 та
№НОМЕР_1 в гуртожитку, розташованому за
адресою: АДРЕСА_2, з доплатою різниці
надлишкової загальної площі.

Рішенням Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 30 квітня
2014 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право на
приватизацію кімнат №НОМЕР_2 та
№НОМЕР_1 у гуртожитку, розташованому за
адресою: АДРЕСА_2, з доплатою різниці
надлишкової загальної площі.

В апеляційній скарзі Голова
виконавчого комітету Бердянської
міської ради, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
районного суду скасувати та ухвалити
нове, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши у засіданні
апеляційного суду доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержєанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову ОСОБА_2, суд послався на
неправомірність відмови відповідача у
приватизації позивачем кімнат у
гуртожитку та наявність обставин для
визнання за позивачем права на
безоплатну приватизацію зазначених
кімнат.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на
підставі ордерів від 27.05.2005 року №252 та
від 09.02.2006 року №353 вселилась та
проживає в кімнаті №НОМЕР_1, площею 17,8
кв.м, та кімнаті №НОМЕР_2, площею 20,3
кв.м, в гуртожитку по АДРЕСА_2(а.с.8,9).

Вказаний гуртожиток є об"єктом права
комунальної власності.

Згідно довідки відділу обліку,
розподілу, приватизації та оренди
житлового фонду Департаменту
житлово-комунального господарства
Горлівської міської ради від 22.12.2012
року, на підставі рішення виконавчого
комітету міської ради від 18.09.1996 року №
390 ОСОБА_2 у складі сім"ї з 2х осіб була
приватизована однокімнатна квартира
АДРЕСА_1, загальною площею 31,04 кв.м,
житловою площею - 16,80 кв.м. Право на
безоплатну приватизацію житла ОСОБА_2
використала у обсязі 15,52 кв.м при нормі
21 кв.м загальної площі(а.с.10).

За даними довідки АТ „Державний
ощадний банк України", приватизаційний
житловий чек використаний ОСОБА_2 не в
повному обсязі, станом на 19.09.2013 року
на її приватизаційному рахунку по
житловому чеку наявні залишки коштів в
сумі 1,89 грн.(а.с.16).

Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Закону
України від 19.06.1992 року № 2483 в редакції
від 09.11.2011 року „Про приватизацію
державного житлового фонду",
приватизація державного житлового
фонду - це відчуження квартир(будинків),
житлових приміщень у гуртожитках,
призначених для проживання сімей та
одиноких осіб, кімнат у квартирах та
одноквартирних будинках, де мешкають
два і більше наймача, та належних до них
господарських споруд і приміщень
державного житлового фонду на користь
громадян України.

Особливості приватизації житлових
приміщень у гуртожитках визначаються
законом.

До об"єктів приватизації належать
квартири багатоквартирних будинків,
одноквартирні будинки, житлові
приміщення у гуртожитках (житлові
кімнати, житлові блоки, секції), кімнати
у квартирах та одноквартирних
будинках, де мешкають два і більше
наймачів, які використовуються
громадянами на умовах найму.

Приватизація здійснюється шляхом
безоплатної передачі громадянам
квартир (будинків), кімнат у
гуртожитках з розрахунку санітарної
норми 21 кв.м загальної площі на наймача
і кожного члена сім"ї та додатково 10
кв.м на сім"ю.

Встановивши, що позивач є мешканкою
гуртожитку, яка більше п"яти років
зареєстрована та фактично проживає в
ньому і при цьому вже частково
використала право на безкоштовну
приватизацію, при вирішенні спору суд
керувався ч.1 ст. 4 Закону України №
500 від 04.09.2008 року"Про забезпечення
реалізації житлових прав мешканців
гуртожитку", відповідно до якої
громадяни, на яких поширюється дія
цього Закону, мають право на
приватизацію житлових приміщень у
гуртожитку, які перебувають у
власності територіальних громад і
можуть бути приватизовані відповідно
до закону.

Приватизація житлових приміщень у
гуртожитках здійснюється відповідно
до Закону України „Про приватизацію
державного житлового фонду", з
урахуванням особливостей, визначених
цим Законом.

Відповідно до ч.4 ст. 4 Закону № 2482 право
на приватизацію житлових приміщень у
гуртожитку з використанням житлових
чеків одержують громадяни України, які
на законних підставах проживають у них.
При цьому відповідно до п.5 ст. 5
вказаного Закону кожний громадянин
України має право приватизувати
займане ним житло безоплатно в межах
номінальної вартості житлового чеку
або з частковою оплатою один раз.

Згідно рішення Конституційного Суду
України від 10 червня 2010 року № 15-рп,
право громадян України на безоплатну
приватизацію державного житлового
фонду вважається реалізованим один
раз, якщо весь житловий чек використано
для приватизації частки майна
державних підприємств, земельного
фонду. Приватизація загальної площі в
кількоїх квартирах (будинках)
державного житлового фонду в межах
встановленої санітарної норми та
номінальної вартості житлового чека не
є повторною.

Задовольняючи позов, суд виходив з
того, що оскільки з часу приватизації у
1996 році однокімнатної квартири у м.
Горлівка у ОСОБА_2 залишився не
використаним житловий чек на суму 1,89
грн., то приватизація нею двох кімнат у
гуртожитку не буде повторною.

Заперечуючи проти позову, відповідач
посилався на те, що право приватизації
кімнат у гуртожитках за рахунок
невикористаних житлових чеків на
ОСОБА_2 не поширюється, тобто у даному
випадку її права, як мешканця
гуртожитку, захисту згідно із Законом
№ 500 від 04.09.2008 року не підлягають.

Вказані доводи суд визнав
безпідставними, оскільки вони
спростовуються встановленими по
справі фактичними обставинами.

Відповідно до ст. 1 Закону
України № 500 від 04.09.2008 року "Про
забезпечення реалізації житлових прав
мешканців гуртожитку" дія цього Закону
поширюється на громадян, які не мають
власного житла, більше п"яти років на
законних підставах зареєстровані за
місцем проживання у гуртожитках та
фактично проживають у них, тобто
відсутність у особи власного житла є
одною із необхідних умовою для
одержання мешканцем гуртожитку права
на приватизацію кімнати в гуртожитку.
За змістом зазначеної норми, наявність
у мешканця гуртожитку іншого житла, не
зважаючи а ні на його санітарні норми,
а ні на місце знаходження, виключає
застосування до таких осіб
передбачених вказаним Законом
гарантій щодо приватизації.

Часткове ж використання
мешканцем гуртожитка права на
безкоштовну приватизацію призводить
до набуття такою особою власного
житла.

Між тим, як встановлено судом та
підтверджується матеріалами справи, то
ще до звернення у 2012-2013 роках ОСОБА_2 до
відповідача з питання приватизації
кімнат у гуртожитку, належне їй житло у
виді 1 /2 частки квартири АДРЕСА_1 було
відсчужене нею на підставі договору
дарування від 10.05.2011 року, з цього часу
інше житло на праві власності ні у
м. Бердянську, ні у м. Горлівка за
нею не зареєстровано(а.с.17,18). За
вказаних обставин підстав вважати, що
на час виникнення спірних
правовідносин позивач мала власне
житло чи штучно створювала потребу у
ньому, немає, а тому висновок суду про
наявність у позивачки прав на
приватизацію слід визнати правомірним.

Наведені в апеляційній скарзі
доводи фактично повторюють правову
позицію відповідача щодо неможливість
застосування до спірних правовідносин
положень Закону України № 500 від 04.09.2008
року"Про забезпечення реалізації
житлових прав мешканців гуртожитку",
яка була предметом дослідження суду
першої інстанції і додаткового
правового аналізу не потребує.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Виконавчого
комітету Бердянської міської ради
Запорізької області відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 30 квітня
2014 року по даній справі залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: