У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ситнік О.М., суддів:
Євграфової Є.П., Іваненко Ю.Г., Журавель
В.І., Касьяна О.П.,розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа -
реєстраційна служба Кіровоградського
міського правління юстиції
Кіровоградської області, про
скасування арешту; за зустрічним
позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_8 про
визнання договору дарування недійсним,
за касаційними скаргами ОСОБА_8, ОСОБА_6
на рішення апеляційного суду
Кіровоградської області від 18 березня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом, у якому зазначав, що
згідно з договором дарування від 24
листопада 2012 року йому на праві
власності належить 19/50 частини
житлового будинку АДРЕСА_1. Державна
реєстрація права власності проведена 03
грудня 2012 року.

14 травня 2013 року з витягу, що наданий
реєстраційною службою
Кіровоградського міського управління
юстиції Кіровоградської області,
позивач дізнався про накладення арешту
на вказане майно на підставі ухвали
Кіровського районного суду м.
Кіровограді від 23 листопада 2012 року, як
на майно, начебто належне ОСОБА_8

Вважаючи своє право власності
порушеним, просив скасувати арешт на
належне йому майно.

ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом, у
якому зазначала, що внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася 29 жовтня 2012 року з вини
ОСОБА_8, їй було завдано майнову та
моральну шкоду. Ухвалою Кіровського
районного суду м. Кіровограда від
23 листопада 2012 року задоволено
заяву ОСОБА_7 про забезпечення позову
та накладено арешт на належні ОСОБА_8
19/50 частини житлового будинку АДРЕСА_1

24 листопада 2012 року ОСОБА_8 подарував
спірний будинок своєму сину ОСОБА_6 на
підставі договору дарування.

Просила визнати договір дарування від
24 листопада 2012 року недійсним з підстав
його фіктивності.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 25
листопада 2013 року позов ОСОБА_6
задоволено. Скасовано арешт,
накладений ухвалою Кіровського
районного суду м. Кіровограда від
23 листопада 2012 року, на 19/50 частини
житлового будинку АДРЕСА_1. У
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Кіровоградської області від 18 березня
2014 року рішення Кіровського районного
суду м. Кіровограда від 25
листопада 2013 року скасовано, у
задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_7 задоволено.
Визнано недійсним договір дарування
19/15 частини житлового будинку АДРЕСА_1,
укладений 24 листопада 2012 року між
ОСОБА_8 та ОСОБА_6, та скасовано його
державну реєстрацію.

У касаційних скаргах ОСОБА_8, ОСОБА_6,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просять скасувати рішення суду
апеляційної інстанцій та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідь судді,
вивчивши матеріали цивільної справи та
дослідивши доводи касаційних скарг,
вважає, що вони мають бути задоволені.

Задовольняючи позов ОСОБА_6 та
відмовляючи у зустрічному позові, суд
першої інстанції керувався тим, що
ОСОБА_6, уклавши оспорюваний
договір дарування, реалізував своє
право власника на розпорядження
майном, а ОСОБА_7 не обґрунтовала
підстави удаваності правочину.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, відмовляючи у задоволенні
позову ОСОБА_6 та задовольняючи
зустрічний позов ОСОБА_7, апеляційний
суд керувався тим, що договір дарування
від 24 листопада 2012 року,
укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_6,
порушує публічний порядок і є
нікчемним в силу вимог ст. 228 ЦК України.

Із такими висновками суду апеляційної
інстанції погодитися не можна з огляду
на наступне.

За вимогами статей 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, а
за їх відсутності - на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
керуючись загальними засадами і
змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Вказані вимоги судом не дотримано.

Встановлено, що ОСОБА_6 належить 19/50
частини будинку АДРЕСА_1 на підставі
договору дарування від 24 листопада 2012
року, посвідченого приватним
нотаріусом Кіровоградського міського
нотаріального округу ОСОБА_9 (а.с. 39−?40).
Право власності на майно зареєстровано
в ОКП «Кіровоградське ООБТІ» 03
грудня 2012 року за № 36513062 (а.с. 42).

14 травня 2013 року ОСОБА_6 одержав витяг з
реєстру, згідно з яким на належну йому
19/50 частини будинку АДРЕСА_1 24 грудня 2012
року накладено арешт на підставі
ухвали Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 23
листопада 2012 року у справі № 1109/11810/2012,
але як на майно, що належить ОСОБА_8

Відповідно до ст. 41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватись розпоряджатись своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Оскільки на час реєстрації обтяження -
10 грудня 2012 року і на час укладення
договору дарування від - листопада 2012
року та станом на час державної
реєстрації права власності - 03 грудня
2012 року обтяження на майно вчинено не
було, то накладений арешт на 19/50 частини
АДРЕСА_1 є безпідставним.

Звертаючись до суду з позовом про
визнання договору дарування недійсним,
ОСОБА_7 посилалася на його фіктивність
та на те, що він не спрямований на
реальне настання правових наслідків та
укладений лише для приховання майна
боржника, на яке можливо у майбутньому
звернути стягнення.

Стаття 234 ЦК України передбачає, що
фіктивним є правочин, який вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлювалися цим правочином.

Відповідно до роз'яснень, наведених у п.
24 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» для визнання правочину
фіктивним необхідно встановити
наявність умислу усіх сторін
правочину. Судам необхідно
враховувати, що саме по собі
невиконання правочину сторонами не
означає, що укладено фіктивний
правочин. Якщо сторонами не вчинено
будь-яких дій на виконання такого
правочину, суд ухвалює рішення про
визнання правочину недійсним без
застосування будь-яких наслідків. У
разі якщо на виконання правочину було
передано майно, такий правочин не може
бути кваліфікований як фіктивний

Ухвалюючи рішення, суд відповідно до
ст. ст. 11, 214 ЦПК України має виходити із
підстав позову, вирішити питання, які
правовідносини випливають із
встановлених обставин, і застосувати
правові норми до цих правовідносин.

Вважаючи, що спірний договір дарування
порушує публічний порядок, апеляційний
суд вийшов за межі позовних вимог,
безпідставно застосував до спірних
правовідносин норму ст. 228 ЦК України,
на підставі якої зустрічний позов не
заявлявся, чим порушив вимоги ст. 11 ЦПК
України, зробив переоцінку доказів, у
зв'язку з чим рішення апеляційного суду
належить скасувати, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 344, 345, 347 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_8, ОСОБА_6
задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Кіровоградської області від 18 березня
2014 року скасувати, рішення Кіровського
районного суду м. Кіровограда

від 25 листопада 2013 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.М. Ситнік
Судді: Є.П. Євграфова
В.І. Журавель Ю.Г. Іваненко О.П. Касьян