УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2014 р.
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Малько О.С., Боймиструк С.В.

секретар судового засідання Демчук Ю.Ю.

за участю позивача та представників
сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Рівненського районного суду від 2
червня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Управління Держземагенства у
Рівненському районі, Корнинської
сільської ради Рівненського району,
ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору,
на стороні позивача: Приватне
підприємство "Земельний простір" і
Приватне підприємство "Рельєф Плюс";
про визнання недійсним Державного акта
про право приватної власності на землю,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського районного суду
від 2 червня 2014 року ОСОБА_1 відмовлено у
задоволенні позову до Управління
Держземагенства у Рівненському районі
(далі - Управління Держземагенства),
Корнинської сільської ради
Рівненського району (далі - Корнинська
сільрада), ОСОБА_2, треті особи, які не
заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору, на стороні позивача:
Приватне підприємство "Земельний
простір" і Приватне підприємство
"Рельєф Плюс"; про визнання недійсним
Державного акта про право приватної
власності на землю та зобов'язання
вжити заходи до встановлення меж.

У поданій на рішення апеляційній
скарзі позивач покликається на його
незаконність та необґрунтованість
через невідповідність висновків суду
обставинам справи та неправильне
застосування норм матеріального і
процесуального права.

На її обґрунтування зазначала про
помилковість висновків суду щодо права
власника вимагати від відповідача
звільнення самовільно зайнятої
земельної ділянки, а тому вимога про
оспорення Державного акта на право
приватної власності на землю є
необґрунтованою. Вважаючи такі мотиви
передчасними, позивач вказувала про
неврахування судом висновку експерта у
судовій земельно-технічній експертизі
№312053_ЮШ від 20.01.2014 року, незастосування
до спірних відносин норм ч. 1 ст. 91 ЗК
України щодо заборони порушувати права
власності на землю, ст. 152 ЗК України
щодо права власника вимагати усунення
порушень його права та Інструкції про
порядок складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою та договорів оренди землі,
затвердженої Наказом Державного
комітету України по земельних ресурсах
04.05.1999 року №43, щодо переоформлення
правовстановлюючих документів на
земельні ділянки після відновлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості).

Вважає, що внаслідок недодержання
вимог земельного законодавства при
розробці та виготовленні технічної
документації із землеустрою стосовно
складання оспорюваного Державного
акта виникла невідповідність промірів
і конфігурації земельної ділянки, що
призвело до порушення її законних прав
та інтересів як суміжного
землекористувача. Судом залишено без
уваги ті обставини, що рішення органу
місцевого самоврядування про визнання
за нею права власності винесено на її
користь 23.12.1999 року, що набагато раніше
за виготовлення Державного акта про
право власності на земельну ділянку
первісним власником - ОСОБА_3 та
наступним виготовленням оспорюваного
Державного акта.

Оскільки судом порушено положення
ст.ст. 213-214 ЦПК України щодо законності
та обґрунтованості рішення, просить
рішення Рівненського районного суду
від 2 червня 2014 року скасувати і
ухвалити нове - про задоволення її
позову.

У запереченнях на апеляційну скаргу
ОСОБА_2 та Управління Держземагентва,
вважаючи оскаржуване рішення законним
і обґрунтованим, просили апеляційну
скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, думку
осіб, які беруть участь у справі та
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи і доводи
позивача, колегія суддів прийшла до
висновку про відхилення апеляційної
скарги.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні
позову, суд першої інстанції правильно
виходив з недоведеності тих обставин,
що підпис у протоколі обстеження і
погодження меж спірної земельної
ділянки їй не належить, а відсутність в
наданій копії технічної документації
кадастрового плану земельної ділянки,
складеного за результатами зйомки та
відомостей обробки теодолітного ходу і
вирахування координат поворотних
точок меж земельної ділянки, не порушує
права позивача і тому з цих мотивів не
може бути підставою для визнання
оспорюваного Державного акта
недійсним.

Крім того, рішення органу місцевого
самоврядування, на підставі якого
попередньому власнику було видано
Державний акт на право власності на
земельну ділянку, та договір дарування,
яким остання відчужила спірну ділянку
на користь ОСОБА_2, позивач не оспорила,
що виключає підстави для визнання
Державного акта про право власності на
земельну ділянку недійсним.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач проживає у АДРЕСА_1 і
користується земельною ділянкою.
суміжною із земельною ділянкою ОСОБА_2,
який проживає за тією само адресою в
квартирі АДРЕСА_2.

27 вересня 2004 року рішенням Корнинської
сільської ради Рівненського району
ОСОБА_4 передано у приватну власність
земельну ділянку площею 0, 142 га для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд. На підставі рішення
органу місцевого самоврядування 26
вересня 2005 року їй видано Державний акт
на право власності на земельну ділянку
в АДРЕСА_1 (а.с. 31).

31 березня 2008 року ОСОБА_4 подарувала на
користь ОСОБА_2 зазначену земельну
ділянку площею 0, 142 га, а обдарований
набув права власності на неї без зміни
її розміру, конфігурації, меж та
цільового призначення.

На підставі договору дарування ОСОБА_2
видано Державний акт НЖ №064725 від 14.10.2008
року на право власності на земельну
ділянку площею 0, 142 га з цільовим
призначенням для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд у
АДРЕСА_1, тобто в тих самих межах, тією
самою площею, з тим самим цільовим
призначенням, що передбачені рішенням
Корнинської сільської ради від 27
вересня 2004 року.

Вважаючи, що вона не підписувала
протоколу обстеження і погодження меж
спірної земельної ділянки, а також, що
через встановлення ОСОБА_2 межових
знаків частину належної їй земельної
ділянки передано йому ж, що є
порушенням прав суміжного
землекористувача, ОСОБА_1 звернулася з
позовом до суду, де вимагала скасувати
Державний акт на право приватної
власності на землю серії НЖ №064725 від
14.10.2008 року, що виданий ОСОБА_2 на
земельну ділянку в АДРЕСА_1, та
зобов'язати Корнинську сільську раду
Рівненського району забезпечити
проведення необхідних заходів для
встановлення межі між суміжними
земельними ділянками. У судовому
засіданні позивач змінила вимоги,
просивши визнати недійсним
оспорюваний Державний акт та
зобов'язати Корнинську сільську раду
Рівненського району забезпечити
відновлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) між земельними
ділянками в АДРЕСА_1 (від останньої
вимоги згодом відмовилася).

Згідно зі ст. 152 ЗК України захист прав
громадян та юридичних осіб на земельні
ділянки здійснюється шляхом: визнання
прав; відновлення стану земельної
ділянки, який існував до порушення
прав, і запобігання вчиненню дій, що
порушують права або створюють
небезпеку порушення прав; визнання
угоди недійсною; визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування;
відшкодування заподіяних збитків;
застосування інших, передбачених
законом, способів.

Правова позиція Верховного Суду
України, що висловлена у Постанові від 4
червня 2014 року у справі №6-46цс14, вказує
про те, що відповідно до ст. 126 (в
редакції, чинній на 05.03.2009 року), ст.ст.
152, 155 ЗК України державні акти на право
власності на земельні ділянки є
документами, що посвідчують право
власності й видавалися на підставі
відповідних рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень
та цивільно-правових угод. У спорах,
пов'язаних із правом власності на
земельні ділянки, недійсними можуть
визнаватися як зазначені рішення,
угоди, на підставі яких видано
відповідні державні акти, так і самі
акти на право власності на земельні
ділянки. Визнання недійсними тільки
державних актів на право власності
може мати місце у разі їх видання з
порушенням вимог закону, усупереч
рішень чи угод. У цьому разі таке
визнання є належним та самостійним
способом поновлення порушених прав у
судовому порядку.

Частина 1 ст. 360 (7) ЦПК України
передбачає обов'язковість для всіх
судів України рішення Верховного Суду
України, що прийняте за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах.

Оскільки як рішення Корнинської
сільської ради від 27 вересня 2004 року,
яким ОСОБА_4 передано у приватну
власність земельну ділянку площею 0, 142
га для будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд, так і договір
дарування від 31 березня 2008 року, що
укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, не
оспорювалися і є чинними, а доказів про
те, що оспорюваний Державний акт не
відповідає рішенню органу місцевого
самоврядування чи договору дарування
позивачем не надано, тому правових
підстав для задоволення позову не
вбачається.

Доводи апеляційної скарги про хибність
висновків суду щодо передчасності
позову, неврахування судом висновку
експерта у судовій земельно-технічній
експертизі №312053_ЮШ від 20.01.2014 року,
незастосування до спірних відносин
норм ч. 1 ст. 91, ст. 152 ЗК України та
Інструкції про порядок складання,
видачі, реєстрації і зберігання
державних актів на право власності на
земельну ділянку і право постійного
користування земельною ділянкою та
договорів оренди землі, затвердженої
Наказом Державного комітету України по
земельних ресурсах 04.05.1999 року №43, щодо
переоформлення правовстановлюючих
документів на земельні ділянки після
відновлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) є
необґрунтованими і на увагу колегії
суддів не заслуговують.

Не можна погодитися і з покликаннями
ОСОБА_1 про недодержання вимог
земельного законодавства при розробці
та виготовленні технічної
документації із землеустрою та
залишення без уваги того, що рішення
органу місцевого самоврядування, яким
визнано право власності на належну їй
земельну ділянку, набагато раніше за
рішення Корнинської сільської ради,
яким наділено правом власності
попереднього суміжного землевласника.

Так, встановлені порушення земельного
законодавства при виготовленні
оспорюваного Державного акта не
вплинули на правильність вирішення
судом справи. Щодо доводів про те, що
підпис у протоколі обстеження і
погодження меж спірної земельної
ділянки їй не належить, то вона цих
обставин не довела, а судом їх здобуто
не було.

За обставин, коли правова підстава
видачі Державного акта на право
власності на земельну ділянку не
оспорена, а сам Державний акт їй не
суперечить, не заслуговують на увагу й
доводи про те, що рішення Корнинської
сільської ради було винесене на її
користь в часі раніше, ніж аналогічне
рішення, яким визнано право власності
за ОСОБА_4.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
підставою для залишення апеляційної
скарги без задоволення є додержання
судом першої інстанції при ухваленні
оскаржуваного рішення норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
рішення Рівненського районного суду
від 2 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий: Судді: