Виноградівський районний суд
Закарпатської області
________________________________________________________________________
___________________________
Справа № 299/2157/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.07.2014 року
м.Виноградів

Виногрідвський районний суд
Закарпатської області у особі
головуючого судді А.А.Надопта, при
секретарі С.С.Онисько, за участі сторін,
представника позивачів ОСОБА_10,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Виноградів
цивільну справу за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до громадянина Македонії ОСОБА_4
про визнання договору удаваним,
визнання договору купівлі-продажу
транспортного засобу-

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися до суду із даним
позовом до громадянина Македонії
ОСОБА_4 про визнання договору удаваним,
визнання договору купівлі-продажу
транспортного засобу, посилаючись на
те, що 03.06.2011 року між позивачами ОСОБА_2,
ОСОБА_3, на підставі Довіреності від
03.06.2011 року, посвідченого приватним
нотаріусом Хустського нотаріального
округу ОСОБА_6, за реєстровим №2163, було
придбано автомобіль марки «Mercedes-Benz
Sprinter-316», 2003 року випуску, номер шасі
(кузова, рами) НОМЕР_1, реєстраційний
номер НОМЕР_2, у
відповідача-громадянина Македонії
ОСОБА_4. Вказану Довіреність від 03.06.2011
року ОСОБА_4 надав позивачам ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на підставі усного договору між
ними щодо купівлі-продажу
транспортного засобу , та надав їм
право на представлення інтересів
власника в органах нотаріату,
комісійних магазинах, органах
Державтоінспекції, органах
страхування, комісіях або будь-яких
інших установах, підприємствах та
організаціях не залежно від форм
підпорядкування і форм власності з
усіх без винятку питань, пов»язаних з
експлуатацією, наданням в користування
та відчуження автомашини та інших
повноважень відповідно до Довіреності.

Відповідно перед оформленням
Довіреності від 03.06.2011 року відповідач
ОСОБА_4 передав вказаний автомобіль
позивачам, за що отримав грошові кошти
в розмірі 17000 долларів США.

На підтвердження розрахунку позивачів
із відповідачем, останнім було надано
письмову розписку про те, що він дійсно
отримав від позивачів грошові кошти в
розмірі 17000 долларів США за проданий їм
автомобіль.

Вказана розписка підписана
відповідачем ОСОБА_4 власноручно в
присутності свідків ОСОБА_8, та ОСОБА_9

Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, таким чином
зазначають, що ними та відповідачем
було приховано вчинений між ними
фактичний право чин
договір-купівлі-продажу транспортного
засобу, оформивши його на підставі
Довіреності від 03.06.2011 року.

В судовому засіданні позивачі та їх
представникОСОБА_10.,позовні вимоги
підтримали в повному обсягу з підстав,
наведених у позовній заяві та просили
такі задоволити.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні
заявлений до нього позов визнав та не
заперечив проти його задоволення.

Заслухавши пояснення позивачів,
дослідивши письмові докази у їх
сукупності та

взаємозв»язку, суд приходить до
наступного.

Рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим (ст.213 ЦПК України), а
відтак визнання договору удаваним та
застосування до нього правила щодо
правочину купівлі-продажу
транспортного засобу, визнання права
власності на автомобіль на підставі
лише визнання позову відповідачем
суперечить вимогам закону, оскільки у
разі визнання відповідачем позову суд
ухвалює рішення про задоволення
позову лише у випадку наявності для
цього законних підстав. Якщо визнання
відповідачем позову суперечить закону
або порушує права, свободи чи інтереси
інших осіб, суд відмовляє у прийнятті
визнання відповідачами позову і
продовжує розгляд справи (ч.4 ст.174 ЦПК).

Так, оцінка зібраних по справі доказів
має здійснюватися за правилами,
передбаченими ст.212 ЦПК України з
врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК
України. У відповідності до вимог
ст.ст.10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі, кожна сторона зобов»язана
довести ті обставини, на які вона
посилається в обгрунтування своїх
вимог чи заперечень, доказування не
може ґрунтуватись на припущеннях, а
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Розглядаючи дану цивільну справу на
підставі наведених і встановлених у
судовому засіданні фактів суд вважає,
що правовідносини між сторонами
врегульовані нормами ЦК України.

Так, згідно до ч.1 ст.626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов»язків. Статтями
6 та 627 зазначеного Кодексу визначено,
що сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Зміст договору (ч.1 ст.628
ЦК України) становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов»язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 658 цього Кодексу визначено, що
право продажу товару, крім випадків
примусового продажу та інших випадків,
встановлених законом, належить
власникові товару. Якщо продавець
товару не є його власником, покупець
набуває права власності лише у випадку,
якщо власник не має права вимагати його
повернення.

Право власності на майно за договором
відповідно до вимог ч.ч.3, 4 ст.334 ЦК
України, який підлягає нотаріальному
посвідченню, виникає у набувача з
моменту такого посвідчення, або з
моменту набрання законної сили
рішенням суду про визнання договору, не
посвідченого нотаріально, дійсним.
Якщо договір про відчуження майна
підлягає державній реєстрації, право
власності у набувача виникає з моменту
такої реєстрації.

Правочин підлягає державній
реєстрації лише у випадках,
установлених законом. Такий правочин є
вчиненим з моменту його державної
реєстрації (ч.1 ст.210 ЦК України).

В судовому засіданні встановлено, що
03.06.2011 року між позивачами ОСОБА_2,
ОСОБА_3, на підставі Довіреності від
03.06.2011 року, посвідченого приватним
нотаріусом Хустського нотаріального
округу ОСОБА_6, за реєстровим №2163, було
придбано автомобіль марки «Mercedes-Benz
Sprinter-316», 2003 року випуску, номер шасі
(кузова, рами) НОМЕР_1, реєстраційний
номер НОМЕР_2, у
відповідача-громадянина Македонії
ОСОБА_4. Вказану Довіреність від 03.06.2011
року ОСОБА_4 надав позивачам ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на підставі усного договору між
ними щодо купівлі-продажу
транспортного засобу , та надав їм
право на представлення інтересів
власника в органах нотаріату,
комісійних магазинах, органах
Державтоінспекції, органах
страхування, комісіях або будь-яких
інших установах, підприємствах та
організаціях не залежно від форм
підпорядкування і форм власності з
усіх без винятку питань, пов»язаних з
експлуатацією, наданням в користування
та відчуження автомашини та інших
повноважень відповідно до Довіреності.

Відповідно перед оформленням
Довіреності від 03.06.2011 року відповідач
ОСОБА_4 передав вказаний автомобіль
позивачам, за що отримав грошові кошти
в розмірі 17000 долларів США.

На підтвердження розрахунку позивачів
із відповідачем, останнім було надано
письмову розписку про те, що він дійсно
отримав від позивачів грошові кошти в
розмірі 17000 долларів США за проданий їм
автомобіль.

Вказана розписка підписана
відповідачем ОСОБА_4 власноручно в
присутності свідків ОСОБА_8, та ОСОБА_9

На підставі наведеного позивачі,
обґрунтовуючи свої вимоги, просять суд
визнати договор удаваним та
застосування до нього правила щодо
правочину купівлі-продажу
транспортного засобу та визнати право
власності на автомобіль, проте суд не
може погодитись з доводами позивачів з
наступних підстав.

Суд, розглядаючи такий спір,
повинен повно і всебічно встановити
обставини, на які посилаються позивачі,
щодо виникнення права власності на
спірне майно, і ці обставини саме
позивачі мають довести належними і
допустимими доказами відповідно до
приписів ст.60 ЦПК.

Відповідно до ст.328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не
встановлена судом.

Позивачі, обґрунтовуючи свої вимоги та
у суді, посилаютьься на те, що в
матеріалах справи є розписка від 28.02.2013
року (а.с.8), згідно якої вони передали
17000 долларів США відповідачу ОСОБА_4,
однак нотаріально не оформили договір
купівлі-продажу спірного автомобіля, а
також виданою відповідачем
Довіреністю від 03.06.2011 року, якою
відповідач надав позивачам право на
представлення інтересів власника в
органах нотаріату, комісійних
магазинах, органах Державтоінспекції,
органах страхування, комісіях або
будь-яких інших установах,
підприємствах та організаціях не
залежно від форм підпорядкування і
форм власності з усіх без винятку
питань, пов»язаних з експлуатацією,
наданням в користування та відчуження
автомашини та інших повноважень, який
відповідно також свідчить про
укладення між сторонами договору
купівлі-продажу автомобіля,
посвідченої приватним нотаріусом
Хустського нотаріального округу
ОСОБА_6, за реєстровим №2163.

Достовірно встановлено, що даний
автомобіль відповідач ОСОБА_4, передав
позивачам по дорученню, проте договір
купівлі-продажу між ними не укладався,
а відтак право власності на підставі
доручення не переходить до позивача.

Між тим, відповідно до вимог ст.319 ЦК
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Статтею 655 ЦК передбачено, що за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов»язується
передати майно у власність другій
стороні (покупцеві). Право продажу
товару (ст.658 ЦК), крім випадків
примусового продажу та інших випадків,
встановлених законом, належить
власникові товару. Якщо продавець
товару не є його власником, покупець
набуває права власності лише у випадку,
якщо власник не має права вимагати його
повернення.

Аналіз зазначених норм свідчить про те,
що продавцем за договором
купівлі-продажу може бути будь-який
учасник цивільних відносин, який
відчужує майно, що знаходиться в його
власності. Тільки власник майна має
право розпоряджатись ним на власний
розсуд, в тому числі й укладати договір
купівлі-продажу цього майна. Право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема з
правочинів.

Зокрема, в порушення вимог ст.ст.10, 11, 60
ЦПК України, позивачі не надали суду
належних та достовірних доказів,
належного обгрунтування своїх вимог.

Отже, вирішуючи даний спір з огляду на
викладене, суд вважає, що за
встановлених у судовому засіданні
обставин, не має передбачених законом
підстав для задоволення вимог
позивачів в повному обсягу, а відтак в
позові слід відмовити.

Відповідно до вимог
ст.ст.6,214,220,319,626-628,638-640,655,658,1212 ЦК України
та керуючись ст.ст.10,11,59,60,84,88,209,212-213,215,218
ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_2, ОСОБА_3 до громадянина
Македонії ОСОБА_4 про визнання договору
удаваним, визнання договору
купівлі-продажу транспортного засобу -
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Закарпатської
області протягом 10-ти днів з дня його
винесення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Повне рішення суду виготовлене 01.08.2014
року.

ГоловуючийА. А. Надопта