Справа № 368/1325/14-ц
провадження № 2/368/405/14
Рішення

іменем України

"30" липня 2014 р. Кагарлицький районний
суд Київської області

в складі: головуючого - судді
Шевченко І.І.

при секретарі
Губенко А.П.

з участю представника позивача
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Кагарлик
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

представник позивача просить суд
стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача
заборгованість в сумі 46 524,95 грн., 2477,93
грн. 3% процентів річних та судові
витрати, посилаючись на те, що 21 березня
2011 р. ОСОБА_3 взяв у нього в борг грошові
кошти в сумі 4 000 дол. США, що станом на
11.06.14 р. складає 46 524,95 грн., що
підтверджується наданою ним розпискою,
та зобов'язався повернути кошти до 01
вересня 2012 року.

Коли настав час повернення боргу, він
звернувся до відповідача з проханням
повернути йому вказані кошти, на що він
сказав, що коштів в нього немає.

Надалі він неодноразово звертався до
нього з вимогою повернути йому його
кошти, але він відмовляється їх
повернути.

Підтвердження передачі коштів
позивачем та отримання коштів
відповідачем підтверджується
відповідною розпискою наданою
відповідачем.

Він неодноразово звертався до
відповідача з вимогою виконати свої
зобов'язання, але ніякої реакції з його
боку на даний час не має, мало того
відповідач перестав відповідати на
телефонні дзвінки та уникає з ним
зустрічей, тому відповідач не виконав
взятих на себе зобов'язань згідно
розписки, у зв'язку з чим у відповідача
утворилась заборгованість перед ним в
розмірі основної суми боргу.

Тому на сьогоднішній день він не
отримав своїх коштів від відповідача, у
зв'язку з чим змушений звернутись за
захистом своїх майнових прав в
судовому порядку.

До правовідносин сторін за договором
позики застосовуються положення Глави
71 ЦК України та загальні положення про
зобов'язання.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Стаття 545 ЦК України встановлює докази
підтвердження виконання зобов'язання:
« 1. Прийнявши виконання зобов'язання,
кредитор повинен на вимогу боржника
видати йому розписку про одержання
виконання частково або в повному
обсязі. 2. Якщо боржник видав
кредиторові борговий документ,
кредитор, приймаючи виконання
зобов'язання, повинен повернути його
боржникові. У разі неможливості
повернення боргового документа
кредитор повинен вказати про це у
розписці, яку він видає. 3. Наявність
боргового документа у боржника
підтверджує виконання ним свого
обов'язку».

Стаття 1050 ЦК України передбачає, що
якщо позичальник своєчасно не повернув
суму позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК
України.

Стаття 625 ЦК України зазначає, що
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним зобов'язання. Боржник
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Стаття 625 ЦК України зазначає, що
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним зобов'язання. Боржник
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Розрахунок процентів становить: сума
боргу - 46 524,95 грн. - період прострочення
02.09.2012 11.06.2014 - кількість прострочення 648
- розмір процентів річних - 3 % - загальна
сума процентів 2477,93 грн.

Відповідач повністю не погоджується з
позовними вимогами позивача з
наступних підстав. На підставі частини
1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи, а згідно частини 2 вказаної
статті ці дані встановлюються на
підставі пояснень сторін, третіх осіб,
їхніх представників, допитаних як
свідків, показань свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема звуко
- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до частини 1 статті 58 ЦПК
України, докази повинні бути належними
тобто такими, які містять інформацію
щодо предмета доказування та
відповідно до частини 1 статті 131 ЦПК
України сторони зобов'язані подати
свої докази чи повідомити про них суд
до або під час попереднього судового
засідання у справі. Згідно ч. 3 ст. 60 ЦПК
України, доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір. Відтак
виходячи з положень норм права в даному
юридичному прецеденті доказуванню
підлягають факт укладання договору
позики та її надання позивачем
(позикодавцем) та отримання
відповідачем ( позичальником) позики.
Особа здійснює свої права вільно на
власний розсуд (ст. 12 ЦК України).
Відповідно до ст. 13 ЦК України цивільні
права особа здійснює у межах, наданих
їй договором або актами цивільного
законодавства (ч. 1). Особа не може бути
примушена до дій, вчинення яких не є
обов'язковими для неї. Виконання
цивільного обов'язку забезпечується
засобами заохочення та
відповідальністю, яка встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства. Особа може бути
звільнена від цивільного обов'язку або
його виконання у випадках,
встановлених договором або актами
цивільного законодавства (ст. 14 ЦК).
Визначеними ст. 3 ЦК України загальними
засадами цивільного законодавства,
яким мають відповідати як цивільні
права, так і цивільні інтереси, і згідно
п. 3 є свобода договору. Свобода
договору полягає, зокрема, у вільному
вияві волі сторін на вступ у договірні
відносини, у можливості вільно обирати
собі партнерів у договірних
відносинах, у визначенні умов договору
та самостійно визначають розмір плати
і порядок розрахунків. Своїми
підписами в договорі сторони
підтверджують, що вони досягли всіх
істотних умов, які стосуються даного
виду договору. Підписання договору
сторонами є свідченням згоди сторін на
прийняття всіх умов договору та вказує
на те, що договір є укладеним. Про те,
позивач пред'являючи свої вимоги щодо
позикових відносин та про вимогу
стягнення з нього грошових коштів
оперує розпискою про їх отримання ним,
одночасно з цим замовчує про інший вид
правовідносин між ними, які виникли в
силу попереднього договору купівлі
продажу нерухомості № 211 укладеного 23
березня 2008 року в місті Кагарлик
Київської області Київської області в
тристоронньому порядку: фізичними
особами - продавцем ОСОБА_3 та покупцем
ОСОБА_2, а також юридичною особою, яка
виступила третьою особою договору ПП
«Агенство нерухомості «Партнерс-груп»
в особі директора Кравченко Лариси
Олексіївни, яка діяла на підставі
Статуту підприємства. Згідно статті 655
Цивільного кодексу України, яка дає
поняття договору купівлі продажу, за
вказаним договором одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні ( покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно ( товар) і сплатити за нього певну
грошову суму. Надана позивачем в якості
письмового доказу укладання між
сторонами договору позики підтверджує
не вказаний вид позикових
правовідносин, а отримання від
позивача авансового платежу за
попереднім договором купівлі продажу
№ 211. Згідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України
зобов'язання мають виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та Цивільного кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Відповідно до умов
укладеного попереднього договору
укладення основного договору купівлі
продажу земельної ділянки повинно було
здійснено через 20 днів після одержання
акта підтверджуючого моє право
власності на об'єкт купівлі продажу.
Відтак до даного часу строк повного
виконання попереднього договору не
наступив, так як згідно п. 3.1 Договору
він вступає в силу з моменту підписання
та діє до моменту нотаріального
оформлення купівлі продажу
нерухомості. За таких умов договір є
дійсним та його дія, на підставах
викладених у п. 3.2 Договору, достроково
не припинена. Частиною 2 ст. 635 ЦК
України визначено, що наслідки,
передбачені законом або договором, для
сторін наступають лише при порушенні
ними своїх зобов'язань, що ґрунтуються
на попередньому договорі. В даному
випадку посилання позивача на розписки
не мають юридичної сили та не
підтверджують порушення продавцем
умов попереднього договору про наміри
та не виконання їх змісту що не є
порушенням взятих ним зобов'язань.
Надана позивачем в якості доказу
укладання договору позики та отримання
від нього грошових коштів датована 21
березня 2011 року. Дійсно вказана
розписка ним давалася, на вимогу
позивача, у вказаний день на
підтвердження факту отримання коштів
за попереднім договором купівлі
продажу нерухомості № 211. В день
надання розписки грошові кошти як у
день її надання, так і після її надання
позивачем йому не передавалися, тобто
вказана розписка є безгрошовою.
Позивачем не надано жодного доказу
порушення особисто ним його особистих
прав чи інтересів, в тому числі
отримання від нього позики,
необхідність повернення отриманих від
нього грошових коштів та заподіяння
йому матеріальної шкоди, а враховуючи
те, що позивачем не доведено факти
викладені в позовній заяві, щодо
порушення його прав позовні вимоги не
можуть бути задоволеними в повному
обсязі.

Суд, вислухавши представника
позивача та відповідача, дослідивши
матеріали справи, вважає, що позов
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

В судовому засіданні суд встановив
наступні обставини та відповідні їм
правовідносини.

21 березня 2011 року відповідач ОСОБА_3
отримав від позивача ОСОБА_2 кошти в
сумі чотири тисяч доларів США, які
зобов'язався повернути 01 вересня 2012
року.

Тобто, між відповідачем ОСОБА_3 та
позивачем ОСОБА_2 виникли
правовідносини на підставі договору
позики.

Позичальник свої зобов'язання не
виконав, борг не повернув, про що
свідчить наявний у позивача оригінал
зазначеного договору позики - у вигляді
розписки.

Зі змісту розписки позики грошей
вбачається, що предметом позики були
грошові кошти у доларах США.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК
України на підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Факт написання розписки саме ним,
відповідачем ОСОБА_3 не заперечується
та стверджується відповідачем, тому ця
обставина в силу вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК
України не підлягає доказуванню.

Отже, при розгляді справ, пов'язаних з
такими правовідносинами, суду
необхідно врахувати те, що виходячи зі
змісту ст.. 1047 ЦК України договір
позики грошей має містити відомості
про передачу позичальнику визначеної
грошової суми. Тобто такий договір є
реальним.

Отже, письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник
повинен повернути гроші в обумовлений
договором позики термін.

Позичальник, як це
встановлено ст. 1051 ЦК України, має право
оспорити договір позики на тій
підставі, що грошові кошти або речі
насправді не були одержані ним від
позикодавця або були одержані у меншій
кількості, ніж встановлено договором.

Статтею 202 ЦК України визначено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочини
можуть бути односторонніми та дво - чи
багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої
статті 207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннім
договором, оскільки після укладення
цього договору всі обов'язки за
договором позики, у тому числі
повернення предмета позики або рівної
кількості речей того ж роду та такої ж
якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в
борг грошових коштів є документом, який
видається боржником кредитору за
договором позики, підтверджуючи як
його укладення, так і умови договору, а
також засвідчуючи отримання боржником
від кредитора певної грошової суми або
речей.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК
України встановлено, що за договором
позики на позичальникові лежить
зобов'язання повернути суму позики у
строк та в порядку, що передбачені
договором.

Предметом договору позики у справі є
іноземна валюта.

Відповідно до частини другої статті 192
ЦК України іноземна валюта може
використовуватися в Україні у випадках
і в порядку, встановлених законом.

В абзаці четвертому пункту 1 статті 1
декрету Кабінету Міністрів України від
19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю" (у редакції, яка була чинною
на час виникнення спірних
правовідносин) визначено, що іноземна
валюта - це іноземні грошові знаки у
вигляді банкнотів, казначейських
білетів, монет, що перебувають в обігу
та є законним платіжним засобом на
території відповідної іноземної
держави, кошти у грошових одиницях
іноземних держав і міжнародних
розрахункових (клірингових) одиницях,
що перебувають на рахунках або
вносяться до банківських та інших
фінансових установ за межами України.

Посилання відповідача на те, що ним
була написана розписка, яка є
безгрошовою, оскільки коштів він не
отримував від позивача не знайшло
свого підтвердження.

Окрім того, не знайшло свого
підтвердження відповідача, що позивач
пред'являючи свої вимоги щодо
позикових відносин та про вимогу
стягнення з нього грошових коштів
оперує розпискою про їх отримання ним,
одночасно з цим замовчує про інший вид
правовідносин між ними, які виникли в
силу попереднього договору купівлі
продажу нерухомості № 211 укладеного 23
березня 2008 року в місті Кагарлик
Київської області Київської області в
тристоронньому порядку: фізичними
особами - продавцем ОСОБА_3 та покупцем
ОСОБА_2, а також юридичною особою, яка
виступила третьою особою договору ПП
«Агенство нерухомості «Партнерс-груп»
в особі директора Кравченко Лариси
Олексіївни, яка діяла на підставі
Статуту підприємства.

Обставини, визнані сторонами, згідно із
ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають
доказуванню.

Відповідача не надано доказів, що
договір позики є безгрошовий, а також
те, що відповідач не оспорював розписку
як правочин.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання.
Згідно ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки встановлені
договором або законом.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів в їх сукупності.

Заперечуючи отримання грошей,
відповідач посилається на
безгрошовість договору. Проте згідно
зі ст. 1051 ЦК України він має право
оспорити договір позики із цих підстав,
однак він такого позову не пред'являв.

Враховуючи, що належних доказів
повернення боргу відповідачем суду не
надано, висновок суду про задоволення
вимог позивача про стягнення із ОСОБА_3
суми боргу у розмірі чотири тисячі
доларів США, що становить 46 524 грн. 95
коп., про що просив позивач, є таким, що
відповідає матеріалам справи.

Оцінюючи достатність і взаємний
зв'язок доказів, наявних в матеріалах
справи, у їх сукупності, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги позивача
підлягають задоволенню.

Оскільки ОСОБА_3 не виконав
зобов'язання про повернення боргу,
позовні вимоги ОСОБА_2 в частині
стягнення з відповідача боргу в сумі 46
524 грн. 95 коп. підлягають задоволенню,
тому суд стягує з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
паспорт серії НОМЕР_3, виданий
Кагарлицьким РВ ГУМВС України у
Київській області 14.02.2011 р.,
ідентифікаційний код НОМЕР_1, на
користь ОСОБА_2, ідентифікаційний код
НОМЕР_2, заборгованість в сумі 46 524 грн. 95
коп.

Згідно ст.. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.. 612 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив,
якщо він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Згідно ст.. 625 ЦК України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший
розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Як зазначено вище, термін виконання за
вищевказаною розпискою настав 01.09.2012 р.

За заявленими вимогами позивач також
просить стягнути з відповідача 3 %
річних від простроченої суми позики за
період неповернення коштів з 02.09.2012
року по 11.06.2014 року за 648 днів
прострочення в сумі 2 477 грн. 93 коп.

Розрахунок 3 % річних розраховується за
формулою: сума санкції = С х 3 х Д : 365 : 100,
де С - сума заборгованості, Д - кількість
днів прострочення.

В даному випадку сума заборгованості
складає 46 524,95 грн., кількість днів
прострочення складає: з 02.09.2012 р. по
11.06.2014 р. - 648 днів, сума санкції = 46 524,95 х 3
х 648 : 365 : 100, що становить 2477,93 грн., тому
позов у цій частині підлягає
задоволенню, а саме: за 648 днів
прострочення, що становить 2 477,93 грн.,
які підлягають стягненню з відповідача
на користь позивача.

Відповідно до ст. 88 ЦПК стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
прису джує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві про порційно до розміру
задоволених позовних вимог, а тому суд
стягує з відповідача на користь
позивача ним понесені судові витрати,
які підтверджені квитанцією про їх
сплату, а саме: витрати по сплаті
судового збору в сумі 490 грн. 03 коп.

На підставі викладеного та
керуючись ст.. 99 Конституції України,
ЦК України, ст.ст. 10, 60, 61, 88, 212, 213, 214, 215, 218
ЦПК України суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості -
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт
серії НОМЕР_3, виданий Кагарлицьким РВ
ГУМВС України у Київській області
14.02.2011 р., ідентифікаційний код НОМЕР_1,
на користь ОСОБА_2, ідентифікаційний
код НОМЕР_2 заборгованість в сумі 46 524
(сорок шість тисяч п'ятсот двадцять
чотири) грн. 95 коп.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт
серії НОМЕР_3, виданий Кагарлицьким РВ
ГУМВС України у Київській області
14.02.2011 р., ідентифікаційний код НОМЕР_1,
на користь ОСОБА_2, ідентифікаційний
код НОМЕР_2, 3% процентів річних в сумі
2477 (дві тисячі чотириста сімдесят сім)
грн. 93 коп.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт
серії НОМЕР_3, виданий Кагарлицьким РВ
ГУМВС України у Київській області
14.02.2011 р., ідентифікаційний код НОМЕР_1,
на користь ОСОБА_2, ідентифікаційний
код НОМЕР_2 судові витрати в сумі 490
(чотириста дев'яносто) грн. 03 коп.
понесені по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Київської області
через Кагарлицький районний суд
протягом десяти днів з дня
проголошення, а особами , які брали
участь у справі і не були присутніми в
судовому засіданні протягом 10 днів з
дня отримання копії рішення.

Суддя: І. І. Шевченко