справа № 208/3437/14-ц
№ провадження 2/208/1512/14
УХВАЛА

13 червня 2014 р.
м. Дніпродзержинськ

Суддя Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області Нельга Д.В., розглянувши заяву
позивача ОСОБА_2 «Про забезпечення
позову», -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Заводського районного
суду м. Дніпродзержинська знаходиться
цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору:
Орган опіки та піклування Виконавчого
комітету Заводської районної у м.
Дніпродзержинську ради «Про визнання
місця проживання дитини; звільнення
від сплати аліментів; стягнення
аліментів на утримання дитини», у якому
позивач просить суд:

- « визначити місце проживання
малолітньої доньки - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем проживання
позивача»;

- « припинити стягнення аліментів, що
стягуються з позивача на користь
відповідача на утримання малолітньої
доньки»;

- « стягнути аліменти на утримання
малолітньої доньки з відповідача на
користь позивача у розмірі 1/6 частини з
усіх видів доходу відповідача.
Допустити рішення до негайного
виконання».

Водночас, позивач звернувся до суду із
заявою про забезпечення позову, у якій,
до ухвалення рішення у справі просить
суд забезпечити вищевказаний позов
шляхом зупинення стягнення з нього
аліментів, що утримуються з позивача на
користь відповідача на утримання
малолітньої доньки.

Ознайомившись із вказаною заявою, суд
дійшов наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про
забезпечення позову розглядається
судом, у провадженні якого перебуває
справа, в день її надходження без
повідомлення відповідача та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення позову
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Згідно ч.1 ст.151 ЦПК України, суд за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
може вжити, передбачені цим Кодексом,
заходи забезпечення позову.

Згідно роз'яснень, наданих у п.4
Постанови Пленуму Верховного Суду
України №9 від 22.12.2006р. «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення
позову», розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суд (суддя) має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулась з такою заявою,
позовним вимогам. Вирішуючи питання
про забезпечення позову, суд має брати
до уваги інтереси не тільки позивача, а
й інших осіб, права яких можуть бути
порушені у зв'язку із застосуванням
відповідних заходів.

Вивчивши заяву позивача про
забезпечення позову, суд дійшов
висновку, що, у вказаній заяві позивач
фактично просить суд вирішити справу
по суті спору. При цьому, вказана заява
не містить будь-яких відомостей,
підтверджених письмовими доказами,
дослідивши які, можливо встановити, що,
існує реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду, на підставі чого,
враховуючи вищевикладене, суд,
керуючись ст.ст.151-153 ЦПК України, -

У Х В А Л
И В:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_2
про забезпечення позову - відмовити.

Копію ухвали суду направити на адресу
позивача.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Відповідно до ч.2 ст.293 ЦПК України,
заперечення на ухвали, що не підлягають
оскарженню окремо від рішення суду,
включаються до апеляційної скарги на
рішення суду.

Суддя
Нельга Д. В.