Єдиний унікальний номер 2-16/2011
Провадження № 4-с/448/4/14
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

23.07.2014 року Мостиський районний суд
Львівської області в особі:

головуючого - судді Борисенко
В.В.,

при секретарі Мриц Н.І.,

за участю:

представника заявника - ОСОБА_1,

державного виконавця - Ціжман О.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Мостиська
скаргу ОСОБА_2 на рішення державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Мостиського
районного управління юстиції Ціжман
Олени Станіславівни про відмову у
відкритті виконавчого провадження,

встановив:

01.07.2014 року заявник звернулася до суду
із зазначеною скаргою, покликаючись на
те, що 06.06.2014року нею подано у відділ ДВС
Мостиського РУЮ Львівської області для
примусового виконання виконавчий лист
Мостиського районного суду Львівської
області у справі №2-16/2011, яким визнано
мирову угоду укладену з ОСОБА_4, згідно
якої останній зобов'язується привести
належний йому житловий будинок у
відповідність чинним державним
будівельним нормам. Однак, постановою
державного виконавця Ціжман О.С. від
11.06.2014року було відмовлено в прийнятті
вищевказаного виконавчого документа
та відкритті виконавчого провадження,
оскільки судом у пред'явленому на
виконання виконавчому документі не
вказано будь-яких заходів примусового
виконання винесеного ним рішення і
зазначені обставини виключають
здійснення виконавчого провадження.

Вважає дану постанову незаконною та
необґрунтованою з наступних підстав.

Вказує, що державний виконавець не
покликався на те, що виконавчий лист не
відповідає вимогам закону (п.6 ч.1 ст.26
Закону України «Про виконавче
провадження»), тобто погодився з тим, що
виконавчий лист відповідає вимогам
закону, а посилався на загальні норми
Закону України «Про виконавче
провадження», не наводячи конкретних
статей, та на п.8 ч.1 ст.26 Закону України
«Про виконавче провадження»,
відповідно до якого, державний
виконавець відмовляє у відкритті
виконавчого провадження у разі
наявності інших передбачених законом
обставин, що виключають здійснення
виконавчого провадження. У даному
випадку двоякого чи незрозумілого
тлумачення виконавчий лист не
викликає.

Зазначає, що державним виконавцем
порушено вимоги ст.17 Закону України
«Про виконавче провадження»,
відповідно до якої примусове виконання
рішень здійснюється державною
виконавчою службою на підставі
виконавчих документів, визначених цим
Законом, а також ст.25 Закону України
«Про виконавче провадження»,
відповідно до якої державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Стверджує, що жодних вимог,
передбачених вказаними статтями, ні
ним, в ході пред'явлення виконавчого
листа до виконання, ні судом, при
винесенні рішення та видачі
виконавчого листа, порушено не було.
Таким чином, відсутні передбачені
законом обставини, що виключають
здійснення виконавчого провадження,
державний виконавець формально з цих
підстав відмовив у відкритті
виконавчого провадження і його
постанова підлягає скасуванню як
незаконна та необґрунтована.

З огляду на наведене просить суд:

1) визнати неправомірною та скасувати
постанову державного виконавця
відділу ДВС Мостиського РУЮ Ціжман О.С.
від 11.06.2014року про відмову у відкритті
виконавчого провадження ВП№43625360;

2) зобов'язати державного виконавця
відділу ДВС Мостиського РУЮ Ціжман О.С.
відкрити виконавче провадження та
вжити всіх передбачених
законодавством заходів для виконання
виконавчого листа Мостиського
районного суду Львівської області по
справі №2-16/2011року, яким передбачено
зобов'язання ОСОБА_4 привести належний
йому будинок у відповідність чинним
будівельним нормам;

3) зобов'язати державного виконавця
відділу ДВС Мостиського РУЮ Ціжман О.С.
про виконання ухвали повідомити суд і
її не пізніше ніж у місячний строк з дня
одержання ухвали суду;

4) попередити державного виконавця про
відповідальність за безпідставне
невиконання судових рішень.

В судовому засіданні представник
заявника ОСОБА_1 вимоги скарги
підтримав з вищенаведених підстав.

Державний виконавець Ціжман О.С. в
судовому засіданні проти скарги
заперечила та пояснила, що при
винесенні нею постанови про відмову у
відкритті виконавчого провадження від
11.06.2014 року були виконані вимоги
Закону України «Про виконавче
провадження», оскільки державна
виконавча служба повинна виконувати
рішення суду про зобов'язання боржника
вчинити певні дії або утриматися від їх
вчинення, а у виконавчому листі,
наданому на виконання ОСОБА_2, відсутні
відомості щодо зобов'язання боржника
здійснити певні дії або утриматися від
їх здійснення, тобто фактично не
зазначений примусовий порядок
виконання рішення суду.

Заслухавши пояснення представника
заявника та державного виконавця,
проаналізувавши матеріали справи, суд
вважає, що у задоволенні скарги слід
відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст.383 ЦПК України
учасники виконавчого провадження та
особи, які залучаються до проведення
виконавчих дій, мають право звернутися
до суду із скаргою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення, ухваленого відповідно до
цього Кодексу, порушено їх права чи
свободи.

Судом встановлено, що ухвалою
апеляційного суду Львівської області
від 25.06.2013року у справі №1314/2-16/11 визнано
мирову угоду, укладену між ОСОБА_4 та
ОСОБА_2, за якою:

1. ОСОБА_4 зобов'язується привести
належний йому житловий будинок у
відповідність чинним Державним
будівельним нормам.

2. ОСОБА_2 надає ОСОБА_4 тимчасовий
сервітут для проведення штукатурки
двох стін належного позивачу житлового
будинку терміном на три тижні.

3. Одностороння відмова від мирової
угоди не допускається.

4. З усіх питань, не врегульованих даною
Угодою, сторони керуються чинним
законодавством України.

5. Дана мирова угода складена в трьох
екземплярах, по одному для кожної із
Сторін та Апеляційного суду
Львівської області. Мирова угода
набуває законної сили після її
затвердження Апеляційним судом
Львівської області.

На підставі вищевказаної ухвали
апеляційного суду Львівської області
від 25.06.2013року, 03.06.2014року за заявою
ОСОБА_2 Мостиським районним судом
Львівської області було видано
виконавчий лист №2-16/2011року, який
остання 06.06.2014року подала у ВДВС
Мостиського РУЮ Львівської області для
примусового виконання.

Постановою державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Мостиського районного управління
юстиції Ціжман О.С. ВП №43625360 від
11.06.2014року відмовлено в прийнятті до
провадження та у відкритті виконавчого
провадження з примусового виконання
вищевказаного виконавчого листа
№2-16/2011року від 03.06.2014року, на підставі
п.8 ч.1 ст.26 Закону України «Про
виконавче провадження».

Зі змісту вказаної постанови, а також
наданих в судовому засіданні
заперечень державного виконавця,
вбачається, що підставою для відмови у
відкритті виконавчого провадження
стало те, що у пред'явленому на
виконання виконавчому документі судом
не вказано будь-яких заходів
примусового виконання винесеного ним
рішення, що виключає здійснення
виконавчого провадження.

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Порядок і умови виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, регламентовано Законом
України «Про виконавче провадження».

Статтею 1 Закону України «Про виконавче
провадження» визначено, що виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Згідно положень ч.2 ст.11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець, зокрема, здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом;

Згідно положень ст.17 Закону України
«Про виконавче провадження» примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом. Відповідно до
цього Закону підлягають виконанню
державною виконавчою службою, зокрема,
такі виконавчі документи: ухвали,
постанови судів у цивільних,
господарських, адміністративних
справах, кримінальних провадженнях та
справах про адміністративні
правопорушення у випадках,
передбачених законом.

Відповідно до ст.25 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про
виконавче провадження» визначені
підстави відмови у відкритті
виконавчого провадження .

Державний виконавець вправі відмовити
у відкритті виконавчого провадження з
підстав наявності інших передбачених
законом обставин, що виключають
здійснення виконавчого провадження (
п.8 ч.1 ст.8 Закону України «Про виконавче
провадження»).

Як вбачається з матеріалів цивільної
справи №2-16/2011 за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2, третя особа - Мостиська міська
рада, про усунення перешкод в
користуванні житловим будинком, та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, про знесення будинку, 25.06.2013року
апеляційним судом Львівської області
винесено ухвалу, якою визнано мирову
угоду, укладену між ОСОБА_4 та ОСОБА_2
Провадження у справі закрито.

Згідно зі ст.124 Конституції України,
ст.14 ЦПК України, ст.13 Закону України
«Про судоустрій та статус суддів»
судові рішення, що набрали законної
сили, обов'язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України.

Відповідно до ст.208 ЦПК України, судові
рішення викладаються у формі ухвал та
рішень.

Стаття 210 ЦПК України визначає, що
ухвала суду, що постановляється як
окремий документ, складається з
вступної частини, описової частини,
мотивувальної частини та резолютивної
частини із зазначенням висновку суду
та строку і порядку набрання ухвалою
законної сили та її оскарження.

Згідно ч.1, 2 ст.368 ЦПК України питання,
пов'язані із зверненням судового
рішення до виконання, вирішує місцевий
суд, який розглянув справу. За кожним
судовим рішенням, яке набрало законної
сили, за заявою осіб, на користь яких
воно ухвалено, видається один
виконавчий лист.

Порядок та підстави визнання мирової
угоди встановленні ст. 175 ЦПК України.

Відповідно до вимог зазначеної норми
закону мирова угода укладається
сторонами з метою врегулювання спору
на основі взаємних поступок і може
стосуватися лише прав та обов'язків
сторін та предмета позову. До ухвалення
судового рішення у зв'язку з укладенням
сторонами мирової угоди суд роз'яснює
сторонам наслідки такого рішення,
перевіряє, чи не обмежений представник
сторони, який висловив намір вчинити ці
дії, у повноваженнях на їх вчинення. У
разі укладення сторонами мирової угоди
суд постановляє ухвалу про закриття
провадження у справі. Закриваючи
провадження у справі, суд за
клопотанням сторін може постановити
ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо
умови мирової угоди суперечать закону
чи порушують права, свободи чи інтереси
інших осіб, суд постановляє ухвалу про
відмову у визнанні мирової угоди і
продовжує судовий розгляд.

При цьому, в чинному законодавстві
передбачено лише обов'язковість
дотримання законності при укладенні
мирової угоди. Суд не вправі корегувати
умови мирової угоди або вносити
пропозиції до неї. В резолютивній
частині ухвали про визнання мирової
угоди зазначаються усі умови мирової
угоди.

Разом із цим, у резолютивній частині
вищевказаної ухвали апеляційного суду
Львівської області від 25.06.2013року не
вказано про зобов'язання ОСОБА_4
особисто здійснити певні дії або
утриматися від їх здійснення, тобто
фактично не зазначений примусовий
порядок виконання даного судового
рішення.

Сама ж ухвала апеляційного суду
Львівської області від 25.06.2013року
свідчить лише про затвердження мирової
угоди на певних умовах та про закриття
провадження у справі, але не містить у
своєму змісті вимоги про вчинення
певних виконавчих дій, які в силу
Закону України "Про виконавче
провадження" підлягають примусовому
виконанню.

Даною ухвалою суду визнано мирову
угоду, згідно умов якої «ОСОБА_4
зобов'язався привести належний йому
житловий будинок у відповідність
чинним Державним будівельним нормам»,
а ОСОБА_2 в свою чергу, «надає ОСОБА_4
тимчасовий сервітут для проведення
штукатурки двох стін належного
позивачу житлового будинку терміном на
три тижні».

При цьому слід зазначити, що у тексті
мирової угоди не вказано строку
виконання відповідного обов'язку
ОСОБА_4, не зазначено те, який саме
житловий будинок останній зобов'язався
привести у відповідність чинним
Державним будівельним нормам, а також
відомостей щодо способу виконання
даного обов'язку ОСОБА_4

Тобто, дана мирова угода припускає
добровільне її виконання сторонами
цієї угоди, в той час коли виконавче
провадження направлене на примусове
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб). Однак, про
примусовий порядок виконання
вищевказаного судового рішення у
такому не зазначено, а нормами Закону
України "Про виконавче провадження"
визначено, що державний

виконавець здійснює заходи, необхідні
для своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом, і не може вчинити дії,
виходячи за межі своїх повноважень.

За таких обставин, при прийнятті
рішення про відмову у відкритті
виконавчого провадження з примусового
виконання вищевказаного виконавчого
документа державним виконавцем
правильно використано спеціальну
норму Закону України «Про виконавче
провадження», а саме статтю 26 цього
Закону.

Згідно положень ст.387 ЦПК України за
результатами розгляду скарги суд
постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані
рішення, дії чи бездіяльність були
прийняті або вчинені відповідно до
закону, в межах повноважень державного
виконавця або іншої посадової особи
державної виконавчої служби і права чи
свободи заявника не було порушено, суд
постановляє ухвалу про відмову в
задоволенні скарги.

З огляду на вищенаведене, враховуючи
вимоги Закону України „Про виконавче
провадження", суд погоджується із
висновком державного виконавця про те,
що відсутність в ухвалі суду про
затвердження мирової угоди відомостей
про примусовий порядок її виконання є
правовою підставою для винесення
постанови про відмову у відкритті
виконавчого провадження.

А тому, оскільки державним виконавцем
ВДВС Мостиського РУЮ Львівської
області Ціжман О.С. оскаржуване рішення
прийнято в межах її повноважень та
відповідно до вимог закону, при цьому
права заявника ОСОБА_2 жодним чином не
було порушено, суд приходить до
переконання, що у задоволені даної
скарги слід відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.8, 209, 383 -387 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні скарги ОСОБА_2 на рішення
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Мостиського районного управління
юстиції Ціжман Олени Станіславівни про
відмову у відкритті виконавчого
провадження, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Мостиський районний суд шляхом подачі
апеляційної скарги в 5-денний строк з
дня проголошення ухвали. У разі якщо
ухвалу було постановлено без участі
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом п'яти днів з
дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги ухвала, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

В.В.Борисенко

Ухвала набрала законної сили « »
20 р.

Суддя
В.В.Борисенко