№ 201/8585/14 ц
провадження 2/201/2198/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2014 року
Жовтневий районний
суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка
О.А.

при секретарі - Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Дніпроінмед»,
третя особа Товариство з обмеженою
відповідальністю «Генезис Авто» про
стягнення матеріальної шкоди та
витрат, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 04 липня 2014 року звернувся
до суду з позовом до відповідача ПрАТ
«Страхова компанія «Дніпроінмед» про
стягнення матеріальної шкоди та
витрат. Позивач в своєму позові, а його
представник в ході судового засідання
посилаються на те, що 09 серпня 2013 року
близько 03.25 годин відповідач ОСОБА_3
керував автомобілем «Дачія Логан» і
порушив правила дорожнього руху, не
врахував дорожню обстановку під час
керуванням автомобіля і здійснив ДТП, в
результаті якого він (позивач)
постраждав, йому завдана значна
матеріальна шкода, пошкоджені
автомобілі, за що стосовно ОСОБА_3
складено адміністративний протокол і
він був визнаний винним в ДТП,
притягнутий до адміністративної
відповідальності постановою суду.
Вказаними діями, пов'язаними з
порушеннями правил дорожнього руху,
позивачу завдано значну матеріальну
шкоду, він поніс витрати та інш..
Страхова компанія відшкодувала не всю
шкоду і позивач вважає це не законним,
матеріальна шкода повинна
відшкодовуватися в межах фактичних
витрат на ремонтно-відновлювальні
роботи. Вважає, що вказану шкоди
повинен відшкодовувати відповідач в
межах своєї відповідальності і просив
стягнути з страхової компанії решту не
сплаченої матеріальної шкоди в межах
ліміту відповідальності згідно його
розрахунку, висновку експерта, а також
пеню, відсотки річних через інфляцію,
витрати на правову допомогу та
понесені ним витрати по судовому збору,
задовольнивши позов у повному обсязі.

Представник відповідача ПрАТ СК
«Дніпроінмед» в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав, пояснивши, що
дійсно 09 серпня 2013 року була ДПТ за
участю ОСОБА_3, постановою суду
останнього визнано винним в цій ДТП,
постанова виконується, але матеріальну
шкоду позивачу вже відшкодувала
страхова компанія і нічого більше
відшкодовувати не потрібно. По закону
все зроблене відповідачем правильно,
надані документи позивачем
протирічливі і не підтверджують
заявлену суму матеріальної шкоди.
Ніяких інших зобов'язань відносно
позивача на себе не брали і не беруть,
будь-якої іншої шкоди (в тому числі і
моральної) позивачу не завдавали.
Вважають позовні вимоги не доведеними,
безпідставними і просили в їх
задоволенні відмовити в повному
обсязі.

Представник третьої особи ТОВ
«Генезис Авто» в судове засідання не
з'явився, про день та час слухання
справи повідомлявся належним чином,
про причини неявки суду не повідомив.
Суд вважає можливим розгляд справи за
відсутності представника вказаної
третьої особи згідно ст. 169 ЦПК України.

Вислухавши пояснення
представників позивача і відповідача,
з'ясувавши думку сторін і третьої
особи, оцінивши надані і добуті докази,
перевіривши матеріали справи, суд
вважає позовні вимоги обґрунтованими і
підлягаючими задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

В судовому засіданні встановлено, що 09
серпня 2013 року близько 03.25 години водій
ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Дачія
Логан», державний номер автомобіля
НОМЕР_1, рухався в районі електро опори
№113 по вул. Набережна ім. В.І. Леніна м.
Дніпропетровська та перед здійсненням
маневру - зміні напрямку руху, не
пересвідчилася, що це буде безпечно,
відволікся від керування транспортним
засобом, проявивши крайню неуважність
до дорожньої обстановки та її зміни, не
діяв таким чином, щоб не завдавати
загрози життю та здоров'ю громадян,
грубо порушуючи вимоги п. 1.3, 1.5 і 2.3Б
Правил дорожнього руху України, не
впорався з керуванням свого
автомобіля, в наслідок чого допустив
наїзд, зіткнення з рухавшимся в тому ж
місці автомобілем «ДЕУ Ланос»,
державний номер НОМЕР_2, під керуванням
водія ОСОБА_4, скоївши ДТП.

В результаті вказаної
дорожньо-транспортної пригоди
автомобіль під керуванням позивача
отримав значні ушкодження. При цьому
порушення водієм ОСОБА_3 зазначених
Правил дорожнього руху України
знаходилось у прямому
причинно-слідчому зв'язку із
наслідками у вигляді завданих
ушкоджень позивача та пошкодження
названого автомобіля.

Стосовного винного у вказаній ДТП
працівниками ДАІ складено протокол і
направлено його до суду. Постановою
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 08 жовтня 2013 року
винним у вказаній ДТП визнано було
ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАПП його було
притягнуто до адміністративної
відповідальності в вигляді
позбавлення права керування
транспортними засобами строком на
десять місяців, постанова не оскаржена
і набрала законної сили, постанова
виконується.

За результатами розгляду справи,
дослідженням матеріалів цивільної
справи та адміністративного матеріалу,
на думку суду, винним у вказаній
дорожньо-транспортній пригоді є водій
ОСОБА_3. При цьому порушення цим водієм
правил дорожнього руху України
знаходилось у прямому
причинно-слідчому зв'язку із
наслідками у вигляді пошкодження
автомобіля позивача, завданню шкоди.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню. Обставини,
визнані судом загальновідомими, не
потребують доказування. Обставини,
встановлені судовим рішення у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини. Вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду в
справі про адміністратвине
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Таким чином, постановою
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 08 жовтня 2013 року
встановлено факт вчинення ОСОБА_3 на
своєму автомобілі адміністративного
правопорушення відносно позивача, факт
завдання діями вказаної особи шкоди
позивачу, а також наявність
причинно-слідчого зв'язку між винними
діями ОСОБА_3 та зазначеними наслідками
у вигляді шкоди позивачу і відповідно
винність вказаної особи в завданні
шкоди, ця вина встановлена і доведена.

Постанова Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня
2013 року відносно ОСОБА_3 набрала
законної сили, а тому є достатньо
підстав для звільнення позивача від
доказування даного позову в частині
питань чи мали місце винні дії вказаної
особи на своєму автомобілі, а саме дії,
що містять в собі склад
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУПАПП, факт
завдання ушкоджень позивачу, наявність
причинно-слідчого зв'язку між винними
діями, пов'язаними з порушенням вимог
Правил дорожнього руху України, ОСОБА_3
і завданням шкоди позивачу. Вказаними
протиправними діями позивачу було
завдано матеріальної шкоди.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на
захист цивільних прав та інтересів: « 1.
Кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

В судовому засіданні встановлено, що
винними діями ОСОБА_3 на вказаному
автомобілі позивачу було завдано
матеріальної шкоди. Матеріальна шкода
полягає в значних витратах позивача на
ремонтно-відновлювальні роботи свого
пошкодженого винними діями вказаної
особи (ОСОБА_3) автомобіля.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ст. 1187 ЦК України джерелом
підвищеної небезпеки є діяльність,
пов'язана з використанням, зберіганням
або утриманням транспортних засобів,
..., що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку....
Особа, яка здійснює діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки,
відповідає за завдану шкоду, якщо вона
не доведе, що шкоди було завдано
внаслідок непереборної сили або умислу
потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України
фізична або юридична особа, яка завдала
шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я фізичній особі, зобов'язана
відшкодувати потерпілому ... додаткові
витрати, викликані необхідністю
посиленого харчування,
санаторно-курортного лікування,
придбання ліків, протезування,
стороннього догляду тощо. Згідно ч. 1 ст.
1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин,
зобов'язана відшкодувати витрати
закладові охорони здоров'я на
лікування потерпілого від цього
злочину, крім випадку завдання шкоди
при перевищенні меж необхідної оборони
або у стані сильного душевного
хвилювання, що виникло раптово
внаслідок насильства або тяжкої образи
з боку потерпілого. Відповідно до
вимог ст. 22 ЦК України особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); збитки відшкодовуються у
повному обсязі, якщо договором або
законом не передбачено відшкодування у
меншому або більшому розмірі.

Таким чином неправомірними діями
саме цього водія (ОСОБА_3), пов'язаними з
використанням джерела підвищеної
небезпеки (транспортного засобу)
позивачу було завдано майнової шкоди
та прямих збитків, які знаходяться в
безпосередньому причинно-слідчому
зв'язку зі вказаними діями ОСОБА_3 і
підлягають повному відшкодуванню за
рахунок винної особи (ОСОБА_3).

11 червня 2013 року між ПрАТ СК
«Дніпроінмед» та ТОВ «Генезис Авто»
було укладено договрі (поліс)
обовязкового страхування
цивільно-правової відповіідальності
власників наземних транспортних
засобів №АС/1584757, предметом якого є
майнові інтереси страхувальника (ТОВ
«Генезис Авто»), що пов'язані із
відшкодуванням шкоди, що може бути
заподіяна життю, здоровю або майну
потерпілих внаслідок експлуатації
забезпеченого за вказаним полісом
транспортного засобу: автомобіля
«Дачія Логан» державний номер НОМЕР_1.

Суду було надано позивачем висновок
експерта від 27 серпня 2013 року та акт
виконаних робіт від 23 жовтня 2013 року по
ремонтно-відновленю його пошкодженого
автомобіля, що був виконаний ПП
«ОСОБА_5», яким встановлено, що вартість
відновлювального ремонту автомобіля
позивача з врахуванням коефіцієнта
фізичного стану підлягаючих заміні
деталей складає 32417 грн. 15 коп.. Фактичні
витрати позивача на проведення
ремонтних робіт його пошкодженого
автомобіля склали 28335 грн. Вказані
кошти реально сплачені позивачем і є
фактичними його витратами, про що суду
надано письмові докази.

Позивач відремонтував свій автомобіль
і пройшов перевірку технічного стану
цього автомобіля, за результатами
якого було оформлено протокол від 04
квітня 2014 року, згідно якого автомобіль
визнано повністю технічно справним і
відповідаючим технічним стандартам та
заводським вимогам.

Згідно статті 22.1 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому законом
порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно статті 28 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» шкода, заподіяна в результаті
дорожньо-транспортної пригоди майну
потерпілого, - це шкода, пов'язана: з
пошкодженням чи фізичним знищенням
транспортного засобу; з евакуацією
транспортних засобів з місця
дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно статті 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому законодавством,
з евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди.

Отже, враховуючи вищезазначений акт
виконаних робіт, якщо вважати, що
завдана позивачу шкода становить 28335
грн., то ПрАТ «СК «Дніпроінмед», з
урахуванням лімітів відповідальності,
повинно було сплати позивачу до 50000
грн., а за мінусом франшизи в 1000 грн. від
вказаної страхової організації
страхове відшкодування в межах ліміту
відповідальності повинно було бути -
27335 грн..

Згідно статті 30 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» транспортний засіб
вважається фізично знищеним, якщо його
ремонт є технічно неможливим чи
економічно необґрунтованим та власник
транспортного засобу згоден з
визнанням його фізично знищеним.
Ремонт вважається економічно
необгрунтованим, якщо передбачені
згідно з експертизою, проведеною
відповідно до законодавства, витрати
на ремонт транспортного засобу
перевищують вартість транспортного
засобу до дорожньо-транспортної
пригоди. При цьому якщо власник
транспортного засобу не згоден з
визнанням транспортного засобу
фізично знищеним, йому відшкодовується
різниця між вартістю транспортного
засобу до та після
дорожньо-транспортної пригоди, а також
витрати по евакуації транспортного
засобу з місця дорожньо-транспортної
пригоди.

Питання технічної можливості і
економічного обґрунтування
відновлення свого автомобіля вирішене
позивачем в передбаченому законом
порядку, автомобіль ним відремонтовано
за власні кошти і пройдено державний
технічний огляд, отже автомобіль
технічно справний і не фізично
знищений. Вартість витрат на ремонт
автомобіля склала 24770 грн. 46 коп.
Документи про це надані.

Згідно статті 1194 ЦК України особа, яка
застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Згідно пункту 9 постанови № 6 Пленуму
Верховного Суду України від 27 березня
1992 року «Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» коли
відшкодування шкоди в натурі
неможливе, потерпілому
відшкодовуються в повному обсязі
збитки відповідно до реальної вартості
на час розгляду справи втраченого
майна, робіт, які необхідно провести,
щоб виправити пошкоджену річ, усунути
інші негативні наслідки неправомірних
дій заподіювача шкоди. Як при
відшкодуванні в натурі, так і при
відшкодуванні заподіяних збитків
грішми потерпілому на його вимогу
відшкодовуються неодержані доходи у
зв'язку з заподіянням шкоди майну.

Отже відповідач зобов'язаний
відшкодувати позивачу реальні збитки,
тобто збитки, які позивач зробив або
мусить зробити для відновлення свого
права, а саме для відновлення
пошкодженого автомобіля.

Але не зважаючи на вказане, на
вимогу позивача відповідач - страхова
компанія - виплатила позивачу 05 лютого
2014 року в якості страхового
відшкодування лише 2280 грн. 94 коп., решта
суми залишилася не виплаченою і
виплачувати її відповідач
відмовляється.

Суд вважає, що позивач фактично і
реально витратив на відновлення свого
автомобіля 24770.46 грн., йому відшкодовано
лише 2280.94 грн., а тому можливим стягнути
з відповідача на користь позивача
решту матеріальної шкоди повністю:
22489.52 грн. (24770.46 - 2280.94 = 22489.52), оскільки
вказані витрати підтверджені
належними доказами в судовому
засіданні, шкода настала. Вказана
виплата відповідачем позивачу не
проведена безпідставно.

Відповідно до п. 21 постанови № 4 Пленуму
Вищого Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01 березня 2013 року «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» при
безпідставній відмові у виплаті
страхового відшкодування, крім
наслідків, передбачених договором,
страховик, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
страхувальника зобов'язаний сплатити
йому суму страхової виплати з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом (стаття 526, частина друга
статті 625 ЦК).

Враховуючи вказане, суд вважає
обгрунтованими вимоги позивача і про
сплату йому суми страхової виплати з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом (стаття 526, частина друга
статті 625 ЦК).

Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на якi
вона посилається як на пiдставу своїх
вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної
статтi передбачено, що доказуванню
пiдлягають обставини, якi мають
значення для ухвалення рiшення у справi
i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi
беруть участь у справi, виникає спiр.

Тобто, відповідач ПрАТ «СК
«Дніпроінмед» повинно довести, що його
дiями не було порушено його права або
права позивача. Однак, жодних доказiв
цим відповідачем до суду не надано.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин
справи та письмових доказів, з
урахуванням допустимості доказів та
узгодженістю і несуперечністю між
собою дають об'єктивні підстави
вважати, що позов підлягає задоволенню
в повному обсязі.

Вiдповiдно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. Позивач заперечує будь-якi
домовленості i зобов'язання стосовно
вказаного вiдповiдача відносно
завданої шкоди, предмета спору, а
вiдповiдач не довів незаконність дій
позивача. Твердження вiдповiдача про
наявнiсть будь-яких iнших зобов'язань
стосовно позовних вимог - є
припущенням.

Не може суд прийняти до уваги
заперечення відповідача проти позову в
повному обсязі, оскільки воно
спростовується вищенаведеним і нічим
об'єктивно не підтверджується.

При таких обставинах суд вважає
можливим позовні вимоги задовольнити:
стягнути з відповідача ПрАТ «Страхова
компанія «Дніпроінмед» на користь
позивача ОСОБА_1 матеріальну шкоду в
вигляді страхового відшкодування в
сумі 22489 грн. 52 коп., пеню за просрочення
виконання зобов'язання в сумі 960 грн. 30
коп., 3% річних за просрочку у виплаті
страхового відшкодування в сумі 225 грн.
51 коп., витрати на оплату експертного
дослідження в сумі 750 грн., витрати на
правову допомогу в сумі 2500 грн. і судові
витрати на судовий збір в сумі 274 грн., а
всього 27199 грн. 33 коп.

Таким чином суд вважає, що позовні
вимоги про відшкодування матеріальної
шкоди та витрат знайшли своє об'єктивне
підтвердження в ході судового
засідання і підлягають задоволенню в
повному обсязі.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції
України; ст. ст. 15, 16, 22, 1166, 1187, 1195 ЦК
України; ст. ст. 28-30 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57-61, 81, 209, 212-216, 218
ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Дніпроінмед» на користь ОСОБА_1
матеріальну шкоду в вигляді страхового
відшкодування в сумі 22489 грн. 52 коп.,
пеню за просрочення виконання
зобов'язання в сумі 960 грн. 30 коп., 3%
річних за просрочку у виплаті
страхового відшкодування в сумі 225 грн.
51 коп., витрати на оплату експертного
дослідження в сумі 750 грн., витрати на
правову допомогу в сумі 2500 грн. і судові
витрати на судовий збір в сумі 274 грн., а
всього 27199 грн. 33 коп.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя -