Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2014 р. Іллічівський
районний суд м. Маріуполя Донецької
області під головуванням судді
Іванченко А. М., при секретарі судового
засідання Мєткій Ю.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради,
третя особа Відділ Державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно Реєстраційної служби
Маріупольського міського управління
юстиції, про визнання права власності
за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до Маріупольської
міської ради про визнання права
власності за набувальною давністю. У
позові зазначив наступне. Він ОСОБА_1,
1935 року народження мешкає за адресою:
АДРЕСА_1. Вказане домоволодіння у 1953
році будував його батько ОСОБА_2
Позивач завжди мешкав разом з батьками
за вказаною адресою, вів разом з
батьками спільне господарство,
сплачував комунальні послуги, тощо.
Батько позивача помер у 1979 році, мати
померла ІНФОРМАЦІЯ_5. Оскільки на час
смерті спадкодавців позивач постійно
мешкав з ними, то вважав, що спадкове
майно у вигляді вказаного
домоволодіння він фактично прийняв, та
вважав його своєю власністю. Згодом
продовж вулиці Рельєфній було
розпочато викладення газопроводу,
однак правовстановлюючих документів у
позивача не виявилося. Звернувшись до
Третьої Маріупольської державної
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини, позивачу було
відмовлено, з тих підстав, що в позивача
були відсутні необхідні для видачі
свідоцтва про право на спадщину
документів. Починаючи з 1981 року, тобто
з моменту смерті ОСОБА_3, він почав
правомірно та безперервно володіти
вищезазначеним житловим будинком та
продовжує ним володіти до цього часу.
Просив суд визнати за ним право
власності на будинок, розташований за
адресою: АДРЕСА_1, за набувальною
давністю.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не
з'явився, надав суду заяву про розгляд
справи в його відсутність. Позов
підтримав, просив його задовольнити.

Представник відповідача надала суду
пояснення, просила відмовити у
задоволенні позову у повному обсязі з
наступних підстав. Батьки позивача, які
вже померлі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право
власності на домоволодіння
розташоване за адресою АДРЕСА_1 за
життя не оформили. В позовній заяві
позивачем не вказано, саме чиїм
нерухомим майном позивач заволодів.
Доказів того, що Маріупольська міська
рада порушує, не визнає або оспорює
права позивача суду не надані. Також
Маріупольська міська Рада не є
власником будинку по АДРЕСА_1.

Представник третьої особи відділ
Державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Маріупольського міського управління
юстиції в судове засідання не з»явився,
причини неявки суду не повідомив, про
час та місце слухання справи був
повідомлений належним чином.

Суд, дослідивши письмові докази, вважає
позов таким, що підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до положень ст.. 344 ЦК
України особа, яка добросовісно
заволоділа чужим майном і продовжує
відкрито, безперервно володіти
нерухомим майном протягом десяти років
або рухомим майном-протягом п»яти
років, набуває право власності на це
майно(набувальна давність), якщо інше
не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно,що
підлягає державній реєстрації, виникає
за набувальною давністю з моменту
державної реєстрації.

Особа,яка заявляє про давність
володіння, може приєднати до часу свого
володіння увесь час, протягом якого цим
майном володіла особа, чиїм
спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Якщо особа заволоділа майном на
підставі договору з його власником,
який після закінчення строку договору
не пред»явив вимоги про його
повернення, вона набуває право
власності за набувальною давністю на
нерухоме майно через п»ятнадцять, а на
рухоме майно - через п»ять років з часу
спливу позовної давності.

Втрата не з своєї волі майна його
володільцем не перериває набувальної
давності у разі повернення майна
протягом одного року або пред»явлення
протягом цього строку позову про його
витребування.

Право власності за набувальною
давністю на нерухоме майно,
транспортні засоби, цінні попери
набувається за рішенням суду.

Згідно паспорта позивача ОСОБА_1,
народився ІНФОРМАЦІЯ_2, у м. Маріуполі,
Донецької області. Місце проживання та
реєстрації позивача та його батьків
увесь час вказано АДРЕСА_1, що
підтверджується записом у домовій
книзі (а.с.7-9, 20-28.)

Згідно свідоцтва про народження
позивача- ОСОБА_1, актовий запис № 777
складений Іллічівським відділом РАГС
м. Жданов, батьками вказані ОСОБА_2 та
ОСОБА_3.

Згідно свідоцтва про шлюб № 189 від
17.02.1926 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали шлюб
в Сорочинському районі Чкаловської
області.

Згідно домової книги на реєстрацію
осіб, мешкаючих у будинку АДРЕСА_1
постійно вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 1935
року по час смерті, та позивач ОСОБА_1 з
1935 року по теперішній час. (а.с. 20-28)

З матеріалів справи вбачається, що
згідно до характеристики будинку,
господарських будівель та споруд,
технічного паспорту складеного 18.06.2013
року, встановлено, що житловий будинок
АДРЕСА_1 було збудовано у 1935 році,
добудовано у 1953 році та 1972 році.
Будівельником будинку був ОСОБА_5, 1902
року народження - батько позивача (а.с.
11-15)

По теперішній час будинок в
експлуатацію не здано.

Згідно до копії заповіту, складеного в
м. Жданові у 1964 році, спадкове майно у
вигляді вказаного домоволодіння
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, яке
належало ОСОБА_2, останній після своєї
смерті заповідав своєї дружині ОСОБА_3
(а.с. 29).

Згідно до листа Третьої маріупольської
державної нотаріальної контори ОСОБА_2
(батько позивача) помер ІНФОРМАЦІЯ_6,
згідно інформаційної довідки зі
Спадкового реєстру інформація щодо
наявності спадкової справи відсутня.

Згідно до копії заповіту Складеного в
м. Жданові, 25.09.1979 року, встановлено, що
ОСОБА_3 домоволодіння АДРЕСА_1, що
належить їй (за заповітом чоловіка
ОСОБА_2) заповідає сину - позивачу
ОСОБА_1 (а.с. 30)

Згідно до матеріалів спадкової справи,
Третьої Маріупольської державної
нотаріальної контори, встановлено, з
заявою про прийняття та видачу
свідоцтва про право на спадщину, після
смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5,
звернувся тільки її син- позивач
ОСОБА_1.

20.09.2013 року позивач звернувся до
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини після смерті матері
ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5.(а.с.16)

Згідно до Постанови про відмову у
вчиненні нотаріальної дії від 20.03.2013
року № 2386/02-31, позивачу було відмовлено
в видачі свідоцтва про право на
спадщину у зв»язку з відсутністю
правовстановлюючих документів в МКП
«Маріупольське бюро техничної
інвентаризації.(а.с. 18-19)

Як роз'яснено в п.9 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав"
відповідно до частини першої статті 344
ЦК особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із
набуттям права власності за
набувальною давністю, суди повинні
враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа
при заволодінні чужим майном не знала і
не могла знати про відсутність у неї
підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо
особа не приховувала факт знаходження
майна в її володінні. Вжиття звичайних
заходів щодо забезпечення охорони
майна не свідчить про приховування
цього майна;

- володіння визнається безперервним,
якщо воно не переривалось протягом
всього строку набувальної давності. У
разі втрати не із своєї волі майна його
давнісним володільцем та повернення
цього майна протягом одного року або
пред'явлення протягом цього строку
позову про його витребування
набувальна давність не переривається
(частина третя статті 344 ЦК). Не
переривається набувальна давність,
якщо особа, яка заявляє про давність
володіння, є сингулярним чи
універсальним правонаступником,
оскільки в цьому разі вона може
приєднати до часу свого володіння
увесь час, протягом якого цим майном
володіла особа, чиїм спадкоємцем
(правонаступником) вона є (частина
друга статті 344 ЦК).

Отже, набуття права власності на чужі
речі за набувальною давністю
здійснюється за умови, що річ, яка
опинилася у володінні особи, є
об'єктивно чужою, володілець
суб'єктивно вважає майно своїм,
володілець майна має бути
добросовісним набувачем, володіння
здійснюється протягом усього строку
відкрито та продовжувалось
безперервно, строк такого володіння
нерухомим майном складає 10 років.

Виникнення володіння, що пов'язано з
добросовісним заволодінням річчю,
полягає в переконанні володільця, що
заволодіння правомірне, тобто майно
надійшло до нього законно.

Набуття права власності на майно за
набувальною давністю виникає тоді,
коли власник майна довгий час не
виявляв наміру визнати річ своєю,
погодився з її втратою, і при
відсутності презумпції права
державної власності.

Оскільки набувальна давність
поширюється на випадки фактичного,
безтитульного (незаконного) володіння
чужим майном і наявність у володільця
певного юридичного титулу (договір
найму, збереження тощо), виключає
застосування набувальної давності, суд
першої інстанції дійшов помилкового
висновку про визнання за позивачем
права власності на спірне приміщення.

Володіння має бути добросовісним,
тобто якщо володілець не знав і не міг
знати про те, що він володіє чужою
річчю. Обставини, у зв'язку з якими
виникло володіння чужою річчю, не
давали найменшого сумніву щодо
правомірності набуття майна.

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_1
народився у м. Маріуполі у 1935 році та
завжди жив разом і з своїми батьками
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у буд. АДРЕСА_1.
Вказаний будинок за життя збудував
його батько ОСОБА_2, який належним чином
не оформив та документів на право
власності на домоволодіння за життя не
отримав. Вказане домоволодіння він
заповідав своїй дружині ОСОБА_3 у 1964
році. Після смерті батька позивача
ОСОБА_2 його мати ОСОБА_3 фактично
прийняла спадщину та він з родиною та
матір»ю продовжували разом мешкати у
вказаному будинку. Мати позивача у 1979
році склала заповіт та заповідала
вказаний будинок позивачу. Після
смерті матері ОСОБА_3 позивач продовжив
мешкати у домоволодінні АДРЕСА_1, тобто
володів їм добросовісно, так як маючи
на руках заповіт матері він не знав і не
міг знати про відсутність у нього
підстав для набуття права власності.
Позивач весь час проживання його у
вказаному будинку після смерті матері
у 1981 році не приховував факт
знаходження майна в його володінні.
Після смерті матері у 1981 році і по
теперішній час позивач безперервно
володів вказаним домоволодінням
протягом 33 років.

Отже, судом встановлено, що позивач
добросовісно заволодів майном батьків,
які померли, та після смерті матері з 1981
року по теперішній час продовжує
добросовісно безперервно володіти ним
на протязі 33 років, інші правовідносини
щодо вказаного будинку відсутні, суд
доходить висновку про наявність
передбачених законом підстав для
задоволення позову.

На підставі викладеного, ст. 344 ЦК
України, керуючись ст. ст. 10, 11, 212-215, 218
ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Маріупольської міської
ради про визнання права власності за
набувальною давністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, право
власності на житловий будинок з усіма
господарськими будівлями та спорудами
АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Донецькоїї області
шляхом подання до Іллічівського
районного суду апеляційної скарги
протягом 10-ти днів з дня його
проголошення, а особами, які не були
присутні у судовому засіданні -з дня
отримання його копії.

Суддя:
А. М. Іванченко