Справа № 191/2089/14-ц
Провадження № 2/191/1058/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2014 року
м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Прижигалінської
Т.В.

за участю секретаря - Каліневич Ж.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Синельникове
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа:
Головне управління імміграційної
служби України в Дніпропетровській
області про втрату права на
користування житлом та зняття з
реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з
вищевказаним позовом, обґрунтовуючи
свої позовні вимоги тим, що їм на праві
приватної власності відповідно до
договору дарування від 12.06.2002 року між
громадянкою ОСОБА_4 та ними,
посвідченого приватним нотаріусом,
належить житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами
за адресою: АДРЕСА_1. Даний будинок
зареєстрований в КП «Синельниківське
МБТІ» 23.08.2002 року за реєстровим номером
132. 16.03.2009 року за їхньою згодою в
будинку була зареєстрована
співмешканка їх сина ОСОБА_5 ОСОБА_3. На
початку 2011 року ОСОБА_3 припинила
фактичні шлюбні відносини з їх сином та
переїхала на постійне місце проживання
в будинок за адресою: АДРЕСА_2, але у
встановленому законом порядку
добровільно знятися з реєстрації не
бажає.

Просять суд визнати ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право
на користування житловим будинком з
господарськими будівлями та спорудами,
розташованими за адресою:
Дніпропетровська область АДРЕСА_1,
зобов'язавши Головне управління
імміграційної служби в
Дніпропетровській області зняти з
реєстраційного обліку за вищевказаною
адресою громадянку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
та стягнути з відповідача судові
витрати по справі.

В судовому засіданні позивачі, їх
представник підтримали позовні вимоги
у повному обсязі та пояснили обставини
справи таким чином, як вони викладені
вище.

В судовому засіданні відповідачка
проти позовних вимог заперечувала та
пояснила, що на даний час вона не має
можливості зареєструватися за іншою
адресою. Раніше була зареєстрована в
АДРЕСА_3, знялася з реєстрації
приблизно в 2008 - 2009 році. По АДРЕСА_1 на
даний час зареєстрована, проживала там
з сином позивачів, вела спільне
господарство. З березня 2009 року вона за
даною адресою не проживає, оскільки
розійшлася з сином позивачів, забрала
всі свої речі та добровільно
виселилася з будинку. На даний час не
має наміру повертатися в даний будинок.
На даний час вона проживає по АДРЕСА_4
із співмешканцем, який купив будинок.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
представника позивачів, дослідивши
матеріали справи та оцінивши їх в
сукупності, приходить до наступного
висновку.

Згідно договору дарування жилого
будинку від 11.06.2002 року,
зареєстрованого в Синельниківському
МБТІ 23.08.2002 року за реєстром № 132,
житловий будинок з господарськими
будівлями та спорудами АДРЕСА_1
належить позивачам на праві приватної
власності. Згідно копії домової книги
та акту сусідів від 15.02.2014 року
відповідачка ОСОБА_3 зареєстрована в
даному будинку 16.03.2009 року, але не
проживає більше трьох років.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член
сім»ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім»ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Відповідно до ст.. 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» зняття з
реєстрації місця проживання особи
здійснюється на підставі: заяви
особи або її законного представника;
судового рішення, яке набрало законної
сили, про позбавлення права власності
на житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням,
про виселення, про визнання особи
безвісно відсутньою або оголошення її
померлою; свідоцтва про смерть.

Виходячи з того, що Закон України від
11.12.2003 року «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» є спеціальним
нормативно-правовим актом, який
регулює правовідносини, пов'язані із
зняттям з реєстрації місця проживання,
вбачається, що положення ст.. 7 цього
Закону підлягають застосуванню до усіх
правовідносин, виникнення, зміна чи
припинення яких пов'язана з юридичним
фактом зняття з реєстрації місця
проживання.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні
права користування та розпорядження
своїм майном, власник має право
вимагати усунення відповідних
перешкод, зокрема, шляхом зняття особи
з реєстрації місця проживання,
пред'явивши разом з тим одну із таких
вимог: 1) про позбавлення права
власності на житлове приміщення; 2) про
позбавлення права користування
житловим приміщенням; 3) про визнання
особи безвісно відсутньою; 4) про
оголошення фізичної особи померлою.

Отже, доводи позивачів є законними та
обґрунтованими, оскільки відповідачка
являлася членом сім'ї власника житла,
не проживає в їхньому будинку без
поважних причин понад один рік та її
реєстрація на даний час є перешкодою
для позивачів у здійсненні ними права
користування, володіння та
розпорядження своїм майном. У зв'язку з
цим позовна вимога про визнання ОСОБА_3
такою, що втратила право на
користування житловим будинком з
господарськими будівлями та спорудами,
розташованими за адресою:
Дніпропетровська область АДРЕСА_1,
підлягає задоволенню. Що стосується
позовної вимоги про зобов'язання
Головного управління імміграційної
служби в Дніпропетровській області
зняти з реєстраційного обліку за
вищевказаною адресою громадянку
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, то вона
задоволенню не підлягає, оскільки
зняття з реєстрації місця проживання
особи здійснюється на підставі рішення
суду про позбавлення права
користування житловим приміщенням.

Доводи відповідачки щодо неможливості
зареєструватися за іншою адресою не
ґрунтуються на вищевказаних нормах
закону та не є поважною причиною не
проживання в будинку позивачів.

Таким чином, суд вважає необхідним
позовні вимоги задовольнити частково.
Згідно ст.. 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Згідно квитанції № 978270
від 14.05.2014 року здійснено сплату
судового збору в розмірі 243, 60 грн., але
платником вказано ОСОБА_6, який не є
позивачем по справі, що суперечить
вимогам ст.. 88 ЦПК України. У зв'язку з
цим вимога про стягнення з відповідача
на користь позивачів судових витрат у
вигляді судового збору у розмірі 243, 60
грн. задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, та ст. 405 ЦК
України, ст.. 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні», керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що
втратила право на користування
житловим будинком з господарськими
будівлями та спорудами, розташованими
за адресою: Дніпропетровська область
АДРЕСА_1.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Синельниківський міськрайонний суд
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення, а особами, які не
були присутні в судовому засіданні під
час проголошення рішення - протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя: Т. В. Прижигалінська