АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 678/458/13-ц
Провадження № 22-ц/792/1294/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючого - судді
Корніюк А.П.,

суддів: П'єнти І.В., Талалай О.І.,

з участю секретаря: Сацюк Г.О.

апелянта ОСОБА_3 та його представника
ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Летичівського районного суду
Хмельницької області від 15 квітня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
Летичівської селищної ради про
визнання права власності на спадкове
майно.

Заслухавши доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів,

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернувся із
вказаним позовом, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що після смерті матері, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_3 він разом з
батьком успадкував частину житлового
будинку АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер
батько позивача ОСОБА_4 Через те, що
спадкодавці за життя не оформили
належним чином своїх прав на
будинковолодіння (не оформили
правовстановлюючі документи), тому у
позивача виникли труднощі з отриманням
свідоцтва про право на спадщину за
законом. Тому ОСОБА_3 просив суд винести
рішення, яким визнати за ним право
власності на будинковолодіння АДРЕСА_1,
що складається з житлового будинку
загальною площею 76,7 кв.м., житловою
площею 50 кв.м. та господарських
будівель і споруд, а саме: хліва,
погреба та огорожі як на спадкове
майно.

Рішенням Летичівського районного
суду від 15 квітня 2014 року в задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
вважає рішення суду незаконним,
просить його скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити його
позовні вимоги в повному обсязі.
Посилається на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права.
Апелянт вказує, що він є єдиним
спадкоємцем першої черги та фактично
прийняв спадщину, оскільки постійно
проживав разом з батьками у
вищезазначеному домоволодінні. Крім
того, суд помилково дійшов висновку про
те, що вказаний житловий будинок є
самочинним будівництвом.

Апелянт та його представник
апеляційну скаргу підтримали в повному
обсязі і просять її задовольнити.

Представник Летичівської
селищної ради до суду не з»явився,
направивши заяву щодо розгляду справи
за його відсутністю та зазначивши, що
не заперечує щодо задоволення
апеляційної скарги.

Перевіривши законність і
обгрунтованність судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду -
скасуванню з ухваленням нового рішення
по наступних підставах .

Відповідно до ст. 309 ч. 1 п.п.1,2,3,4
ЦПК України підставами для скасування
рішення є неповне з»ясування судом
обставин справи, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з
того, що право власності на
будинковолодіння АДРЕСА_1 за життя у
спадкодавців не виникло, оскільки не
було належним чином оформлене, тому
позивач також права власності не набув.
Крім того, звертав увагу, що вказане
домоволодіння є самочинним
будівництвом

Проте, з таким висновком суду
колегія суддів не погоджується,
виходячи із слідуючого.

Встановлено, що ОСОБА_6, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_3, придбала на підставі
договору купівлі-продажу від 15.03.1968
року один одноетажний, глинобитний
будинок АДРЕСА_1, що в подальшому були
знесені. ОСОБА_6 з 1978р. розпочато
будівництво нового цегляного будинку,
що був побудований у 1987 році, а надвірні
будівлі: хлів і погріб та огорожа були
побудовані в 1990 році. Рішенням
Летичівської селищної ради №124 від
04.10.1994р. ОСОБА_6 передано у приватну
власність земельну ділянку для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд площею 0,15га. по
АДРЕСА_1. В цьому домоволодінні були
зареєстровані та проживали ОСОБА_6 -
мати позивача, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3,
ОСОБА_7 - брат позивача, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_4 - батько позивача,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та позивач.
03.06.2013 року на замовлення позивача був
виготовлений технічний паспорт на
спірне домоволодіння. Після смерті
ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 залишилося
спадкове майно у вигляді
будинковолодіння АДРЕСА_1, що
складається з житлового будинку
загальною площею 76,7 кв.м., житловою 50
кв.м. і господарських будівель та
споруд, а саме: хліва, погреба та
огорожі, в управління яким вступили
позивач та ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2

Вказані обставини підтверджуються
матеріалами справи (а.с.6-21, 25, 34).

Також встановлено, що позивач, як
спадкоємець першої черги за законом
після смерті батьків ОСОБА_6 та ОСОБА_4
звернувся до приватного нотаріуса
Летичівського нотаріального округу із
заявою про видачу свідоцтва про право
на спадщину на спадкове майно, проте
нотаріусом було направлено позивачу
лист про те, що для оформлення спадщини
необхідні документи, які
підтверджують право власності
спадкодавців на будинковолодіння
АДРЕСА_1. (а.с.27).

Відповідно до ст. 2 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1
липня 2004 року державна реєстрація
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень, що супроводжується внесенням
даних до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону
право власності та інші речові права на
нерухоме майно, набуті згідно з чинними
нормативно-правовими актами до
набрання чинності цим Законом,
визнаються державою.

Колегія суддів прийшла до висновку,
що оскільки, будинок по АДРЕСА_1 був
побудований у 1987 році, а надвірні
будівлі: хлів і погріб та огорожа - в 1990
році, тому право власності на збудоване
до набрання чинності Законом України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
нерухоме майно набувається в порядку,
який існував на час його будівництва.

Відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи. Крім того,
згідно з частинами першою та другою
статті 5 Цивільного кодексу України
акти цивільного законодавства
регулюють відносини, які виникли з дня
набрання ними чинності.

Постановою КМ України від 05.08.1992
року № 449 «Про порядок прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів державного замовлення»
(втратила чинність) було встановлено
порядок та умови прийняття в
експлуатацію об'єктів будівництва, а до
5 серпня 1992 року не передбачалась
процедура введення нерухомого майна в
експлуатацію при набутті та оформленні
права власності на такі об'єкти.

Документом, що засвідчує
відповідність закінчених будівництвом
до 5 серпня 1992 року індивідуальних
(садибних) житлових будинків, садових,
дачних будинків, господарських
(присадибних) будівель і споруд,
прибудов до них, які не підлягають
прийняттю в експлуатацію, вимогам
законодавства, будівельних норм,
державних стандартів і правил, зокрема
для потреб державної реєстрації прав
власності на нерухоме майно, є
технічний паспорт, складений за
результатами технічної
інвентаризації.

Відповідно до ст. ст. 25, 30, 346 ЦК
України, листа Міністерства Юстиції
України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у разі
смерті власника нерухомого майна,
первинна реєстрація права власності на
яке не проводилася і
правовстановлюючий документ
відсутній, питання про визначення
належності цього майна попередньому
власнику та наступного власника
(спадкоємця) повинно вирішуватися в
судовому порядку.

Згідно до додатку 2 Тимчасового
положення про порядок державної
реєстрації права власності та інших
речових прав на нерухоме майно рішення
суду є правовстановлюючим документом,
на основі якого може бути проведена
реєстрація права власності на нерухоме
майно.

Відповідно зі ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України,
до складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Як вбачається з технічного
паспорта, виготовленого на замовлення
ОСОБА_3 від 06.03.2013 року, спірний будинок
побудований у 1987 році, а надвірні
будівлі: хлів і погріб та огорожа - в 1990
році і відмітки, що ці об»єкти є
самочинним будівництвом, відсутні.

Враховуючи наведене, колегія
суддів вважає, що позов ОСОБА_3 підлягає
до задоволення, адже позивач є
спадкоємцем першої черги після смерті
матері ОСОБА_6 та батька ОСОБА_4, на час
відкриття спадщини постійно проживав
із спадкодавцями, інших спадкоємців не
має, тому ОСОБА_3 має всі підстави для
визнання за ним права власності на
спадкове майно, а відсутність
правовстановлюючих документів на
будинковолодінння не є підставою для
відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 316, 319, 324
ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Летичівського районного суду
Хмельницької області від 15 квітня 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 право
власності на будинковолодіння АДРЕСА_1,
що складається з житлового будинку (А-1)
загальною площею 76,7 кв.м., житловою
площею 50 кв.м. та господарських
будівель і споруд, а саме: хліва (Б),
погреба (б) і огорожі (1-2) як на спадкове
майно.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
А.П. Корніюк

________________________________________________________________________
_

Головуючий у першій інстанції -
Ходоровський І.Б. Справа:
№22ц/792/1294/14

Доповідач - Корніюк А.П.
Категорія: 2, 5