Виноградівський районний суд
Закарпатської області
________________________________________________________________________
___________________________
Справа № 299/1829/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.07.2014 року
м.Виноградів

Виноградівський районний суд
Закарпатської області у складі:

головуюча - суддя Рішко Г.І.,

секретар судового засідання Стасюк
Ю.П.,

за участі представника позивача ОСОБА_1
- ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2, що діє в інтересах ОСОБА_1, до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
бездіяльності відповідачів
незаконною, зобов'язання відповідачів
вчинити певну дію,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду в інтересах
ОСОБА_1 на підставі довіреності із
позовом до ОСОБА_3 і ОСОБА_4, вимоги
якого уточнив згідно із письмовою
заявою від 03.06.2014 року та просить суд
визнати бездіяльність ОСОБА_3 і ОСОБА_4
в продажу будівельного участка його
сину ОСОБА_1 незаконним
правопорушенням; зобов'язати
відповідачів вчинити певну дію -
перепис будівельного участка в АДРЕСА_1
на його сина ОСОБА_1

Доводи позивача полягають у тому, що у
перших числах травня 2007 року його син
ОСОБА_1 за усною домовленістю купив від
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 будівельний участок в
АДРЕСА_1 за три тисячі доларів США. Син
виплатив продавцям готівкою 2500 доларів
США, а відповідачі повинні були
протягом декількох днів «зробити
переписку». Але цього не відбулося і
син виїхав на роботу до Чеської
республіки. В жовтні 2007 року син
приїхав з метою оформлення документів,
але цього не відбулося. 16.10.2007 року
ОСОБА_3 написав розписку в тому, що за
будівельний участок в АДРЕСА_1 вони
отримали від ОСОБА_1 2500 доларів США. З
того часу дотепер купівля-продаж не
оформлена на думку позивача з вини
відповідачів, бездіяльність яких
вважає незаконною та звернувся до суду
за захистом в інтересах свого сина.

Відповідачі подали до суду заперечення
на позовну заяву, у якому просять
відмовити у задоволенні позову
повністю.

Позиція відповідачів полягає у тому, що
дійсно ОСОБА_1 виявив намір придбати
земельну ділянку в АДРЕСА_1, де
знаходиться фундамент та гараж. Про це
він говорив із ОСОБА_3 і вони домовилися
про продаж за 5500 доларів США. Вказана
земельна ділянка успадкована дружиною
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 після смерті її батьків
ОСОБА_5. Але спадщина не була оформлена
і не оформлена дотепер. ОСОБА_4 ОСОБА_1
погодився передати ОСОБА_3 аванс у
розмірі 2500 доларів США для оформлення
земельної ділянки. ОСОБА_4 дізналася
про домовленість пізніше і дала згоду
на продаж ділянки за 8 тисяч доларів
США. Але до цього часу ОСОБА_1 жодного
разу не передавав їм грошей як
розрахунок за домовленістю.
Відповідачі стверджують, що особисто
ОСОБА_1 ніколи не заявляв претензій.

В судовому засіданні позивач підтримав
позов та просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
розповів, що дійсно між ним та ОСОБА_1
було досягнуто домовленість про те, що
ОСОБА_1 купує земельну ділянку. Для
підготовки документів він передав у
травні 2000 доларів США, а через місяць ще
500 доларів США. Заявив, що право
власності на дану земельну ділянку не
оформлене, така не належить наразі ні
йому, ні його дружині ОСОБА_4 Земельна
ділянка рахується за їх родичами, які
не заперечують проти переходу права
власності на цю земельну ділянку до
його дружини як спадок. Проте
оформлення ще не завершено і
«переписка» за цих обставин неможлива.
Просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення осіб, що беруть
участь у справі, дослідивши подані
докази, суд дійшов наступних висновків.

Встановлено, що у травні 2007 року ОСОБА_1
звернувся до ОСОБА_3 із пропозицією
купити земельну ділянку, розташовану в
АДРЕСА_1, яка як йому було відомо,
знаходилася у власності сім'ї ОСОБА_3.

ОСОБА_3 повідомив про те, що згоден
продати ОСОБА_1 цю земельну ділянку, але
правовстановлюючі документи на
ділянку належно не оформлені.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 домовилися про те, що
ОСОБА_1 передасть ОСОБА_3 певну суму
коштів, необхідних для виготовлення
правовстановлюючих документів на
земельну ділянку, і ця сума коштів буде
вважатися також авансом за угодою про
купівлю-продаж земельної ділянки.

Так, встановлено, що у травні 2007 року
ОСОБА_1 на вищевказані цілі передав
сім'ї ОСОБА_3 2000 доларів США, а через
місяць ще 500 доларів США.

Встановлено, що ні у 2007 році, ні на час
розгляду спору судом дана земельна
ділянка не належить на праві власності
ні ОСОБА_6, ні ОСОБА_7, правовстановлюючі
документи на ділянку не оформлені.

Вищенаведені обставини визнані
сторонами спору у судовому засіданні,
частково підтверджені письмовою
розпискою про отримання коштів.

Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, суд
може захистити порушене, невизнане або
оспорюване майнове право особи, з
приводу чого ця особа звернулася до
суду, зокрема у спосіб, визначений ст.16
ЦК України, в тому числі у спосіб
примусового виконання обов'язку в
натурі.

Позивач стверджує, що відповідачі на
підставі усної домовленості, що
досягнута між ними та його сином ОСОБА_1
у травні 2007 року, зобов'язані
«переписати будівельний участок»,
тобто належним чином оформити договір
купівлі-продажу земельної ділянки.

Оскільки відповідачі цей обов'язок не
виконують, що на думку відповідача є
незаконною бездіяльністю, то позивач
просить суд визнати цю бездіяльність
незаконною і зобов'язати відповідачів
вчинити перепис будівельного участка,
тобто застосувати такий спосіб захисту
як примусове виконання обов'язку в
натурі.

Суд констатує, що до порушеного
позивачем цивільно-правового спору
слід застосувати наступні норми ЦК
України.

Відповідно до ст.509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України,
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини;

Відповідно до ч.1 ст.626, 638 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір
укладається шляхом пропозиції однієї
сторони укласти договір (оферти) і
прийняття пропозиції (акцепту) другою
стороною.

Стаття 655 ЦК України, за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

При цьому, відповідно до ст.638 ЦК
України, договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Законом визначено обов'язкову форму
договору купівлі-продажу земельної
ділянки.

Відповідно до ст.657 ЦК України, договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню, крім
договорів купівлі-продажу майна, що
перебуває в податковій заставі.

Згідно із ч.3 ст.640 ЦК України, договір,
що підлягає нотаріальному посвідченню,
є укладеним з дня такого посвідчення.

Проаналізувавши обставини, що
встановлені у справі, та відповідні їм
норми матеріального права, суд дійшов
висновку, що договір купівлі-продажу
земельної ділянки між сторонами не
укладено.

При цьому, подана позивачем на
підтвердження повідомлених обставин
письмова розписка слугує
підтвердженню лише тієї обставини, що
ОСОБА_1 передав сім'ї ОСОБА_7 2500 доларів
США як частину грошових коштів за
купівлю земельної ділянки.

Дана розписка не підтверджує факту
укладення договору купівлі-продажу
земельної ділянки у письмовій формі,
оскільки не містить всіх істотних умов
договорів даного виду - ціни,
характеристик предмету договору.

Зобов'язання протягом певного строку (у
певний термін) укласти договір в
майбутньому (основний договір) на
визначених сторонами умовах, є
попереднім договором та ці
правовідносини врегульовано ст.635 ЦК
України.

Частиною 4 ст.635 ЦК України встановлено,
що попередній договір укладається у
формі, встановленій для основного
договору, а якщо форма основного
договору не встановлена, - у письмовій
формі.

Обов'язковою формою договору
купівлі-продажу земельної ділянки є
письмова форма з нотаріальним
посвідченням, що визначено законом.

Отже, попередній договір
купівлі-продажу земельної ділянки є
укладеним, якщо вчинений у належній
формі: письмово із нотаріальним
посвідченням.

За встановлених обставин суд зробив
висновок, що положення ст.635 ЦПК України
до відносин, що склалися між сторонами,
застосуванню не підлягають, оскільки
між сторонами не було у належній формі
укладено попереднього договору про
купівлю-продаж земельної ділянки, що б
стало підставою для виникнення у
власника земельної ділянки
зобов'язання укласти договір в
майбутньому.

Тому, суд прийшов до переконання, що
оскільки у відповідачів не виникло
договірних зобов'язань щодо укладання
(оформлення) договору купівлі-продажу,
то і у ОСОБА_1 не виникло відповідно
права вимагати виконання такого
зобов'язання.

Згідно із ст.627 ЦК України, відповідно
до статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно із ч.2 ст.14 ЦК України, особа не
може бути примушена до дій, вчинення
яких не є обов'язковим для неї.

Крім того, за встановлених обставин та
відповідно до ст.658 ЦК України право
продажу товару (земельної ділянки)
належить власнику товару.

Суд встановив, що ні ОСОБА_6, ні його
дружина ОСОБА_4 не були власниками
земельної ділянки у 2007 році і до цього
часу її власниками не є, а отже не мають
права на укладення договорів щодо
розпорядження нею.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що відсутні законні підстави для
примушування відповідачів вчиняти
будь-які дії щодо продажу земельної
ділянки, правовстановлюючі документи
на яку не оформлені.

В силу ст.11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Отже, розглянувши цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 у межах заявлених вимог
та на підставі поданих доказів, суд
вирішив, що у задоволенні позову слід
відмовити.

Керуючись ст.ст.10, 11, 27, 31, 60, 212-215 ЦПК
України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, що
діє в інтересах ОСОБА_1, до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання бездіяльності
відповідачів незаконною, зобов'язання
відповідачів вчинити певну дію -
відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Закарпатської області через
Виноградівський районний суд. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

ГоловуючаГ. І. Рішко