Ухвала

іменем україни

1 серпня 2014 року

м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Євтушенко О.І.,
розглянувши касаційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк»,
подану представником Шулікою Аліною
Володимирівною, на рішення Ленінського
районного суду м. Полтави від 8 квітня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Полтавської області від 20 травня 2014
року

в справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

в с т а н о в и в:

Рішенням Ленінського районного суду м
Полтави від 8 квітня

2014 року в задоволенні позовних вимог
ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської
області від 20 травня

2014 року рішення Ленінського районного
суду м. Полтави від 8 квітня 2014 року
залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ
«ПриватБанк» -

Шуліка А.В. просить скасувати
оскаржувані судові рішення та
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції, мотивуючи свої
вимоги порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

У відкритті касаційного провадження
слід відмовити з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 324 ЦПК України суд
касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні судів першої та
апеляційної інстанції чи відкинуті
ними, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу та про перевагу
одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог за спливом строку позовної
давності суд першої інстанції, з яким
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що відповідач,
заперечуючи проти заявлених позовних
вимог, просив застосувати строк
позовної давності.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до вимог ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК
України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Із матеріалів касаційної скарги,
оскаржуваних судових рішень
вбачається, що скарга є
необґрунтованою і наведені в ній
доводи не дають підстав для висновків
щодо незаконності та неправильності
зазначених судових рішень.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,
у разі якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені в ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи,
суддя-доповідач відмовляє у відкритті
касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження за
касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк», поданою
представником Шулікою Аліною
Володимирівною, на рішення Ленінського
районного суду м. Полтави від 8 квітня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Полтавської області від 20 травня 2014
року, в справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, відмовити.

Копію ухвали Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ разом із доданими
до касаційної скарги матеріалами
направити скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ:
О.І. Євтушенко