Справа №484/382/14-ц 23.07.2014 23.07.2014 23.07.2014
Провадження № 22ц-4/784/1876/14
Головуючий у 1-й інстанції Мельничук
Доповідач апеляційного суду Мурлигіна
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем
України

23 липня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Мурлигіної О.Я.,

суддів: Довжук Т.С., Шаманської
Н.О.,

при секретарі судового
засідання Бакуті Т.В.,

за участю:

представника відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Миколаєві цивільну
справу

за
апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на
рішення

Первомайського міськрайонного суду
Миколаївської області від 21 травня 2014
року

за
позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання
договору довічного утримання,

В С Т А Н О В И
Л А:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернулася з
позовом до ОСОБА_4 про розірвання
договору довічного утримання,
укладеного між сторонами 22 серпня 2007
року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги
позивачка вказувала, що вона була
власником квартири АДРЕСА_1. З умовами
договору довічного утримання
відповідач повинен був повністю її
утримувати з наданням всього
необхідного для цього: харчування ,
одягу, забезпечення догляду та
допомоги. Проте відповідач виконував
обов'язки неналежно. За його проханням
вона сплачувала за догляд 200 грн.,
зобов'язав її зробити ремонт за її
кошти, а на початку 2013 року зовсім
перестав здійснювати догляд. До того ж,
за нею почав доглядати її син.

Рішенням Первомайського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 21 травня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове про задоволення позову. На думку
апелянта, висновки суду суперечать
доказам у справі.

Представник відповідача, заперечуючи
проти задоволення апеляційної скарги,
просить залишити рішення суду без змін.

З'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 22 серпня 2007 року
між позивачкою та відповідачем
укладено договір довічного утримання,
за яким позивачка відчужувала
відповідачу належну їй квартиру
АДРЕСА_1, а останній зобов'язувався
надавати матеріальне забезпечення з
утримання (догляду), яке щомісячно
оцінюється сторонами у сумі 100 грн.
Утримання за договором надавалося у
вигляді забезпечення відчужувача
житлом шляхом збереження права
безоплатного довічного проживання у
вказаній квартирі, надання побутових
послуг,забезпечення належними
лікувальними засобами.

Також суд встановив, що до грудня 2013
року ОСОБА_4 виконував обов'язки за
договором. З грудня 2013 року своїх
обов'язків за договором в повному
обсязі він не виконує, оскільки цьому
перешкоджає син позивачки ОСОБА_5, який
раніше знаходився в місцях позбавлення
волі, а в грудні 2013 року посилився в
квартирі, яка належить його матері.

Дійшовши висновку, що договір не може
бути розірваним оскільки позивач
виконував свої обов'язки належним
чином до січня 2014 року, суд відмовив в
задоволенні повних вимог.

Проте в повному обсязі с висновками
суду погодитися не можна.

Так, зі змісту позовних вимог виходить,
що позивачка вказує на необхідність
розірвання договору довічного
утримання, посилаючись як на неналежне
виконання обов'язків відповідача по
договору, так і здійснення догляду за
нею її сином.

Як виходить з доказів у справі, в тому
числі з постанови про закриття
кримінального провадження від 25 січня
2014 року (а.с. 31), договір довічного
утримання не виконується належним
чином з кінця грудня 2014 року. Проте, це
відбувається не з вини ОСОБА_4, а у
зв'язку з неможливістю ним подальшого
виконання договору. Докази у справі
свідчать про те, що договір належним
чином не виконується внаслідок дій
сина позивачки ОСОБА_5, який за його
твердженням бажає доглядати за матір'ю
самостійно, та у зв'язку з бажанням
позивачки розірвати договір.
Відповідач в силу вказаних обставин не
може здійснювати належним чином свої
обов'язки по договору.

На ці обставини справи та вимоги закону
суд уваги не звернув. Між тим, законом
передбачено можливість відчужувача
майна по договору довічного утримання,
який не виконується не з вини набувача,
вимагати розірвання договору. Зокрема,
з ч. 1 ст. 755 ЦК України виходить, що
договір довічного утримання може бути
розірваним у разі невиконання або
неналежного виконання набувачем своїх
обов'язків, незалежно від його вини.

Оскільки в суді доведено,що договір
довічного утримання не виконується і
за викладених обставин не може
виконуватися в подальшому з підстав, що
мають істотне значення, є підстави для
його розірвання за вимогою позивачки
із застосуванням наслідків розірвання
договору.

За такого, колегія суддів вважає, що
рішення суду у відповідності до п. 3 ч. 1
ст. 309 ЦРПК України підлягає скасуванню
з ухваленням нового рішення про
часткове задоволення позовних вимог.

Договір довічного утримання слід
розірвати з визнанням за відповідачем
право власності на 1/6 частини квартири,
застосувавши таким чином правові
наслідки розірвання договору,
передбачені ч. 2 ст. 756 ЦК України.
Визначаючи частку в квартирі, яку слід
залишити за набувачем (відповідачем у
справі), колегія суддів виходить з
тривалості часу, протягом якого
відповідач належно виконував свої
обов'язки, а це з часу укладення
договору до грудня 2013 року.

Інші доводи в апеляційній скарзі
безпідставні. Колегія суддів вважає, що
вказаним рішенням поновлюються як
права позивачки, так і права
відповідача, який повинен був надавати
матеріальне забезпечення з утримання
на 100 грн. щомісячно. Рішення відповідає
такому загальному принципу цивільного
судочинства як розумність та
справедливість.

Керуючись статтями 303,309,316 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Первомайського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 21 травня 2014 року скасувати
та ухвалити нове рішення, про часткове
задоволення позову.

Розірвати договір довічного утримання,
укладений 22 серпня 2007 року між ОСОБА_3
та ОСОБА_4, який посвідчено приватним
нотаріусом Первомайського міського
нотаріального округу Миколаївської
області ОСОБА_6, та зареєстровано в
реєстрі за №5497.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/6
частину квартири АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили може бути оскаржено в
касаційному порядку .

Головуючий:

Судді: