Номер провадження: 22-ц/785/6659/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі: головуючого
судді Дрішлюка А.І., суддів Артеменко
І.А., Заїкіна А.П.,

при секретарі судового засідання
Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 23 квітня 2014 року по цивільній
справі за позовом Управління
Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Одеси до ОСОБА_2
про стягнення надміру виплачених сум
пенсій, -

ВСТАНОВИЛА:

До Приморського районного суду м.Одеси
звернулося Управління Пенсійного
фонду України в Приморському районі м.
Одеси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
надмірно виплачених сум пенсії. В
процесі розгляду справи позивач
неодноразово зменшував розмір
позовних вимог та в останнє 22 квітня 2014
року просив стягнути надмірно
виплачену суму пенсії у загальному
розмірі 16 316,00 гривень. В обґрунтування
позивач посилався на те, що 26 жовтня 1998
року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІІ група
інвалідності звернувся до управління
Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Одеси з заявою
про призначення пенсії. В заяві
зазначено, що йому відомо про обов'язок
вчасно повідомити орган пенсійного
забезпечення про працевлаштування,
звільнення з місця роботи, зміни у
складі сім'ї та про зміну місця
проживання. На момент звернення за
пенсією ОСОБА_2 не працював, надавати
документи, які б підтверджували стаж
роботи не мав можливості, тому права на
призначення трудової пенсії у нього не
було. З 26 жовтня 1998 року ОСОБА_2 було
призначено соціальну пенсію в розмірі
100 % мінімального розміру пенсії за
віком. В 2009 році він звернувся до
управління Пенсійного фонду України в
Приморському районі м.Одеси з заявою
про перерахунок пенсії та надав копію
трудової книжки разом з довідкою від
12.02.2009 року № 11/УП, відповідно до якої
управлінню стало відомо, що відповідач
працевлаштувався до відкритого
акціонерного товариства «МОРСЬКИЙ
ТРАНСПОРТНИЙ БАНК» 18.01.2005 року, про що
свідчить запис в трудовій книжці та
довідці від 12.02.2009 року № 11/УП. Отже, в
порушення норм чинного законодавства
ОСОБА_2 не повідомив вчасно управління
Пенсійного фонду України в
Приморському районі м.Одеси про
працевлаштування. Зазначена обставина
має істотне значення, оскільки в
зв'язку з працевлаштуванням пенсіонер
втратив право на соціальну пенсію,
передбачену ст.93 Закону України «Про
пенсійне забезпечення». В зв'язку з чим,
з січня 2005 року по лютий 2009 року
внаслідок зловживання з боку
пенсіонера, йому було безпідставно
виплачено 19 578,60 гривень. Станом на
квітень 2014 року сума переплати складає
16 316,00 гривень, яку просить стягнути в
судовому порядку.

Також позивач звернувся до суду з
заявою про поновлення строку позовної
давності, як порушений з поважних
причин, в зв'язку зі зверненням
Управління до окружного
адміністративного суду та подальшою
перевіркою законності прийнятої
ухвали про відмову у відкритті
провадження у справі.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 23 квітня 2014 року було
задоволено позов Управління
Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Одеси до ОСОБА_2
про стягнення надміру виплачених сум
пенсій.

26.05.2014 року відповідач ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу на рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 23 квітня 2014 року. В обґрунтування
апелянт посилався на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а саме зазначив,
що позивач звернувся до нього з позовом
лише у листопаді 2012 року, тобто після
спливу трьохрічного строку позовної
давності, встановленого ст.257 ЦК
України. Апелянт вважає, що суд дійшов
помилкового висновку про те, що
зверненням Управління ПФУ до Одеського
Окружного адміністративного суду з
позовом до апелянта було зупинено
перебіг позовної давності за
заявленими вимогами, так як відмова у
відкритті провадження у справі, яка
набрала чинності, є фактичним
залишенням позову без розгляду, так як
суд, до якого звернулось Управління
ПФУ, не розглядав висунуті вимоги по
суті і взагалі не відкривав
провадження у справі. Також апелянт
посилається на те, що суд, встановивши,
що він згідно трудової книжки, офіційно
був працевлаштований у 2005 році, не
прийняв до уваги факту щомісячних
відрахувань з його заробітної плати до
Пенсійного фонду, про які позивачу було
прекрасно відомо.

В судове засідання апелянт не заявився,
про день і час розгляду справи
сповіщений належним чином. На час
розгляду справи в апеляційному суді не
надав доказів тому, що він не з'явився
до суду з поважних причин. У
відповідності з вимогами ч.2 ст.305 ЦПК
України неявка сторони, яка сповіщена
про день і час розгляду справи не
перешкоджає розглядові справи.

Представник позивача заперечував
проти задоволення скарги, просив її
відхилити.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, учасників
провадження, судова колегія дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а рішення суду
першої інстанції скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позову виходячи з
наступного.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Апеляційний суд не
обмежений доводами апеляційної скарги,
якщо під час розгляду справи буде
встановлено неправильне застосування
норм матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов`язковою підставою для скасування
рішення.

Оцінюючи доводи апеляційної скарг, з
врахуванням вимог ст. 303 ЦПК України,
судова колегія вважає за необхідним
зазначити наступне.

Приймаючи рішення по справі суд першої
інстанції виходив з того, що 26 жовтня 1998
року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до
управління Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Одеси з заявою
про призначення пенсії. В заяві
зазначено, що йому стало відомо про
обов'язок вчасно повідомити орган
пенсійного забезпечення про
працевлаштування, звільнення з місця
роботи, зміни у складі сім'ї та про
зміну місця проживання. В силу ст.102
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» пенсіонери зобов'язані
повідомляти органу, що призначає
пенсії, про обставини, що спричиняють
зміну розміру пенсії або припинення її
виплати. У разі невиконання цього
обов'язку і одержання у зв'язку з цим
зайвих сум пенсії пенсіонери повинні
відшкодувати органу, що призначає
пенсії, заподіяну шкоду.

На момент звернення за пенсією ОСОБА_2
не працював, надавати документи, які б
підтверджували стаж роботи не мав
можливості, тому права на призначення
трудової пенсії у нього не було.

Відповідно до витягу з акту огляду МСЕК
серії МСЕ № 132160 від 21.10.1998 року
пенсіонеру була встановлена ІІ група
інвалідності.

Згідно ч. 1 ст. 93 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» соціальні
пенсії призначаються і виплачуються
непрацюючим громадянам, крім інвалідів
з дитинства, при відсутності права на
трудову пенсію інвалідам II груп.

Отже, з 26 жовтня 1998 року ОСОБА_2 було
призначено соціальну пенсію в розмірі
100 % мінімального розміру пенсії за
віком.

В 2009 році ОСОБА_2 звернувся до
управління Пенсійного фонду України в
Приморському районі м.Одеси з заявою
про перерахунок пенсії та надав копію
трудової книжки разом з довідкою від
12.02.2009 року № 11/УП, відповідно до якої
управлінню стало відомо, що відповідач
працевлаштувався до відкритого
акціонерного товариства «МОРСЬКИЙ
ТРАНСПОРТНИЙ БАНК» 18.01.2005 року, про що
свідчить запис в трудовій книжці та
довідці від 12.02.2009 року № 11/УП.

Суд першої інстанції дійшов вірного
висновку, що в порушення норм чинного
законодавства ОСОБА_2 не повідомив
вчасно управління Пенсійного фонду
України в Приморському районі м.Одеси
про працевлаштування. Зазначена
обставина має істотне значення,
оскільки в зв'язку з працевлаштуванням
пенсіонер втратив право на соціальну
пенсію, передбачену ст.93 Закону України
«Про пенсійне забезпечення». В зв'язку
з чим, з січня 2005 року по лютий 2009 року
внаслідок зловживання з боку
пенсіонера, йому було безпідставно
виплачено 19 578,60 гривень.

Управління Пенсійного фонду України в
Приморському районі м.Одеси
розпорядженням від 25 лютого 2009 року
припинена виплата пенсії ОСОБА_2 з 01
березня 2009 року в зв'язку з
працевлаштуванням з утримання
соціальної пенсії. (а.с. 39)

Рішенням Управління Пенсійного фонду
України в Приморському районі м.Одеси
№ 903 від 13 листопада 2012 року вирішено
стягувати з ОСОБА_2 надмірно сплачених
коштів в розмірі 20% надміру виплаченої
суми, шляхом щомісячного відрахування
до повного погашення переплати, що
утворилась за період 01 січня 2005 року по
28 лютого 2009 року з 01 лютого 2009 року в
розмірі 19578,60 гривень. (а.с.37). Відповідно
до частини 1 статті 50 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» суми пенсій,
виплачені надміру внаслідок
зловживань з боку пенсіонера або
подання страхувальником недостовірних
даних, можуть бути повернуті
пенсіонером добровільно або
стягуються на підставі рішень
територіальних органів Пенсійного
фонду чи в судовому порядку.

Разом з тим, суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку щодо
поновлення строку позовної давності по
причині того, що позивач 26 липня 2010 року
звернувся до Одеського окружного
адміністративного суду з аналогічними
вимогами. Проте, ухвалою зазначеного
суду від 27 липня 2010 року йому було
відмовлено у відкритті провадження у
справі, у зв'язку з тим, що заява не
підлягає розгляду у порядку
адміністративного судочинства.
Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 29 березня
2011 року та ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України від 04
жовтня 2012 року зазначені ухала суду
І-ої інстанції залишена без змін (а.с.
4-8).

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.
Управління Пенсійного фонду України в
Приморському районі м.Одеси дізналася
про порушення свого права 28 лютого 2009
року, коли ОСОБА_2 звернувся до позивача
з заявою про перерахунок пенсії.

До суду позивач звернувся 27 листопада
2012 року, тобто після спливу
трьохрічного строку позовної давності.
Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові. Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту. Суд першої інстанції визнав
причину пропуску позивачем позовної
давності поважною та поновив строк (а.с.
95). Мотивуючи прийняте процесуальне
рішення суд першої інстанції відтворив
без додаткового обґрунтування текст
клопотання позивача про поновлення
строку (а.с.45-46) не врахувавши при цьому,
що звернення державного органу до суду
в юрисдикцію якого не відноситься
розгляд справ про стягнення грошових
коштів з фізичних осіб не може бути
поважною причиною для поновлення
строку позовної давності. При цьому
колегія суддів приймає до уваги,
позивач є спеціалізованим державним
органом, в штаті якого знаходяться
юристи, а незнання закону не звільняє
як від відповідальності, так і від
негативних наслідків його
незнання/незастосування. Зокрема з
матеріалів справи вбачається, що 25.02.09
(а.с. 33) було припинено нарахування
пенсії відповідачу, При цьому до
Одеського окружного адміністративного
суду позивач звернувся лише у липні 2010
року (тобто через 1 рік та 5 місяців), а
отримавши відмову у відкритті
провадження від 27.07.2010 року (а.с. 4), до
суду загальної юрисдикції звернувся
лише 27.11.12 р. (через 2 роки 4 місяця з
моменту отримання відому, і через 3 роки
8 місяців з моменту прийняття заходів
щодо усунення виявленого порушення).
Колегія суддів, вважає, що позивача не
тільки мав можливість звернутися до
суду в порядку цивільного судочинства
в будь-який момент з моменту виявлення
ним порушення з боку відповідача, але й
був зобов'язаний це зробити, не
очікуючи остаточного перегляду
прийнятого процесуального рішення
Одеським окружним адміністративним
судом. Колегія суддів також вважає, що
підстави для встановлення факту
процесуального влаштування
відповідача об`єктивно існувало і
раніше. Зокрема посилання апелянта на
той факт, що за нього з моменту
працевлаштування сплачувались внески
до Пенсійного фонду не були
спростовані представником позивача,
оскільки питання про забезпечення
вказаних відомостей відповідачем не
ставилися, то обчислюючи строк
позовної давності колегія суддів
виходить з наявних доказів, які
знаходяться в матеріалах справи. Як
роз'яснив Пленум Верховного суду
України п. 11 абз 3 встановивши, що строк
для звернення з позовом пропущено без
поважної причини, суд у рішенні
зазначає про відмову в позові з

цих підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено

стороною у спорі, зробленою до
ухвалення ним рішення, крім

випадків, коли позов не доведено, що є
самостійною підставою для цього.
Відповідачем було заявлено про
застосування позовної давності (а.с. 68),
інших підстав для відмови в
задоволенні позовних вимог не
встановлено, причину пропуску строку
позовної даності визнані колегією
суддів неповажними. Відповідачем не
вчинялись дії, які можна було визначити
в порядку ст. 264 ЦК України, як такі, що
свідчать про визнання свого обов'язку,
оскільки списання грошових коштів з
нього здійснюється в примусовому
адміністративному порядку на підставі
рішення позивача від 13.11.2012 № 903 (а.с. 37),
яке є чинним.

Таким чином, колегія суддів в порядку
п.4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України скасовує
рішення суду та приймає нове рішення
про відмову в задоволенні позовних
вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 304, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 23 квітня 2014 року - задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 23 квітня 2014 року скасувати,
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позову Управління
Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Одеси до ОСОБА_2
про стягнення надміру виплачених сум
пенсій - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області А.І.
Дрішлюк

А.П. Заїкін

А.І. Артеменко