Справа № 211/4097/13-ц
Провадження № 2/211/98/14
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16 липня 2014 року Довгинцівський
районний суд м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Н. О.
Сарат,

при секретарі
Зоріній С.М.

за участю представника позивача
Бродько А.І.

представника відповідача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про
відшкодування шкоди та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» про стягнення
незаконно утриманої заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
зазначеним позовом. В обгрунтування
позовних вимог зазначив, що з 03.07.2012
року ОСОБА_3 працює в ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» на посаді
касира-операціоніста в касі
Криворізького філіалу. 24.05.13 о 13:03 год.
невідомий злочинець проник у
відділення Приват-Альт, розташованого
за адресою: Дніпропетровська обл., м.
Кривий Ріг, пр. Металургів, буд. 16, через
вхідні двері, з ящика робочого столу
касира викрав грошові кошти в сумі 57023
ірн. і муляж (оформлений під пачку
грошових коштів), після чого втік. На
момент скоєння злочину касир ОСОБА_3
перебувала на обідній перерві з 12:30 год.
до 13:30 год., відділення не здала під
сигналізацію на пункті
централізованої охорони, грошові кошти
зберігала в шухляді робочого столу, в
сейф не прибрала. Сигнал спрацювання
сигналізації на о 13:04 год. (спрацювала
сигналізація муляжу), наряд охорони
прибув до місця події о 13.06 год. і виявив
відчинені вхідні двері у відділенні.
Опитана |касир ОСОБА_3 провину свою
визнала повністю і пояснила, що
приміщення відділення покинула в 12:58
год. годин, грошові кошти в сейф не
прибрала, двері закрила лише на нижній
замок.

За даним фактом Позивачем було
подано заяву про вчинення злочину до
Дзержинського РВ КГУ УМВС України в
Дніпропетровській області, по
результатам розгляду якої слідчим
Ткаченко I.A. було розпочато кримінальне
провадження. Таким чином касир ОСОБА_3 в
порушення вимог наказу № СП-2012-6853201 від
07.08.2012р., грошові кошти в сумі, що
перевищують 20 мінімальних заробітних
плат (тобто 21880грн.), зберігала в лотку і
приставний тумбі, також під час виходу
з приміщення касового вузла грошові
кошти в сумі 57023,58 грн. не перемістила в
сейф, приміщення на сигналізацію не
поставили.

Отже загальна заборгованість ОСОБА_3
перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» складається -
57023,58 грн.. 03. 07.2012 року між ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 було укладено
договір про повну індивідуальну
матеріальну відповідальність.

Відповідно до п. 2.1. Договору про
повну матеріальну відповідальність
від 03.07.2012 року - предметом даного
договору є прийом Працівником на себе
повної матеріальної відповідальності
за незабезпечення цілісності і/або
схоронності матеріальних цінностей
Роботодавця при виконанні покладених
трудовим дог иовором і локальними
актами

роботодавця трудових обов'язків і
встановлених законодавством вимог,
порушення яких тягне до фінансових
втрат Роботодавця. Пунктом 3.1. Договору
про повну матеріальну
відповідальність від 03.07.2012 року
встановлено, що працівник, який обіймає
посаду і/або виконує роботу,
безпосередньо пов'язану зі
зберіганням, обробкою, розподілом,
продажем, відпуском, перевезенням або
застосуванням у процесі роботи
матеріальних цінностей, бере на себе
повну матеріальну відповідальність за
незабезпечення схоронності
матеріальних цінностей, і у зв'язку з
вищевикладеним зобов'язується:
дбайливо ставитися до
матеріальних цінностей Роботодавця і
вживати заходів для запобігання
заподіянню їм шкоди; здійснювати свої
повноваження відповідно до процедур,
зазначених у нормативних актах
Роботодавця; вчасно повідомляти
Роботодавцеві про всі обставини, які
загрожують забезпеченню цілісності
/або схоронності матеріальних
цінностей, шахрайських дії відносно
матеріальних цінностей; належним чином
виконувати покладені нормативними
актами Роботодавці посадові обов'язки;
вести облік, складати й надавати у
встановленому порядку товарно-грошові
і інші звіти про рух і залишки
переданих йому для зберігання,
застосування Роботодавці матеріальних
цінностей; брати участь у
інвентаризації переданих Працівникові
для зберігання, використання
матеріальних цінностей, у тому числі
перевірках прийнятих Працівником
рішень у процесі розподілу
матеріальних цінностей; відшкодувати
повну вартість нанесеного винними
діями і/або бездіяльністю збитку,
заподіяного матеріальним цінностям.

Підставою для притягнення
працівника до матеріальної
відповідальності є заподіяний діями
або бездіяльністю працівника
матеріальний збиток і/або ушкодження
матеріальних цінностей, які належать
роботодавцеві і/або іншим особам,
матеріальні цінності яких перебувають
у користуванні Роботодавця на підставі
відповідних .угод між Роботодавцем і
такими особами (п. 4.1. Договору про повну
матеріальну відповідальність від
03.07.2012 року).

В зв'язку з цим просить суд, стягнути
з ОСОБА_3 завдану матеріальну шкоду у
розмірі 57023.58 грн. та судові витрати.

19.02.2014 року відповідач за первісним
позовом ОСОБА_3 звернулась з позовом до
ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення
незаконно утриманої заробітної плати,
який згодом уточнила, в обґрунтування
якого зазначила, що ОСОБА_3 працює у
відповідача касиром - операціоністом у
відділенні «ГІриват- Альт,» яке
розташоване в м.Кривому Розі по
пр.Металургів, буд. 16. 24 травня 2013 року
приблизно в 13 годин під час перебування
ОСОБА_3 на обідній перері невстановлена
особа проникла у відділення, з якого
викрала грошові кошти в сумі 57 тисяч 023
гривні 58 копійок. По вказаному факту за
заявою ОСОБА_3 було відкрито
кримінальне провадження Дзержинським
РВ КМУ УМВС України. Особа, яка вчинила
крадіжку до цього часу не встановлена.
Разом з тим, не маючи ніякого рішення
суду про відшкодування збитків та
звернувшись до суду з вимогою про
стягнення збитків у повному обсязі,
позивач за первісним позовом щомісяця
утримує з заробітної плати,
нарахованої ОСОБА_3, на відшкодування
збитків у розмірі 50% заробітної плати.
З заявою про утримання будь яких коштів
з її заробітку ОСОБА_3 до керівництва КФ
КБ «Приватбанк» ніколи не зверталася.
Більш того, довідавшись з
розрахункових документів на отримання
заробітної плати про те, що з її
заробітку провадиться утримання,
ОСОБА_3 13 листопада 2013 року звернулася з
заявою на і'мя директора Криворізького
філіалу, а 22 січня 2014 року заявою на і'мя
керівника ПАТ КБ «Приватбанк», згідно
яких категорично заперечувала проти
стягнень з нарахованої їй заробітної
плати. Не зважаючи на ці заяви згідно
довідки про нараховану заробітну плату
та утримання станом на 01 січня 2014 року
всього з заробітної плати ОСОБА_3 10
тисяч 181 гривня 16 копійок. Дії
керівництва ПАТ «Приватбанк» по
самовільному утриманню коштів із
заробітної плати ОСОБА_3вважає
протиправними.

Утримана з неї заробітна плата є для
неї дуже значною, оскільки будь яких
інших джерел доходів, крім заробітної
плати, вона не має. Утримання з
заробітної плати змусило її обмежувати
усі свої життєві потреби, що вимагало
від неї додаткових зусиль для
організації свого життя, потягло за
собою втрату нормальних життєвих
зв'язків, що призвело до моральних
життєвих страждань. Виходячи із
принципів розумності, справедливості
та приймаючи до уваги очевидність
порушення трудових прав ОСОБА_3 при
утриманні з її заробітної плати, вважаю
що розмір відшкодування завданої їй
моральної шкоди повинен бути рівним
розміру завданих збитків, тобто
складає 10 тисяч гривень. В зв'язку з
вищевикладеним позивач за зустрічним
позовом ОСОБА_3 просить суд : Стягнути з
публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк» на
користь ОСОБА_3 19426,22 грн. незаконно
утриманих з її заробітної плати.
Стягнути з публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«Приватбанк» на користь ОСОБА_3 10 тисяч
гривень в відшкодування моральної
шкоди, завданої порушенням трудових
прав. Стягнути з публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 121
гривню 80 копійок судових витрат за
сплату судового збору за подання заяви
про забезпечення позову.

У судовому засіданні представник
позивача за первісним позовом позовні
вимоги підтримав у повному обсязі,
надав пояснення відповідно змісту
позовної заяви та просив позов
задовольнити, крім того зазначив, що
24.05.2013 року внаслідок порушення
працівником покладених на неї трудових
обов'язків було заподіяно матеріальну
шкоду банку на суму 57023,58 грн. Наявність
матеріальної шкоди у зазначеному
розмірі підтверджується актом ревізії
цінностей № КТ-БТ-2013/2-14217930 від 28.05.2013 p.,
витягом з кримінального провадження,
розрахунком заборгованості.

Порушення трудових обов'язків з боку
ОСОБА_3 полягає у недотриманні положень
п. 3.1. договору про повну матеріальну
відповідальність щодо забезпечення
схоронності ввірених їй цінностей,
недотриманні вимог наказу № СП2
від 07.08.2012 p., посадової інструкції,
згідно з якою касиру-операціоністу
категорично заборонено при тимчасовій
відсутності на робочому місці залишати
гроші, цінності, промбіри, печатки,
іменні штампи, кліше з особистим кодом,
ключі від сейфів у відкритому вигляді,
незачиненими в сейфі, металевій шафі
або шухлядах столів, а також Інструкції
про порядок взаємодії працівників
банку з підрозділами охоронних
структур, які здійснюють охорону
об'єктів Криворізької філії ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК».

У задоволенні позовних вимог за
зустрічним позовом просив відмовити у
повному обсязі, надав суду письмові
заперечення, а також пояснення
відповідно їх змісту.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3
позовні вимоги не визнала, та суду
пояснила, що приміщення відділення
знаходиться між сходовим майданчиком,
при відкриванні замків, верхній замок
завжди заїдав, замки закриваються на
пів оберти. Подавала заявку, про те, що
замок не справний. В цей день було
попередження, що не буде світла. В обід
вона вийшла на вулицю. 25.05.2013року вона
бачила цього чоловіка, якого потім
бачила на відео біля каси, тобто до
крадіжки готувались. В обідню перерву
не поставила відділення на
сигналізацію, але ніде не написано, що
вона повинна це робити. З охорони їй
повідомили, що всі так робили, ніхто в
обідню перерву не ставить на
сигналізацію. Пояснювальну писала у
стані шоку. Про те, що з неї стягувались
суми вона знала. Існує наказ про
утримання 20% заробітної плати, а з неї
утримували 50%. Після отримання заочного
рішення вона була проти того, щоб
утримували кошти з зарплати.
Зустрічний позов просила задовольнити
у повному обсязі.

Представник відповідача за первісним
позовом ОСОБА_2 позов не визнав, просив
відмовити у його задоволенні, при цьому
зазначив, що сторонами не
заперечується факт крадіжки. Однак на
його думку ОСОБА_3 не має жодного
відношення до того, що сталося. Особа,
яка вчинила злочин й повинна
відшкодовувати завдані збитки. До того
ж на його думку цивільна справа взагалі
не може бути розглянутою до тих пір,
доки не буде

розглянута кримінальна справа. Крім
того зазначає, що ОСОБА_3 прямої згоди
на суми з заробітної плати не давала.

Щодо зустрічного позову то він
підтримав його у повному обсязі, надав
пояснення згідно його змісту, та просив
його задовольнити.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові матеріали справи
суд приходить до наступного. Як
встановлено у судовому засіданні та не
заперечувалось сторонами ОСОБА_3
працює в ПАТ КБ «Приватбанк» на посаді
касира-операціоніста в касі
Криворізького філіалу.

24.05.2013 року у 13.03год. невідомий
злочинець проник у відділення
Приват-Альт, розташований за адресою
м.Кривий Ріг, пр.. Металургів,16 через
вхідні двері, та з ящика робочого столу
касира викрав грошові кошти в сумі 57023
грн і муляж, після чого втік. ОСОБА_3
перебувала на обідній перерві,
відділення не здала під сигналізацію,
грошові кошти в сейф не прибрала.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КЗпП України,
працівники несуть матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації
внаслідок порушення покладених на них
трудових обов'язків.

Правове забезпечення покриття
матеріальної шкоди реалізується двома
способами: добровільним покриттям
заподіяної шкоди (ч. 5 ст. 130 КЗпП
України); примусовим стягненням
заподіяної шкоди (ст. 136 КЗпП України).

Добровільний спосіб покриття
заподіяної шкоди стосується будь-якого
виду матеріальної відповідальності.
Примусовий залежить від виду
матеріальної відповідальності (повна,
обмежена) і має два різновиди: за
розпорядженням роботодавця та судовий.

Згідно з ч. 5 ст. 130 КЗпП України,
працівник, який заподіяв шкоду, може
добровільно покрити її повністю або
частково.

ОСОБА_3 у поясненнях було висловлено
згоду на подальше відшкодування суми
викрадених коштів (а.с.21).

Таким чином, в даному випадку між
працівником та роботодавцем було
обрано добровільний порядок покриття
заподіяної шкоди, тому положення
законодавства щодо порядку покриття
школи в розмірі, шо перевищує середній
заробіток, в даних відносинах не
застосовується.

На підставі пояснень працівника, в яких
висловлено згоду на добровільне
покриття заподіяної при виконанні
трудових обов'язків матеріальної
шкоди, із заробітної плати ОСОБА_3 було
здійснено утримання частини
заробітної плати на покриття
заборгованості. Таким чином,
відрахування із заробітної плати були
здійснені у зв'язку із покладенням на
працівника матеріальної
відповідальності, покриття заподіяної
під час виконання трудових обов'язків
матеріальної шкоди проведено у
добровільному порядку, що цілком
відповідає чинному законодавству.

Відповідно до ч. 2 ст. 136 КЗпП України,
якщо працівник не згоден з
відрахуванням або його розміром,
трудовий спір за його заявою
розглядається в порядку, передбаченому
законодавством. Статтею 233 КЗпП України
встановлено строк для звернення
працівника до суду з заявою про
вирішення трудового спору -
тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатисяпро
порушення свого права.

Відрахування із заробітної плати
здійснювались з липня 2013 року, що
підтверджує і сама ОСОБА_3. Разом з тим
працівник протягом періоду з липня 2013
р. по листопад 2013 р. не заявляла своєї
незгоди з відрахуванням із заробітної
плати ані шляхом подачі відповідної
заяви до банку, ані шляхом звернення до
суду в межах встановленого строку.

Тобто, з 06.07.2013 р. (наступний день після
виплати заробітної плати за червень 2013
року, коли працівник повинен був
ознайомитись із нарахованою та
виплаченою заробітною платою) слід
обчислювати строк, протягом якого
працівник мав право на звернення до
суду з позовом через незгоду з
відрахуванням або його розміром.

Оскільки від 06.07.2013 р. До 13.02.2014 р. (дата
подання позовної заяви) сплинув
тримісячний строк звернення до суду, а
позивач не надала клопотання про
поновлення пропущеного строку та
переконливих доказів поважності
причин пропуску строку, є підстави для
застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст. 237і КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Таким чином, відшкодування моральної
шкоди здійснюється у випадку
з'ясування наступних складових:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювана, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювана та
вини останнього в її заподіянні.

Також у позовній заяві про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди має бути зазначено, в чому
полягає ця шкода, якими неправомірними
діями чи бездіяльністю її заподіяно
Позивачеві, з яких міркувань він
виходив, визначаючи розмір шкоди, та
якими доказами це підтверджується.

Таким чином суд вважає, що позовні
вимоги за первісним позовом знайшли
своє підтвердження в ході судового
засідання і підлягають частковому
задоволенню з відрахуванням вже
сплачених сум, а саме 19 426,22 грн.

Щодо зустрічного позову, згідно з
вимогами ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, передбачених ст. 61 ЦПК
України. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на наведене та розглядаючи
позов в межах заявлених позовних вимог
та підстав, на які посилається позивач
у позові, суд дійшов до висновку, що
позовні вимоги є необґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того, суд погоджується з доводами
представника відповідачів щодо
необхідності застосування наслідків
спливу строку позовної давності,
оскільки позивачем був пропущений
встановлений строк позовної давності
для звернення до суду з відповідними
вимогами.

Керуючись ст.ст.130, 134,135-1 КзпП України,
ст..ст.509,553,554,1172 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60,
88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш
И В :

Позов Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» завдану
шкоду 37 597 (тридцять сім тисяч п'ятсот
дев'яносто сім) гривень 36 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» судовий
збір 375,97 грн.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 - відмовити повністю.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Довгинцівський районний суд м. Кривого
Рогу протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя: Н. О. Сарат