інстанції Шовкопляс О.П.Провадження №
22-ц/780/4477/14 Доповідач у 2 інстанції
ЯворськийКатегорія 18
РІШЕННЯ

Іменем України

22 липня 2014 року
м.
Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області у складі:

Головуючого судді:
Яворського М.А.,

суддів:
Верланова С.М., Фінагєєва В.О.,

при секретарі:
Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю "ОТП
Факторинг Україна" на рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 19 травня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ОТП Факторинг
Україна" про визнання договору іпотеки
недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із вказаним позовом та просив у
відповідності до норм Закону України
«Про іпотеку» та ст.ст. 203 ч.1, ст.215 ч.1 ЦК
України визнати іпотечний договір зі
змінами та доповненнями до нього,
внесеними Додатковим договором №1
недійсним, зняти заборону відчуження,
скасувати запис про обтяження
житлового будинку з господарськими
спорудами, вилучити відповідний запис
з Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно та скасувати запис про
обтяження нежилих приміщень у
Державному реєстрі іпотек.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 19
березня 2008 року між ним та ЗАТ «ОТП
Банк» укладено кредитний договір №
ML-011/022/2008, за умовами якого банк надав
позичальнику кредит у сумі 760 тис. грн..
на споживчі цілі терміном до 17.03.2023 р. із
плаваючою процентною ставкою FIDR 1,99%
річних. Кошти надавалися шляхом
перерахування кредитодавцем на
поточний рахунок позичальника НОМЕР_2.

В якості забезпечення виконання
кредитних зобов'язань, між ЗАТ «ОТП
Банк» та позивачем укладено Іпотечний
договір № PML-011/022/2008, який був
посвідчений приватним нотаріусом
Білоцерківського міського
нотаріального округу Київської
області ОСОБА_2, зареєстрований в
реєстрі за № 1438 та накладено заборону
на відчуження зазначеного в договорі
житлового будинку з господарськими
спорудами, що належить позивачу до
припинення або розірвання Іпотечного
договору.

До вказаного Іпотечного договору були
внесені зміни Додатковим договором № 1
до договору іпотеки від 26.01.2012 р. щодо
відступлення прав вимоги від 23.09.2011 р.,
укладеного між Банком та ТОВ «ОТП
Факторинг Україна», за яким ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» набуло всіх прав та
обов'язків, в тому числі, вимоги за
Іпотечним договором.

Відповідно до преамбули Іпотечного
договору, предметом іпотеки є нерухоме
майно - будинок з господарськими
спорудами, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1, яке забезпечує виконання
позичальником зобов'язань за Кредитним
договором № ML-011/022/2008 від 19.03.2008 року,
укладеного між іпотекодержателем та
позичальником.

У зв'язку із неможливістю погашення
заборгованості за вищевказаним
кредитним договором, позивач, 09.08.2013
року звернувся до експертної установи
з клопотанням щодо проведення оцінки
заставного майна для з'ясування
дійсної ринкової вартості предмета
іпотеки для можливості його подальшої
реалізації та дострокового погашення
кредитної заборгованості, так як
вважав, що земельна ділянка не
знаходяться в іпотеці у відповідача, на
що отримав відповідь про неможливість
проведення оцінки предмета іпотеки,
оскільки згідно нормативно-правових
актів Держкомітету України із
земельних ресурсів, не всі власники
майна звернулися з відповідною заявою
щодо проведення оцінки, зокрема
власниці земельної ділянки ОСОБА_1 та
ОСОБА_3

Тому вважає, що оскаржуваний іпотечний
договір суперечить вимогам ЗУ «Про
іпотеку» і має бути визнаний недійсним.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 19 травня 2014 року позов задоволено.

Визнано недійсним іпотечний договір №
PML-011/022/2008, укладений 19.03.2008 р., із змінами
та доповненнями, внесеними Додатковим
договором №1 до договору іпотеки №
PML-011/022/2008 від 26.01.2012 р.

Знято заборону відчуження в Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно
про заборону відчуження житлового
будинку з господарськими спорудами,
які знаходяться в м. Біла Церква по
вулиці Примакова, 27 та належать
позивачу, що був внесений приватним
нотаріусом Білоцерківського міського
нотаріального округу Київської
області ОСОБА_2 до Єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна на підставі Іпотечного договору,
укладеного між ЗАТ «ОТП БАНК» та ОСОБА_1

Вилучено з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно запис про
заборону відчуження житлового будинку
з господарськими спорудами, які
знаходяться за вищевказаною адресою та
скасовано його.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду, ТОВ «ОТП Факторинг Україна»
подало апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 19 травня 2014 року
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову у
повному обсязі, посилаючись на те, що
судом не прийнято до уваги факт
пропущення позивачем строку позовної
давності, тому рішення ухвалено з
порушенням норм процесуального та
матеріального права.

Заслухавши доповідь судді -
доповідача, пояснення осіб, які
з'явилися в судове засідання,
розглянувши матеріли справи та
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду зазначеним
вимогам закону не відповідає.

Задовольняючи позов про визнання
іпотечного договору недійсним, суд
першої інстанції виходив із того, що
під час укладання іпотечного договору,
за яким позивач передав в іпотеку-
будинок з господарськими спорудами, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, а
земельна ділянка на якій розташований
вказаний житловий будинок та яка на
думку суду належала іпотекодавцю та ще
двом стороннім особам на підставі
рішення Білоцерківської міської ради
Київської області №78 за 2004 рік , в
іпотеку не передавалась, а тому вважав
що вказаний договір іпотеки суперечить
вимогам ст. 18 Закону України «Про
іпотеку» у зв'язку з чим визнав договір
іпотеки будинку недійсним .

Однак з такими висновками суду першої
інстанції погодитись не можна,
виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про
іпотеку», якщо будівля (споруда), що
передається в іпотеку, розташована на
земельній ділянці, яка належить
іпотекодавцю на праві власності, така
будівля (споруда) підлягає передачі в
іпотеку разом із земельною ділянкою, на
якій вона розташована.

Судом встановлено та вбачається з
матеріалів справи, що предметом
іпотеки згідно до ст. 3 Договору від 19
березня 2008 року є житловий будинок
загальною площею 252,5 кв.м. житловою
площею 196,1 кв.м., що розташований по
АДРЕСА_1 та який належить ОСОБА_1 на
підставі свідоцтва про право власності
серії САВ №015215, видане 05 березня 2008
року Білоцерківським управлінням
житлово-комунального господарства,
зареєстроване у Білоцерківському
міжміському бюро технічної
інвентаризації 05 березня 2008 року у
книзі №114 за номер запису №12921 та у
електронному реєстрі власності на
нерухоме майно за №16939380. (а.с.6 зв.б.) .

При цьому сторони договору в п. 3.2
погодилися що земельна ділянка на якій
розташований вище вказаний житловий
будинок з господарськими спорудами,
буде передана в іпотеку після
отримання іпотекодавцем Державного
акту на право власності на землю.

Разом з тим позивач звертаючись до суду
із вказаним позовом та посилаючись на
порушення прав інших осіб власників
земельної ділянки на момент укладення
договору, а суд, задовольняючи вказаний
позов із цих підстав не врахував вимоги
діючої на той час ст. 125 ЗК України право
власності та право постійного
користування на земельну ділянку
виникає після одержання її власником
або користувачем документа, що
посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.

З матеріалів справи вбачається, що ні
позивач, ні інші особи в порядку
визначеному ст.ст. 125, 126 ЗК України в
редакції дійсній на час укладення
іпотечного договору не були власниками
земельної ділянки, яка надавалася для
обслуговування житлового будинку, що
переданий в іпотеку.

В матеріалах справи міститься лише
довідка відділу з питань
землекористування Білоцерківської
міської ради Київської області проте,
що рішенням Білоцерківської міської
ради №37 від 29 січня 2004 року надана
земельна ділянка площею 0.1000 га. під
спільну сумісну власність для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_1, однак
доказів про те що станом на день
укладення договору іпотеки вказані
особи набули права власності на
земельну ділянку в порядку визначеному
ст. 334 ЦК України позивачем не надано,
тому вказаний об'єкт нерухомого майна і
не міг бути предметом іпотеки між
позивачем та іпотекодержателем ЗАТ
«ОТП банк».

Зі змісту вказаного іпотечного
договору вбачається, що сторони на свій
розсуд визначили всі істотні умови
договору, в тому числі і предмет
іпотеки, які не суперечать вимогам ЦК
України та Закону України «Про
іпотеку».

Колегія суддів вважає, що не укладення
між сторонами іпотечного договору щодо
земельної ділянки, яка на той час не
перебувала у власності іпотекодавця,
не свідчить про те, що оспорюваний
іпотечний договір від 19 березня 2008 року
не був спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
підстав для визнання оспорюваного
іпотечного договору недійсним на
підставі ст.ст.203, 215 ЦК України.

Однак суд першої інстанції в порушення
вимог ст.ст.213, 215 ЦПК України на вказані
обставини справи уваги не звернув та
дійшов помилкового висновку про
задоволення позову.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції не відповідає вимогам ст.213
ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст.309 ЦПК
України є підставою для скасування
рішення суду та ухвалення нового
рішення про відмову в позові ОСОБА_1 з
наведених вище підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

При подачі апеляційної скарги
апелянтом ТОВ «ОТП Факторинг Україна»
було сплачено судовий збір у розмірі 121
грн. 80 коп. Оскільки судова колегія
ухвалює нове рішення і відмовляє у
задоволенні позову, понесені
відповідачем витрати підлягають
стягненню з позивача.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "ОТП
Факторинг Україна" задовольнити .

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 19 травня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ОТП Факторинг
Україна" про визнання договору іпотеки
недійсним відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» 121 грн. 80 коп.
сплаченого судового збору при подачі
апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Яворський М.А

Судді:
Верланов С.М.

Фінагєєв В.О.