Дата документу 29.07.2014
Справа № 334/7003/14-ц
Провадження № 6/334/712/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2014 року суддя Ленінського
районного суду м. Запоріжжя КОЛЕСНИК
С.Г., розглянувши матеріали подання
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України ОСОБА_1

в с т а н о в и
в:

Старший державний виконавець Відділу
примусового виконання рішень
Управління ДВС ГУЮ в Запорізькій
області Невма С.В. звернулася до суду з
поданням про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України без
вилучення паспортного документу
директора Державного підприємства
«Державний проектний інститут
«Запоріжцивільпроект» ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Миколаїв,
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 до
виконання ним в повному обсязі
заборгованості по зведеному
виконавчому провадженню № 34040904.

Боржником у строк для самостійного
виконання, виконавчі документи не
виконано.

Просить тимчасово обмежити боржника
ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України
до виконання ним своїх зобов'язань,
покладений на нього рішенням суду.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши всі надані докази в
сукупності, суд приходить до наступних
висновків.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України,
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Стаття 6 Закону України «Про порядок
виїзду з України та в'їзд в Україну
громадян України» передбачає, що
громадянинові України, який має
паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон у
випадках, передбачених п.1-9 ст. 6
вказаного Закону, в тому числі, коли
діють неврегульовані договірні чи інші
невиконані зобов'язання - до виконання
зобов'язань, або розв'язання спору за
погодженням сторін у передбачених
законом випадках.

Відповідно до ст. 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

За змістом пункту 18 частини третьої
статті 11 Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець під
час здійснення виконавчого
провадження має право у разі ухилення
боржника від виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням,
звертатися до суду за встановленням
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи за межі
України - до виконання зобов'язань за
рішенням.

Зміст і форму подання державного
виконавця визначено Інструкцією з
організації примусового виконання
рішень, яка набрала чинності з 17.04.2012
року та затверджена Наказом
Міністерства юстиції України від 02.04.2012
року №512/5. Ця Інструкція містить
окремий розділ XI «Обмеження у праві
виїзду за межі України та заборона
в'їзду в Україну», який передбачає
зміст подання державного виконавця при
зверненні до суду, згідно якого у разі
ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, державний виконавець може
звернутися з поданням до суду за
місцезнаходженням органу ДВС щодо
встановлення тимчасового обмеження
у праві виїзду боржника - фізичної
особи або керівника боржника -
юридичної особи за межі України до
виконання зобов'язань за рішенням.

За змістом наведених вище норм чинного
законодавства, тимчасове обмеження
боржника у праві виїзду за межі України
є винятковим заходом обмеження
особистої свободи фізичної особи, який
застосовується лише при наявності
достатніх підстав вважати, що така
особа ухиляється від виконання
зобов`язань, покладених на нього
відповідним судовим рішенням та його
намір вибути за межі України з метою
невиконання цього рішення.

Судом встановлено, що з 01.10.2012 року на
примусовому виконанні Відділу
примусового виконання рішень
Управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Запорізькій області перебуває зведене
виконавче провадження № 34040904 з
примусового виконання 319 виконавчих
документів про стягнення з ДП
Державний проектний інститут
«Запоріжцивільпроект» заборгованості
на загальну суму 6 848 807,76 грн.

Відповідно до пункту 18 частини третьої
статті 11 Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець має
право, у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України до виконання
зобов'язань за рішенням.

Реалізація цих прав здійснюється
шляхом звернення до суду в порядку
статті 377-1 ЦПК з поданням про тимчасове
обмеження боржника у праві виїзду за
межі України, яке також визначає, що
суб'єктом звернення до суду є державний
виконавець.

Перелік осіб, яких Закон України «Про
державну виконавчу службу» визначає як
державних виконавців, міститься у
статті 4 вказаного Закону, положення
якої слід враховувати при перевірці чи
належний суб'єкт звернувся до суду з
поданням.

Слід зазначити, що в порушення вимог
вищевказаної Інструкції, при зверненні
з вищевказаним поданням, державним
виконавцем не було вказано, ані даних
заявника, а саме державного виконавця,
ані даних боржника та стягувача по
виконавчому провадженні. Також серед
наданих документів відсутні копії
виконавчого документа, постанови
про відкриття виконавчого
провадження, не надано доказів що саме
ОСОБА_1 є директором ДП Державний
проектний інститут
«Запоріжцивільпроект», тобто
державним виконавцем не наданий витяг
з Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб підприємців, в
якому зазначається, хто є керівником
юридичної особи - боржника.

Крім того, про направлення до суду
подання щодо встановлення
тимчасового обмеження у праві
виїзду державний виконавець
повідомляє боржника, про що також
відсутні дані в поданні.

Разом з тим, подання про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України, з яким звертався до суду
державний виконавець, відповідно до
вимог частини 1 статті 377-1 ЦПК,
погоджується з начальником відділу
державної виконавчої служби, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець (суб'єкт подання).

Згода начальника відділу державної
виконавчої служби на внесення подання -
одна з форм реалізації ним функцій
контролю за законністю виконавчого
провадження, закріплена у статті 83
Закону України «Про виконавче
провадження». Відповідно до положень
цієї статті Закону начальник відділу
зобов'язаний перевірити законність та
обґрунтованість подання.

Закон не допускає випадків погодження
подання іншою, окрім начальника
(виконуючого обов'язки начальника),
посадовою особою органів державної
виконавчої служби.

Однак, всупереч вказаним вимогам
подання про тимчасове обмеження ОСОБА_1
за межі України не було погоджено
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Також, необхідно зазначити, що
державний виконавець в обґрунтування
своїх вимог не надає жодних доказів
того, що боржник умисно ухиляється від
виконання, покладених на нього
рішенням суду, зобов'язань і в чому саме
полягає таке ухилення, оскільки серед
наданих до подання документів взагалі
відсутні будь-які докази того, що
Боржникові надсилалися копії
постанови про відкриття виконавчого
провадження, вимоги про добровільне
погашення, тобто відсутні реєстри
направлення виконавчих документів, а
також докази того, що вони були
отримані ОСОБА_1

Серед наданих державним виконавцем
документів відсутнє рішення суду, на
яке він посилається.

У зв'язку із цим про ухилення боржника
від виконання покладених на нього
рішенням обов'язків у виконавчому
провадженні, може свідчити невиконання
ним своїх обов'язків, передбачених
частиною 6 статті 12 Закону України «Про
виконавче провадження», зокрема,
утримання від вчинення дій, які
унеможливлюють чи ускладнюють
виконання рішення; надання у строк,
встановлений державним виконавцем,
достовірних відомостей про свої доходи
та майно, у тому числі про майно, яким
він володіє спільно з іншими особами,
про рахунки у банках чи інших
фінансових установах; своєчасна явка
за викликом державного виконавця;
письмове повідомлення державному
виконавцю про майно, що перебуває в
заставі або в інших осіб, а також про
кошти та майно, належні боржникові від
інших осіб.

Відповідно до положення частини 2
статті 10 ЦПК наявність умислу та
обставини, які є предметом посилання
суб'єкта подання про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України як на підставу його вимог,
підлягають доведенню. Зокрема,
задоволення такого подання можливе
лише за умови «доведення факту
ухилення боржника від виконання
зобов'язання».

Оскільки, відповідно до частини 2
статті 377-1 зазначеного вище Кодексу,
згадане подання розглядається судом
негайно, без виклику чи повідомлення
сторін та інших заінтересованих осіб,
за участю державного виконавця, то саме
на останнього покладається тягар
доказування. Тим більше, що особа,
стосовно обмеження права якої внесено
подання, фактично позбавлена
можливості довести суду, що нею було
вжито усіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Критерій достатності, вжитих боржником
з метою належного виконання
зобов'язання заходів, визначається
судом. А тому, вивчивши надані до
подання матеріали суд приходить до
висновку про відмову в задоволенні
подання, оскільки в ньому є неповнота
вчинення виконавчих дій, відсутність
доказів на підтвердження факту
ухилення боржника від виконання своїх
боргових зобов'язань та відомостей про
обізнаність боржника за наявністю
відкритого виконавчого провадження та
строками його добровільного виконання.

Керуючись ст. ст. 3,7, 10, 377-1 ЦПК України,
ст. 33 Конституції України, ст.ст. 11,12 ЗУ
«Про виконавче провадження», ст.. 6 ЗУ «
Про порядок виїзду з України та в'їзд в
Україну громадян України», суд

Х В А Л И В :

В задоволенні подання про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України ОСОБА_1 до виконання ним
зобов'язань, покладених на нього
рішенням суду по зведеному
провадженню № 34040904 про стягнення з ДП
Державний проектний інститут
«Запоріжцивільпроект» грошових коштів
у розмірі 6 848 807,76 грн. - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. Особа,
без участі якої було постановлено
ухвалу, має право подати апеляційну
скаргу протягом п'яти днів з дня
отримання її копії.

Суддя:
Колесник С. Г.