Справа №591/3186/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Міліціанов Р. В.Номер
провадження 22-ц/788/1258/14 Суддя-доповідач -
Маслов В. О. Категорія - 5
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

23 липня 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Маслова В. О.,

суддів - Дубровної В. В. , Сибільової Л.
О. ,

при секретарі судового засідання -
Назарової О.М.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у приміщенні апеляційного
суду у м. Суми цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 04 червня 2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про визнання права власності на
1/2 частину квартири,

в с т а н
о в и л а :

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 04 червня 2014 року позов ОСОБА_4
задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право
власності на 1/2 частину квартири за
адресою: АДРЕСА_1. Вирішено питання
судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування обставин справи, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове про відмову у задоволенні позову.
При цьому зазначає, що спірна квартира
була придбана за кошти її батьків, тому
вона є її особистою приватною
власністю. Також просить суд
застосувати строк позовної давності до
спірних правовідносин.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3 та її
представника ОСОБА_5, які підтримали
доводи апеляційної скарги, пояснення
ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_7, які
вважали рішення місцевого суду
правильним, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
місцевого суду залишенню без зміни,
виходячи з ч. 1 ст. 308 ЦПК України.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, сторони перебували
у шлюбі з 30 червня 1979 року по 09 лютого 2009
року, що підтверджується копією
рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 09 лютого 2009 року на а.с. 30. Від
шлюбу мають двох повнолітніх дітей. У
1985 році ОСОБА_3 прийняли у члени ЖБК - 64
«Вчитель-3».

Рішенням виконкому Сумської міської
ради від 07 січня 1987 року в ЖБК-64
«Учитель-3» на ім'я ОСОБА_3 був виданий
ордер, копія якого є на а.с. 9, на
вселення в квартиру АДРЕСА_1, житловою
площею 37,74 кв.м.

Відповідно до довідки ЖБК-64, копія якої
знаходиться на а.с. 10, перший внесок на
будівництво житла був внесений у
розмірі 3100 карбованців 2 травня 1986 року,
сума останнього внеску 1401,35
карбованців була зарахована 13 квітня
1992 року.

У 2008 році відповідачка зареєструвала
право власності на квартиру в КП
«Сумське міське БТІ» та отримала
свідоцтво про право власності, копія
якого є на а.с. 11 - 12. Хоча
правовстановлюючий документ про право
власності відповідачка отримала під
час дії Сімейного Кодексу України, саме
набуття права власності сторонами
відбувалося при попередньому Кодексі
про шлюб та сім'ю України.

Згідно зі ст. 22 КпШС України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, є його
спільною сумісною власністю. Кожен з
подружжя має рівні права володіння,
користування і ропорядження цим
майном.

Як вбачається із ст. 28 КпШС України в
разі поділу майна, яке є спільною
сумісною власністю подружжя, їх частки
визнаються рівними.

На разі між сторонами виник спір щодо
визнання права власності на 1/2 частину
вказаної квартири як на частку в
спільному майні подружжя, оскільки
право власності на нерухоме майно
зареєстроване за дружиною -
відповідачкою, яка не визнає за
позивачем право власності на 1/2 частину
квартири.

Оскільки спірне майно набуте під час
шлюбу за спільні кошти, то суд першої
інстанції обгрунтовано, у
відповідності з вказаним законом
визнав за позивачем право власності на
половину спірного майна. Таке рішення
місцевого суду відповідає вимогам ст.
ст. 22, 28, 29 КпШС України, ст. ст. 60, 63, 69, 70, 71
СК України, зібраним у справі доказам.

Не грунтуються на матеріалах справи
твердження апелянтки, що спірне житло
було придбане за кошти її батьків.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідачка не надала суду достатніх
доказів на підтвердження того, що
спірна квартира є її особистою
приватною власністю, оскільки придбана
за кошти, які були отримані від її
батьків. Позивач стверджує, що спірна
квартира придбана за спільні кошти
сторін, а деяка допомога батьків
позивачки не мала суттєвого значення.

Посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі
на пропуск позивачем строку позовної
давності не ґрунтуються на діючому
законодавстві.

Згідно з ч. 2 ст. 72 СК України до вимоги
про поділ майна, заявленої після
розірвання шлюбу, застосовується
позовна давність у три роки.

Сторони визнають, що після припинення
сімейних відносин і розірвання шлюбу
ніяких угод відносно спірної квартири
не укладалося, її правовий режим як
спільної сумісної власності не
змінився, а отже, строк позовної
давності позивачем не пропущений, тому
підстав для відмови у позові немає.

Суд першої інстанції з достатньою
повнотою з'ясував обставини справи, у
відповідності зі ст.212 ЦПК України дав
оцінку зібраним доказам і постановив
рішення, яке відповідає цим доказам і
вимогам вказаних законів України.
Колегія суддів не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія
суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а
рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 04 червня 2014 року в даній справі
залишити без змін.

Рішення місцевого суду і ухвала
апеляційного суду набрали законної
сили, але можуть бути оскаржені в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -