РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

643/7700/14-ц

2/643/3222/14

28.07.2014 року Московський районний суд м.
Харкова у складі судді Крівцова Д.А., за
участю секретаря Мещерякової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Харкові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - Управління служб у
справах дітей Департаменту праці та
соціальної політики Харківської
міської ради, про надання дозволу на
тимчасовий виїзд за кордон України
малолітньої дитини без згоди та
супроводу батька, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
позовом, в якому з урахуванням
наступних уточнень просить надати
дозвіл на виїзд за межі України ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі матері ОСОБА_1
до Російської Федерації (місто Москва)
у період з 04.07.2014 року до 01.11.2014 року без
дозволу (згоди) та супроводу батька
дитини ОСОБА_2

В ході судового розгляду позивач
уточнив позовні вимоги в частині
періоду, на який просить надати дозвіл
на виїзд дитини, та остаточно просив
надати вказаний вище дозвіл на період з
01.09.2014 року по 01.11.2014 року.

В обґрунтування позову ОСОБА_1
зазначила, що перебувала у шлюбі з
відповідачем, в якому у них народилась
дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дочка
проживає разом з нею, проти чого
відповідач не заперечує. В Російській
Федерації проживають батьки позивача,
які сумують за онукою ОСОБА_3 Вона
планує виїхати з дитиною до Російської
Федерації з метою спілкування з
батьками та надання можливості
спілкування між ОСОБА_3 та її дідом і
бабою, проте відповідач не надає згоди
на виїзд дитини, в зв'язку з чим вона
звернулась до суду з дійсним позовом.

В судовому засіданні позивач, її
представник підтримали уточненні
позовні вимоги та доводи, викладені в
позові, в повному обсязі.

Представник позивача в судовому
засіданні зазначив, що період, на який
вони просять надати дозвіл на виїзд
дитини, ними визначено з урахуванням
того, що на даний час неможливо
визначити момент набрання рішенням
суду законної сили, оскільки вказане
рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку. Також зазначив,
що пояснення свідків, які були допитані
за клопотанням представника
відповідача, необхідно оцінювати
критично, оскільки вказані свідки є
батьками відповідача.

Позивач, допитана за її
клопотанням та згодою в якості свідка,
показала, що приблизно 5 років не
відвідувала своїх батьків, які
проживають в м. Москва. Після їх
відвідування вона повернеться в місто
Харків, оскільки в цьому місті у неї
залишається робота та молодий чоловік,
з яким вони планують одружитись в 2015
році. Її батьки не можуть відвідати її
та онуку в місті Харкові за станом
здоров'я, оскільки у її матері хворе
серце, а батько нещодавно переніс
операцію. Крім того, в місті Москва
також проживають її дід та баба, які,
відповідно, є прадідом та прабабою
малолітньою ОСОБА_3 Вказані особи за
віком та станом здоров'я не мають
можливості відвідати її та ОСОБА_3 в м.
Харкові. Також зазначила, що до
останнього часу проживала в м. Харкові
в квартирі, яка належить батькам
відповідача. Нещодавно вона змінила
місце проживання в м. Харкові, в зв'язку
з чим після повернення до міста буде
переводити дочку до іншого дитячого
саду, який буде знаходитись ближче до
нового місця проживання. Пояснила, що
не перешкоджає спілкуванню
відповідача з дитиною. Не заперечувала,
що відповідач проявляє
заінтересованість у спілкуванні з
дочкою, а також що неодноразово
отримувала від батьків відповідача
грошові кошти на утримання дитини.
Гарантувала повернення дочки до м.
Харкова по закінченню строку, на який
просить надати їй дозвіл на виїзд за
кордон України. Заперечувала показання
свідків відносно того, що неодноразово
просила надати їй дозвіл на виїзд до
Російської Федерації на постійне
проживання, зазначивши, що зверталась з
приводу надання їй дозволу на
тимчасовий виїзд для відвідування
батьків.

Представник відповідача в
судовому засіданні заперечував проти
позову в повному обсязі. В
обґрунтування заперечень зазначив, що
доводи позовної заяви відносно того, що
відповідач не приймає участі у
вихованні та утриманні дочки, не
знайшли свого підтвердження в ході
судового розгляду справи. Також
пояснив, що позивач не планує
повертатись до міста Харкова та
просить надати їй дозвіл на тимчасовий
виїзд до Російської Федерації з метою
залишитись там на постійне проживання,
що підтверджується поясненнями
батьків відповідача, які були допитані
в якості свідків. Довідка, надана
позивачем, відносно того, що остання
виконує послуги системного
адміністратора за цивільно-правовим
договором, укладеним з ТОВ "Айті сервіс
груп", не свідчить про наявність у неї
постійного заробітку. Договір оренди
житла, наданий позивачем, укладений під
час судового розгляду справи з метою
ввести суд в оману стосовно дійсних
намірів позивача. Заяву про перевід
дочки до іншого дитячого саду позивач
не оформлювала. Наведені обставини
свідчать про відсутність у позивача
наміру повернення в м. Харків та
порушення інтересів дочки, яка у
зв'язку з наведеним буде позбавлена
спілкування з відповідачем та його
родиною.

Представник третьої особи надав
суду заяву про розгляд справи за їх
відсутності, рішення просив прийняти з
урахуванням інтересів дитини.

ОСОБА_5, допитана за її згодою в
якості свідка, в судовому засіданні
пояснила, що є матір'ю відповідача.
Позивач неодноразово зверталась до них
з проханням сприяти в тому, щоб
відповідач надав їй дозвіл на виїзд в
Російську Федерацію на постійне
проживання. Також зазначила, що
відповідач належним чином ставиться до
виконання своїх батьківських
обов'язків, цікавиться життям дитини та
утримує останню. Останнім часом
позивач надає можливість спілкуватись
з дочкою тільки в її присутності.

ОСОБА_6, допитаний за його згодою в
якості свідка, в судовому засіданні
пояснив, що є батьком відповідача.
Позивач неодноразово зверталась до них
з проханням сприяти в тому, щоб
відповідач надав їй дозвіл на виїзд в
Російську Федерацію на постійне
проживання. Крім того, до них
звертались батьки позивача, які також
просили сприяти ним в тому, щоб
відповідач надав дозвіл на виїзд
позивача до Російської Федерації на
постійне проживання.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
їх представників, свідків, дослідивши
матеріали справи, встановив наступні
факти та відповідні ним
правовідносини.

Позивач та відповідач є батьками
малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується даними Свідоцтва про
народження серії НОМЕР_2, а також
визнано сторонами по справі.

Як вбачається з довідки, виданої
26.06.2014 року КЗОЗ "Харківська міська
дитяча поліклініка № 13", ОСОБА_3
оглянута та здорова, епід. оточення у
домі вільне.

Згідно свідоцтва про шлюб серії
НОМЕР_3 між позивачем та відповідачем
01.08.2008 року було укладено шлюб.

Як встановлено судом з пояснень
сторін, їх представників, станом на час
розгляду даної цивільної справи
вказаний шлюб розірваний згідно
рішення суду першої інстанції, яке
оскаржено відповідачем до суду
апеляційної інстанції. Після
припинення спільного проживання
подружжя дитина проживає з позивачем.

Позивач є громадянином
Російської Федерації та має
безстрокову посвідку на постійне
проживання в Україні.

Як встановлено судом із Свідоцтва
про укладення шлюбу № НОМЕР_6 від 19.04.2006
року та Свідоцтва про розірвання шлюбу
НОМЕР_4 від 19.04.2006 року, виданих
Рязанським відділом РАЦС управління
РАЦС Москви, Свідоцтва про народження
НОМЕР_5 від 29.08.1979 року, виданого
Волгоградським районним відділом РАЦС
м. Москви, єдиного житлового документу
№ 5380922, карточки обліку № 415062410, виписки
з домової книги № 5380917, батьками
позивача є ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які
проживають в м. Москва. Факт проживання
батьків позивача в м. Москва також не
заперечувався представником
відповідача.

Згідно договору оренди житла від
07.07.2014 року, укладеного на строк до
07.07.2015 року, позивач орендувала
ізольовану квартиру АДРЕСА_1, з метою
проживання у вказаній квартирі.

Відповідно до довідки № 7 від
07.07.2014 року, виданої ТОВ "Ай Ті Сервіс
груп", позивач у вказаному товаристві з
02.06.2014 року виконує послуги системного
адміністратора по цивільно-правовому
договору.

Оцінюючи доводи та заперечення
сторін, суд керується наступним.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про
права дитини, ратифікованої Україною, в
усіх діях щодо дітей, незалежно від
того, здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 7 СК України передбачено,
що дитина має бути забезпечена
можливістю здійснення її прав,
установлених Конституцією України,
Конвенцією про права дитини, іншими
міжнародними договорами України, згода
на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України.

Згідно ч. 1 ст. 257 СК України баба,
дід, прабаба, прадід мають право
спілкуватися зі своїми внуками,
правнуками, брати участь у їх
вихованні.

Як вбачається з найменування та
змісту розділу 5 СК України, до інших
членів сім'ї та родичів відносяться в
тому числі баба та дід, а також прабаба
та прадід.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону
України "Про охорону дитинства" батьки,
інші члени сім'ї та родичі, зокрема
ті, які проживають у різних державах,
не повинні перешкоджати одне одному
реалізувати право дитини на
контакт з ними, зобов'язані
гарантувати повернення дитини до
місця її постійного проживання після
реалізації нею права на контакт, не
допускати неправомірної зміни її місця
проживання.

З наведених положень
законодавства України вбачається, що
батьки не повинні перешкоджати дитині
у спілкуванні з бабою та дідом,
прабабою та прадідом, які проживають в
іншій державі.

Обставин, які б свідчили про те, що
спілкування малолітньої ОСОБА_3 з
родичами, які проживають в м. Москва,
суперечить інтересам дитини, судом не
встановлено. Позивач в судовому
засіданні зазначила, що гарантує
повернення дитини в м. Харків після
закінчення строку тимчасового виїзду
за кордон України.

За таких обставин, оцінюючи
вказані вище положення законодавства
України в їх сукупності, суд приходить
до висновку щодо наявності у позивача
та малолітньої ОСОБА_3 права на
тимчасовий виїзд до Російської
Федерації з метою контакту з членами
сім'ї та родичами, які там проживають.

Доводи представника відповідача
відносно того, що позивач з дитиною не
мають наміру повертатись до України
після реалізації ними права на контакт
з родичами, не можуть бути визнані
судом підставою для відмови в
реалізації права вказаних осіб на
контакт з родичами та відмови в позові,
оскільки згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно ст. 313 ЦК України фізична
особа, яка не досягла шістнадцяти
років, має право на виїзд за межі
України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), піклувальників та в
їхньому супроводі або в супроводі осіб,
які уповноважені ними.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону
України "Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України» за
відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

Згідно п. 4 Правил перетинання
державного кордону громадянами
України, затверджених постановою КМУ №
57 від 27.01.1995 року, виїзд з України
громадян, які не досягли 16-річного
віку, в супроводі одного з батьків або
інших осіб, уповноважених одним з
батьків за нотаріально посвідченою
згодою, здійснюється без нотаріально
посвідченої згоди другого з батьків у
разі пред'явлення рішення суду про
надання дозволу на виїзд з України
громадянину, який не досяг 16-річного
віку, без згоди та супроводу другого з
батьків.

За таких обставин суд приходить
до висновку щодо обґрунтованості
позовних вимог. Оскільки станом на день
ухвалення рішенні в даній справі,
враховуючи можливість його оскарження
в апеляційному порядку, у суду відсутні
відомості щодо дати набрання рішенням
законної сили, суд вважає за можливе
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої
сторони понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Таким
чином, з відповідача на користь
позивача підлягають стягненню витрати
по сплаті судового збору в розмірі 243,60
грн.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 208-209, 212-215 ЦПК
України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Надати дозвіл на виїзд за кордон
України до Російської Федерації
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженці м.
Харкова, у супроводі матері ОСОБА_1, без
згоди та без супроводу батька ОСОБА_2,
на період з 01.09.2014 року по 01.11.2014 року.

Стягнути з ОСОБА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на
користь ОСОБА_3 понесені останньою
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 243,60 грн. (двісті сорок три
гривні шістдесят копійок).

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Московський районний суд м. Харкова
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
розгляді справи, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя
Крівцов Д.А.