Справа № 360/353/14-ц Головуючий у І
інстанції Міланіч А.М.Провадження №
22-ц/780/3233/14 Доповідач у 2 інстанції
БілоконьКатегорія 18
РІШЕННЯ

Іменем України

24 липня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого Білоконь О.В.,

суддів: Поліщука М.А., Приходька К.П.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою приватного
підприємства "Дентіс" на рішення
Бородянського районного суду
Київської області від 03 квітня 2014 року
за позовом ОСОБА_1 до приватного
підприємства "Дентіс" про визнання
договору неукладеним, усунення
перешкод в користуванні майном та
відшкодування збитків ,-

встановила:

В лютому 2014 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом, який в процесі
розгляду справи уточнив, мотивуючи
свої вимоги таким.

17 грудня 2012 року між ним та ПП «Дентіс»
укладено договір оренди, згідно з яким
позивач надав відповідачу в оренду
належне йому на праві власності нежиле
приміщення в АДРЕСА_1 строком на чотири
роки безоплатно в рахунок погашення
попередніх витрат орендаря на
облаштування приміщення.

Позивач просить визнати цей договір
неукладеним, оскільки сторони не
досягли згоди щодо його істотних умов,
зокрема, позивач стверджує, що
підписував інший варіант договору
оренди, за яким орендна плата становила
2500 грн. за місяць та орендар надавав
йому можливість працювати в цьому
приміщенні в якості
лікаря-стоматолога. До того ж, акт
передачі майна в оренду не складався,
приміщення в оренду не передавалось

Крім того, відповідач, отримавши
вільний доступ до приміщення, замінив
замки на дверях та перешкоджає
вільному доступу позивача до даного
приміщення.

Цими діями позивачу заподіяно збитки у
розмірі 32500 грн., які полягають у
неотриманні доходів від здачі в оренду
нежитлового приміщення.

Враховуючи викладене, позивач просив
визнати договір оренди приміщення від
17 грудня 2012 року неукладеним, усунути
перешкоди в користуванні позивачем
нежитловим приміщенням, зобов'язати ПП
«Дентіс» звільнити вказане приміщення,
стягнути з відповідача на користь
позивача на відшкодування завданих
йому збитків 34 278 грн., сплачений
судовий збір в розмірі 342,78 грн. та 1500
грн. витрат на виготовлення звіту
спеціаліста.

Рішенням Бородянського районного суду
Київської області від 03 квітня 2014 року
вказаний позов задоволено частково.

Визнано договір оренди приватним
підприємством «Дентіс» нежилого
приміщення АДРЕСА_1 неукладеним.

Зобов'язано приватне підприємство
«Дентіс» усунути перешкоди в
користуванні ОСОБА_1 належним йому на
праві власності нежилим приміщенням
АДРЕСА_1 та звільнити дане приміщення.

Стягнуто з приватного підприємства
«Дентіс» на користь ОСОБА_1 на
відшкодування завданих збитків 34 000
гривень.

Стягнуто з приватного підприємства
«Дентіс» на користь ОСОБА_1 на
відшкодування витрат по сплаті
судового збору 340 гривень.

В іншій частині в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі приватне
підприємство «Дентіс» просить суд
скасувати вказане рішення суду та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову з підстав порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт посилається на те, що суд в
порушення вимог закону розглянув
справу без належного повідомлення
представника відповідача, у вказаному
вище договору оренди були зазначені
всі істотні умови, звіт про оцінку
майна проведено з порушенням вимог
законодавства.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції дійшов висновку, що сторони
не досягли згоди з усіх істотних умов
договору, не надано доказів фактичної
передачі позивачем орендованого
приміщення відповідачу, спірний
договір всупереч вимогам ст. 793 та 794 ЦК
України не був нотаріально посвідчений
та не зареєстрований, а тому є
неукладеним.

З таким висновком не погоджується
колегія суддів апеляційної інстанції,
з огляду на таке.

Суд першої інстанції встановив, що
позивач є власником нежилого
приміщення АДРЕСА_1 (а.с.11-16, 63-66).

Згідно з копією договору оренди від 17
грудня 2012 року, позивач передав вказане
приміщення в оренду ПП «Дентіс»
строком на чотири роки, безоплатно, в
рахунок погашення попередніх витрат
орендаря на обладнання приміщення та
переоформлення житлового приміщення в
нежитлове. Передача приміщення та
майна, що орендуються, мало
здійснюватись за актом
здачі-приймання, підписання якого
свідчить про фактичну передачу таких в
оренду (а.с.72-75).

Договору оренди вказаного приміщення,
укладеного між сторонами 17 грудня 2012
року, з іншими умовами, матеріали
справи не містять.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 640 ЦК України договір
є укладеним з моменту одержання особою,
яка направила пропозицію укласти
договір, відповіді про прийняття цієї
пропозиції. якщо відповідно до акта
цивільного законодавства для
укладення договору необхідні також
передання майна або вчинення іншої дії,
договір є укладеним з моменту передачі
відповідного майна або вчинення певної
дії.

Згідно ст. 759 ЦК України за договором
найму (оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за платуна певний
строк.

Згідно ст. 793 ЦК України договір найму
будівлі або іншої капітальної споруди
(їх окремої частини) укладається у
письмовій формі. Договір найму будівлі
або іншої капітальної споруди (їх
окремої частини) строком на три роки і
більше підлягає нотаріальному
посвідченню.

Статтею 794 ЦК України в редакції, яка
діяла на час укладення спірного
договору, було передбачено, що договір
найму будівлі або іншої капітальної
споруди (їх окремої частини), укладений
на строк не менше ніж на три роки,
підлягає державній реєстрації.

Згідно з ч.1 ст. 795 ЦК України передання
наймачеві будівлі або іншої
капітальної споруди (їх окремої
частини) оформляється відповідним
документом (актом). Який підписується
сторонами договору. З цього моменту
починається обчислення строку
договору найму, якщо інше не
встановлено договором.

Згідно з роз»ясненнями, викладеними у
п.8 Постанови Верховного суду України
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» N 9, 06.11.2009 року,
відповідно до частини першої статті 215
ЦК підставою недійсності правочину є
недодержання стороною (сторонами)
вимог, які встановлені статтею 203 ЦК,
саме на момент вчинення правочину. Не
може бути визнаний недійсним правочин,
який не вчинено. У зв'язку з цим судам
необхідно правильно визначати момент
вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК
тощо). Зокрема, не є укладеними
правочини (договори), у яких відсутні
встановлені законодавством умови,
необхідні для їх укладення (відсутня
згода за всіма істотними умовами
договору; не отримано акцепт стороною,
що направила оферту; не передано майно,
якщо відповідно до законодавства для
вчинення правочину потрібна його
передача тощо). Згідно із статтями 210 та
640 ЦК не є вчиненим також правочин у
разі нездійснення його державної
реєстрації, якщо правочин підлягає
такій реєстрації.

Встановивши ці обставини, суд
відмовляє в задоволенні позову про
визнання правочину недійсним. Наслідки
недійсності правочину не
застосовуються до правочину, який не
вчинено.

Вимога про визнання правочину
(договору) неукладеним не відповідає
можливим способам захисту цивільних
прав та інтересів, передбачених
законом. Суди мають відмовляти в позові
з такою вимогою. У цьому разі можуть
заявлятися лише вимоги, передбачені
главою 83 книги п'ятої ЦК.

Визнаючи договір оренди будівлі
неукладеним, суд першої інстанції не
звернув уваги на те, що такий спосіб
захисту не передбачений ні ст. 16 ЦК
України, ні іншими актами цивільного
законодавства і дійшов помилкового
висновку про наявність підстав для
задоволення позову про визнання
договору оренди неукладеним.

Також не ґрунтується на матеріалах
справи і висновок суд першої інстанції
про те, що при укладенні договору
оренди сторони не дійшли згоди щодо
всіх істотних умов, необхідних для
договору оренди, оскільки із тексту
договору випливає, що сторони досягли
згоди щодо об'єкту оренди та порядку
його передачі, терміну оренди, орендної
плати та порядку розрахунків, прав,
обов'язків та відповідальності сторін

При цьому колегія суддів не бере до
уваги посилання позивача на укладення
оспорюваного договору з іншими
умовами, оскільки ці обставини не
підтверджені доказами, зокрема
матеріали справи не містять іншого
договору оренди вказаного приміщення,
укладеного між сторонами 17 грудня 2012
року, з іншими умовами.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими.

Оскільки судом першої інстанції при
визнанні договору неукладеним
застосовано такий спосіб захисту, який
не відповідає можливим способам
захисту цивільних прав та інтересів,
передбачених законом, суд вважав
встановленими обставини недосягнення
сторонами згоди щодо усіх істотних
умов, хоча ці обставини є недоведеними,
на підставі ст.309 ЦПК України рішення
суду слід скасувати і ухвалити нове про
відмову у позові з таких підстав.

Частиною 2 ст. 215 ЦК України визначено,
що недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України,
у разі недодержання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним.

За положеннями ч. 1 ст. 216 ЦК України
нікчемний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

Оскільки з матеріал справи
вбачається, що спірний договір
всупереч вимогам ст. 793 та 794 ЦК України
не був нотаріально посвідчений та не
зареєстрований, то у даному випадку
оспорюваний договір оренди є
нікчемним, такий договір не створює
для сторін договору прав та обов'язків,
відповідно сторони не можуть нести
відповідальність за невиконання умов
договору.

Відповідно до положень ст. 22 ЦК України
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є, зокрема втрати, яких особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки).

Матеріали справи не містять даних про
те, що відповідач завдав позивачу
збитки шляхом укладення нікчемного
договору оренди, тому на думку колегії
суддів, вимоги позивача про стягнення
з відповідача завданих збитків є
безпідставними та необґрунтованими, у
їх задоволенні слід відмовити.

Задовольняючи позовні вимоги про
усунення перешкод у користуванні
позивачем нежитловим приміщенням та
зобов'язання ПП «Дентіс» звільнити
вказане приміщення, суд в порушення п. 3
ч. 1 ст. 215 ЦПК України ухвалив рішення
при неповно встановлених обставинах
справи, а саме, в порушення вимог ст. 3
ЦПК України, суд не з`ясував питання про
те, чи пропонував позивач відповідачу
звільнити спірне приміщення, чи
відмовляється відповідач звільнити
приміщення та якими доказами це
підтверджується.

За таких обставин, на думку колегії
суддів, передчасними є позовні вимоги
про усунення перешкод у користуванні
позивачем нежитловим приміщенням та
зобов'язання ПП «Дентіс» звільнити
вказане приміщення, тому у їх
задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів , -

вирішила:

Апеляційну скаргу приватного
підприємства "Дентіс" задовольнити
частково.

Рішення Бородянського районного суду
Київської області від 03 квітня 2014 року
скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1
до приватного підприємства "Дентіс" про
визнання договору неукладеним,
усунення перешкод в користуванні
майном та відшкодування збитків.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді