ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/5673/14-ц
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2014 р. Дарницький районний суд
м. Києва

в складі головуючого - судді Парамонова
М.Л., при секретарі Степанишиній Г.А.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу
на виїзд дитини за кордон без згоди
матері дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 і ОСОБА_3 перебували в
зареєстрованому шлюбі з 28.04.2007 року;
рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 12.09.2012 року шлюб між сторонами
було розірвано; від шлюбу сторони мають
малолітню дитину - сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд за
межі України дитини - сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 в супроводі батька -
позивача, без згоди матері дитини
(відповідачки), про надання дозволу на
оформлення проїзного документа дитини
для виїзду за межі України в супроводі
батька, який видається органами
внутрішніх справ за місцем проживання,
без посвідченого нотаріально
клопотання матері дитини
(відповідачки), посилаючись на те, що
сторони після розірвання шлюбу
проживають окремо; рішенням
Дарницького районного суду м. Києва від
14.06.2013 року було визначено місця
проживання дитини разом із батьком
(позивачем); на даний час відповідачка
проживає у Херсонській області,
відповідачка безпідставно та всупереч
інтересам дитини фактично не надає
письмового дозволу на тимчасовий виїзд
сина ОСОБА_4 за кордон разом із батьком -
з метою відпочинку та загального
розвитку дитини.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та
його представник ОСОБА_6 позовні
вимоги підтримали, просили позов
задовольнити; відповідачка ОСОБА_3 в
судове засідання не з»явилась
повторно, про час та місце розгляду
справи була повідомлена належним
чином, будь-яких заяв-клопотань від неї
не надходило.

Відповідно до положень ст.224 ЦПК
України судом визнано за можливе
ухвалити по даній справі заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_2
та його представника ОСОБА_6 в судовому
засіданні, дослідивши матеріали
справи, суд приходить до висновку про
те, що позов підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Згідно ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу
(підстави звільнення від доказування).

Згідно ст.313 ЦК України фізична особа
має право на свободу пересування.
Фізична особа, яка не досягла
шістнадцяти років, має право на виїзд
за межі України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), піклувальників та в
їхньому супроводі або в супроводі осіб,
які уповноважені ними. Фізична особа,
яка досягла шістнадцяти років, має
право на вільний самостійний виїзд за
межі України. Фізична особа може бути
обмежена у здійсненні права на
пересування лише у випадках,
встановлених законом.

Згідно ст.4 Закону України «Про порядок
виїзду з України і в»їзду в Україну
громадян України», п.4 Правил
перетинання державного кордону
громадянами України, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 27.01.1995 року №57 (в редакції постанови
№724 від 25.08.2010 року) - виїзд з України
громадян, які не досягли 16-річного віку,
в супроводі одного з батьків або інших
осіб, уповноважених одним з батьків за
нотаріально посвідченою згодою,
здійснюється (в тому числі) - без
нотаріально посвідченої згоди другого
з батьків - на підставі рішення суду про
надання дозволу на виїзд з України
громадянину, який не досяг 16-річного
віку, без згоди та супроводу другого з
батьків.

В судовому засіданні встановлено:
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (сторони) перебували в
зареєстрованому шлюбі з 28.04.2007 року;
рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 12.09.2012 року шлюб між сторонами
було розірвано; від шлюбу сторони мають
малолітню дитину - сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10, 13).

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 14.06.2013 року, яке набрало
законної сили 30.10.2013 року, визначено
місця проживання дитини - сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із батьком ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_3 (позивачем); зазначене
рішення суду виконане - згідно копії
акту про передачу дитини від 18.11.2013 року
дитину було передано батькові
(позивачу) в добровільному порядку
(а.с.11-12).

Згідно копії довідки форми №3 від 04.06.2014
року позивач ОСОБА_2 зареєстрований
разом із сином ОСОБА_4 за адресою
АДРЕСА_1.

Як вбачається з копій листів позивача
ОСОБА_2 від 25.12.2013 року та від 27.01.2014 року
(а.с.6-9) він двічі звертався до матері
дитини - відповідачки ОСОБА_3 з приводу
надання згоди на тимчасовий виїзд
дитини за кордон для відпочинку у
супроводі батька дитини (позивача), на
які, як стверджує позивач, згоди матері
дитини він не отримав.

Згідно рішення Дарницького районного
суду м. Києва від 12.09.2012 року у справі
№2-3310/12 про розірвання шлюбу між
сторонами, відповідачка змінила
(відновила) прізвище на «Скубанович».

Як стверджує позивач, відповідачка
ОСОБА_3 на даний час фактично проживає
за адресою АДРЕСА_2.

Як стверджує позивач ОСОБА_2, він має
можливість разом з сином ОСОБА_4
організовувати відпочинок та
оздоровлення на морі за межами України,
фактична відмова матері дитини
(відповідачки) у наданні згоди на виїзд
дитини за кордон у супроводі батька
(позивача) та оформлення проїзного
документа дитини суперечить інтересам
дитини.

Ствердження позивача про те, що
відповідачка ОСОБА_3, як матір ОСОБА_4,
необмежена у своїх правах, але
безпідставно фактично не надає згоди
на виїзд дитини (сина) за межі України, в
судовому засіданні не спростовані.

Відповідно до ст.150 СК України батьки
зобов»язані піклуватися про здоров»я
дитини, її фізичний, духовний та
моральний розвиток.

Відповідно до ст.155 СК України
батьківські права не можуть
здійснюватися всупереч інтересам
дитини.

Відповідачкою ОСОБА_3 будь-яких
заперечень по суті позову судові не
надано.

Враховуючи встановлені в судовому
засіданні обставини справи, те, що в
судовому засіданні не встановлено
будь-яких фактів, які можуть бути
підставою для обмеження у здійсненні
права на пересування ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, тому вимоги ОСОБА_2 щодо
надання дозволу на тимчасовий виїзд
дитини до досягнення дитиною 16-річного
віку - підлягають задоволенню

Керуючись ст.15, 30, 60, 209-218, 224-228 ЦПК
України, на підставі ст.141, 150, 155
Сімейного Кодексу України, ст.313 ЦК
України, ст.4 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в»їзду в
Україну громадян України», п.4 Правил
перетинання державного кордону
громадянами України, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 27.01.1995 року №57 (в редакції постанови
№724 від 25.08.2010 року), суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити. Надати дозвіл на
тимчасовий виїзд за межі України
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в супроводі батька
ОСОБА_2 - без згоди матері ОСОБА_3, до
досягнення дитиною ОСОБА_4
шістнадцятирічного віку.

Надати дозвіл на оформлення проїзного
документа дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
для тимчасового виїзду за межі України
в супроводі батька ОСОБА_2, який
видається органами внутрішніх справ за
місцем проживання, без посвідченого
нотаріально клопотання матері ОСОБА_3,
до досягнення дитиною ОСОБА_4
шістнадцятирічного віку.

За письмовою заявою відповідача, яку
може бути подано протягом 10 днів з дня
отримання копії заочного рішення до
суду першої інстанції, заочне рішення
може бути переглянуто судом, який
постановив рішення.

За загальним правилом, а також у разі
залишення заяви про перегляд заочного
рішення без задоволення, рішення може
бути оскаржено сторонами до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення або з дати постановлення
ухвали про залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення.

Суддя:
Парамонов М.Л.