Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/6504/2014
Головуючий у 1-й інстанції -
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Іванченка М.М., Желепи
О.В.

при секретарі - Онищенко О.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
Київської міської ради - Коновальчук
ЯниСергіївни на рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 12 лютого 2014
року

в справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
Київської міської ради про
встановлення факту та визнання права
власності.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника позивачів, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 12 лютого 2014 року задоволено
позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Київської
міської ради про встановлення факту та
визнання права власності.

Встановлено факт прийняття ОСОБА_4
спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1
тітки ОСОБА_5.

Визнано за ОСОБА_2 право власності в
порядку спадкування на 1/6 частину
квартири АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_5 на
підставі свідоцтва про право власності
на житло, виданого Фондом комунального
майна Мінського району м. Києві 13 липня
1993 року.

Визнано за ОСОБА_3 право власності в
порядку спадкування на 1/6 частину
квартири АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_5 на
підставі свідоцтва про право власності
на житло, виданого Фондом комунального
майна Мінського району м. Києві 13 липня
1993 року.

В апеляційній скарзі представник
відповідача просить скасувати рішення
суду, ухвалити нове рішення, яким
відмовити в позові. Вважає, що рішення
суду першої інстанції є незаконним,
необґрунтованим, не відповідає
обставинам справи, нормам
матеріального та процесуального права.
Зазначає те, що суд першої інстанції
безпідставно визнав право власності по
1/6 частини квартири АДРЕСА_1 за
позивачами, не вірно застосував ст. ст.
1216, 1218, ч. 5 ст. 328 ЦК України. Не
враховано судом, що за ЦК України 1963
року, який підлягає застосуванню,
оскільки спадщина після смерті ОСОБА_5
відкрилась до 1 січня 2004 року, ОСОБА_4 не
належить до кола спадкоємців за
законом, отже факт прийняття спадщини
після ОСОБА_5 не мав для нього юридичних
наслідків.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що на підставі
розпорядження Фонду комунального
майна Мінського району м. Києва № 863 від
13 липня 1993 року було видано свідоцтво
про право власності на житло - на
квартиру АДРЕСА_1, відповідно до якого
співвласниками даної квартири у рівних
частках були ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5
(а.с. 7).

ОСОБА_4 є чоловіком позивачки ОСОБА_2 та
батьком позивача ОСОБА_3 (а.с. 9, 10).

ОСОБА_5 є рідною тіткою ОСОБА_4, що
підтверджується довідкою № 93 від 19
березня 1992 року, виданою
Новоолександрівською селищною радою
Краснодонського району Луганської
області (а.с. 13).

Відповідно до довідки ЖЕК №517 м. Києва
ОСОБА_5 у спірній квартирі була
зареєстрована та проживала, починаючи
з 06 квітня 1993 року до 15 березня 1994 року,
була виписана до с. Н.Олександрівка,
Краснодонського району Луганської
області (а.с. 16).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що
підтверджується свідоцтвом про смерть,
виданим Новоолександрівською селищною
радою Краснодонського району, актовий
запис № 14 (а.с 11).

Згідно довідки Краснодонської міської
державної нотаріальної контори
Луганської області № 1824/01-16 від 17
грудня 2013 року після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 спадкової справи не
заводилось (а.с. 14).

Починаючи з 06 квітня 1993 року до дня
смерті, а саме, до ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4
був зареєстрований та постійно
проживав у АДРЕСА_1, що підтверджується
довідкою № 474 за березень 2013 року (а.с.
15).

У грудні 2013 року позивачі ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 звернулись до суду з даним
позовом. В обґрунтування позовних
вимог посилалсь на те, що з 1993 року
співвласниками спірної квартири в
рівних частках були позивач ОСОБА_3,
його батько ОСОБА_4 та тітка останнього
ОСОБА_5, яка у спірній квартирі була
зареєстрована та проживала до 15
березня 1994 року, а ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.
Після її смерті відкрилась спадщина у
вигляді 1/3 частини спірної квартири,
проте, у встановленому законом порядку
спадщина прийнята ніким не була..
ОСОБА_4 є спадкоємцем другої черги за
правом представлення після смерті
ОСОБА_5 З 06 квітня 1993 року до дня смерті,
а саме, до ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4 був
зареєстрований та постійно проживав у
спірній, отже фактично прийняв
спадщину після померлої ОСОБА_5
Спадкоємцями ОСОБА_4 є позивачі по
справі - дружина ОСОБА_2 та син ОСОБА_3,
які у встановлений законом строк
звернулись до нотаріальної контори із
заявами про прийняття спадщини після
померлого ОСОБА_4 та отримали свідоцтво
про право на спадщину за законом по 1/6
частини квартири АДРЕСА_1.

Просили встановити факт прийняття
спадщини ОСОБА_4 після померлої ОСОБА_5 -
13 частини спірної квартири, визнати за
ними, як спадкоємцями ОСОБА_4, право
власності на 1/6 частину спірної
квартири за кожним.

Відповідач позов не визнав, у письмових
поясненнях просив відмовити в
задоволені позовних вимог, оскільки
відповідно до положень ЦК України 1963
року, який підлягає застосуванню до
даних правовідносин, ОСОБА_4 не належав
до кола спадкоємців померлої у 1996 році
його тітки ОСОБА_5, отже не міг прийняти
спадщину, і відповідно позивачі не
можуть успадкувати майно, що належало
ОСОБА_6

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з їх
обґрунтованості та доведеності.

Зокрема, суд дійшов висновку про те, що
ОСОБА_4 прийняв фактично прийняв
спадщину в порядку ч. 1 ст. 549 ЦК
Української РСР 1963 року, що відкрилась
у 1996 році після смерті ОСОБА_5, у зв'язку
з чим вимоги позивачів про визнання за
кожним з них права власності на 1/6
частину квартири АДРЕСА_1, що належала
ОСОБА_5 є обґрунтованими.

Судова колегія не погоджується з таким
висновком суду, оскільки він не
відповідає вимогам закону.

Так, суд першої інстанції вірно
визначив, що до правовідносин, що
виникли у зв'язку з відкриттям спадщини
після смерті в 1996 році ОСОБА_5,
застосовуються норми ЦК України 1963
року.

Проте, судом не враховано, що
відповідно до ст. ст. 527, 529- 532 ЦК України
1963 року спадкоємцями за законом могли
бути особи, що були живими на момент
смерті спадкодавця, діти померлого,
зачаті при його житті і народжені після
його смерті. Спадкоємцями першої черги,
в рівних частках, були діти (в тому
числі усиновлені) дружина і батьки
(усиновителі) померлого, дитина
померлого, яка народилась після його
смерті. Онуки і правнуки спадкодавця
були спадкоємцями за законом, якщо на
час відкриття спадщини немає в живих
того з їх батьків, хто був би
спадкоємцем. При відсутності
спадкоємців першої черги або при
неприйнятті ними спадщини, а також у
разі, коли всі спадкоємці першої черги
не закликаються до спадкування,
спадкували спадкоємці другої черги -
брати і сестри, дід та бабка померлого.
До числа спадкоємців за законом також
належали непрацездатні особи, які
перебували на утриманні спадкодавця не
менше одного року до його смерті.

Таким чином, ОСОБА_4, який після смерті в
1996 році його тітки ОСОБА_5 фактично
користувався спадковим майном - 1/3
частиною належної їй за життя
квартирою, не є таким, що прийняв
спадщину в порядку ст. 549 ЦК України 1963
року та набув права на неї, оскільки не
належав до числа спадкоємців за
законом.

Зважаючи на відсутність у ОСОБА_4 права
власності на спадкове майно - 1/3 частину
належної ОСОБА_5 за життя квартири,
відсутні підстави для визнання права
власності на зазначене майно за
спадкоємцями ОСОБА_4 - позивачами в
даній справі.

З огляду на наведене, судова колегія
приходить до висновку про те, що
рішення суду першої інстанції, як
постановлене з порушенням норм
матеріального права, підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позовних
вимог.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш
и л а:

Апеляційну скаргу представника
Київської міської ради - Коновальчук
Яни Сергіївни задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 12 лютого 2014 року скасувати.

Ухвалити в справі нове рішення
наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
Київської міської ради про
встановлення факту та визнання права
власності відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня проголошення шляхом подання
касаційної скарги до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: