Справа №592/3524/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Князєв В. Б.Номер
провадження 22-ц/788/1412/14 Суддя-доповідач -
Сибільова Л. О. Категорія - 50
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

30 липня 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Лузан Л. В. , Маслова В. О. ,

з участю секретаря судового засідання -
Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні апеляційного
суду Сумської області апеляційну
скаргу ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного
суду м. Суми від 19 червня 2014 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та
стягнення аліментів,

в с т а
н о в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 19 червня 2014 року
повністю задоволено позов ОСОБА_4

Розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3,
зареєстрований 23 вересня 2005 року
відділом РАЦС Сумського міського
управління юстиції Сумської області,
актовий запис № 1735.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь матері
дитини ОСОБА_4 аліменти на утримання
дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 900
грн. щомісяця до досягнення дитиною
повноліття, починаючи стягнення з 09
квітня 2014 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави
судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Відповідач оскаржив в апеляційному
порядку рішення суду в частині
визначення розміру аліментів.
Посилаючись на неповне з'ясування
судом першої інстанції обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
відповідач просить рішення суду в
зазначеній частині частково скасувати
і ухвалити нове рішення, яким стягнути
з нього на користь позивачки аліменти
на утримання дитини у розмірі 1/4
частини його доходу, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку.

В доводах апеляційної скарги
зазначається, що він визнавав позов
лише в частині розірвання шлюбу, а
вимоги про стягнення аліментів повинні
були розглядатись з його участю. Його
позбавлено права на захист своїх прав,
на висловлення своєї позиції. Доводи
позивачки про його ухилення від
утримання сім'ї не відповідають
дійсності, оскільки він до розлучення
повністю утримував сім'ю, працюючи в м.
Севастополь, постійно турбувався про
дитину, надавав кошти на її утримання
та придбавав для неї різні речі. Після
анексії Криму він втратив роботу,
повернувся до м. Суми, а тому не може
нині усіх утримувати. З викладеним у
позові обґрунтуванням розміру
аліментів не погоджується.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника відповідача,
яка підтримала скаргу з викладених в
ній мотивів, позивачки, яка заперечує
проти скарги та вважає рішення суду
вірним, дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

9 квітня 2014 року позивачка звернулась з
вказаним позовом до суду, посилаючись
на те, що перебуває в шлюбі з
відповідачем з 23 вересня 2005 року, мають
дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. З початку 2013
року припинили подружні стосунки,
дочка проживає з нею знаходиться на її
утриманні. Відповідач уваги дитині не
приділяє, не допомагає її доглядати,
утримувати, виховувати, не має
стабільного прибутку, ніде не працює.
Просила розірвати шлюб та стягнути з
відповідача на її користь аліменти на
утримання дитини в розмірі 900 гр.
щомісячно.

Відповідач подав суду заяву про
розгляд справи за його відсутності,
визнав позовні вимоги в повному обсязі
(а.с. 23).

Задовольняючи позов в частині
стягнення аліментів, суд першої
інстанції виходив з того, що малолітня
дитина проживає з матір'ю, відповідач
як батько зобов'язаний приймати участь
в утриманні дочки до досягнення нею
повноліття. Оскільки відповідач не має
регулярного доходу, суд першої
інстанції визначив розмір аліментів у
твердій грошовій сумі у розмірі 900 грн.,
врахувавши те, що відповідач в
письмовій формі визнав позов у повному
обсязі, в тому числі і про стягнення
аліментів.

Цей висновок суду узгоджується з
обставинами справи, вірно
встановленими судом, та відповідає
вимогам матеріального та
процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
сторони з 23 вересня 2005 року перебувають
у зареєстрованому шлюбі, від якого
ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дочка
ОСОБА_5 (а.с. 6, 7).

Дитина проживає з матір'ю ОСОБА_4 і
знаходиться на її утриманні (а.с.16).
Відповідач належної допомоги на
утримання дитини не надає.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за
рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі.

В ч. 1 ст. 182 СК України зазначено, що при
визначенні розміру аліментів суд
враховує: стан здоров'я та матеріальне
становище дитини, стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів, наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина,
інші обставини, що мають істотне
значення.

Ч. 1 ст. 184 СК України передбачено, що
якщо платник аліментів має
нерегулярний, мінливий дохід, частину
доходу одержує в натурі, а також за
наявності інших обставин, що мають
істотне значення, суд за заявою
платника або одержувача може визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі.

Розмір аліментів, визначений судом у
твердій грошовій сумі, підлягає
індексації відповідно до закону.

Якщо розмір аліментів, визначений
судом у твердій грошовій сумі, менше
мінімального розміру, передбаченого
частиною другою статті 182 цього
Кодексу, то дитині призначається
відповідно до закону державна допомога
в розмірі різниці між визначеним
розміром аліментів і 30 відсотками
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку.

Аналогічні роз'яснення містяться в п. 17
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 15 травня 2006 року №3 «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів».

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідач, всупереч вказаним вимогам
процесуального закону, не надав суду
переконливих, належних та допустимих
доказів своїм доводам про те, що він не
в змозі виплачувати аліменти на
утримання дитини у визначеному судом
розмірі.

Оскаржуючи рішення суду та заперечуючи
проти позову, відповідач не послався на
наявність обставин, якими б
спростовувались висновки суду, не
навів доводів протилежному з
посиланням на переконливі докази.

Представник відповідача підтвердила
доводи позивачки про те, що відповідач
не має постійного місця роботи,
офіційно ніде не працює. Тому доводи
апеляційної скарги про те, що з нього
слід стягнути аліменти в розмірі ?
частки від його доходу, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, виходячи, як
пояснила представник, з розміру
середньої заробітної плати по регіону,
колегія суддів вважає такими, що не
ґрунтуються на доказах в справі,
суперечать встановленим судом
обставинам та положеннях ст. 184 СК
України, які не дають підстав для
визначення такого розміру та його
обмеження.

Розмір аліментів, визначений судом,
відповідає обставинам справи, з яких
вбачається, що відповідач є молодою
працездатною особою, ІНФОРМАЦІЯ_3, ніде
офіційно не працює, не перебуває на
обліку у центрі зайнятості населення
як безробітний, такий, що шукає роботу.
В справі відсутні докази про наявність
у нього захворювань чи інших перешкод
до працевлаштування та отримання
заробітку з метою утримання дитини.

Доказів про наявність у нього інших
утриманців немає.

Відповідач не спростував доводів
позивачки про те, що на час подання
позову вона на утримання дочки
постійно витрачає значно більше
коштів, ніж відповідач - на епізодичне
придбання дитині певних речей.

Таким чином, судом враховані при
визначенні розміру аліментів істотні
обставини, що мають значення для
справи: майновий стан відповідача, який
є здоровою працездатною особою, не є
інвалідом, домовленість про утримання
дитини між сторонами не досягнута.
Доказів тому, що він надає матеріальну
допомогу на утримання дитини в
необхідному обсязі, відповідач не
надав.

В справі відсутні докази тому, що
позивачка має можливість отримувати
іншим шляхом дохід на утримання
дитини чи має достатню змогу сама
утримувати дитину, що могло б бути
підставою для зменшення розміру
стягнених з відповідача аліментів на
утримання дитини.

Виходячи з встановлених судом
обставин, відповідач може надавати
матеріальну допомогу на утримання
дитини у визначеному судом розмірі,
який є таким, що враховує інтереси
дитини, сторін та не порушує права
відповідача, який добровільно
матеріальної допомоги в належному
розмірі на утримання не надає, хоча
має можливість і повинен її надавати,
враховуючи його фізичні можливості та
спроможність працювати.

Незалежно від працевлаштування,
наявності постійного заробітку чи
розміру доходу батько зобов'язаний
утримувати дитину. Така особа не може
бути визнана неспроможною сплачувати
аліменти в достатньому розмірі, якщо
вона, будучи працездатною, повноцінно
не працює без поважних причин.

Обставини, на які посилається
відповідач, були предметом дослідження
суду першої інстанції і отримали
об'єктивну оцінку. Відповідач не навів
у апеляційній скарзі фактів, які б
підтвердили необґрунтованість рішення
суду, свідчили б про наявність підстав
для задоволення скарги.

За таких обставин оскаржуване рішення
суду першої інстанції є законним і
обґрунтованим, підстави для його
зміни чи скасування відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення
рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК
України, колегія суддів

у
х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 19 червня 2014 року в даній
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
в касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -