РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 336/2702/14-ц

Провадження 2/336/1649/2014

21 липня 2014 р.
м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд у
складі головуючого - судді Іжевської
Н.Г., при секретарі Падалка А.Р. ,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ПАТ СК «Країна», ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, заподіяної внаслідок
ДТП

В с
т а н о в и в:

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовною
заявою, у якої зазначив, що 18.10.2013р.
відповідач ОСОБА_2, управляючи
автомобілем «Шеврале» НОМЕР_1, на
проїзній частині вул.. Куйбишева в
місті Запоріжжі, скоїв наїзд на
пішохода - його батька ОСОБА_3 За
фактом ДТП було порушено кримінальне
провадження, яке було закрите у зв'язку
з відсутністю в діях відповідача
складу кримінального правопорушення.

У зв'язку з загибеллю батька, з
урахуванням того, що цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_2 була
застрахована у ПАТ «Страхова компанія
«Країна», позивач просить стягнути з
відповідачів солідарно : витрати на
поховання 5114,36 гр., витрати на
поминальний обід 900 гр., витрати на
послуги кладовища 1158,91 гр., витрати з
підготовки тіла до поховання 550 гр. , що
за мінусом сплачених йому 3000 гр.,
складає 4723,27 гр., а також стягнути
солідарно з відповідачів 10 000 гр. в
рахунок відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач
підтримав позовні вимоги та пояснив, що
він поніс витрати на поховання, а також
поніс моральні страждання, що склалися
з затратою часу на судовий розгляд його
позову, та те, що відповідач ОСОБА_2 до
нього грубо відносився. .

Відповідач ОСОБА_2 проти позову
заперечує та пояснив, що його вина в ДТП
відсутня, загиблий порушив ПДД ,
переходячи дорогу у невстановленому
місці, та перебуваючи в стані
алкогольного сп'яніння. З Урахуванням,
що він передав позивачеві 3000 гр..
просить відмовити в задоволенні
позову.

Відповідач - представник ПАТ СК
«Ураїна» проти позову заперечує,
мотивуючі тим, що ДТП сталася внаслідок
порушення пішоходом ОСОБА_3 ПДД,
відсутня вина ОСОБА_2, а тому щодо
страхової компанії відсутня
цивільно-правова відповідальність, і
немає підстав для здійснення
страхового відшкодування.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін. Доводи
адвокатів, суд прийшов до висновку, що
позовні вимоги про відшкодування
матеріальної шкоди підлягають
задоволенню частково, а вимоги про
відшкодування моральної шкоди
задоволенню не підлягають з таких
підстав.

Судом встановлено, що 18.10.2013р.
сталася ДТП, в результаті якої пішохід
ОСОБА_3 був збитий автомобілем, яким
керував водій ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_3 помер в лікарні.

Як вбачається з матеріалів
кримінального провадження № 0000621
, постановою від 28.11.2013р. кримінальне
провадження закрите за відсутністю в
діях ОСОБА_2 складу правопорушення.
Дана постанова не оскаржена, а тому
винність відповідача ОСОБА_2 не
підлягає доказуванню за даною
цивільною справою.

Відповідно до висновку експерта №
828/13 ОСОБА_2 не мав технічної можливості
запобігти наїзду на пішохода екстреним
гальмуванням з зупинкою автомобіля до
місця наїзду.

Відповідно до ст. 1201 ЦК України
особа, яка завдала шкоди смертю
потерпілого, зобов'язана
відшкодовувати особі, яка зробила
необхідні витрати на поховання та на
спорудження надгробного пам'ятника, ці
витрати.

Відповідно до ст. 2 Закону України
«Про поховання та похоронну справу»,
поховання померлого - це комплекс
заходів та обрядових дій. Під
комплексом заходів та обрядових дій
розуміється, зокрема, організація
поховання померлого і проведення у
зв'язку з цим ритуальних послуг
відповідно до місцевих умов. Тобто,
виходячи із визначення поняття
поховання, відповідно до закону, до
таких витрат можна віднести ті, які
здійснюються з моменту смерті людини
до поміщення труни з тілом у могилу.
Отже, витрати на проведення
поминальних обідів, які проводяться
після поховання, не відносяться до
витрат на поховання, відшкодовувати
які винний не зобов'язаний.

Що стосується солідарної
відповідальності водія та страхової
компанії, суд виходить з таких
міркувань.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» ,. у разі настання
дорожньо-транспортної пригоди, яка
може бути підставою для здійснення
страхового відшкодування
(регламентної виплати), водій
транспортного засобу, причетний до
такої пригоди, зобов'язаний…
невідкладно, але не пізніше трьох
робочих днів з дня настання
дорожньо-транспортної пригоди,
письмово надати страховику, з яким
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності , повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
встановленого зразка.

Як вбачається з матеріалів справи
(а.с.13) повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
поступила до страхової компанії від
ОСОБА_1 тільки 10.02.2014р. Інші докази про
отримання повідомлення страховою
компанією у встановлений законом строк
- відсутні.

Відповідно до п.16 Постанови Пленуму
Вищого Спеціалізованого Суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ № 3 від 01.03.2013р. «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки» у разі невиконання особою,
відповідальність якої застрахована,
обов'язку письмового надання
страховику, з яким укладено договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду встановленого зразка, шкода
відшкодовується завдавачем шкоди.

Таким чином, шкода в даної ситуації
шкода відшкодовується ОСОБА_2,
відповідно до ст. 1201 ЦК України, і СК
«Країна» не повинна нести солідарну
відповідальність за причинену шкоду.

Судом оглянутий оригінал полісу №
АЕ/2137174, з якого вбачається, що договір
укладений між СК «Країна» не з ОСОБА_2, а
з ОСОБА_5 (а.с.10 - копія).

При вирішенні питання про суму
причиненої матеріальної шкоди, суд
виходить з наступного:

Відповідно до квитанції до
прибуткового касового ордера від 07.11.2013
року на суму 2400 гр. (а.с. 14), ця сума
сплачена після поховання і не
зрозуміло за яки послуги ,а тому суд не
приймає до уваги цю квитанцію, оскільки
не доведене, що ця сума витрачена саме
на поховання.

Відповідно до рахунку (а.с. 19) за
поминальний обід нарахована сума 900 гр.,
але немає квитанції про сплату цієї
суми, а також поминальний обід не
входить підстав для відшкодування
шкоди.

Таким чином, суд вважає доказаним, що
стягненню підлягають таки суми: 2714 гр.
(а.с.15), сплачених 22.10.2013р. за послуги
поховання, 550 гр. (а.с.16) , сплачених
20.10.2013р. за підготовку тіла до
поховання, 1150,91 гр., сплачених 22.10.2013р.
ритуальній службі за поховання, і
загальна сума, яка підлягала би
стягненню, складає 4414,91 гр.

З Урахуванням, що відповідач сплатив
позивачеві суму 3000 гр. (а.с.11), за мінусом
цієї суми, стягненню підлягає 1414,91 гр.

Що стосується відшкодування
моральної шкоди, суд виходить з
наступного.

За правилом ст. 1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини. При цьому, суд
зазначає, що відповідно до загальних
підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Зокрема, підлягають
з'ясуванню наступні обставини: чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору,
зокрема така правова позиція
відображена у п.5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р.
«Про судову практику у справах про
відшкодування моральної
(немайнової)шкоди».

Розмір відшкодування моральної
шкоди оцінюється самим потерпілим та
визначається у позовній заяві.
Наявність моральної шкоди доводиться
потерпілим, який в позовній заяві має
зазначити, які моральні страждання та у
зв'язку з чим він поніс і чим
обґрунтовується розмір компенсації.
Але в порушення вимог ст. 60 ЦПК України,
позивачем не надано належних доказів в
обґрунтування моральної шкоди, а саме,
не зазначено наявність моральної
шкоди, які саме страждання зазнав
позивач, не доведено
причинно-наслідкового зв'язку між
діями відповідача та моральною шкодою,
з яких обставин виходив позивач,
визначаючи розмір компенсації, а тому
суд вважає, що позовні вимоги в частині
відшкодування моральної шкоди не
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо
позивач звільнений від сплати судового
збору, він стягується з відповідача в
дохід держави пропорційно задоволеної
частині вимог. Таким чином, з
відповідача стягується в дохід держави
судовий збір в сумі 243,6 гр.

Керуючись ст. ст. 10,60,88,209,215 ЦПК
України, ст. ст. 1166, 1201 ЦК України, суд

В и р і
ш и в:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в
рахунок відшкодування матеріальної
шкоди 1414 гр. 91 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
держави судовий збір в сумі 243 гр. 60 коп.

В решті частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Запорізької області
протягом десяти днів .

Суддя