22-ц/775/1196/2014(м)
інстанції Адамова Т.С.
Суддя-доповідач
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 серпня 2014 року

м. Маріуполь

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Донецької області в складі:

головуючого
Кочегарової Л.М.,

суддів:
Ігнатоля Т.Г., Попової С.А.,

при секретарі
Забавіній М.О.,

розглянувши у судовому засіданні в
місті Маріуполі справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи - служба
по справам дітей Орджонікідзевської
районної адміністрації Маріупольської
міської ради та служба по справам дітей
Іллічівської районної адміністрації
Маріупольської міської ради, про
усунення перешкод у здійсненні
батьківських прав та спілкуванні з
дитиною, за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 25 червня 2014 року,

в
с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3
про усунення перешкод у здійсненні
батьківських прав та виконанні
обов'язків при вихованні
неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя від 25
червня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2
задоволені частково. Встановлено
ОСОБА_2 час для спілкування з
малолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
без присутності матері: щотижня у
вівторок та четвер з 16.00 до 19.00 години
та у неділю з 10.00 години до 19.00 години.
Зобов'язано ОСОБА_3 у випадках хвороби
сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, письмово
інформувати ОСОБА_2 про всі хвороби,
вакцинації, методи та форми лікування
малолітнього сина ОСОБА_4 та надавати
йому копії медичних рекомендацій;
надавати сину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у
будь-який час телефонну слухалку для
спілкування з ОСОБА_2, окрім часу на
денний та нічний відпочинок дитини, та
письмово погоджувати з ОСОБА_2 усі
питання виховного характеру щодо
неповнолітнього сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, щодо вибору секцій,
дошкільних та загальноосвітніх
закладів. В решті позовних вимог ОСОБА_2
відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 витрати, пов'язані зі
сплатою судового збору в розмірі 243,60
грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
просить рішення суду змінити та
встановити позивачу час на спілкування
з дитиною тільки у присутності матері
щотижня у вівторок з 16.00 до 19.00 години
та у неділю з 10.00 години до 13.00 години,
за спільним погодженням з нею та
позивачем в кожному конкретному
випадку, враховуючи стан здоров'я
дитини, погодні умови та таке інше;
встановити за нею право дозволяти
позивачу ОСОБА_2 на спілкування з
сином без її присутності. Крім того
відповідачка просила виключити з
рішення суду покладені обов'язки про
письмове інформування про стан дитини,
надання телефонної слухалки сину для
спілкування з ОСОБА_2, окрім часу на
денний та нічний відпочинок дитини,
письмове погодження відносно
виховного характеру неповнолітнього
сина та стягнення з неї судового збору
в розмірі 243,60 грн., посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення ОСОБА_3 та її представника
ОСОБА_5, які просили задовольнити
апеляційну скаргу, заперечення ОСОБА_2,
який просив відхилити апеляційну
скаргу, дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню за
таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_2, суд першої інстанції врахував,
що ОСОБА_4 перебуває на диспансерному
обліку за станом здоров'я, але
встановлений у нього діагноз хвороби
не виключає можливості зустрічатися
дитині з батьком без присутності
матері; що в суді відповідачка не
заперечувала проти спілкування дитини
із батьком один-два дні в будень та один
день у вихідний; що вона не надала
доказів того, що батько не зможе
забезпечити дитині режим та
дієтхарчування під час їх
спілкування.

З цими висновками суду не
можна не погодитися.

У відповідності до ст.153
Сімейного Кодексу України мати, батько
та дитина мають право на безперешкодне
спілкування між собою незалежно від
проживання або перебування кожного із
них.

Згідно ст.157 Сімейного Кодексу
України, той із батьків, хто проживає
окремо від дитини, зобов'язаний брати
участь у її вихованні і має право на
особисте спілкування з нею. Той із
батьків, з ким проживає дитина, не має
права перешкоджати тому із батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвиткові дитини.

При наявності спору чи таких
стосунків між батьками, що не
уможливлюють укладення договору щодо
здійснення батьківських прав та
виконання обов'язків тим із них, хто
проживає окремо від дитини, в порядку
ст.158 СК України за заявою мати або
батька дитини орган опіки і піклування
визначає способи участі у вихованні
дитини та спілкуванні з нею того з
батьків, хто проживає окремо від неї.

Згідно із Конвенцією про
права дитини (ратифікована Постановою
Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р.) в усіх
діях щодо дітей, незалежно від того,
здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється як найкращому
забезпеченню інтересів дитини,
держави-учасниці забезпечують у
максимально можливій мірі виживання і
здоровий розвиток дитини.

У відповідності до вимог
ст.ст.7, 155 Сімейного Кодексі України,
дитина має бути забезпечена можливістю
здійснення її прав, які встановлені
Конституцією України та Конвенцією
про права дитини, а батьківські права
не можуть здійснюватися всупереч
інтересам дитини.

Згідно ч.1 ст.159 СК України,
якщо той із батьків, з ким проживає
дитина, чинить перешкоди тому з
батьків, хто проживає окремо, у
спілкуванні з дитиною та у її
вихованні, зокрема якщо він ухиляється
від виконання рішення органу опіки та
піклування, другий із батьків має право
звернутися до суду з позовом про
усунення цих перешкод.

Судом встановлено, що з 18
жовтня 2008 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3
перебували у зареєстрованому шлюбі,
який був розірваний на підставі
рішення Орджонікідзевського районного
суду міста Маріуполя від 12 грудня 2013
року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
свідоцтвом про народження серії
НОМЕР_1, виданого 22 квітня 2010 року
Орджонікідзевським відділом
реєстрації актів цивільного стану
Маріупольського міського управління
юстиції Донецької області. Дитина
проживає з матір'ю. Після розірвання
шлюбу, сторони не досягли згоди щодо
участі батька у вихованні дитини.

Згідно з висновком органу
опіки та піклування
Орджонікідзевської районної
адміністрації Маріупольської міської
ради від 19 травня 2014 року за № 04-11-357,
графік спілкування ОСОБА_2 з дитиною -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, мав бути
наступним: щотижня вівторок з 16.00 до 19.00
год.; у неділю з 10.00 до 19.00 год. без
присутності матері; у святкові дні, а
саме державні та родинні свята, з 9-00 до
13-00 без присутності матері. При цьому
приймалися до уваги фактично
доказаний правовий зв'язок між
батьками та дитиною, регламентоване
законодавством право матері на
виховання дитини, малолітній вік
дитини.

Вказаний висновок прийнято за
результатами психологічної
діагностики; актів обстеження умов
проживання позивача та відповідачки за
місцем її мешкання; характеристик
позивача за місцем мешкання та
відповідачки за місцем мешкання та
роботи; інформації, наданої
комунальним закладом Маріупольської
міської ради «Центр первинної
медико-санітарної допомоги № 5 міста
Маріуполя», відповідно до якої
малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
знаходиться під наглядом у центрі з 2011
року, перебуває на диспансерному
обліку, як часто хворіюча дитина, мати
дитини всі рекомендації виконує в
повному обсязі. Дитина страждає на
синдром циклічної ацетонемічної
блювоти (а.с.65).

Згідно із характеристикою
ОСОБА_2 з місця проживання, він
характеризується позитивно, скарг на
поведінку у побуті не поступало, за
вживання спиртних напоїв приводів не
мав (а.с.46).

Колегія суддів вважає, що ухвалюючи
рішення про надання батькові
можливості спілкуватися із сином
щотижня у вівторок та четвер з 16.00 до
19.00 години та у неділю з 10.00 години до 19.00
години без присутності матері, суд
першої інстанції, відповідно до вимог
ст.212 ЦПК України, оцінив представлені
сторонами матеріали за своїм
внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів,
оцінив належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності та дійшов
обгрунтованого висновку про те, що
батько має рівні права з матір*ю
приймати участь у вихованні дитини та
має право на особисте спілкування з
сином ОСОБА_4, без присутності матері, і
це не завдасть шкоди правам та
інретесам малолітнього.

В цій частині рішення суду є
законним та обгрунтованим.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3
про те, що дитина хворіє і тривалий час
знаходження сина без її опіки та
нагляду може завдати шкоди його
здоров*ю, з посиланням на обставини, що
мали місце 6 липня 2014 року, є
непеконливими, оскільки цей факт мав
місце за межами ухваленого судового
рішення 25 червня 2014 року, а обставинам,
пов*язаним зі станом здоровья дитини
судом першої інстанції дана належна
оцінка та визначено порядок
спілкування батька з сином з
урахуванням цих обставин.

Крім того, з пояснень сторін в
судовому засіданні апеляційного суду
вбачається, що відносини між колишнім
подружжям не є задовільними, а тому,
перебування матері з дитиною під час
спілкування його з батьком, на думку
апеляційного суду, може негативно
вплинути на поведінку ОСОБА_4 та його
відношення до батька.

Отже, встановлення судом часу
спілкування батька із сином без
присутності матері щотижня у вівторок
та четвер з 16.00 до 19.00 години та у
неділю з 10.00 години до 19.00 години,
відповідає інтересам дитини та надає
можливість батькові приймати реальну
участь у вихованні сина ОСОБА_4.

Посилання в апеляційній
скарзі ОСОБА_3 на те, що апеляційному
суду слід ухвалити рішення, згідно з
яким за спільним погодженням між нею
та позивачем в кожному конкретному
випадку, враховуючи стан здоров'я
дитини, погодні умови та таке інше,
необхідно встановити за нею право
дозволяти позивачу ОСОБА_2 на
спілкування з сином без її
присутності, є неспроможними, оскільки
зі справи вбачається, що відповідачка
вимог про встановлення такого порядку
спілкування дитини із батьком не
заявляла, а суд апеляційної інстанції,
відповідно до вимог ст.303 ЦПК України,
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Таких вимог
не заявляв і ОСОБА_2

Доводи скарги про те, що
рішення не відповідає положенням ч.2
ст.155 СК України, згідно із якою
батьківські права не можуть
здійснюватися всупереч інтересам
дитини, є безпідставними, оскільки
таких доказів відносно ОСОБА_2 ні суду
першої інстанції, ні апеляційному суду
не надано.

Разом із тим, апеляційний суд
вважає такими, що заслуговують на
увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_3
про виключення з рішення суду
зобов'язань, покладених на неї, згідно з
якими, у випадках хвороби сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, вона повинна письмово
інформувати ОСОБА_2 про всі хвороби,
вакцинації, методи та форми лікування
малолітнього сина ОСОБА_4 та надавати
йому копії медичних рекомендацій;
надавати сину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у
будь-який час телефонну слухалку для
спілкування з ОСОБА_2, окрім часу на
денний та нічний відпочинок дитини та
письмово погоджувати з ОСОБА_2 усі
питання виховного характеру щодо
неповнолітнього сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, щодо вибору секцій,
дошкільних та загальноосвітніх
закладів.

Зі справи вбачається, що
ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до
ОСОБА_3 про усунення перешкод у
спілкуванні із сином ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановлення способу та
порядку спілкування.

Згідно ч.2 ст.159 СК України, суд
визначає способи участі одного з
батьків у вихованні дитини (періодичні
чи систематичні побачення, можливість
спільного відпочинку, відвідування
дитиною місця його проживання тощо),
місце та час їхнього спілкування. В
окремих випадках, якщо це викликано
інтересами дитини, суд може обумовити
побачення з дитиною присутністю іншої
особи. Під час вирішення спору щодо
участі одного з батьків у вихованні
дитини береться до уваги ставлення
батьків до виконання своїх обов'язків,
особиста прихильність дитини до
кожного з них, вік дитини, стан її
здоров'я та інші обставини, що мають
істотне значення, в тому числі стан
психічного здоров'я одного з батьків,
зловживання ним алкогольними напоями
або наркотичними засобами.

Встановлено, що вирішуючи спір,
суд першої інстанції ухвалив рішення
відповідно до положень цього закону,
визначаючи характер побачень батька
із дитиною, але покладання на
відповідачку зобов'язань про письмові
повідомлення про стан здоров'я дитини
та таке інше, не є способом спілкування
батька з дитиною, в розумінні ст.159 СК
України, а є способом контролю
позивача за здійсненням відповідачкою
своїх батьківських прав та виконанні
обов'язків.

При цьому, колегія вважає, що
тривалість побачень батька із сином, не
позбавляє позивача права спостерігати
за станом здоров'я дитини, отримувати
самостійно в медичних закладах
відомості про стан здоров'я сина та
виявляти можливість займатися
дитині, що досягла 4-х років, у секціях
та дошкільних закладах, з урахуванням
характеру його захворювання.

Враховуючи норми права та
конкретні обставини справи,
апеляційний суд дійшов висновку про
необхідність скасування рішення суду
першої інстанції, в частині
зобов'язання ОСОБА_3 у випадках хвороби
сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, письмово
інформувати ОСОБА_2 про всі хвороби,
вакцинації, методи та форми лікування
малолітнього сина ОСОБА_4 та надавати
йому копії медичних рекомендацій;
надавати сину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у
будь-який час телефонну слухалку для
спілкування з ОСОБА_2, окрім часу на
денний та нічний відпочинок дитини та
письмово погоджувати з ОСОБА_2 усі
питання виховного характеру щодо
неповнолітнього сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, щодо вибору секцій,
дошкільних та загальноосвітніх
закладів та відмови ОСОБА_2 у позові в
цій частині.

Оскільки з позовної заяви
ОСОБА_2 вбачається, що він не просив
відшкодувати йому судові витрати по
оплаті судового збору в розмірі 243,60
грн. при подачі позовної заяви, колегія
суддів, з урахуванням матеріального
стану відповідачки та думки позивача,
вважає можливим звільнити
відповідачку від відшкодування
позивачу судового збору та скасувати
рішення суду в цій частині.

Керуючись п.1 ч.1. ст.307, ст.308, 309
ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а
:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 25 червня 2014 року, в частині
зобов'язання ОСОБА_3 у випадках хвороби
сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, письмово
інформувати ОСОБА_2 про всі хвороби,
вакцинації, методи та форми лікування
малолітнього сина ОСОБА_4 та надавати
йому копії медичних рекомендацій;
надавати сину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у
будь-який час телефонну слухалку для
спілкування з ОСОБА_2, окрім часу на
денний та нічний відпочинок дитини та
письмово погоджувати з ОСОБА_2 усі
питання виховного характеру щодо
неповнолітнього сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, щодо вибору секцій,
дошкільних та загальноосвітніх
закладів скасувати і в цій частині у
позові ОСОБА_2 відмовити.

Це ж рішення в частині
стягнення судового збору з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 в розмірі 243,60 грн.
скасувати.

В решті частини рішення
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили
з моменту проголошення і може бути
оскаржено протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
Л.М. Кочегарова

Судді:
Т.Г. Ігнатоля

С.А.Попова