Справа № 589/1680/14-ц р.
Провадження № 2/589/513/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2014 р.
м.
Шостка

Шосткинський міськрайонний суд
Сумської області у складі:

головуючого судді Сидорчука О.М.,

з участю:

секретаря судового
засідання Надточій І.М.,

представника ОСОБА_1 -
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Шостка цивільну справу за позовом
Приватного акціонерного товариства
«Український Страховий дім» до ОСОБА_1,
ОСОБА_3 про відшкодування завданих
збитків, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2014 р. до суду надійшла
вищевказана позовна заява.

Вимоги позову обгрунтовані наступним.

18.10.2007 р. між ОСОБА_4 (клієнтом), та ВАТ
"Державний ощадний банк України було
укладено договір про відкриття
фізичній особі карткового рахунку та
здійснення його розрахунково-касового
обслуговування за дебетово-кредитною
схемою згідно із яким банк відкрив
картковий рахунок і відновлювальну
кредитну лінію, а клієнт зобов'язувався
погашати кредит і відсотки за його
користування.

26.07.2011 р. між вищевказаним банком та
позивачем (страховиком) було укладено
договір добровільного страхування
кредитів предметом якого були майнові
інтереси банка (страхувальника)
пов'язані з невиконанням або
неналежним виконанням позичальниками
своїх зобов'язань за кредитними
угодами, в т.ч. на страхування був
прийнятий ризик невиконання або
неналежного виконання ОСОБА_4, як
позичальником банку, своїх договірних
зобов'язань.

ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_4 помер.

У зв'язку зі смертю останнього банк
звернувся до страховика (позивача) із
заявою про настання страхового випадку
та виплату страхового відшкодування.

Позивачем заявлену подію було визнано
страховим випадком і здійснено виплату
банку страхового відшкодування в
розмірі 18 323,51 грн.

Посилаючись на норми ЦК України, які,
зокрема, вказують на обов'язок
спадкоємця відшкодувати майнову шкоду
(збитки), яка була завдана спадкодавцем,
а також на норми ст. 27 Закону України
"Про страхування", ст. 993 ЦК України
згідно яких до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки,
позивач просить стягнути з
відповідачів - батьків померлого
ОСОБА_4, 18323, 51 грн. як відшкодування
завданих збитків.

В судове засідання представник
позивача не з'явився, просив розглядати
справу за його відсутності. Відповідач
- ОСОБА_3 в судове засідання не
з'явилась, через представника ОСОБА_1
(свого чоловіка) подала заяву про
розгляд справа за її відсутності, проти
задоволення позову заперечила,
вказуючи на відсутність будь-якого
майна після померлого ОСОБА_4, який хоч
і був зареєстрований у м. Шостці за
місцем проживання своїх батьків, але
фактично проживав у м. Глухові Сумської
області.

Представник відповідача ОСОБА_1 також
заперечив проти задоволення позову,
вказавши, що ОСОБА_4 був
військовослужбовцем, після звільнення
з військової служби останні роки
проживав у м. Глухові, після розлучення
з дружиною власного житла не мав, за
згодою батьків зареєстрував своє місце
проживання у їхній квартирі в м. Шостці,
однак фактично проживав у м. Глухові, а
до батьків лише епізодично
навідувався. У листопаді 2012 р. маючи
намір лікуватись за місцем реєстрації,
прибув до м. Шостки, однак раптово
помер. Будь-яких речей особистого
вжитку, рухомого майна у квартирі своїх
батьків ОСОБА_4 не мав, про інше майно
відповідачу нічого не відомо.

Дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору, суд вважає, що позов не
підлягає задоволенню враховуючи
наступне.

З дослідженого судом договору
добровільного страхування кредитів
КР-11 № 0015 від 26.07.2011 р. вбачається, що між
позивачем в даній справі та АТ
"Ощадбанк" було укладено договір
страхування кредитів предметом якого
були майнові інтереси банка
(страхувальника) пов'язані з
невиконанням або неналежним
виконанням позичальниками своїх
зобов'язань за кредитними угодами.
Згідно п. 8.3. даного договору розмір
страхового відшкодування - це
заборгованість позичальника по
кредитній угоді в розмірі непогашеної
суми кредиту та процентів за
користування кредитом за 3 місяці
згідно умов конкретної кредитної угоди
на дату настання страхового випадку
/а.с. 7 - 12/, а з договору № 196 про
відкриття фізичній особі карткового
рахунку та здійснення його
розрахунково-касового обслуговування
за дебетово-кредитною схемою,
укладеного 18.10.2007 р. у м. Глухові
вбачається, що між ОСОБА_4 та банком
виникли кредитні правовідносини,
зокрема, банк відкрив клієнту
відновлювальну кредитну лінію з
лімітом кредиту у сумі 26000 грн. Адресою
ОСОБА_4 в цьому договорі вказано:
АДРЕСА_1.

З копії свідоцтва про смерть
вбачається, що ОСОБА_4 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 р. /а.с. 29/.

Судом встановлено, що вимога банку про
виплату страхового відшкодування /а.с.
13/ виконана позивачем в повному обсязі,
що вбачається з платіжного доручення №
1396 від 12.04.2013 р. /а.с. 33/.

Спадкуванням згідно ч. 1 ст. 1216 ЦК
України є перехід прав та обов'язків
(спадщини) від фізичної особи, яка
померла (спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України
спадкоємці зобов'язані задовольнити
вимоги кредитора повністю, але в межах
вартості майна, одержаного у спадщину.
Кожен із спадкоємців зобов'язаний
задовольнити вимоги кредитора
особисто, у розмірі, який відповідає
його частці у спадщині.

З дослідженої судом копії
спадкової справи, заведеної
Глухівською міською державною
нотаріальною конторою після смерті
ОСОБА_4 вбачається, що будь-які особи не
звертались із заявами про прийняття
спадщини після померлого. Будь-яких
даних про наявність, склад та вартість
спадкового майна спадкова справа не
містить. Зі слів представника
відповідачам дані обставини також
невідомі.

З довідки ТОВ "Шосткажитлосервіс"
від 16.01.2014 р. /а.с. 43/ вбачається, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровані за
адресою АДРЕСА_2 з 15.01.1970 р., а ОСОБА_4 був
зареєстрований з 26.10.2010 р. та по
ІНФОРМАЦІЯ_1 р. (по день смерті).

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України
місцем проживання фізичної особи є
житловий будинок, квартира, інше
приміщення, придатне для проживання в
ньому (гуртожиток, готель тощо), у
відповідному населеному пункті, в
якому фізична особа проживає постійно,
переважно або тимчасово, а відповідно
до ч.6 даної статті фізична особа може
мати кілька місць проживання.

Ст. 2 Закону України "Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні" визначає, що
реєстрація місця проживання чи місця
перебування особи або її відсутність
не можуть бути умовою реалізації прав і
свобод, передбачених Конституцією,
законами чи міжнародними договорами
України, або підставою для їх
обмеження.

Частина 1 ст. 10 ЦПК України визначає, що
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.
Відповідно до ч. 2 даної статті сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості.

Стаття 60 ЦПК України закріплює, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Позивач у даній справі не надав
переконливих та взагалі будь-яких
належних та допустимих доказів:

1) які вказують на те, що
відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 постійно
проживали разом із померлим ОСОБА_4 на
час відкриття спадщини, а тому в силу ч.
3 ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що
прийняли спадщину,

2) наявності у померлого майна, в
межах вартості якого згідно ч. 1 ст. 1282
ЦК України спадкоємці зобов'язані
задовольнити вимоги кредитора.

Недоведеність позивачем даних
обставин свідчить про
необгрунтованість позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 213, 215 ЦПК України,
-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення суду може бути оскаржено
в апеляційному порядку протягом десяти
днів з дня його проголошення шляхом
подання апеляційної скарги до
Апеляційного суду Сумської області
через Шосткинський міськрайонний суд
Сумської області. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя

О.М. Сидорчук