Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1986/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Бугайченко Т. А.
Доповідач Карпенко О. Л.
РІШЕННЯ

іменем України

29.07.2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області в складі:

головуючого - Карпенка О.Л.,

суддів -
Белінської І.М., Суржика М.М.,

за
участю секретаря - Савченко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до дослідного
господарства «АНДІ», товариства з
обмеженою відповідальністю «Аграрний
науково-дослідний інститут «АНДІ» про
розірвання договору оренди за
апеляційною скаргою товариства з
обмеженою відповідальністю «Аграрний
науково-дослідний інститут «АНДІ» на
рішення Маловисківського районного
суду Кіровоградської області від 4
червня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

13 лютого 2014 року ОСОБА_2 предявила
позов до дослідного господарства
«АНДІ» про розірвання договору оренди
земельної частки (паю), укладеного 4
грудня 2000 року між нею і відповідачем,
зареєстрованого у Мар'янівській
сільській раді 4 грудня 2000 року за № 1035.
Позивач обґрунтовувала свої вимоги
тим, що 4 грудня 2000 року між нею та ДГ
«АНДІ» укладено договір оренди
належної їй на праві власності
земельної ділянки
сільськогосподарського призначення
площею 11,27 га, яка розташована на
території Мар'янівської сільської ради
Маловисківського району
Кіровоградської області, строком на 15
років. Відповідно до умов договору
орендна плата за користування землею
відповідачем повинна виплачуватися до
31 грудня поточного року. За період з 2000
по 2011 роки відповідач належно
виконував свої зобов'язання. Однак,
орендну плату за 2012, 2013 роки відповідач
не сплатив. На думку позивача,
невиплата орендної плати є істотним
порушенням умов договору і має
наслідком його розірвання. Під час
розгляду справи позивач доповнив
підстави пред'явленого позову, подавши
заяву від 8 травня 2014 року, в якій
вказується на укладення 22 березня 2010
року між ТОВ «Аграрний
науково-дослідний інститут «АНДІ» і
СФГ «Іллічівське» договору про спільну
діяльність за яким відповідач фактично
передав у користування СФГ землі
площею 695 га, в тому числі належну
позивачу земельну ділянку без її згоди,
строком на 5 років.

Ухвалою Маловисківського
районного суду Кіровоградської
області від 1 квітня 2014 року до участі в
справі в якості співвідповідача
залучено товариство з обмеженою
відповідальністю «Аграрний
науково-дослідний інститут «АНДІ».

Рішенням того ж суду від 4 червня 2014
року позов ОСОБА_2 до ТОВ «Аграрний
науково-дослідний інститут «АНДІ»
задоволено. Суд розірвав договір
оренди землі від 4 грудня 2000 року,
укладений між ОСОБА_2 та дослідним
господарством «АНДІ», зареєстрований
Марянівською сільською радою
Маловисківського району
Кіровоградської області в книзі
записів договорів оренди земельних
часток (паїв) 4 грудня 2000 року за № 1035. В
задоволенні позовних вимог до ДГ
«АНДІ» відмовлено. Вирішено питання
компенсації судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ТОВ «Аграрний науково-дослідний
інститут «АНДІ» подав апеляційну
скаргу в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції в
частині задоволених відносно нього
позовних вимог та відмовити в їх
задоволенні. Позовні вимоги
обґрунтовано тим. що справу розглянуто
судом за відсутності представника
товариства у зв'язку з чим він не міг
надати суду докази сплати орендної
плати за 2012 та 2013 роки. Крім того,
відповідач вказує на те, що позивач не
зверталася з позовом безпосередньо до
нього, суд сам залучив його до участі у
справі а тому не мав підстав для
задоволення вимог про розірвання
договору.

В частині відмови в задоволенні
позову до дослідного господарства
«АНДІ» рішення суду не оскаржується.

Письмові заперечення на
апеляційну скаргу позивач не
надіслала.

У судовому засіданні представники
відповідача, ТОВ «Аграрний
науково-дослідний інститут «АНДІ»,
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 підтримали апеляційну
скаргу і пояснили додатково, що орендну
плату за 2012 рік було виплачено
товариством позивачу в повному обсязі,
а від отримання орендної плати за 2013
рік позивач відмовилася.

Представник позивача, ОСОБА_5
заперечив проти задоволення
апеляційної скарги і надав пояснення
про те, що він на його думку договір
оренди є неукладеним так, як він не
відповідає типовому договору оренди
землі а за своїми умовами відповідає
договору оренди земельної частки (паю).
Крім того він не заперечував проти
наданих відповідачем доказів
отримання позивачем орендної плати за
2012 рік, зокрема не заперечив належність
позивачу підписів у відомостях про
виплату орендної плати, але заперечив
проти доводів відповідача щодо виплати
орендної плати за 2013 рік.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, дослідивши матеріали
справи та перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив, що
4 грудня 2000 року між ОСОБА_2, позивачем
по справі, та ТОВ «Аграрний
науково-дослідний інститут «АНДІ»,
печаткою якого посвідчено договір,
було укладено договір (а.с. 8) оренди
земельної ділянки
сільськогосподарського призначення
площею 11,27 га, яка розташована на
території Мар'янівської сільської ради
Маловисківського району
Кіровоградської області, що належить
позивачу ОСОБА_2 відповідно до
державного акту на право приватної
власності на землю серія КР МВ № 2233 (а.с.
7). Договір зареєстрований
Мар'янівською сільською радою
Маловисківського району
Кіровоградської області за № 1035.
Вказаний договір був укладений строком
на 15 років. Відповідно до умов
укладеного договору, орендар
зобов'язаний щорічно сплачувати
орендну плату за користування вказаною
земельною ділянкою у розмірі не менше 1%
кадастрової вартості землі та не менше
1 тонни зерна до 31 грудня поточного року
( п.п. 2.2 Договору).

Суд також встановив, що
дослідне господарство «АНДІ» входить
до складу ТОВ «Аграрний
науково-дослідний інститут «АНДІ» і
має статус філії.

Оскільки дослідне господарство
«АНДІ» не являється юридичною особою і
не володіє цивільною процесуальною
правоздатністю і дієздатністю, а є
підрозділом ТОВ «Аграрний
науково-дослідний інститут «АНДІ» суд
відмовив в задоволенні позову до
дослідног господарства.

В цій частині рішення суду не
оскаржено.

Задовольняючи позов відносно ТОВ
«Аграрний науково-дослідний інститут
«АНДІ», суд першої інстанції виходив з
того, що цей відповідач не спростував
доводів позивача щодо невиплати
орендної плати за 2012, 2013 роки, а тому
дійшов висновку про систематичне
порушення дослідним господарством
«АНДІ» умов договору оренди внаслідок
якого позивач не отримала дохід на який
правомірно розраховувала.

Такого висновку суд першої
інстанції дійшов з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 Кодексу
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Проте оскаржуване рішення не
відповідає цим вимогам закону.

Згідно з ст. 13 Закону України «Про
оренду землі» договір оренди землі - це
договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

За змістом ст. 21 цього Закону
орендна плата за землю - це платіж, який
орендар вносить орендодавцеві за
користування земельною ділянкою.
Розмір, форма і строки внесення
орендної плати за землю встановлюються
за згодою сторін у договорі оренди
(крім строків внесення орендної плати
за земельні ділянки державної та
комунальної власності, які
встановлюються відповідно до
Податкового кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону на
вимогу однієї із сторін договір оренди
землі може бути достроково розірваний
за рішенням суду в разі невиконання
сторонами обов'язків, передбачених
статтями 24 і 25 цього Закону та умовами
договору, а також на підставах,
визначених ЗК України та іншими
законами України.

За нормою п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК
України підставою для припинення права
користування земельною ділянкою є
систематична несплата орендної плати.

Позивач стверджував, що протягом
2000 - 2011 років відповідач належним чином
виконував зобов'язання щодо сплати
орендної плати, а порушення допустив за
2012 і 2013 роки.

Суд першої інстанції
обґрунтовано вказав на те, що у випадку
заперечення проти позову, відповідач
мав надати суду докази належного
виконання ним зобов'язання по сплаті
орендної плати позивачу.

Вважаючи доведеним факт
порушення відповідачем умов договору,
суд послався на показання допитаних
ним свідків.

Однак суд допустив порушення
процесуальних норм в наслідок чого
відповідач був позбавлений
заперечувати проти позову та надати
докази на підтвердження своїх
заперечень.

Згідно ч. 1, 2 ст. 6 ЦПК України
розгляд справ у всіх судах проводиться
усно і відкрито. Ніхто не може бути
позбавлений права на інформацію про
час і місце розгляду своєї справи.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 10 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Судові виклики здійснюються
судовими повістками про виклик (ч. 1 ст.
74 ЦПК України).

Порядок вручення судових
повісток врегульовано ст. 76 ЦПК
України.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України судова
повістка, адресована юридичній особі,
вручається відповідній службовій
особі, яка розписується про одержання
повістки.

Особа, яка відмовилася одержувати
повістку, вважається повідомленою (ч. 8
цієї ж статті Кодексу).

Як вбачається з матеріалів справи
(а.с. 46), направлена відповідачу судова
повістка з викликом у судове засідання
на 4 червня 2014 року вручена не була, але
не у зв'язку з відмовою адресата від
одержання, а повернута до суду за
закінченням терміну зберігання.

Отже підстав вважати, що
відповідач повідомлений належним
чином про час та місце розгляду справи
у суду не було.

Колегія суддів погоджується з
доводами відповідача про те, що він з
поважних причин не міг надати суду свої
заперечення проти позову та докази на
їх підтвердження.

У зв'язку з цим апеляційний суд
приймає надані відповідачем докази.

Згідно наданих відповідачем
відомостей (а.с. 109 - 112) у 2012 році
дослідним господарством ТОВ «Аграрний
науково-дослідний інститут «АНДІ»
виплачено позивачу орендну плат в
натуральній формі, а саме: 2000 кг ячменю
на суму 2400 грн., 2000 кг пшениці на суму 2400
грн., 325 кг соняшнику на суму 650 грн., а
всього 4325 кг зерна на суму 5450 грн.

Вказані відомості містять підпис
орендодавця, ОСОБА_2, справжність яких
представником позивача не
оспорювалася. Заяв про недостовірність
чи фальшивість поданих представниками
відповідача відомостей він не заявляв.

Колегія суддів вважає, що надані
відповідачем відомості про виплату
орендної плати у 2012 році є належними і
допустимими доказами у справі, які
достовірно підтверджують факт
виконання відповідачем зобов'язання
виплатити орендну плату за
користування земельною ділянкою
позивача у 2012 році. Розмір виплаченої
орендної плати перевищує мінімальний
розмір, встановлений договором оренди.

Свідченнями свідків не може
підтверджуватися факт заборгованості
по орендній платі чи її розмір або ж
відсутності заборгованості, такі
докази не відповідають вимогам
допустимості (ч. 2 ст. 59 ЦПК України).

Крім того показання допитаних
судом свідків спростовуються наданими
відповідачем письмовими доказами.

Щодо наданих відповідачем актів
від 21, 24 і 28 березня 2014 року та від 12
травня 2014 року (а.с. 113 - 116) про відмову
ряду орендодавців від отримання
орендної плати, то судова колегія
відхиляє їх так, як ці акти носять
односторонній характер (складенні лише
працівниками відповідача), не містять
відомостей про те, що саме позивач
відмовилася від отримання орендної
плати, складені вони після завершення
строку виплати орендної плати, тобто
після 31 грудня 2013 року.

У зв'язку з цим колегія суддів
вважає, що відповідач не довів факт
виконання ним зобов'язання виплатити
позивачу орендну плату за 2013 рік, як не
довів і те, що прострочення виконання
зобов'язання сталося з через
прострочення позивача (ст. 613 ЦК
України).

Однак невиплата орендної плати за
один лише 2013 рік не дає підстави для
висновку, що відповідач систематично,
як це передбачено п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК
України, не сплачує орендну плату, а
отже висновок суду першої інстанції
про наявність передбачених вказаною
нормою ЗК України підстави для
розірвання договору оренди є
неправильним.

Сторони погодилися з висновком
суду про відсутність підстав для
розірвання договору оренди землі у
зв'язку укладення між ТОВ «Аграргий
науково-дослідний інститут «АНДІ» і
СФГ «Іллічівське» договору про спільну
діяльність за яким товариство
зобов'язалося надати землю для
здійснення її обробітку господарством
та не оскаржували рішення в цій
частині.

Колегія суддів не вбачає підстав,
передбачених ч. 3ст. 303 ЦПК України, для
виходу за межі доводів апеляційної
скарги.

З урахуванням викладеного та
відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України, колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції, в
оскаржуваній його частині, підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Рішення Маловисківського
районного суду Кіровоградської
області від 4 червня 2014 року скасувати в
частині розірвання договору оренди
земельної ділянки і ухвалити в цій
частині нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову
ОСОБА_2 до товариства з обмеженою
відповідальністю «Аграрний
науково-дослідний інститут «АНДІ» про
розірвання договору оренди землі від 4
грудня 2000 року.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржене шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: