Справа № 364/1128/13-ц
Провадження № 2/364/251/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2014 року, Володарський районний суд
Київської області, в складі:

головуючого судді
Моргун Г. Л.,

при секретарі
Сіваченко Л. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт Володарка справу за
позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2,

про стягнення боргу за договором
позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, 02 серпня 2013 року
звернувсь з названим позовом до суду, в
якому вказав, що він уклав з
відповідачем договори позики. В
установлені строки відповідач ОСОБА_2
борг не повернув. Відповідно до
розрахунку сума боргу складає 4 598 772
грн. 02 коп. Позивач ОСОБА_1 просить суд
стягнути з ОСОБА_2 на його користь,
заборгованість за договорами позики
від 30.10.2008 року, 17.03.2011 року, 20.05.2011 року,
20.06.2011 року, 19.07.2011 року, 13.06.2012 року,
20.06.2012 року в сумі 4 598 772 грн. 62 коп., з
яких: 3 032 234 грн. - основний борг, 399 491 грн.
- інфляційні витрати, 1 167 046 грн. 73 коп. -
проценти за угодами та судовий збір в
сумі 3 442 грн. та стягнути з ОСОБА_2 на
його користь завдану моральну
(немайнову) шкоду в сумі 500 000 грн.

В судовому засіданні представник
позивача уточнив позовні вимоги,
посилаючись на обставини викладені у
заяві про уточнення (збільшення)
позовних вимог та вказуючи, що
відповідач по справі не повернув
позивачу кошти за договорами позики та
просив суд стягнути з відповідача
ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1, борг в сумі 381
478, 10 доларів США та 1 720 572, 65 гривень, а
також судові витрати по справі.
Одночасно суду вказав, що на виконання
ухвали ВССУ від 21.05.2014 року надає суду
оригінали договорів позики, укладених
між сторонами у кількості - 8 штук та
надає нові розрахунки по цих договорах
позики, з урахуванням того, що з моменту
звернення до суду з цим позовом пройшов
значний час, за який змінився курс
гривні до іноземних валют, збільшилась
інфляція та період нарахування
відсотків. Посилаючись на викладені
обставини, представник позивача
уточнив позовні вимоги. При цьому,
звертав увагу суду, на те, що всі
зазначені договора позики були
укладені в письмовій формі, шляхом
складання та підписання угод про
позику, наголошуючи, що таким чином
сторонами було дотримано письмову
форму укладення договорів позики, що не
може бути стверджено або спростовано
показаннями свідків, так як відповідно
до ст. 59 ЦПК України, суд не повинен
брати до уваги докази, які одержані з
порушенням порядку, встановленого
законом. Обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування. Окрім того,
представник позивача зазначив, що
відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України,
якщо договором не встановлений строк
повернення позики, позика має бути
повернена позичальником за вимогою
кредитора. Звертав увагу, що згідно ст.
1048 ЦК України, якщо сторонами у
договорі позики не визначений порядок
нарахування процентів, то проценти
мають сплачуватися щомісяця до дня
фактичного повернення грошового боргу.

Тому, з урахуванням вище наведеного,
просив суд позовні вимоги задоволити,
посилаючись на подані розрахунки, які
містяться у заяві про уточнення
(збільшення) позовних вимог (а.с.250-255).

Представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні
вимоги визнав частково - на суму 89 810
грн., обґрунтовуючи це тим, що
відповідач ОСОБА_2 дійсно уклав договір
позики 30.10.2008 року на суму 220 000 доларів
США. Однак, ОСОБА_2 частково борг за
названим договором позики погасив, а
всі інші договора позики від 17.03.2011
року, 20.05.2011 року, 20.06.2011 року, 19.07.2011 року,
13.06.2012 року, 20.06.2012 та договір позики без
зазначення дати на суму 33 895 гривень
були укладені між ними ОСОБА_2 та ОСОБА_1
на залишок від суми боргу (а.с.264-265).

Заслухавши пояснення представника
позивача, представника відповідача та
позивача ОСОБА_1, який в судовому
засіданні був допитаний в якості
свідка, дослідивши письмові докази,
суд вважає, що позов підлягає
задоволенню.

В судовому засіданні із показів
учасників процесу, свідка ОСОБА_1 та
досліджених оригіналів 8 договорів
позики, які були укладені між позивачем
ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 протягом
2008-2012 років, судом встановлено, що
сторони уклали наступні договори
позики:

-договір позики від 30.10.2008 року згідно
якого ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 220 000
доларів США на термін до 30 жовтня
якого року не зазначено під 1% місячних
(а.с.263);

-договір позики від 17.03.2011 року згідно
якого ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 422 420
гривень до 30 жовтня якого року не
зазначено під 2% місячних (а.с.262);

- договір позики від 20.05.2011 року згідно
якого ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 432 550
гривень до 30 жовтня якого року не
зазначено під 2% місячних (а.с.261);

-договір позики від 20.06.2011 року згідно
якого ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 9050 доларів
США до 30 грудня 2011 року під 1% місячних
(а.с.260);

-договір позики від 19.07.2011 року згідно
якого ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 288 260
гривень до 30 грудня 2011 року під 2%
місячних (а.с.259);

-договір позики від 13.06.2012 року згідно
якого ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 15 000
гривень до 30 липня 2012 року (а.с.257);

-договір позики від 20.06.2012 року згідно
якого ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 10 000
гривень (а.с.256);

-договір позики згідно якого ОСОБА_1
позичив ОСОБА_2 33 895 гривень (а.с.258).

Наведені обставини стверджуються
оригіналами угод про позику, які до дня
розгляду справи в суді знаходилися у
позивача (а.с. 256-263) та встановленими
обставинами, зазначеними у рішенні
Володарського районного суду
Київської області від 19 лютого 2013 року
(а.с.13-14) та ухвалі Апеляційного суду
Київської області від 15 травня 2013 року,
за позовом ОСОБА_1 до Фермерського
господарства ОСОБА_2 «Відродження», про
стягнення боргу (а.с.18-19).

А тому, відповідно до ст. 61 ч. 3 ЦПК
України, ці обставини, які вже
встановлені судовим рішенням у
цивільній, що набрало законної сили, у
яких беруть участь ті самі особи, щодо
якої встановлено ці обставини, не
підлягають доказуванню.

Суд, вирішуючи даний спір, на виконання
вказівок ухвали ВССУ від 21.05.2014 року та
на виконання вимог ч. 4 ст. 338 ЦПК
України, встановив:

Відповідач ОСОБА_2 борг згідно
договорів позики не повернув, а, отже,
свої зобов'язання не виконав, що
знайшло своє підтвердження в судовому
засіданні показами учасників процесу,
свідка та дослідженими оригіналами
зазначених договорів позики (а.с. 265-263).
Винятком є часткове повернення позики
за договором від 19 липня 2011 року, згідно
якого ОСОБА_210.07.2012 року, повернув кошти
у сумі - 208 450 грн., що зазначено на
звороті вказаного договору (а.с.259).

Щодо тих обставин, що договори позики
від 30.10.2008 року, 17.03.2011 року, 20.05.2011 року,
20.06.2012 року та договір позики без
зазначення дати на суму 33 895 гривень - не
містять в собі рік повернення коштів
позивачу відповідачем, то, вирішуючи
дане питання та даючи цим обставинам
оцінку, слід зазначити, що згідно ст. 1049
ЦК України, якщо договором не
встановлений строк повернення позики,
позика має бути повернена
позичальником за вимогою кредитора.

Таким чином, оскільки судом
встановлено, що між сторонами виникли
зобов'язальні правовідносини за
договорами позики, то відповідно до ст.
526 ЦК України, зобов'язання
відповідачем ОСОБА_2 має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Ст. 610 ЦК України вказує, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Так, Верховний Суд України на засіданні
Судової палати у цивільних справах 18
вересня 2013 року розглянув справу №
6-63цс13, предметом якої був спір про
стягнення боргу за договором позики.
При розгляді цієї справи Верховний Суд
України зробив правовий висновок про
те, що письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннім
договором, оскільки після укладення
цього договору всі обов'язки за
договором позики, у тому числі
повернення предмета позики або рівної
кількості речей того ж роду та такої ж
якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в
борг грошових коштів є документом, який
видається боржником кредитору за
договором позики, підтверджуючи як
його укладення, так і умови договору, а
також засвідчуючи отримання боржником
від кредитора певної грошової суми або
речей.

Досліджуючи боргові розписки чи
договори позики, суди повинні виявляти
справжню правову природу укладеного
договору, незалежно від найменування
документа, і залежно від установлених
результатів робити відповідні правові
висновки.

Ст. 1047 ЦК України передбачено, що
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми. На
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому визначеної грошової
суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику.

За ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно приписів ст. 1047 ЦК України угода
про позику є одночасно документом, який
підтверджує й передачу грошей
позикодавцем позичальнику, й укладення
договору позики. У вказаних угодах про
позику зазначені: сторони зобов'язання,
грошова сума, яку взяв в борг
відповідач, особистий підпис боржника.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням
є правовідношення, в якому одна сторона
боржник зобов'язана вчинити на користь
другої сторони кредитора певну дію
передати майно, виконати роботу, надати
послугу, сплатити гроші тощо або
утриматися від певної дії, а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку.

За ст. 526 ЦК України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений, кредитор має
право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги.

В ст. 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
/неналежне виконання/.

Встановлені судом обставини
узгоджуються із вище наведеними
положеннями та дають суду підстави для
висновку, що укладення договору позики
між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем
ОСОБА_2 підтверджується наявними у
позивача оригіналами угод про позику,
які за клопотанням представника
позивача приєднані до матеріалів
справи (а.с.256-263) та щодо наявності
невиконаних ОСОБА_2 боргових
зобов'язань на момент розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України,
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюється
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України. У
разі відсутності іншої домовленості
сторін проценти виплачуються щомісяця
до дня повернення позики.

Надані суду договори позики між
сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2, на
підтвердження укладених договорів
позики містять зобов'язання однієї
особи повернути іншій особі у
визначений строк визначену суму грошей
та відсотків, що становить основний
зміст і всі істотні умови позикового
зобов'язання і є належним
підтвердженням укладеного між
сторонами договору позики зазначеної
суми грошей, що передбачено ч. 1 ст. 1049 ЦК
України.

Разом з тим, що стосується договору,
який не містить відомостей щодо строку
повернення боргу та процентів за його
користування, суд керується нормами ст.
11 ЦК України, де зазначено, що цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є: договори та інші правочини. А згідно
ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні
вимоги визнав частково - на суму 89 810
грн., обґрунтовуючи це тим, що
відповідач ОСОБА_2 дійсно уклав договір
позики 30.10.2008 року на суму 220 000 доларів
США. Однак, ОСОБА_2 частково борг за
названим договором позики погасив, а
всі інші договори позики від 17.03.2011
року, 20.05.2011 року, 20.06.2011 року, 19.07.2011 року,
13.06.2012 року, 20.06.2012 та договір позики без
зазначення дати на суму 33 895 гривень
були укладені між ними ОСОБА_2 та ОСОБА_1
на залишок від суми боргу (а.с.256-262).

До наведених тверджень представника
відповідача суд відноситься критично,
оскільки вони спростовуються
обставинами, які встановлені судом.
Зокрема, посилання на те, що договора
позики від 17.03.2011 року, 20.05.2011 року, 20.06.2011
року, 19.07.2011 року, 13.06.2012 року, 20.06.2012 та
договір позики без зазначення дати на
суму 33 895 гривень, окрім, початкового
від 30.10.2008 року, були укладені між ними
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на залишок від суми
боргу - не знаходять свого
підтвердження жодним доказом, а, тому
не може братись до уваги. Натомість,
дані договора позики вказують на те, що
ОСОБА_2 отримав грошові кошти в позику
під відсотки з умовою повернення, і їх
зміст не вказує на те, що це є договори
пролонгації, реструктуризації, або
часткового погашення боргу позики,
та те, що в зв'язку з частковим
погашенням позики в подальшому між
сторонами укладались договори позики
на залишок боргу. А таким чином, не
визнання відповідачем суми боргу,
розцінюється судом як ухилення
відповідача від виконання договорів
позики. Також слід зазначити, що ОСОБА_2
з часу укладення договорів і до
розгляду справи судом з зустрічним
позовом, позовом про визнанням
договорів позики недійсними до суду не
звертався, заяв щодо призначення та
проведення відповідних почеркознавчих
експертиз також не заявляв. Інших
доказів на підтвердження повернення
вказаних коштів стороною відповідача
суду не надано.

Ст. 10 ч.2 ЦПК України визначає, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Окрім цього, слід зазначити, що
відповідно до ст. 59 ЦПК України, суд не
може брати до уваги докази, які
одержані з порушенням порядку,
встановленого законом. Обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. При таких обставинах
посилання представника відповідача на
те, що суду слід встановити дату,
зокрема, рік повернення коштів
відповідачем позивачу за договорами
позики від 30.10.2008 року, 17.03.2011 року, 20.05.2011
року, 20.06.2012 року та договір позики без
зазначення дати на суму 33 895 гривень - не
може бути встановлено показами
свідків, оскільки за наведеною вище
нормою закону це не припустимо.

А тому, посилаючись на часткове
заперечення проти позову
представником відповідача не було
доведено суду обставин, на які він
посилається як на підставу своїх
заперечень.

Відповідно до ст. 599 ЦК України,
визначено, що зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином. Ч.1 ст. 545 ЦК України,
вказує, що прийнявши зобов'язання,
кредитор повинен на вимогу боржника
видати йому розписку про одержання
виконання частково або в повному
обсязі. За правилами ч. 2 цієї статті,
якщо боржник видав кредиторові
борговий документ, кредитор, приймаючи
виконання зобов'язання, повинен
повернути його боржникові. У разі
неможливості повернення боргового
документа кредитор повинен вказати про
це у розписці, яку він видає. За
правилами ч. 3 цієї ж статті наявність
боргового документа у боржника
підтверджує виконання ним свого
обов'язку.

Відповідач не надав до суду будь-яких
доказів належного виконання
зобов'язання за договорами позики, а,
саме: повернення позикодавцеві такої ж
суми грошових коштів, у строк та у
порядку, що встановлені договорами.

А тому, у суда є всі правові підстави
вважати, що ОСОБА_2 не повернув кошти
ОСОБА_1 за договорами позики.

Вирішуючи питання щодо розміру суми,
яка підлягає стягненню з відповідача
на користь позивача, слід зазначити, що
відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України
вбачається, що позикодавець має право
на одержання від позичальника
процентів від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором. Якщо
договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки Національного
банку України. У разі відсутності іншої
домовленості сторін проценти
виплачуються щомісяця до дня
повернення позики.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Офіційний індекс інфляції, що
розраховується Державним комітетом
статистики України визначає рівень
знецінення національної грошової
одиниці України, тобто зменшення
купівельної спроможності гривні, а не
іноземної валюти.

Визначення в договорах позики грошових
зобов'язань у іноземній валюті
унеможливлює урахування розрахованого
Державним комітетом статистики
України індексу інфляції для
обґрунтування вимог, пов'язаних зі
знеціненням боргу, визначеного в
іноземній валюті.

За правилами ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу.

Тобто, законодавцем передбачено у разі
порушення грошового зобов'язання
сплата позичальником встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

На вимогу кредитора боржник повинен
сплатити суму боргу з врахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення. Відповідно до ст. 3
Закону України «Про індексацію
грошових доходів населення» індекс
споживчих цін (індекс інфляції)
обчислюється спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади в
галузі статистики і не пізніше 10 числа
місяця, що настає за звітним,
публікується у періодичних офіційних
виданнях.

Відповідно до вимог ст. 536 ЦК України за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, якщо інше не встановлено
договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Таким чином, позикодавець, відповідно
до вимог ст. ст. 625, 1048 ЦК України, має
право на одержання процентів від суми
позики лише протягом строку дії
договорів, а після їх закінчення, у разі
прострочення виконання грошового
зобов'язання, застосовуються положення
ст. 625 ЦК України.

Відповідно до 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, не
передбачено можливості індексації
коштів виходячи з курсу національної
валюти по відношенню до долара США на
день розгляду справи, тому інфляційні
витрати не стягуються.

При цьому, згідно пункту 14 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 18
грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення
у цивільній справі» у разі пред'явлення
позову про стягнення грошової суми в
іноземній валюті суду слід у
мотивувальній частині рішення навести
розрахунки з переведенням іноземної
валюти в українську за курсом,
встановленим Національним банком
України на день ухвалення рішення.

Отже, іноземна валюта може бути
предметом договору позики, оскільки
чинним законодавством України не
забороняється мати у власності
фізичним особам іноземну валюту та
розпоряджатися нею, але з дотриманням
правил, передбачених спеціальним
законодавством. Це значить, що на
договір позики, в якому міститься
посилання на іноземну валюту,
поширюються ті ж правила, що й на
договір позики, укладений в гривнях.
При цьому, якщо договір позики між
фізичними особами містить посилання на
використання як предмета договору
іноземної валюти, то порядок
розрахунку має здійснюватись в
грошовій одиниці України - гривні.

Така правова позиція Верховного Суду
України закріплена у відповідних
судових рішеннях (справи від 25
листопада 2009 р. № 6-19596 св 07, від 2 червня
2010 р. 6-14 св 09 та ін. ). Крім того, така
позиція Верховного Суду закріплена у
роз'ясненнях, що містяться у п. 14
Постанови його Пленуму від 18 грудня 2009
р. № 14 «Про судове рішення у цивільній
справі», в якому зазначається, що
оскільки ч. 1 ст. ЦК визначає законним
платіжним засобом, обов'язковим до
приймання за номінальною вартістю на
всій території України, грошову
одиницю України - гривню, то при
задоволенні позову про стягнення
грошових сум суди повинні зазначати в
резолютивній частині рішення розмір
суми, що підлягає стягненню, грошову
одиницю України - гривні (з наведенням
розрахунків з переведенням іноземної
валюти (яка була предметом позики) в
українську за курсом, встановленим
Національним банком України на день
ухвалення рішення). Право ухвалювати
рішення про стягнення грошової суми в
іноземній валюті суд має право у
випадках і в порядку, встановлених
законом (ч. 2 ст. , ч. 3 ст. 533 ЦК; Декрет КМУ
№ 15-93).

Беручи до уваги вище викладене, суд
враховує, що кожна із заявлених
позивачем позовних вимог має
самостійні підстави, тому суми
грошових коштів, які підлягають
стягненню слід розраховувати окремо з
наведенням відповідних розрахунків:

1.За договором від 30 жовтня 2008 року
ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 220 000 доларів США
на термін до 30 жовтня під 1% місячних.
Вказаний договір позики не містить
року, коли ОСОБА_2 має повернути борг, а
тому, фактично, договором не
встановлений строк повернення позики.
За таких обставин позика, повинна бути
повернута за вимогою кредитора, а
проценти мають сплачуватися щомісяця
до дня фактичного повернення грошового
боргу.

Таким чином, за вказаним договором сума
боргу складає 220 000 доларів США.

Термін позики з 30.10.2008 року по 21.07.2014
року склав 68 місяців 22 дні.

Відсотки за цим договором складають 151
162 доларів США.

220 000 $ х 68 міс 22 дні х 1% =

220 000 $ х ((68 міс х 1%) + (22 дні х 1% : 31 день)) =

220 000 $ х (68% +0,71%) = 220 000 $ х68,71% = 151 162 $.

Загальна сума боргу з врахуванням
відсотків складає 371 162 долара США.

2.За договором від 17 березня 2011 року
ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 422 420 грн. на
термін до 30 жовтня під 2% місячних.
Вказаний договір позики не містить
року, коли ОСОБА_2 має повернути борг, а
тому, фактично, договором не
встановлений строк повернення позики.
За таких обставин позика повинна бути
повернута за вимогою кредитора, а
проценти мають сплачуватися щомісяця
до дня фактичного повернення грошового
боргу.

Таким чином, за вказаним договором сума
боргу складає 422 420 грн.

Термін позики з 17.03.2011 року по 21.07.2014
року склав 40 місяців 4 дні.

Відсотки за цим договором складають 339
034,30 грн.

422 420 грн. х 40 міс 4 дні х 2% =

422 420 грн. х ((40 міс х 2%) + (4 дні х 2% : 31 день))
=

422 420 грн. х (80% +0,26%) = 422 420 грн. х 80,26% = 339 034,30
грн.

Загальна сума боргу з врахуванням
відсотків складає 761 454,30 грн.

3.За договором від 20 травня 2011 року
ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 432 550 грн. на
термін до 30 жовтня під 2% місячних.
Вказаний договір позики не містить
року, коли ОСОБА_2 має повернути борг, а
тому, фактично, договором не
встановлений строк повернення позики.
За таких обставин позика повинна бути
повернута за вимогою кредитора, а
проценти мають сплачуватися щомісяця
до дня фактичного повернення грошового
боргу.

Таким чином, за вказаним договором сума
боргу складає 432 550 грн.

Термін позики з 20.05.2011 року по 21.07.2014
року склав 38 місяців.

Відсотки за цим договором складають 328
738 грн.

432 550 грн. х 38 міс х 2% = 432 550 грн. х 76% = 328 738
грн.

Загальна сума боргу з врахуванням
відсотків складає 761 228 грн.

4.За договором від 20 червня 2011 року
ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 9 050 доларів США
на термін до 30 грудня 2011 року під 1%
місячних. Таким чином, за вказаним
договором сума боргу складає 9 050
доларів США. Термін позики з 20.06.2011 року
по 30.12.2011 року склав 6 місяців 10 днів.

Відсотки за цим договором складають
571,96 доларів США.

9 050 $ х 6 міс 10 днів х 1% =

9 050 $ х ((6 міс х 1 %) + (10 днів х 1% :31 день)=

9 050 $ х (6% + 0,32%)= 9 050 $ х 6,32% = 571,96 $

Строк прострочення з 31.12.2011 року по 21.07.14
року склав 2 роки 203 дні. Відсотки за
прострочення повернення боргу за цим
договором складають 694,14 доларів США.

9 050 $ х 2 р 203 дня х 3% =

9 050 $ х ((2 р. х 3 %) + (203 дня х 3% :365 днів) =

9 050 $ х (6% + 1,67%)= 9 050 $ х 7,67% = 694,14 $

Загальна сума боргу з врахуванням
відсотків по договору та відсотків за
прострочення складає 10 316,1 доларів США.

5.За договором від 19 липня 2011 року
ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 288 260 грн. на
термін до 30 грудня 2011 року під 2%
місячних.

Таким чином, за вказаним договором сума
боргу складає 288 260 грн. Термін позики з
19.07.2011 року по 30.12.2011 року склав 5 місяців
12 днів. Відсотки за цим договором
складають 31 045,60 грн.

288 260 грн. х 5 міс 12 днів х 2% =

288 260 грн. х ((5 міс х 2%) + (12 днів х 2% : 31
день)) =

288 260 грн. х (10% +0,77%) = 288 260 грн. х 10,77% = 31 045,60
грн.

Строк прострочення з 31.12.2011 року по 09.07.12
року склав 192 дні.

3% річних за прострочення повернення
боргу за цим договором складають 4 548,98
грн.

288 260 грн. х 192 дні х 3% : 365 днів = 4 548,98 грн.

Індекс інфляції за період
січень-червень 2012 року склав 100,0 %, а
тому не призвів до зміни розміру боргу.

Таким чином, станом на 09.07.2012 року
загальний борг по договору від 19 липня
2011 року складав 323 854,58 грн.

10.07.2012 року Відповідач ОСОБА_2 сплатив
борг в сумі 208 450 грн.

З врахуванням цього, після сплати
Відповідачем частини боргу, залишок
боргу за договором від 19 липня 2011 року
складає 115 404, 58 грн.

(323 854,58 грн. - 208 450 грн. = 115 404, 58 грн.)

Після цього Відповідач припинив
віддавати кошти за цим договором.

Строк прострочення з 10.07.2012 року по 21.07.14
року склав 2 роки 12 днів.

3% річних за прострочення повернення
боргу за цим договором складають 7 039,68
грн.

115 404, 58 грн. х 2 р. 12 днів х 3% =

115 404, 58 грн. х ((2 р. х 3 %) + (12 дн. х 3% :365 днів)
=

115 404, 58 грн. х (6% + 0,1%)= 115 404, 58 грн. х 6,1% = 7
039,68 грн.

Індекс інфляції за період серпень 2012 -
червень 2014 року склав: 112,01%

Таким чином, станом на 21.07.2014 року борг з
врахуванням інфляції склав 129 264,67 грн.

(115404, 58 грн. х 112,01%)

Загальна сума боргу з врахуванням 3 %
річних та інфляції складає 136 304,35 грн.

(129264,67 грн. + 7039,68 грн.).

6. За договором від 13 червня 2012 року
ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 15 000 грн. на
термін до 30 липня 2012 року без відсотків.

Строк прострочення з 31.07.2012 року по 21.07.14
року склав 1 рік 356 днів.

Відсотки за прострочення повернення
боргу за цим договором складають
889,5грн.

15 000 грн. х 1 р. 356 днів х 3% =

15 000 грн. х ((1 р. х 3 %) + (356 днів х 3% : 365 днів)
=

15 000 грн. (3% + 2,93%)= 15 000 грн. х 5,93% = 889,5 грн.

Індекс інфляції за період серпень 2012 -
червень 2014 року склав: 112,01%

Таким чином, станом на 21.07.2014 року борг з
врахуванням інфляції склав 16 801,50 грн.

(15 000 грн. х 112,01%)

Загальна сума боргу з врахуванням 3 %
річних та інфляції складає 17 691 грн.

(16 801,50 грн. + 889,5 грн.)

7. За договором від 20 червня 2012 року
ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 10 000 грн. без
відсотків та договором не встановлений
строк повернення позики. За таких
обставин позика повинна бути повернута
за вимогою кредитора.

Загальна сума боргу складає 10 000 грн.

8. За договором, який не містить дати та
згідно якого ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 33 895
грн. Даний договір не містить
відомостей щодо строку повернення
боргу та процентів за його
користування. За таких обставин позика
повинна бути повернута за вимогою
кредитора.

Загальна сума боргу складає 33 895 грн.

Отже, при проведенні даних обрахунків
судом враховані вимоги ст. ст. 625, 1048 ЦК
України, згідно яких позикодавець має
право на одержання процентів від суми
позики лише протягом строку дії
договорів, а після їх закінчення, у разі
прострочення виконання грошового
зобов'язання, застосовуються положення
ст. 625 ЦК України; ч. 2 ст. 625 ЦК України
згідно до якої боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу, з врахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми; ч. 2 ст. 625
ЦК України, не передбачено можливості
індексації коштів виходячи з курсу
національної валюти по відношенню до
долара США на день розгляду справи,
тому інфляційні витрати не стягуються;
ч. 1 ст. 1048 ЦК України з якої вбачається,
що проценти за договорами позики
можуть сплачуватися позикодавцем у
будь-якому погодженому сторонами
порядку (у тому числі й одноразово), а
якщо такий порядок сторонами не
визначений, проценти мають
сплачуватися щомісяця до дня
фактичного повернення грошового боргу;
ст. 1049 ЦК України згідно якої, якщо
договором не встановлений строк
повернення позики, позика має бути
повернена позичальником за вимогою
кредитора; ст. 534 ЦК України, яка
зазначає, що у разі недостатності суми
проведеного платежу для виконання
грошового зобов'язання у повному
обсязі ця сума погашає вимоги
кредитора у такій черговості, якщо інше
не встановлено договором: у першу чергу
відшкодовуються витрати кредитора,
пов'язані з одержанням виконання; у
другу чергу сплачуються проценти і
неустойка; у третю чергу сплачується
основна сума боргу.

Підсумовуючи вище викладене та беручи
до уваги те, що між сторонами в
належній формі укладені договори
позики грошей з обов'язком повернути
позику та сплатити відсотків, що
підтверджується договорами позики
дослідженими в судовому засіданні, суд
вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1
підлягають задоволенню, оскільки вони
ґрунтуються на положеннях закону та
підтверджується наданими та
дослідженими в судовому засіданні
доказами. Окрім того, при проведенні
обрахунків по 8 договорах позики, з яких
по 2 - позика проводилась в іноземній
валюті, а, саме: доларах США, суд
враховує вимоги 14 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18 грудня 2009
року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі», в якій вказано, що у
разі пред'явлення позову про стягнення
грошової суми в іноземній валюті суду
слід у мотивувальній частині рішення
навести розрахунки з переведенням
іноземної валюти в українську за
курсом, встановленим Національним
банком України на день ухвалення
рішення. Постановою Правління
Національного банку України від 31
березня 2014 року № 180 "Про внесення змін
до Положення про встановлення
офіційного курсу гривні до іноземних
валют та курсу банківських металів", що
зареєстрована в Міністерстві юстиції
України 1 квітня 2014 року за № 375/25152, з 4
квітня 2014 року офіційний курс гривні до
іноземних валют та курс банківських
металів визначаються Національним
банком України на поточний робочий
день і діятимуть з часу їх встановлення
до наступного перегляду. Станом на день
ухвалення рішення, тобто 22.07.2014 року
Національним банком України
встановлював офіційний курс гривні до
долара США на рівні 11,67, що
стверджується роздруківкою НБУ щодо
офіційного курсу гривні щодо іноземних
валют, котра приєднана до матеріалів
справи (а.с.267-268).

При встановлених судом обставинах на
підставі вище наведених розрахунків,
із відповідача ОСОБА_2 необхідно
стягнути з грошові кошти на користь
позивача ОСОБА_1 в сумі 6 174 260 (шість
мільйонів сто сімдесят чотири тисячі
двісті шістдесят) гривень 63 копійок, з
яких:

- основний борг: 3 702 282 грн. 65 коп.

(220 000 доларів США + 9 050 доларів США = 229 050
доларів США х 11,67 (офіційний курс гривні
до долара США) = 2 673 013, 15 грн.,

422 420 грн. + 432 550 грн. + 115 404, 58 грн. + 15 000 грн.
+ 10 000 грн. + 33 895 грн. = 1 029 269, 50 грн.

Всього: 2 673 013, 15 грн. + 1 029 269, 50 грн. = 3 702 282,
65 грн.);

- відсотки за угодами: 2 439 397 грн. 10 коп.

(151 162 доларів США + 571, 96 доларів США = 151
733, 96 доларів США х 11,67 = 1 770 735, 3 грн.

339 034,3 грн. + 328 738 грн. + 889,5 грн. = 668 661,8 грн.

Всього: 1 770 735, 3 грн. + 668 661,8 грн. = 2 439 397
грн. 10 коп.);

- 3 проценти річних від простроченої
суми: 16 029 грн. 79 коп.

(694, 14 долара США х 11,67 = 8100,61 грн.,

7039,68 грн. +889,5 грн. = 7929, 18 грн.,

Всього: 8100,61 грн. + 7929, 18 грн. = 16 029 грн. 79
коп.);

- індекс інфляційні витрати: 16 551 грн. 09
коп.

( Всього: 13860, 09 грн. +2691 грн. = 13 860 грн. 17
коп.)

Ст. 88 ЦПК України вказує, що стороні на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати, яким є сплачений
судовий збір.

Оскільки позивачем при зверненні до
суду було сплачено судовий збір у
розмірі 3 441 грн., то відповідно до вище
зазначеної норми закону вказана сума
підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1

Враховуючи, що станом на день розгляду
справи ціна позову збільшилась, то є
необхідність в обрахуванні судового
збору. Розмір судового збору, при
подачі позовної заяви до суду
майнового характеру згідно Закону
України «Про судовий збір» від 08 липня
2011 року № 3674-VI зі змінами становить - 1
відсоток ціни позову, але не менше 0,2
розміру мінімальної заробітної плати
та не більше 3 розмірів мінімальної
заробітної плати. Станом на 22.07.2014 року
мінімальна заробітна плата становить -
1218 грн. Таким чином, максимальний
розмір судового збору становить 1218 грн.
х 3 = 3654 грн. Тому, з ОСОБА_2 на користь
Держави слід стягнути судовий збір у
сумі 213 гривень (3 654 грн. - 3 441 грн. = 213
грн.).

КЕРУЮЧИСЬ СТ.СТ. 526, 545, 599, 610, 625, 1046, 1047,
1048, 1049 ЦК УКРАЇНИ, СТ.СТ. 3, 5, 8, 13, 57, 60, 61,
79, 88, 174, 208, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК УКРАЇНИ,
СУД, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення
боргу за договором позики -
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний
код НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1,
ідентифікаційний код НОМЕР_2,
заборгованість за договорами позики в
сумі

6 303 775 (шість мільйонів триста три
тисячі сімсот сімдесят п'ять) гривень 50
копійок, з яких:

- основний борг: 3 702 282 грн. 65 коп.;

- відсотки за угодами: 2 439 397 грн. 10 коп.;

- 3 проценти річних від простроченої
суми: 16 029 грн. 79 коп.;

- індекс інфляційні витрати: 146 066 грн. 17
коп.

та судовий збір в сумі 3 441 гривні 00
копійок,

всього разом: 6 307 216 (шість мільйонів
триста сім тисяч двісті шістнадцять)
гривень 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Держави
судовий збір у сумі 309 гривень.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до Апеляційного суду Київської
області через Володарський районний
суд Київської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Г. Л. Моргун