Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 липня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Кеміня М.П.,

суддів - Боднар О.В., Куштана Б.П.

при секретарі: Гаврилко В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Тячівського районного суду від
27 червня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 про стягнення нарахованої, але
невиплаченої заробітної плати, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ФОП ОСОБА_3 про
стягнення нарахованої, але
невиплаченої заробітної плати.

Позовну вимогу обґрунтовувала тим, що з
15.01.2008 року по 10.09.2013 року між нею та
відповідачем був укладений трудовий
договір і вона була прийнята на роботу
продавцем.

10.09.2013 року вона звільнилася з роботи за
власним бажанням, однак відповідачем
при цьому не було виплачено їй
нараховану заробітну плату у розмірі 39
040,15 грн.

За таких обставин, посилаючись на ст. 116
КЗпП України просила суд стягнути з
відповідача вказану суму нарахованої,
але не виплаченої заробітної плати.

Рішенням Тячівського районного суду
від 27 червня 2014 року у задоволенні
даного позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу в якій просить
рішення суду скасувати та постановити
нове рішення про задоволення позову.
Зокрема зазначає, що судом неналежно
досліджено докази. Суд не взяв до уваги
того факту, що відповідачем не надано
жодного доказу щодо виплаті їй
заробітної плати. Натомість суд
послався на акти перевірок різних
служб, які не мають жодного відношення
до даної справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи, а також дослідивши
Книгу нарахування заробітної плати ФОП
ОСОБА_3, розрахунково-платіжні
відомості по виплаті зарплати ФОП
ОСОБА_3, обговоривши підстави
апеляційної скарги, вважає що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України
суд розглядає справу в межах заявлених
позовних вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі; особа яка бере участь у справі
зобов'язана надати усі наявні у неї
докази та довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких виникає спір.

За правилами ст. 47 КЗпП України власник
або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в ст. 116
цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум .

Судом установлено, що 15 січня 2008 року
між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 було укладено
безстроковий трудовий договір,
відповідно до якого ОСОБА_2 прийнято на
посаду продавця із встановленою
щомісячною заробітною платою в розмірі
515 грн., але не нижче мінімальної
заробітної плати. Даний трудовий
договір було зареєстровано Тячівським
районним центром зайнятості. 10.09.2013
року вказаний трудовий договір було
розірвано на підставі ст. 38 КЗпП
України (звільнення за власним
бажанням) (Т.1 а. с.3).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачкою не доведено належними та
допустимими доказами обставин щодо
невиплати їй заробітної плати,
натомість зазначене спростовується
актами перевірок контролюючих органів
зроблених на протязі 2008-2011 років.

Однак з таким висновком судів першої
інстанції не може погодитись колегія
суддів виходячи з наступного

Статтею 110 КЗпП України встановлено, що
при кожній виплаті заробітної плати
власник або уповноважений ним орган
повинен повідомити працівника про такі
дані, що належать до періоду, за який
провадиться оплата праці: загальна
сума заробітної плати з розшифровкою
за видами виплат; розміри і підстави
відрахувань та утримань із заробітної
плати; сума заробітної плати, що
належить до виплати. У ст. 30 Закону
України "Про оплату праці" міститься
аналогічна норма, доповнена
зобов'язанням власника або
уповноваженого ним органу забезпечити
достовірний облік виконуваної
працівником роботи і бухгалтерський
облік витрат на оплату праці у
встановленому порядку.

Наказом Держкомстату від 05.12.2008 р. № 489
затверджено типові форми первинної
облікової документації зі статистики
праці, зокрема Форму № П-6
"Розрахунково-платіжна відомість
працівника". Тобто в даному випадку
факт виплати заробітної плати (така не
виплачувалася через банківську
установу) повинен підтверджуватися
розпискою працівника про отримання
нарахованої зарплати за місяць у
відповідній графі
розрахунково-платіжної відомості
працівника.

Підприємець ОСОБА_3 не надав суду
розрахунково-платіжних відомостей з
відповідними підписами ОСОБА_2 які-б
засвідчували виплату останній
заробітної плати за період роботи з
січня 2008 по вересень 2013 року.

Самі по собі акти контролюючих органів
(ДПІ, УПФ, інспекція охорони праці), не
можуть бути беззаперечними доказами
факту отримання ОСОБА_2 заробітної
плати за вказаний період. Зазначені
письмові докази лише достовірно
стверджують, що заробітна плата
позивачці нараховувалася і з неї було
утримано податки та
загальнообов'язкові платежі, однак
вони не стверджують, що після цих
відрахувань ОСОБА_2 було отримано
належну до виплати заробітну плату. Не
є такими доказами і відповідна
звітність ОФП ОСОБА_3

Позивач категорично заперечує факт
виплати їй заробітної плати за
вказаний період. При цьому тягар
доказування у трудових спорах законом
покладений на відповідача. Належних та
достовірних доказів, які б
спростовували посилання позивача суду
не надано. Більше того наявні в
матеріалах справи оригінали
розрахунково-платіжних відомостей, які
чомусь судом першої інстанції не
досліджувались, за період з січня 2009
року по січень 2012 року доводять, що
позивачці за весь цей період (крім
вересня 2011 року, так як наявний підпис
позивачки про отримання зарплати за
даний місяць) нараховувалася, але не
виплачувалася заробітна плата,
оскільки відсутні відповідні підписи
позивачки в графі
розрахунково-платіжної відомості про
отримання. Зазначене спростовує
інформацію викладену в актах перевірки
щодо відсутності заборгованості ФОП
ОСОБА_3 по заробітній платі.

Таким чином суд дійшов помилкового
висновку про обов'язок ОСОБА_2 надати
докази в обґрунтування своїх вимог про
заборгованість із заробітної плати,
так як відповідно до правила ст. 30
Закону "Про оплату праці" на
роботодавцеві лежить обов'язок обліку
виконуваної роботи та бухгалтерського
обліку витрат на оплату праці.

При визначенні розміру невиплаченої
ОСОБА_2 заробітної плати (тут і надалі
буде визначатися розмір зарплати, яка
підлягала до виплаті працівникові за
вирахуванням податків та інших
загальнообов'язкових платежів, які
відповідач сплачував з нарахованої
зарплати) колегія суддів в першу чергу
враховує відомості зазначені в Книзі
нарахування заробітної плати ФОП
ОСОБА_3 за період з січня 2008 року по
березень 2012 року, а також вищезазначені
розрахунково-платіжні відомості за
період з січня 2009 року по січень 2012
року.

При цьому:

1) За 2008 рік колегія суддів
визначає такий розмір виходячи з даних
Книги нарахування заробітної плати та
враховуючи ненадання відповідачем
жодних доказів про виплату зарплати за
даний рік. Невиплачена ОСОБА_2
заробітна плата за даний рік
становитиме відповідно: за січень - 216,29
грн., за лютий - 422,23 грн., за березень -
422,23 грн., за квітень - 430,51 грн., за
травень - 430,51 грн., за червень - 430,51 грн.,
за липень - 430,51 грн., за серпень - 430,51
грн., за вересень - 430,51 грн., за жовтень -
446,89 грн., за листопад - 446,89 грн., за
грудень - 496,09 грн. - тобто на загальну
суму за 2008 рік в розмірі 5033,68 грн.

2) За 2009 рік колегія суддів
визначає такий розмір виходячи з даних
Книги нарахування заробітної плати та
розрахунково-платіжних відомостей, які
підтверджують факт невиплати зарплати
позивачці за весь 2009 рік. Невиплачена
ОСОБА_2 заробітна плата за даний рік
становитиме відповідно: за січень - 495,49
грн., за лютий - 495,49 грн., за березень -
495,49 грн., за квітень - 511,87 грн., за
травень - 511,87 грн., за червень - 511,87 грн.,
за липень - 515,97 грн., за серпень - 515,97
грн., за вересень - 515,97 грн., за жовтень -
532,35 грн., за листопад - 609,34 грн., за
грудень - 609,34 грн. - тобто на загальну
суму за 2009 рік в розмірі 6321,02 грн.

3) За 2010 рік колегія суддів
визначає такий розмір виходячи з даних
Книги нарахування заробітної плати та
розрахунково-платіжних відомостей, які
підтверджують факт невиплати зарплати
позивачці за весь 2010 рік. Невиплачена
ОСОБА_2 заробітна плата за даний рік
становитиме відповідно: за січень - 732,60
грн., за лютий - 732,60 грн., за березень -
732,60 грн., за квітень - 744,81 грн., за
травень - 744,81 грн., за червень - 744,81 грн.,
за липень - 744,81 грн., за серпень - 744,81
грн., за вересень - 744,81 грн., за жовтень -
764,26 грн., за листопад - 765,16 грн., за
грудень - 786,90 грн. - тобто на загальну
суму за 2010 рік в розмірі 8982,98 грн.

4) За 2011 рік колегія суддів
визначає такий розмір виходячи з даних
Книги нарахування заробітної плати та
розрахунково-платіжних відомостей, які
підтверджують факт невиплати зарплати
позивачці за весь 2011 рік крім вересня
місяця. Невиплачена ОСОБА_2 заробітна
плата за даний рік становитиме
відповідно: за січень - 797,72 грн., за
лютий - 797,72 грн., за березень - 797,72 грн.,
за квітень - 814 грн., за травень - 814 грн.,
за червень - 814 грн., за липень - 830,28 грн.,
за серпень - 830,28 грн., за жовтень - 830,28
грн., за листопад - 830,28 грн., за грудень -
895,40 грн. - тобто на загальну суму за 2011
рік в розмірі 9051,68 грн.

5) За 2012 рік колегія суддів
визначає такий розмір виходячи з даних
Книги нарахування заробітної плати за
перші три місяці 2012 року, а за інші
дев'ять місяців 2012 року виходячи з
мінімальної заробітної плати, що
відповідає приписам трудового
законодавства та умовах укладеного між
сторонами трудового договору. Також
колегія суддів враховує
розрахунково-платіжну відомість за
січень 2012, яка підтверджує факт
невиплати зарплати позивачці за даний
місяць, а також ненадання відповідачем
жодних доказів про виплату зарплати за
інший період року. Невиплачена ОСОБА_2
заробітна плата за даний рік
становитиме відповідно: за січень - 873,42
грн., за лютий - 873,42 грн., за березень -
873,42 грн., за квітень - 890,52 грн., за
травень - 890,52 грн., за червень - 890,52 грн.,
за липень - 897,03 грн., за серпень - 897,03
грн., за вересень - 897,03 грн., за жовтень -
910,05 грн., за листопад - 910,05 грн., за
грудень - 923,08 грн. - тобто на загальну
суму за 2012 рік в розмірі 10 726,09 грн.

6) За період з січня по 10 вересня 2013
року колегія суддів визначає такий
розмір виходячи з мінімальної
заробітної плати, що відповідає
приписам трудового законодавства та
умовах укладеного між сторонами
трудового договору. Також колегія
суддів враховує ненадання
відповідачем жодних доказів про
виплату зарплати за вказаний період.
Невиплачена ОСОБА_2 заробітна плата за
даний період становитиме відповідно:
за січень - 933,66 грн., за лютий - 933,66 грн.,
за березень - 933,66 грн., за квітень - 933,66
грн., за травень - 933,66 грн., за червень -
933,66 грн., за липень - 933,66 грн., за серпень
- 933,66 грн., за вересень - 266,76 грн. - тобто
на загальну суму за 2013 рік в розмірі
7736,04 грн.

Загальний розмір нарахованої, але
невиплаченої ОСОБА_2 заробітної плати
за період з 15 січня 2008 по 10 вересня 2013
року становить 47 851,49 грн. (5033,68 + 6321,02 +
8982,98 + 9051,68 + 10 726,09 + 7736,04 = 47 851,49). Разом з
тим, враховуючи, що позивачка
пред'явила позов про стягнення лише 39
040,15 грн., то колегія суддів вважає, за
можливе стягнути з відповідача
заборгованість по заробітній платі в
межах позовних вимог позивача. При
цьому слід зазначити, що з даної суми не
підлягають стягненню податки та інші
загальнообов'язкові платежі, оскільки
такі вже сплачені відповідачем при
нарахуванні зарплати.

З врахуванням вищенаведеного колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення Тячівського районного суду від
27 червня 2014 року, відповідно до п.3 ч.1 ст.
309 ЦПК України, підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
задоволення позову.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК
України з відповідача на користь
держави підлягає стягненню судовий
збір за пред'явлення позову, який по
даній справі становить 390,40 грн.

Керуючись ст.ст. 47, 110, 116 КЗпП України,
ст. 30 Закону України «Про оплату праці»,
ст.ст. 11, 88, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Тячівського районного суду від
27 червня 2014 року скасувати та ухвалити
по даній справі нове рішення, яким
позов ОСОБА_2 до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення
нарахованої, але невиплаченої
заробітної плати - задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код -
НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_2,
ідентифікаційний код - НОМЕР_2)
нараховану, але невиплачену заробітну
плату в сумі 39 040 (тридцять дев'ять тисяч
сорок) гривень 15 (п'ятнадцять) копійок, з
якої не підлягають утриманню
прибутковий податок та інші
обов'язкові платежі, в тому числі
утримання до пенсійного фонду.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код -
НОМЕР_1) на користь держави судовий збір
у розмірі 390 (триста дев'яносто) гривень
40 (сорок) копійок.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, після чого
протягом двадцяти днів може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до суду касаційної
інстанції

Суддя-доповідач

Судді