АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 2208/1316/12
Провадження № 22-ц/792/1494/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі:
головуючого-судді Ярмолюка О.І.,

суддів Власенка
О.В., Юзюка О.М.,

при секретарі
Шевчук Ю.Г.,

з участю позивачки
ОСОБА_1,

її представниці
ОСОБА_2,

представника відповідачки
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту
прийняття спадщини, визнання свідоцтва
про право на спадщину за законом
недійсним і визнання права власності
на частину спадкового майна за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Кам'янець-Подільського міськрайонного
суду Хмельницької області від 3 травня
2012 року,

встановила:

В лютому 2012 року ОСОБА_1
звернулася до суду з уточненим у
подальшому позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5
про встановлення факту прийняття
спадщини, визнання свідоцтва про право
на спадщину за законом недійсним і
визнання права власності на частину
спадкового майна.

ОСОБА_1 зазначила, що з 18 грудня 1994
року вона перебувала в зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1
року. Після смерті останнього
відкрилася спадщина на ? частину
квартири АДРЕСА_1. Позивачка прийняла
цю спадщину шляхом вступу в управління
та володіння спадковим майном,
оскільки вона на час смерті ОСОБА_6
проживала разом з ним, похоронила
спадкодавця, у неї залишилися
документи та особисті речі останнього.
Натомість, ОСОБА_7, який є сином ОСОБА_6
від першого шлюбу, подав до
нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини, приховавши факт
існування другого спадкоємця.
Внаслідок цього ОСОБА_7 неправомірно
одержав у нотаріуса свідоцтво про
право на спадщину за законом на все
спадкове майно.

За таких обставин ОСОБА_1 просила
суд встановити факт прийняття нею
спадщини після смерті ОСОБА_6, визнати
свідоцтво про право на спадщину за
законом від 25 лютого 2002 року, видане
Першою Кам'янець-Подільською державною
нотаріальною конторою Хмельницької
області на ім'я ОСОБА_7, недійсним,
визнати її право власності на частину
квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Кам'янець-Подільського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 3 травня 2012 року в позові
відмовлено.

Суд керувався тим, що ОСОБА_1
фактично прийняла спадщину після
смерті ОСОБА_6, однак закінчився строк
позовної давності, в межах якого
позивачка могла звернутися до суду з
вимогою про захист свого порушеного
права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Заперечуючи проти апеляційної
скарги, представник відповідачки
ОСОБА_4 - ОСОБА_3 зазначив, що рішення
суду є законним та обґрунтованим, а
тому відсутні підстави для його
скасування.

Відповідач ОСОБА_5, який у
встановленому законом порядку
оповіщений про час і місце судового
засідання, до суду не з'явився.

Заслухавши учасників процесу та
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону
рішення суду не відповідає.

Суд першої інстанції не в повній
мірі з'ясував обставини, якими
обґрунтовувались позовні вимоги та
заперечення сторін, не застосував
закон (ст. 261, п. 6 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України), який
підлягав застосуванню, та не
дотримався положень ст.ст. 10, 60 ЦПК
України.

У зв'язку з неповним з'ясуванням
судом обставин, що мають значення для
справи, порушенням судом норм
матеріального та процесуального права
рішення суду підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення.

Згідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України має
бути змінений розподіл судових витрат.

Встановлено, що з 18 грудня 1994 року
ОСОБА_6 та ОСОБА_1 перебували в
зареєстрованому шлюбі.

ОСОБА_7 є сином ОСОБА_6 від першого
шлюбу. Їм на праві спільної сумісної
власності належала квартира АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер.
Внаслідок його смерті відкрилася
спадщина на ? частину названої
квартири. 25 лютого 2002 року Перша
Кам'янець-Подільська державна
нотаріальна контора Хмельницької
області видала ОСОБА_7 свідоцтво про
право на спадщину за законом - на цю
частину квартири.

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.
Його спадкоємцем є двоюрідна сестра
ОСОБА_4 і двоюрідний брат ОСОБА_5

Зазначені обставини визнані
сторонами та підтверджуються наявними
у справі письмовими доказами.

Згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК України (в
редакції Закону 1963 року), який був
чинним на час виникнення спірних
відносин, спадкоємство здійснюється за
законом і за заповітом.

У відповідності до ч. 1 ст. 529 ЦК
України (в редакції Закону 1963 року) при
спадкоємстві за законом спадкоємцями
першої черги є, в рівних частках, діти (у
тому числі усиновлені), дружина і
батьки (усиновителі) померлого.

Статтею 548 ЦК України (в редакції
Закону 1963 року) встановлено, що для
придбання спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв. Не
допускається прийняття спадщини під
умовою або з застереженням. Прийнята
спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини.

Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК (в
редакції Закону 1963 року), визнається, що
спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо
він фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном; 2) якщо він
подав державній нотаріальній конторі
за місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини. Зазначені в цій
статті дії повинні бути вчинені
протягом шести місяців з дня відкриття
спадщини.

Спадкоємці, закликані до
спадкоємства, можуть одержати в
державній нотаріальній конторі за
місцем відкриття спадщини свідоцтво
про право на спадщину (ст. 560 ЦК України
(в редакції Закону 1963 року).

В силу п. 113 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 14
червня 1994 року № 18/5 (зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 7 липня 1994
року за № 152/361), яка була чинною на час
виникнення спірних відносин, доказом
вступу в управління чи володіння
спадковим майном можуть бути: довідка
житлово-експлуатаційної організації,
правління житлово-будівельного
кооперативу, виконавчого комітету
місцевої Ради народних депутатів чи
відповідної місцевої державної
адміністрації про те, що спадкоємець
безпосередньо перед смертю
спадкодавця проживав разом з ним, або
про те, що спадкоємцем було взято майно
спадкодавця; довідка державної
податкової служби, страховика чи
іншого органу про те, що спадкоємцем
після відкриття спадщини сплачувались
податки або страхові платежі по
обов'язковому страхуванню, квитанція
про сплату податку, страхового платежу;
копія рішення суду, що набрало законної
сили, про встановлення факту
своєчасного прийняття спадщини; запис
у паспорті спадкоємця або в будинковій
книзі, який свідчить про те, що
спадкоємець був постійно прописаний в
спадковому будинку (квартирі) в період
шести місяців після смерті
спадкодавця, та інші документи, що
підтверджують факт вступу спадкоємця в
управління чи володіння спадковим
майном.

Доказом вступу в управління чи
володіння спадковим майном може бути
наявність у спадкоємців ощадної
книжки, іменних цінних паперів,
квитанції про здані в ломбард речі,
свідоцтва про реєстрацію (технічного
паспорта, реєстраційного талону) на
автотранспортний засіб чи іншу
самохідну машину або механізм,
державного акта на право приватної
власності на землю та інших документів,
виданих відповідними органами на ім'я
спадкодавця на майно, користування
яким можливе лише після належного
оформлення прав на нього.

З довідки комунального
комерційного підприємства «Господар»
від 29 вересня 2011 року та довідки
Кам'янець-Подільської міської станції
швидкої медичної допомоги (а.с. 7)
вбачається, що ОСОБА_6 безпосередньо
перед смертю проживав разом з ОСОБА_1 у
квартирі АДРЕСА_2.

Дану обставину в суді підтвердили
свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11
Ці свідки також зазначили, що після
смерті ОСОБА_6 у позивачки
залишились особисті речі останнього.

На час смерті ОСОБА_6 у відділенні
публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» №
188/016 були відкриті банківські рахунки
на ім'я останнього НОМЕР_1. Ощадні
книжки за цими банківськими рахунками
(а.с. 50) знаходилися у ОСОБА_1

За таких обставин суд першої
інстанції обґрунтовано дійшов
висновку, що ОСОБА_1 фактично вступила в
управління та володіння спадковим
майном, тобто вона є такою, що прийняла
спадщину після смерті ОСОБА_6

Відповідачі не оспорюють цього
висновку суду.

Разом із тим, відмовляючи в позові
ОСОБА_1, суд припустився помилки.

Статтею 71 ЦК України (в редакції
Закону 1963 року) передбачено, що
загальний строк для захисту права за
позовом особи, право якої порушено
(позовна давність), встановлюється в
три роки.

Відповідно до ст. 76 ЦК України (в
редакції Закону 1963 року) перебіг строку
позовної давності починається з дня
виникнення права на позов. Право на
позов виникає з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення свого права.

Аналогічні приписи містяться у
діючому ЦК України (статті 256, 257, 261),
який набрав чинності з 1 січня 2004 року.

Згідно до п. 6 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України правила
Цивільного кодексу України про позовну
давність застосовуються до позовів,
строк пред'явлення яких, встановлений
законодавством, що діяло раніше, не
сплив до набрання чинності цим
Кодексом.

В силу ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи убачається,
що ОСОБА_1 прийняла спадщину після
смерті ОСОБА_6, отже ця спадщина
визнається належною позивачці з
моменту її відкриття (ІНФОРМАЦІЯ_1
року).

Чинне законодавство не
встановлює строк, протягом якого
спадкоємець має одержати у нотаріуса
свідоцтво про право на спадщину, що
дозволяло позивачці оформити право на
спадщину у будь-який термін.

В січні 2012 року ОСОБА_1 звернулася
до Першої Кам'янець-Подільської
державної нотаріальної контори
Хмельницької області з заявою про
видачу свідоцтва про право на спадщину
за законом після смерті ОСОБА_6

Листом нотаріальної контори від 21
січня 2012 року № 78 (а.с. 8) їй було
відмовлено в оформленні права на
спадщину з посиланням на те, що таке
свідоцтво про право на спадщину видане
ОСОБА_7

Заперечуючи проти позову,
відповідачі вказали на сплив позовної
давності. При цьому ОСОБА_4 подала до
суду заяву про застосування наслідків
спливу позовної давності (а.с. 52).

Разом із тим, матеріали справи не
містять жодних доказів того, що до 21
січня 2012 року позивачці було відомо про
порушення свого права на спадщину.
Вказану обставину відповідачі не
довели.

Оскільки право на позов у ОСОБА_1
виникло не раніше 21 січня 2012 року, то
позовна давність за цим позовом не
сплила.

Не врахувавши вказаних обставин і
норм чинного законодавства, не давши
належної оцінки дослідженим доказам,
суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку, що в позові
ОСОБА_1 слід відмовити за спливом
позовної давності.

Досліджені у справі докази
вказують на те, що частки ОСОБА_7 і
ОСОБА_1 у спадщині, яка відкрилася після
смерті ОСОБА_6, є рівними, тому остання
набула права на ? частину квартири
АДРЕСА_1. У зв'язку з цим, свідоцтво про
право на спадщину за законом від 25
лютого 2002 року є недійсним лише в
частині встановлення права ОСОБА_7 на
цю частку квартири.

Отже, позов ОСОБА_1 підлягає
частковому задоволенню.

З відповідачів на користь ОСОБА_1
слід присудити понесені нею судові
витрати в сумі по 107 грн. 30 коп. з
кожного.

Керуючись ст.ст. 88, 307, 309, 314, 316, 319, 324
ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Кам'янець-Подільського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 3 травня 2012 року скасувати
та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Встановити факт прийняття ОСОБА_1
спадщини, що відкрилась внаслідок
смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6.

Визнати свідоцтво про право на
спадщину за законом від 25 лютого 2002
року, видане Першою
Кам'янець-Подільською державною
нотаріальною конторою Хмельницької
області ОСОБА_7 (зареєстровано в
реєстрі за № 2-162), в частині
встановлення права останнього на ?
частину квартири АДРЕСА_1, недійсним.

Визнати право власності ОСОБА_1 на
? частину квартири АДРЕСА_1
(реєстраційний номер НОМЕР_2 у Реєстрі
прав власності на нерухоме майно).
Решта ? квартири залишаються за ОСОБА_7.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_1 по 107 грн. 30 коп. судового
збору з кожного.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий: /підпис/
Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя
апеляційного суду
О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції - Швець
О.Д.

Доповідач - Ярмолюк О.І.
Категорія 39