АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 601/572/14-ц Головуючий у 1-й
інстанції Білосевич Г.С. Провадження №
22-ц/789/706/14 Доповідач - Міщій
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2014 р. Колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Міщія О.Я.

суддів - Ткач З. Є., Бершадська Г. В.,

при секретарі - Фащевська М.М.

з участю сторін - апелянта ОСОБА_1,
представника апелянта ПАТ КБ "Приват
Банк" - Жарського І. Р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1
та ПАТ КБ "Приват Банк" на рішення
Кременецького районного суду
Тернопільської області від 23.04.2014 р. за
позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ "Приват Банк"
про визнання кредитної угоди
недійсною,-

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2014 р. ОСОБА_1 звернувся в
суд із вказаним позовом, посилаючись на
те, що після отримання позовної заяви
про стягнення заборгованості він
дізнався про те, що 16.05.2008 р. між ним та
ЗАТ КБ "Приват Банк" укладено кредитну
угоду № 05/08/575 МК., згідно умов якої, йому
надано кредитні кошти в сумі 25000 дол.
США на споживчі цілі.

Позивач зазначив, що договір
кредиту з ПАТ КБ "Приват Банк" він не
підписував, що підтверджується
висновком експерта Тернопільського
відділення КНДІСЕ, тому кредитна угода
є недійсною.

Крім того, позивач вказав, що
кредитна угода від 16.05.2008 р. є недійсною
у зв'язку з порушенням Закону України
"Про захист прав споживачів" при її
укладенні.

Зокрема ОСОБА_1 зазначив, що банк
не надав у повному обсязі інформацію
про умови кредитування, а та
інформація, яка надана, є нечіткою та
незрозумілою і має двозначний
характер, тому правочин укладено
внаслідок нечесної підприємницької
практики, що згідно ч. 7 ст. 19 ЗУ "Про
захист прав споживачів" є підставою для
визнання його недійсним.

Несправедливими є умови договору
про надання кредиту в іноземній валюті,
оскільки всі ризики знецінення валюти
покладено на позичальника.

Рішенням Кременецького районного
суду Тернопільської області від 23.04.2014
р. в задоволенні позову ОСОБА_1 до ЗАТ КБ
"Приват Банк" про визнання недійсною
кредитної угоди № 05/08/575 МК від 16.05.2008 р.,
укладеної між ЗАТ КБ "Приват Банк" та
ОСОБА_1, - відмовлено.

Додатковим рішенням
Кременецького районного суду
Тернопільської області від 19 червня 2014
р. доповнено рішення Кременецького
районного суду від 23.04.2014 р., стягнуто з
ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. на
користь УДКУ у Кременецькому районі
22030001, ЄДРПОУ суду 37766394, банк одержувач
ГУДКУ у Тернопільській обл., МФО 838012, р/р
0316, код одержувача (ЗКПО) 23588125.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати вказане рішення суду та
ухвалити нове, яким задовольнити його
позовні вимоги, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального права.

Апелянт вказав, що він не підписував
договір кредиту, тому на підставі ст.
ст. 203, 215 ЦК України договір є недійсним.

ОСОБА_1 також зазначив, що при укладенні
спірної угоди порушено вимоги ст. 4 ЗУ
"Про захист прав споживачів", якою
передбачено право споживача на
отримання необхідної та доступної
інформації про банківський продукт, а
також п. 3.8 Правил надання банками
України інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту, яким передбачено обов'язок
банку попереджати споживача про
валютні ризики.

Апелянт вказав, що умови договору
кредиту від 16.05.2008 р. є несправедливими,
оскільки погіршують становище
позичальника, як споживача порівняно з
банком в разі настання певних подій
(знецінення національної валюти).

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "Приват
Банк" просить мотивувальну частину
рішення Кременецького районного суду
скасувати, в решті рішення залишити без
змін, посилаючись на те, що ОСОБА_1 хоч і
не підписував договір кредиту, однак
схвалив його умови, отримав кредитні
кошти, погашав заборгованість, тому
немає підстав для визнання договору
недійсним і задоволення позову.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 до
задоволення не підлягає, а апеляційна
скарга ПАТ КБ "Приват Банк " підлягає до
часткового задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд виходив з того, що кредитна угода №
05/08/575 МК від 16.05.2008 р. є неукладеною,
оскільки позивачем не підписана,
відтак не може бути визнаний недійсним
правочин, який не вчинено.

Однак, з таким висновком суду
погодитись неможливо.

В матеріалах справи міститься кредитна
угода № 05/08/575 МК від 16.05.2008 р., підписана
ПАТ КБ "Приват Банк" та ОСОБА_1 Згідно
угоди ПАТ КБ "Приват Банк" зобов'язався
надати ОСОБА_1 кредит на загальну суму
25000,00 дол. США, а позичальник
зобов'язався повернути кредит та
сплатити відсотки за користування
коштами в строки та в порядку,
встановленому кредитною угодою та
договорами на видачу траншу (а. с. 7-12).

Згідно висновку судової
почеркознавчої експертизи від 08.10.2013 р.
№5276/13-22, підписи від імені позичальника
ОСОБА_1 на кредитній угоді № 05/05/ МК від
16 травня 2008 р. виконано не ОСОБА_1, а
іншою особою.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено,
що підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Судом встановлено, що рішенням
Кременецького районного суду
Тернопільської області від 20.11.2013 р.,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду від 24.04.2014 р.,
стягнуто із ОСОБА_1 заборгованість за
кредитним договором № 05/08/575 МК від
16.05.2008 р. в розмірі 51784,15 дол. США.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

При вирішенні спору про стягнення
заборгованості вказаними судовими
рішеннями встановлено, що ОСОБА_1
отримав кредитні кошти в сумі 25000 дол.
США на підставі кредитного договору і
договору про видачу траншу від 16.05.2008 р.
а також заяви про видачу готівки. Після
цього протягом тривалого часу погашав
тіло та відсотки за кредитом, тобто
визнавав укладення договору кредиту (а.
с. 13-14).

Зокрема, як зазначив ПАТ КБ
"Приват Банк" ОСОБА_1 на виконання
спірного кредитного договору сплатив
кредитодавцю 9513,62 дол. США.

Як роз'яснено в інформаційному
листі ВССУ з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 10.11.2011 р. вих.№
6-1466/0/4-11 встановивши, що спірний
договір, який за формою і змістом
відповідає вимогам закону, але
експертизою підтверджено, що одна зі
сторін його не підписувала, суд має
виходити з того, що такий договір є
вчиненим. У цьому випадку п. 8 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 6
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» про невчинення
договору, чи не укладення - не
застосовується. Зазначене вище є
підставою для визнання договору
недійсним за ст. ст. 203, 215 Цивільного
кодексу України (далі -ЦК України),
підписання договору особою, яка не має
на це повноваження та відсутність
волевиявлення власника, якщо власник у
подальшому не схвалив такого
правочину.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_1,
отримавши кредитні кошти і виконуючи
частково договір кредиту, схвалив
правочин, тому підстав для визнання
його недійсним у зв'язку з тим, що
договір не був підписаний
позичальником немає.

При цьому слід врахувати, що
відповідно до ч. 6 ст. 147 ЦПК України
висновок експерта для суду не є
беззаперечним доказом і оцінюється
судом за правилами, установленими ст. 212
ЦПК України.

Що стосується доводів апелянта
про порушення його прав як споживача
при укладенні кредитної угоди то слід
зазначити наступне.

Як видно з пояснень сторін, змісту
спірної кредитної угоди № 05/08/575 МК від
16.05.2008 р., її предметом є загальні умови
і порядок надання банком у рамках
програми мікрокредитування кредиту
позичальнику.

Надання коштів здійснюється
окремими частинами - траншами кредиту
(транш - визначена сума коштів,
обговорена в договорі видачу траншу)
сукупна величина по яких не буде
перевищувати суму, обговорену в п. 1.2
даної угоди. Видача частин кредиту
здійснюється після підписання
договору про видачу траншу, на термін і
на умовах, передбачених у цій угоді та в
договорі про видачу траншу.

Термін повернення кредиту й
окремих частин - транщів кредиту
встановлюється договорами про видачу
траншів, а також графіками погашення
кредиту, що є невід'ємними додатками
договорів про видачу траншу, але не
пізніше 16.05.2013 р.

Зобов'язання по видачі кожного
траншу кредиту, згідно даної угоди,
виникають у банка в день набрання
чинності кожного договору про видачу
траншу в межах зазначених в них сум (п.
1.1, 1.3, 2.1.2 угоди).

Отже, спірна кредитна угода
встановлює загальні умови надання
кредиту, однак безпосередньо кредитні
кошти надаються позичальнику лише
після укладення конкретного договору
про видачу траншу.

Відповідно до ст. ст. 11, 18, 21 ЗУ "Про
захист прав споживачів", п. 3.8 Правил
надання банками України інформації
споживачу про умови кредитування та
сукупну вартість кредиту, затверджених
постановою Правління Національного
банку України від 10.05.2007 р. № 168,
зареєстрованих у Міністерстві юстиції
України 25.05.2007 р. № 541/13808, передбачено
обов'язок банків у разі надання кредиту
в іноземній валюті під час укладення
кредитного договору попередити
споживача, що валютні ризики під час
виконання зобов'язань за цим договором
несе споживач.

Отже, враховуючи встановлені
обставини справи, а також висновки,
викладені у Рішенні Конституційного
Суду України від 10.11.2011 р. № 15-рп/2011 у
справі щодо захисту прав споживачів
кредитних послуг, колегія суддів
вважає, що при укладенні кредитної
угоди № 05/08/575 МК від 16.05.2008 р. не було
порушено прав апелянта, оскільки
вказана угода передбачає, що кредитні
кошти надаються позичальнику на
підставі іншого договору - договору про
видачу траншу кредиту.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЗУ "Про
захист прав споживачів" п.2.1 вказаних
Правил інформація про умови
кредитування надається споживачу в
письмовій формі перед укладенням
договору про надання споживчого
кредиту.

Оскільки спірна угода не
передбачає безпосереднє надання
кредитних коштів позичальнику, доводи
апелянта про те, що вказана угода
укладена внаслідок нечесної
підприємницької практики є
безпідставними.

Слід також врахувати, що ОСОБА_1 не
вказав, яка саме інформація в угоді
викладена не чітко та незрозуміло і
яким чином вона могла вплинути на його
свідомий вибір щодо отримання
кредитних коштів.

Крім того, ОСОБА_1 не подав доказів
порушення його прав як споживача
внаслідок укладення спірної кредитної
угоди.

Те, що кредитна угода від 16.05.2008 р.
визначає надання кредиту в іноземній
валюті, не може бути підставою для
визнання правочину недійсним, оскільки
ризик зростання (коливання) курсу
стосується обох сторін договору і
позичальник при належній
завбачливості міг, виходячи з динаміки
зміни курсу валют з часу введення в
обіг національної валюти та її
девальвації, передбачити в момент
укладення угоди можливість зміни курсу
гривні України до іноземної валюти, а
також можливість отримання кредиту в
національній валюті.

Враховуючи, що суд невірно
застосував норми права колегія суддів
вважає, що рішення суду слід скасувати,
ухваливши нове рішення, яким відмовити
у задоволенні позову у зв'язку з його
безпідставністю.

Керуючись ст. ст.307, 309, 313, 314 ЦПК України,
колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Апеляційну скаргу ПАТ КБ "Приват
Банк" - задовольнити частково.

Рішення Кременецького районного
суду Тернопільської області від 23.04.2014
р. скасувати, ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ
КБ "Приват Банк" про визнання недійсною
кредитної угоди від 16.05.2008 р. -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області О.Я. Міщій