АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/5153/14
Справа № 640/2013/14-ц
04 серпня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
головуючого - Швецової Л.А.
суддів - Міненкової
Н.О., Пономаренко Ю.А.
при секретарі - Каменській Д.В.
розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Київського районного суду м.
Харкова від 17 червня 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, яка діє в інтересах
неповнолітніх ОСОБА_4 і ОСОБА_5, треті
особи: ОСОБА_6, Служба у справах дітей
Київського району Управління служб у
справах дітей Департаменту труда та
соціальної політики Харківської
міської ради про усунення перешкод у
здійсненні права власності та визнання
осіб такими, що втратили права
користування квартирою та зустрічним
позовом ОСОБА_3, яка діє в інтересах
неповнолітніх ОСОБА_4 і ОСОБА_5, до
ОСОБА_2, ОСОБА_6, Служба у справах дітей
Київського району Управління служб у
справах дітей Департаменту труда та
соціальної політики Харківської
міської ради про вселення в жиле
приміщення,-

В С Т А Н
О В И Л А :

У лютому 2014 року ОСОБА_2
звернулася до суду з вказаним позовом,
в обґрунтування якого посилалася на
те, що на підставі свідоцтва про право
власності на житло від 13.03.1998 року вона
та її син ОСОБА_6 є власниками квартири
АДРЕСА_1, в якій постійно проживають. У
листопаді 2006 року її син ОСОБА_6 уклав
шлюб з ОСОБА_3, від якого у них
народилися діти: ОСОБА_4, 2008 р.н., та
ОСОБА_5, 2011 р.н., які були зареєстровані в
вищевказаній спірній квартирі.

Рішенням Київського районного
суду м. Харкова від 29 жовтня 2013 року
шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 був
розірваний. Після чого діти залишились
проживати зі своєю матір'ю у квартирі,
яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, в
тому самому під'їзді, де мешкають і по
теперішній час.

Позивачка зазначила, що реєстрація
онуків в належній їй квартирі створює
перешкоди у здійсненні нею права
власності, у зв'язку з чим вона була
змушена звернутися до суду за захистом
своїх прав.

Враховуючи викладене, ОСОБА_2
просила суд усунути перешкоди у
здійсненні її права власності та
визнати ОСОБА_4, 2008 р.н., та ОСОБА_5, 2011
р.н., такими, що втратили право
користування квартирою АДРЕСА_1.

Відповідач по справі ОСОБА_3, яка діє
в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 і
ОСОБА_5 не погодились з вказаним
позовом та звернулися до суду з
зустрічною позовною заявою, в якій
зазначили, що дійсно вона перебувала у
шлюбі з ОСОБА_6 з 18.11.2006 року по 29.10.2013
року та на протязі 8 років вони
проживали в АДРЕСА_1. Від шлюбу вони
мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5,
які були зареєстровані в вищевказаній
квартирі та проживали разом з батьками.

Після розірвання шлюбу, мати
колишнього чоловіка - ОСОБА_2
скориставшись відсутністю ОСОБА_3
винесла з квартири особисті речі
ОСОБА_3 і дітей, змінила замки на
вхідних дверях та стала не пускати
ОСОБА_3 разом з дітьми в квартиру для
проживання. У зв'язку з чим ОСОБА_3 була
вимушена разом з дітьми проживати в
трикімнатній квартирі за адресою:
АДРЕСА_2, в якій разом з ОСОБА_3 та її
дітьми, мешкають також її батьки,
рідний брат ОСОБА_3 з дружиною та двома
дітьми. Нормально проживати в квартирі
не можливо, у зв'язку з її
перенаселенням, враховую що малолітні
діти ОСОБА_3 потребують ретельного
догляду.

Посилаючись на ст.ст. 64, 156 ЖК
України, ОСОБА_3 вважала, що діти мають
право проживати в спірній квартирі,
оскільки батько дітей ОСОБА_6 є
власником квартири та зареєстрував
дітей в своїй квартирі. Проте, на думку
ОСОБА_3, вона незаконно була викинута на
вулицю разом з малолітніми дітьми, тому
вважає, що має право разом з дітьми
проживати в АДРЕСА_1 у зв'язку з чим
просила суд вселити її та дітей в
квартиру.

Рішенням Київського районного суду
м. Харкова від 17 червня 2014 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, яка діє в інтересах
неповнолітніх ОСОБА_4 і ОСОБА_5, треті
особи: ОСОБА_6, Служба у справах дітей
Київського району Управління служб у
справах дітей Департаменту труда та
соціальної політики Харківської
міської ради про усунення перешкод у
здійсненні права власності та визнання
осіб такими, що втратили права
користування квартирою - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3, яка діє в
інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 і
ОСОБА_5, - задоволено.

Вселено ОСОБА_3 з малолітніми дітьми
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_5, в квартиру АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_6 з кожного на
користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір
у розмірі 121,80 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
ОСОБА_2 звернулася на нього з
апеляційною скаргою, в якій, з
посиланням на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, ставиться
питання про скасування рішення та
ухвалення нового, яким в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_3 відмовити та
задовольнити її позовні вимоги у
повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення сторін, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, що
позивачем були заявлені у суді першої
інстанції, дослідивши матеріали
справи, судова колегія приходить до
наступного:

Розглядаючи спір, суд першої
інстанції повно та всебічно дослідив
наявні у справі докази у їх сукупності,
встановив фактичні обставини по
справі, правильно визнав юридичну
природу спірних правовідносин, що
виникли між сторонами і закон, що їх
регулює.

По справі достовірно встановлено та
не заперечується сторонами, що на
підставі свідоцтва про право
власності на житло від 13.03.1998 року
ОСОБА_2 та її син ОСОБА_6 є власниками
квартири АДРЕСА_1.

18 листопаді 2006 року між ОСОБА_6 та
ОСОБА_3 було укладено шлюб, від якого у
них народилися діти: ОСОБА_4, 2008 р.н., та
ОСОБА_5, 2011 р.н.

Після укладання шлюбу подружжя
ОСОБА_6 та ОСОБА_3 стали проживати в
АДРЕСА_1 а їх діти ОСОБА_4, та ОСОБА_5,
після народження були зареєстровані і
також проживали разом з батьками в
зазначеній квартирі.

Рішенням Київського районного суду
м. Харкова від 29 жовтня 2013 року шлюб між
ОСОБА_6 та ОСОБА_3 був розірваний.

Відмовляючи у задоволенні заявлених
ОСОБА_2 позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
не надано допустимих та достатніх
доказів стосовно того, що неповнолітні
ОСОБА_4, та ОСОБА_5 без поважних причин у
вищевказаному будинку не проживає,
разом з тим суд дійшов висновку щодо
доцільності задоволення зустрічного
позову ОСОБА_3, яка діє в інтересах
неповнолітніх ОСОБА_4 і ОСОБА_5, шляхом
поновлення їх права та вселення до
квартири АДРЕСА_1.

Судова колегія погоджується з
таким висновком суду та знаходить його
таким, що ґрунтується на повно і
всебічно досліджених доказах, наданих
сторонами, є таким що відповідає
вимогам ст. ст. 57, 59, 64 ЦПК України та ст.
321, 391 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Житлового
Кодексу України ніхто не може бути
виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
законом.

Статтями 71, 72 ЖК передбачено, що
при тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців. Визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням внаслідок відсутності
цієї особи понад встановлені строки,
провадиться в судовому порядку.

Разом з тим, відповідно до
положень ст. 405 ЦК України, члени сім'ї
власника житла, які проживають разом з
ним, мають право на користування цим
житлом відповідно до закону. Житлове
приміщення, яке вони мають право
займати, визначається його власником.
Член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Судовим розглядом встановлено, що
квартира АДРЕСА_1 є двокімнатною та
належить на праві спільної сумісної
власності двом особам: ОСОБА_2 та
ОСОБА_6, тобто позивачка ОСОБА_2 не є
власником всієї спірної квартири.
ОСОБА_3 та діти: ОСОБА_4 і ОСОБА_5
вселились та проживали в спірній
квартирі на законних підставах, як
члени сім'ї співвласника житла - ОСОБА_6
за його згодою.

Співвласник житла ОСОБА_6 з
позовними вимогами до своєї колишньої
дружини та дітей не звертався.

Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, при цьому
суд розглядає цивільні справи не
інакше як в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 цього
Кодексу, тобто тягар доказування
лежить на сторонах цивільно-правового
спору.

При цьому будь-яких належних та
допустимих, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК
України, доказів на підтвердження того,
що неповнолітні ОСОБА_4 і ОСОБА_5 понад
встановлені законом строки без
поважних причин не проживають в
зазначеній квартирі, чи взагалі вибули
із цього помешкання на постійне місце
проживання до іншого населеного пункту
чи в інше жиле приміщення в тому ж
населеному пункті, тобто реального
існування підстав, передбачених ст.ст.
71, 72, 107 ЖК для визнання їх таким, що
втратив право користування житлом, на
які посилалась позивачка ОСОБА_2, в
обґрунтування своїх вимог, матеріали
цивільної справи не містять.

Не представлено таких доказів
апелянтом ОСОБА_2 і до суду апеляційної
інстанції.

Враховуючи викладене, судова
колегія погоджується з висновком суду
першої інстанції стосовно того, що,
оскільки ОСОБА_3 разом з дітьми ОСОБА_4
та ОСОБА_5 на законних підставах
вселились та тривалий час проживали в
АДРЕСА_1 припинення сімейних відносин
з власником квартири не позбавляє їх
права користування спірним житловим
приміщенням, а тому вони підлягають
вселенню в квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 308 ЦПК| України
суд апеляційної інстанції відхиляє
апеляційну скаргу|, якщо| визнає, що| суд
першої інстанції ухвалив|постановивши|
рішення з додержанням| вимог|
матеріального і процесуального| права.

Не може| бути| скасоване| правильне|
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише| формальних| міркувань.

Доводи апеляційної скарги є
несуттєвими, рішення суду, прийняте по
суті цивільно-правового спору не
спростовують і не дають| підстав для
висновку| про неправильне|
застосування| судом першої інстанції
норм матеріального чи| процесуального|
права, які призвели| або| могли
призвести| до неправильного вирішення
справи.

| Таким чином, з огляду на
викладене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307,
308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія, -

У Х В А
Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Київського районного суду
м. Харкова від 17 червня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів із дня її
проголошення.

Головуючий:

Судді: