АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Провадження № 22-ц/774/1452/К/14
Головуючий в суді першої
Справа № 212/2970/14-ц
інстанції - Пустовіт О.Г.
Категорія 26 ( 1 )
Доповідач - Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2014 року
м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

при секретарі - Булах К.А.,

за участю - представника позивача
ОСОБА_2,

представника відповідача - Копайгори
Ігоря Васильовича

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
"Центральний гірничо-збагачувальний
комбінат" на рішення Жовтневого
районного суду м.Кривого Рогу від 29
квітня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_4 до Публічного акціонерного
товариства "Центральний
гірничо-збагачувальний комбінат" про
відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року ОСОБА_4
звернувся до суду з позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Центральний гірничо-збагачувальний
комбінат» (далі - ПАТ «ЦГЗК») та просив
стягнути з відповідача 243000 грн.
моральної шкоди, спричиненої втратою
професійної працездатності у зв'язку
із професійним захворюванням.

Рішенням Жовтневого районного
суду м. Кривого Рогу від 29 квітня 2014
року позов ОСОБА_4 задоволено частково,
на його користь з ПАТ «ЦГЗК» стягнуто
15000 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «ЦГЗК»
ставить питання про скасування рішення
суду та ухвалення нового про відмову в
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема, на його думку, суд помилково
залучив його до участі у справі в
якості відповідача, оскільки
потерпілий є застрахованою особою, а
тому виниклі правовідносини повинні
регулюватись нормами Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", залишив поза увагою
та не врахував, що позивачем не надано
доказів на підтвердження наявності
протиправних дій з боку відповідача
щодо порушення законодавства з охорони
праці, оскільки позивач погодився на
створені умови праці та свідомо
приймав їх, протипоказань медичних
органів щодо допуску його до роботи не
було. Також судом залишено поза увагою,
що шкода могла бути заподіяна й іншими
підприємствами - ПАТ «Півн.ГЗК» та ПАТ
«КЗРК», де відповідач також працював в
шкідливих умовах. Крім того, позивач
мав в судовому засіданні надати
особисто пояснення щодо його моральних
переживань.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач
ОСОБА_5 з 01 січня 1999 року по 24 січня 2007
року працював підземним кріпильником
на дільниці № 3 по підготовці і
будівництву підземного комплексу
шахти, дробільно-бункерного комплексу
та шахтного підйому № 3 шахти ім..
Орджонікідзе і підземним кріпильником
по огляду та ремонту ствола підземного
кар'єру 1-2 ПАТ «ЦГЗК», 24 січня 2007 року
звільнений за власним бажанням у
зв'язку з виходом на пенсію (а.с.5-12).
Позивач працював в умовах наявності
шкідливих умов праці - умови
виробничого середовища, які
відносяться до ІІІ класу 3-го ступеню
шкідливості, важкість та напруженість
праці до ІІ -го класу 2-го ступеню
шкідливості.

Рішенням ЛЕК Українського
науково-дослідного інституту
промислової медицини від 21 вересня 2006
року ОСОБА_6 встановлено діагноз:
радикулопатія шийна і попереково -
крижова з вираженим порушенням
біомеханіки хребта, стійким больовим і
м'язові - тонічним синдромом, виражений
периферичний нейросудинний синдром,
часто рецидивуючий перебіг з
нейродистрофічними проявами у вигляді:
двостороннього плечолопаткового
періартроза другого ступеню,
деформуючого артрозу ліктьових
першого ступеню та колінних суглобів
другого ступеню.

За виявленим професійним
захворюванням складено акт від 27.10.2006
року розслідування хронічного
професійного захворювання позивача.
Відповідно до акту позивач виконував
роботи в умовах перевищення гранично
допустимого рівня небезпечних та
шкідливих факторів виробничого
середовища та трудового процесу (а.с.
16-17). Пунктом 19 акту встановлено осіб,
які порушили законодавство про охорону
праці, а саме керівництвом
Першотравневого кар'єру ВАТ «ПівнГЗК»
шахт імені Орджонікідзе ВАТ «КЗРК»,
імені Орджонікідзе ВАТ "Центральний
ГЗК" порушено вимоги ст.153 КЗпП України,
ст. 13 Закону України «Про охорону
праці».

Висновком МСЕК від 06.12.2006 року позивачу
первинно встановлено втрату
професійної працездатності у зв'язку з
професійним захворюванням - 45 % та третя
група інвалідності, при наступному
огляді 04.12.2007 року підтверджено 45%
втрати професійної працездатності, при
наступному огляді 03.12.2009 року позивачу
встановлено 45% втрати професійної
працездатності безстроково у зв'язку з
професійним захворюванням, та
встановлено третю групу інвалідності.

Згідно рекомендацій МСЕК позивачу
протипоказана важка робота праці,
робота в умовах несприятливого
мікроклімату, пилу, шуму, підземно.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції дійшов
правильного висновку щодо обов'язку
відповідача по відшкодуванню
заподіяної моральної шкоди з огляду на
наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено,
що відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Доводи представника відповідача про
відсутність обов'язку ПАТ «ЦГЗК»
відшкодовувати моральну шкоду, завдану
позивачу, з тих підстав, що останній є
суб'єктом страхування від нещасного
випадку на виробництві, суперечать
нормам діючого законодавства, оскільки
Закон України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» від
23 вересня 1999 року № 1105-XIV в редакції, що
діяла на час встановлення позивачеві
вперше стійкої втрати працездатності,
не передбачає у 2011 році відшкодування
застрахованим і членам їх сімей
моральної (немайнової) шкоди, отриманої
внаслідок ушкодження здоров'я Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України.

Враховуючи те, що на час виникнення у
ОСОБА_6 права на відшкодування
моральної шкоди - 06 грудня 2006 року -
зазначені положення ст. ст. 21, 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»,
котрі передбачали відшкодування
моральної шкоди не діяли, відповідно до
ст. 237-1 КЗпП України обов'язок по
відшкодуванню моральної шкоди судом
першої інстанції обґрунтовано
покладено на підприємство, з вини якого
заподіяно моральну шкоду позивачу.

Тому доводи відповідача про те, що
моральна шкода повинна
відшкодовуватися Фондом соціального
страхування, не можуть бути взяті до
уваги.

Стаття 13 Закону України «Про охорону
праці» передбачає, що роботодавець
зобов'язаний створити на робочому
місці в кожному структурному
підрозділі умови праці відповідно до
нормативно-правових актів, а також
забезпечити додержання вимог
законодавства щодо прав працівників у
галузі охорони праці. Роботодавець
несе безпосередню відповідальність за
порушення зазначених вимог.

Факт спричинення моральної шкоди
ОСОБА_6 у зв'язку з його професійними
захворюваннями встановлений в
судовому засіданні та підтверджений
наданими позивачем доказами.

Внаслідок отриманих професійних
захворювань позивачу спричинена
моральна шкода, яка полягає у душевних
та психічних стражданнях, яких він
зазнає у зв'язку із ушкодженням
здоров'я, що призводить до порушення
його звичайного способу життя та
вимагає від нього додаткових зусиль
для його організації.

Доводи апеляційної скарги про те, що
позивач вільно погоджувався на
створені умови праці безпідставні,
оскільки ст. 13 Закону України «Про
охорону праці» передбачає, що
роботодавець зобов'язаний створити на
робочому місці в кожному структурному
підрозділі умови праці відповідно до
нормативно-правових актів, а також
забезпечити додержання вимог
законодавства щодо прав працівників у
галузі охорони праці. Роботодавець
несе безпосередню відповідальність за
порушення зазначених вимог.

Інші доводи відповідача
спростовуються матеріалами справи та
обґрунтованими висновками суду,
викладеними у рішенні.

При визначенні розміру моральної
шкоди, на думку колегії суддів, судом
враховано роз'яснення п. 9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 р. (з подальшими змінами)
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», а саме: розмір моральної шкоди
суд визначив в межах заявлених вимог, з
урахуванням характеру, обсягу,
тривалості та наслідків заподіяних
позивачеві моральних страждань, стану
здоров'я потерпілого, істотних
вимушених змін у його життєвих і
виробничих стосунках та конкретних
обставин справи.

Вирішуючи спір, суд першої
інстанції в повному обсязі встановив
права і обов'язки сторін, що брали
участь у справі, обставини справи,
перевірив доводи і заперечення сторін,
надав їм належну правову оцінку та
ухвалив рішення, яке відповідає
вимогам закону. Висновки суду
обґрунтовані і підтверджуються
письмовими доказами, наявними в
матеріалах справи.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду ухвалене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального законодавства, у
зв'язку з чим апеляційну скаргу
необхідно відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Центральний
гірничо-збагачувальний комбінат"
відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 29 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий :
І.Є.Ляховська

Судді:
А.П.Барильська

Л.В.Михайлів