Справа № 346/3944/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2014 року
м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді - Потятинника
Ю.Р.,

секретаря - Васильчук Я.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Коломиї
цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_3, третьої особи
Ліснохлібичинської сільської ради про
відновлення права на користування
земельною ділянкою, усунення перешкод
в користуванні земельною ділянкою та
виготовленні кадастрового плану,
повернення земельної ділянки, -

В С Т
А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом,
який мотивує тим, що проживає в АДРЕСА_1
Даний будинок та господарство
побудувала будучи у шлюбі із ОСОБА_6
План під забудову та виділення
земельної ділянки для обслуговування
будинку та ведення селянського
господарства надавався рішенням
Ліснохлібичинської сільської ради.
Розпочали будівництво в 1991 році, а
побудували будинок та здали в
експлуатацію отримавши технічний
паспорт в 2005 році.

За її господарством для будівництва
та обслуговування житлового будинку та
ведення особистого селянського
господарства числиться земельна
ділянка розміром 0,83 га, що
підтверджується довідкою
Ліснохлібичинської сільської ради за
№ 1018 від 10.10.2011 року.

20 вересня 2011 року звернулась до
Ліснохлібичинської сільської ради з
заявою про надання дозволу на
приватизацію земельної ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель, споруд та ведення особистого
селянського господарства.

Рішенням №112-9/2011 від 7 жовтня 2011 року
дев'ятої сесії шостого демократичного
скликання Ліснохлібичинської
сільської ради їй надано дозвіл на
виготовлення технічного звіту по
складанню кадастрового плану
земельних ділянок для будівництва та
обслуговування житлового будинку і
господарських споруд та ведення
особистого селянського господарства
орієнтовною площею 0,83 га.

Гр. ОСОБА_7 з метою виконання рішення
Ліснохлібичинської сільської ради №
112-9/2011р. від 7 жовтня 2011 року, як
виконавець робіт по складанню
кадастрового плану її земельної
ділянки 12.12.2011 року перебував на місці
суміжних земельних ділянок. Тоді в її
присутності, ОСОБА_8, як представника
суміжних земельних ділянок, голови
Ліснохлібичинської сільської ради
Харука Б.Б., депутата сільської ради
Панчак Л.Я. було складено акт
узгодження зовнішніх меж
землекористування в натурі.

Під час встановлення зовнішньої
межі земельної ділянки підтвердилось
спірне питання, щодо встановлення межі
між земельними ділянками сторін. В
процесі встановлення межових знаків
було виявлено невідповідність
існуючої межі між земельною ділянкою
якою вона користується та земельною
ділянкою відповідача. Встановлено
невідповідність існуючої межі
відносно будинку ОСОБА_3, а саме проміри
від його будинку до існуючої межі
фактично становлять не 7,6 м як по
архітектурній схемі, а 9,16 м. Тобто
ОСОБА_3 пересунув межу за рахунок її
земельної ділянки на 1,56 метра, та
встановив дерев'яну огорожу.

Під час встановлення зовнішніх меж
було використано схему виносу в натурі
меж земельної ділянки і розбивки
будівель з будівельного паспорта
архітектури, виготовлені в 1991 році при
наданні їй плану під забудову. Було
встановлено в натурі 17 межових знаків,
якими закріплено межі суміжних
землекористувачів. Однак своє право на
приватизацію земельної ділянки, яка
була раніше надана їй в користування,
не може реалізувати з причини
неможливості в добровільному порядку
узгодити межі із відповідачем.
Останній придбав в 1998 році у громадянки
ОСОБА_11 жилий будинок площею 39
квадратних метрів, та в подальшому
пересунув межу. Відповідач, який є її
рідним братом і суміжним
землекористувачем, не бажає в
добровільному порядку узгодити межі
між їх господарствами.

Весь час, починаючи з акту узгодження
зовнішніх меж землекористування в
натурі від 12.12.2011 року, намагалась мирно
шляхом перемовин урегулювати спірне
питання з відповідачем, проте останній
не погоджується і постійно створює
конфліктні ситуації. Ним межові знаки
знищені. До сьогоднішнього дня не можу
реалізувати своє право на приватизацію
належної їй на законних підставах
земельної ділянки. Відповідач до
рекомендацій представників сільської
ради не прислуховується. Тому, вирішила
звернутись до суду за захистом свого
порушеного права. З врахуванням заяв
про уточнення позовних вимог, просить:
відновити її право на користування
земельною ділянкою, яка виділена їй
Ліснохлібичинською сільською радою
для будівництва та обслуговування
жилого будинку і господарських споруд
та ведення особистого селянського
господарства по АДРЕСА_1 Коломийського
району; усунути перешкоди в
користуванні її земельною ділянкою
через зобов'язання відповідача
демонтувати дерев'яну огорожу, яку він
поставив на її земельній ділянці, та
перенести огорожу відповідно
вставленої експертом суміжної межі між
їх земельними ділянками; зобов'язати
ОСОБА_3 не чинити їй перешкод у
користуванні належною їй земельною
ділянкою, виготовленні кадастрового
плану земельної ділянки та повернути
їй 95 кв. м. захопленої відповідачем
земельної ділянки, встановивши межу по
вказаній лінією червоного кольору на
представленій план-схемі експертом у
висновку № 011/ЗТ-14 судової
земельно-технічної експертизи.

Позивач та представник відповідача в
судовому засіданні уточнені позовні
вимоги підтримали повністю. Пояснили,
що відповідач приблизно 9 років тому
встановив спірну дерев»яну огорожу на
бетонній основі. Під час складення акт
узгодження зовнішніх меж
землекористування в натурі була
присутня його дружина ОСОБА_8

Відповідач та його представник в
судовому засіданні проти позову
заперечили. Подали письмові
заперечення, згідно якого позовні
вимоги ОСОБА_5 вважають безпідставними,
оскільки остання не надала суду
необхідних належних, допустимих
доказів, якими мотивує обставини,
викладені в позовній заяві, а тому
необхідно відмовити позивачу в
задоволенні позову з наступних
підстав. ОСОБА_3 є власником
будинковолодіння по АДРЕСА_1
Коломийського району
Івано-Франківської області згідно
договору купівлі-продажу від 10.03.1989р. За
його будинковолодінням закріплена
земельна ділянка площею 0,15га згідно
рішення засідання правління колгоспу
«Ленінська зоря» від 13.04.1959року.

Після придбання будинку в якому
проживає не здійснював жодного
розширення території земельної
ділянки тобто самовільного захоплення
земельної ділянки. На земельній
ділянці яку використовує з 1989р.
знаходиться, крім житлового будинку,
стайня і стодола, яка межує з земельною
ділянкою яку використовує позивач.
Межі земельних ділянок сторін були
відокремлені рослинною смугою. На
сьогоднішній день ОСОБА_5 на земельній
ділянці яку вона використовує
незаконно встановила туалет та скидає
поруч гній, що створює проникнення
фекалій до коренів його живоплоту, що
призводить до його засихання. За
живоплотом, вздовж (приблизно 40м),
проходить межа (рослинна смуга) в
розмірі 1 метра яка надавала йому
можливість доглядати живопліт, яку він
використовував з моменту придбання
будинковолодіння. На сьогоднішній день
ОСОБА_5 має намір захопити земельну
ділянку яка належить до його
будинковолодіння, шляхом незаконної
приватизації та змушення його
підписати акт встановлення та
погодження меж земельної ділянки до
технічної документації з землеустрою.
Відповідно до ст. 103 ЗК України власники
та землекористувачі земельних ділянок
повинні обирати такі способи
використання земельних ділянок
відповідно до їх цільового
призначення, при яких власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок завдається найменше
незручностей (затінення, задимлення,
неприємні запахи, шумове забруднення
тощо). Власники та землекористувачі
земельних ділянок зобов'язані не
використовувати земельні ділянки
способами, які не дозволяють власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок використовувати їх за цільовим
призначенням (неприпустимий вплив).

У випадках, коли сусідні земельні
ділянки відокремлені рослинною смугою,
стежкою, рівчаком, каналом, стіною,
парканом або іншою спорудою, то
власники цих ділянок мають право на їх
спільне використання, якщо зовнішні
ознаки не вказують на те, що споруда
належить лише одному з сусідів.
Власники сусідніх земельних ділянок
можуть користуватися межовими
спорудами спільно за домовленістю між
ними. Витрати на утримання споруди в
належному стані сусіди несуть у рівних
частинах. До того часу, поки один із
сусідів зацікавлений у подальшому
існуванні спільної межової споруди,
вона не може бути ліквідована або
змінена без його згоди ( ст.108 ЗК
України).

Рішенням № 112-9/2011 від 7 жовтня 2011 року
дев'ятої сесії шостого демократичного
скликання Ліснохлібичішської
сільської ради надано ОСОБА_5 дозвіл на
виготовлення технічного звіту по
складанню кадастрового плану
земельних ділянок для будівництва та
обслуговування житлового будинку і
господарських споруд та ведення
особистого селянського господарства
орієнтовною площею 0.83 га.

ОСОБА_7 з метою виконання рішення
Ліснохлібітчинської сільської ради №
112-9/2011 р від 7 жовтня 2011 року, як
виконавець робіт по складанню
кадастрового плану його земельної
ділянки 12.12.2011 року перебував на місці
суміжних земельних ділянок. Тоді, в
присутності позивача було складено акт
узгодження зовнішніх меж
землекористування в натурі без його
присутності. Вважає, що даний акт
встановлення та погодження меж
земельної ділянки не відповідає
дійсності та порушує права його як
землекористувача, оскільки: обміри
земельної ділянки позивача
здійснювались у відсутності власників
двох сусідніх землекористувачів, а
саме у його відсутності та відсутності
ОСОБА_12; не були здійснені обміри його
земельної ділянки та ділянки ОСОБА_12
для встановлення того, хто можливо
захопив земельну ділянку позивача; не
залучений по даній справі суміжний
землекористувач ОСОБА_12 та всі
документи які свідчать про її права на
землекористування, тощо.

Пояснили, що відповідач приблизно 9-10
років тому назад встановив спірну
дерев»яну огорожу на бетонній основі
довжиною приблизно 10м., як продовження
живоплоту. Під час складення акту
узгодження зовнішніх меж
землекористування в натурі 12.12.2011р.
була присутня його дружина ОСОБА_8

Представник третьої особи в судове
засіданні не з»явився, хоча
повідомлявся про час і місце судового
розгляду.

Суд, вислухавши сторони, аналізуючи
обставини встановлені в судовому
засіданні та дослідивши зібрані докази
вважає, що позов частково підставний і
підлягає до часткового задоволення з
наступних мотивів.

Як встановлено в судовому засіданні,
згідно рішення № 55 Ліснохлібичинської
сільської ради від 29.11.1990 року та
додатку до рішення позивачу було
виділено земельну ділянку площею 0,12 га
для будівництва індивідуального
житлового будинку та господарських
будівель. Згідно акту виносу в натуру
меж земельної ділянки і розбивки
будівель від 25.04.1991р. та схеми від
22.04.1991р. дану земельну ділянку було
відведено позивачу в натурі.

Позивачем на відведеній земельній
ділянці проведено будівництво і актом
від 19.07.2005р. прийнято житловий будинок в
експлуатацію, 19.12.2005р. видано свідоцтво
про право власності на будинок по
АДРЕСА_1. Право власності зареєстровано
згідно витягу про реєстрацію права
власності від 25.01.2006р.

У відповідності до рішення №112-9/2011
від 7 жовтня 2011 року Ліснохлібичинської
сільської ради позивачу надано дозвіл
на виготовлення технічного звіту по
складанню кадастрового плану
земельних ділянок для будівництва та
обслуговування житлового будинку і
господарських споруд та ведення
особистого селянського господарства
орієнтовною площею 0,83 га.

12.12.2011р. комісією Ліснохлібичинської
сільської ради було складено акт
узгодження меж землекористування в
натурі, згідно якого під час
встановлення зовнішньої межі
земельної ділянки позивача
підтвердилось спірне питання, щодо
встановлення межі між земельними
ділянками сторін. В процесі
встановлення межових знаків було
виявлено невідповідність існуючої
межі між земельною ділянкою якою
користується позивач та земельною
ділянкою відповідача. Встановлено
невідповідність існуючої межі
відносно будинку ОСОБА_3, а саме проміри
від його будинку до існуючої межі
фактично становлять не 7,6 м як по
архітектурній схемі, а 9,16 м, і
констатовано право позивача
вирішувати спір у суді. Відповідач
визнав, що даний акт складався у
присутності його дружини ОСОБА_8

Згідно договору купівлі-продажу від
10.03.1089р. відповідач придбав у гр. ОСОБА_11
житловий будинок без господарських
будівель на земельній ділянці колгоспу
ім. Жданова.

У відповідності до довідки
Ліснохлібичинської сільської ради від
16.05.2013р. за господарством ОСОБА_11 по
АДРЕСА_1

Станом на 16.05.2013р. даний житловий
будинок належить відповідачу згідно
витягу про реєстрацію право власності
від 25.09.2009р.

Відповідач не надав суду відповідного
рішення органів місцевого
самоврядування про виділення
земельної ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку 0,15
га. Архівний витяг із протоколу № 8
засідання правління колгоспу
«Ленінська зоря» від 13.04.1959р. про
розгляд заяви ОСОБА_13 і наділення їй 0,15
га, суд вважає недопустимим і
неналежним доказом виділення
земельної ділянки для будівництва
будинку придбаного відповідачем,
оскільки стосується іншої людини та
іншого колгоспу. Доказів зворотнього
суду не подано. Згідно архівного витягу
з рішення Ліснохлібичинської
сільської ради від 15.10.2000р. ОСОБА_3
виділено земельну ділянку 0,22 га біля
його господарства. Проте не вказано
цільового призначення виділеної
земельної ділянки. Із збірного
кадастрового плану вбачається, що її
цільове призначення для ведення
особистого селянського господарства і
вона примикає до земельної ділянки 0,1460
га для будівництва та обслуговування
жилого будинку і господарських
будівель.

З плану меж зон обмежень і
сервітутів, схеми земельної ділянки
житлового будинку технічного паспорту,
кадастрового плану, акту
прийому-передачі межових знаків на
зберігання та акту погодження меж від
12.08.2013р. та акту перенесення в натуру
меж охоронних зон, які представлено
відповідачем, вбачається загальна
площа земельної ділянки для
будівництва та обслуговування його
житлового будинку та господарських
споруд - 0,1460 га, в тому числі 0,0035 га -
охоронна зона ЛЕП 0,4 кВ. Вищевказані
акти суд також не вважає належними
доказами, оскільки вони підписані лише
представником виконавця робіт -
інженера ТзОВ «Геоземкадсервіс» не
підписані позивачем, а також сторонами
та представниками сільської ради.

У відповідності до висновку судової
земельно-технічної експертизи №
011/ЗТ-14, зі складенням відповідної план
схеми, встановлено, що дійсний розмір
земельної ділянки позивача в АДРЕСА_1
повинен становити площу - 0,12га (1200,0кв.м).
По результатах обмірів та виконаних
обчислень загальної площі ділянки
гр.ОСОБА_5.дійсне землекористування її
становить площу 0.1105га., а дійсне
землекористування ОСОБА_3 в АДРЕСА_1
становить 0.1495га. Межі та розмір
земельної ділянки, якою користується
гр.ОСОБА_5 розмірам ділянки, вказаним в
акті виносу в натуру меж земельної
ділянки Ліснохлібичинської сільської
ради в розмірі - 0,12га не відповідають,
виявлено зменшення до 0.1105га. В межі
користування позивача повинна входити
площа спірної земельної ділянки
розміром - 95,0кв.м., (0,0065га зі сторони
межі відповідача і 0,0030га зі сторони
протилежної межі гр. ОСОБА_12 ), яка
раніше входила в загальну площу
землекористування гр.ОСОБА_5 - 0,12 га для
будівництва і обслуговування жилих та
господарських споруд. Експертизою
виявлені певні порушення - зміни довжин
існуючих меж, зроблено висновок про
наявність порушення меж та площі
земельної ділянки вцілому, в сторону
зменшення у господарстві гр.ОСОБА_5.

З пояснень сторін встановлено, що
відповідач приблизно 9-10 років тому
назад встановив спірну дерев»яну
огорожу на бетонній основі довжиною
приблизно 10м., як продовження
живоплоту.

Посилання відповідача на порушення
позивачем вимог ст. 103 ЗК України суд
вважає безпідставним і не доведеним.
Навпаки, з вищевказаних схем і планів
видно, що господарські будівлі
відповідача знаходяться неподалік
межі із земельною ділянкою позивача.
Відповідач не надав суду передбачених
законом дозволів на будівництво
господарських будівель і споруд і
документів про прийняття їх в
експлуатацію. На час купівлі будинку
згідно договору купівлі-продажу від
1989р. господарських будівель і споруд не
було.

У відповідності до ст. 22 Земельного
Кодексу України від 1990р. право
власності на землю або право
користування наданою земельною
ділянкою виникає після встановлення
землевпорядними організаціями меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) і одержання документа, що
посвідчує це право. Приступати до
використання земельної ділянки, в тому
числі на умовах оренди, до встановлення
меж цієї ділянки в натурі (на
місцевості) і одержання документа, що
посвідчує право власності або право
користування землею, забороняється.

Згідно ст. 116 Земельного Кодексу
України громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом або за
результатами аукціону. Набуття права
на землю громадянами та юридичними
особами здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування.

Земельні ділянки, які перебувають у
власності чи користуванні громадян або
юридичних осіб, передаються у
власність чи користування за рішенням
органів виконавчої влади чи органів
місцевого самоврядування лише після
припинення права власності чи
користування ними в порядку,
визначеному законом.

Проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки погоджується в
порядку, встановленому статтею 186-1
цього Кодексу.

Згідно ст. 120 Земельного Кодексу
України у разі набуття права власності
на жилий будинок, будівлю або споруду
до особи, яка набула право власності на
жилий будинок, будівлю або споруду,
розміщені на земельній ділянці, що
перебуває у власності іншої особи,
переходить право власності на земельну
ділянку або її частину, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення. Якщо жилий будинок,
будівля або споруда розміщені на
земельній ділянці, що перебуває у
користуванні, то в разі набуття права
власності на ці об'єкти до набувача
переходить право користування
земельною ділянкою, на якій вони
розміщені, на тих самих умовах і в тому
ж обсязі, що були у попереднього
землекористувача.

У відповідності до ст. 152 ч.2,3 ЗК
України власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків. Захист
прав громадян та юридичних осіб на
земельні ділянки здійснюється шляхом:
а) визнання прав; б) відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення прав, і запобігання вчиненню
дій, що порушують права або створюють
небезпеку порушення прав; в) визнання
угоди недійсною; г) визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування; ґ)
відшкодування заподіяних збитків; д)
застосування інших, передбачених
законом, способів.

Таким чином, проаналізувавши зібрані
докази в їх сукупності суд приходить до
висновку, що порушене право позивача на
користування частиною земельної
ділянки, яке підлягає захисту шляхом
усунення їй перешкод у користуванні
земельною ділянкою АДРЕСА_1 в частині
земельної ділянки площею 65 кв.м. шляхом
зобов»язання відповідача повернути
дану земельну ділянку, демонтувати
дерев»яну огорожу та встановити межі
земельних ділянок сторін відповідно до
лінії червоного кольору встановленої у
план-схемі до висновку судової
земельно-технічної експертизи № 011/ЗТ
-14.

В решті позовних вимог слід
відмовити, оскільки згідно висновку
експертизи зменшення площі земельної
ділянки позивача в частині 30 кв.м.
відбулось зі сторони іншого суміжника
ОСОБА_12 Кадастровий план
виготовляється землевпорядними
організаціями і в судовому засіданні
не доведено чинення перешкод
відповідачем у його виготовленні.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.
Позивачу було роз»яснено судом у
відповідності до норм ст. 10 ч.4, 11 ч.1,2 ЦПК
України, можливість заявлення
клопотань та зміни позовних вимог і
наслідків вчинення або не вчинення
процесуальних дій.

На підставі викладеного та ст. 16 ЦК
України, ст. 152 Земельного Кодексу
України та керуючись ст. 213-215 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково. Усунути
перешкоди ОСОБА_5 у користуванні
земельною ділянкою АДРЕСА_1 в частині
земельної ділянки площею 95 кв.м. шляхом
зобов»язання ОСОБА_3 повернути дану
земельну ділянку, демонтувати
дерев»яну огорожу та встановити межі
земельних ділянок сторін відповідно до
лінії червоного кольору встановленої у
план-схемі до висновку судової
земельно-технічної експертизи № 011/ЗТ
-14. В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_5 114
грн. 70 коп. судового збору та 2600 грн.
витрат на проведення експертизи.

На рішення може бути подано апеляцію
до Апеляційного суду
Івано-Франківської області протягом 10
днів з дня його проголошення чи
отримання копії повного рішення, через
Коломийський міськрайсуд.

Суддя
Потятинник Ю. Р.