Справа№592/6201/14-ц
Провадження №2/592/1631/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

30 липня 2014 року

м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в
складі:

головуючого судді - Литовченка О.В.,

при секретарі - П'янтківському А.П.,

за участі позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Суми цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,

встановив:

Позивач звернувся до суду з
вищезазначеним позовом та свої позовні
вимоги обґрунтовує тим, що згідно
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 03.12.2007 р. та рішенню
Ковпаківського районного суду м.Суми
від 12.07.2004 р. йому на праві власності
належить домоволодіння, розташоване в
АДРЕСА_1. У вказаному будинку
зареєстрований він та його син ОСОБА_1,
1990 року народження. Вироком
Ковпаківського районного суду м.Суми
від 16 травня 2013 р., який набрав законної
сили 13.08.2013 р., відповідач був
засуджений до покарання у вигляді
позбавлення волі на строк 3 роки 2 місці.
Протягом останніх 5-ти років ще до
засудження відповідача, у них з
позивачем склались неприязні стосунки,
оскільки відповідач як у позивача, так
і у квартирантів неодноразово скоював
крадіжки грошей та речей. Фактично вони
перестали бути близькими людьми,
припинили підтримувати всі родинні
зв'язки та проживання однією сім'єю. З
лютого 2012 р. після відбуття покарання в
місцях позбавлення волі за попереднім
вироком, син не повернувся до місця
своєї постійної реєстрації, тобто в
спірний будинок, і з вказаного часу в
ньому не проживав без всяких на то
поважних причин. Хоча відповідач і
зареєстрований в будинку, але позивач
сам весь час вимушений сплачувати
комунальні послуги за водопостачання,
опалення, вивіз сміття. У нього немає
ніяких доходів, непрацюючий, будинок не
може підтримувати в належному стані,
він руйнується. За несплату витрат за
комунальні послуги накопичилась
велика сума заборгованості, яку
позивач не має можливості сплатити,
тому необхідно будинок продати.
Просить постановити рішення, яким
визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право
користування належним позивачу на
праві власності будинком АДРЕСА_1, як
особу, яка більше року без поважних
причин не проживала в будинку.

В судовому засіданні позивач підтримав
позовні вимоги в повному обсязі.
Зазначив, основною причиною подачі
даної позовної заяви є його бажання
продати будинок, уточнив, що відповідач
не проживає в будинку з січня 2012 року.
Ухвалення відповідного рішення
надасть у подальшому можливість
скасувати реєстрацію відповідача за
вказаною адресою.

Відповідно до частини 6 статті 76
Цивільного процесуального кодексу
України через адміністрацію виправної
колонії відповідачу ОСОБА_1 були
направлені копії позову та доданих до
нього матеріалів. Будь-яких клопотань,
заперечень, заяв від відповідача на
адресу суду не надійшло.

Оскільки позивач не заперечує проти
заочного розгляду справи, а відповідач
належним чином повідомлений про день
та час розгляду справи, суд вважає за
можливе провести заочний розгляд
справи.

Суд, заслухавши пояснення позивача,
показання свідка ОСОБА_3, дослідивши
письмові докази по справі, приходить до
висновку про необґрунтованість
заявлених позовних вимог, які
задоволенню не підлягають, виходячи з
наступного.

Позивачем заявлені вимоги про визнання
відповідача таким, що втратив право на
користування житлом у зв'язку з
безпричинною відсутністю члена сім'ї
власника житла (на час звернення до
суду вже колишнього члена сім'ї) понад
один рік.

Відповідно до положень
статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи в межах заявлених
вимог та зазначених і доведених ним
обставин.

При цьому, як передбачено в
частині 4 статті 60 ЦПК України
установлюючи наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати і врахувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є
власником домоволодіння АДРЕСА_1 на
підставі свідоцтва про право власності
на спадкове майно від 03.12.2007 року та
рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 12 липня 2004 року (а.с. 4, 5, 9, 10).

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, є сином позивача
ОСОБА_2, засуджений вироком
Ковпаківського районного суду м. Суми
від 16 травня 2013 року, який набрав
законної сили 13 серпня 2013 року за ч. 2 ст.
355, 146 ч. 2, 70 ч. 1, 70 ч. 4 КК України до
покарання у виді позбавлення волі на
строк 3 роки 2 місяці. Строк відбування
покарання обчислюється з 31.01.2013 року
(а.с. 6).

ОСОБА_1 зареєстрований, як член
сім'ї власника в житловому будинку за
адресою: АДРЕСА_1 з 22.01.2002 року (а.с. 6, 12).

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_3 пояснила, що вона є
співмешканкою позивача ОСОБА_2 з грудня
2011 року, зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_2, фактично проживає за адресою:
АДРЕСА_1 з 15.11.2011 року. Зазначила, що знає
ОСОБА_1, як сина позивача, але останній
не проживає в будинку з січня 2012 року по
даний час. Вона з позивачем вирішили
продати будинок та переїхати у іншу
область, там планують придбати будинок,
реєстрація відповідача заважає
здійснити укладення договору
купівлі-продажу. До показань свідка
ОСОБА_3, щодо непроживання відповідача
ОСОБА_1 з січня 2012 року по січень 2013 року
суд ставиться критично, оскільки вона є
зацікавленою особою на стороні
позивача.

Таким чином між сторонами склалися
правовідносини, які регулюються
нормами ЖК України та ЦК України.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
питання чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та яким обставинами вони
підтверджуються (п. 1 ч. 1 ст. 214 ЦПК
України).

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні" питання про
зняття з реєстрації колишніх членів
сім'ї власника будинку залежить,
зокрема, від вирішення питання про
втрату ними права користування жилим
приміщенням, яке регулюється нормами
житлового і цивільного кодексів.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Згідно частиною 4 статті 9 ЖК України
визначено, що ніхто не може бути
виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
законом.

Згідно ст. 156 ЖК України, члени сім'ї
власника жилого будинку, які
проживають разом з ним у будинку, що
йому належить, користуються жилим
приміщенням нарівні з власником
будинку. Припинення сімейних відносин
з власником будинку не позбавляє їх
права користуватися займаним
приміщенням. Таке право вони втрачають
лише в разі вибуття на постійне місце
проживання і припинення внаслідок
цього сімейних стосунків з власником.

У судовому засіданні встановлено, що
відсутність ОСОБА_1 за місцем
реєстраації за адресою: АДРЕСА_1 з 31.01.2013
року викликана через поважну причину,
оскільки останній згідно вироку суду
на даний час відбуває покарання
пов'язане з позбавленням волі за
адресою: 64262 Харківська область,
Балакліївський р-н, с.Жовтневе-1, ВК-17.
Щодо непроживання відповідача ОСОБА_1 з
січня 2012 року по січень 2013 року, то
позивачем у встановленому законом
порядку не доведено обґрунтованість
даних позовних вимог.

Згідно п.1 ст. 8 Європейської конвенції
про захист прав людини та основних
свобод, кожній особі гарантовано право
на повагу до її житла. Правові позиції
Європейського суду охоплюють право
займати житло, а не бути виселеною чи
позбавленою житла. Це покладає на
Україну, в особі її державних органів
зобов'язання вживати розумних і
адекватних заходів для захисту права.
Таким чином, вказана Конвенція,
відповідно до ст.. 9 Конституції
України, ст.. 19 Закону України «Про
міжнародні договори України» є
частиною національного законодавства.
Відповідно до ст.. 1 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод,, держава Україна, як Висока
Договірна Сторона, гарантує кожному,
хто перебуває під її юридикцією, права
і свободи, визначені в розділі 1 цієї
Конвенції. Враховуючи вищевикладене,
суд вважає, що відповідач не може бути
визнаний таким, що втратив право
користування житловим приміщенням.
Таким чином з огляду на вищевикладене,
в задоволені позовних вимог ОСОБА_2
слід відмовити за необґрунтованістю.

Керуючись ст. ст. 9, 156 ЖК України, ст. 405
ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 226, 294
ЦПК України, суд,

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням.

Заочне рішення може бути переглянуте
Ковпаківським районним судом м. Суми за
письмовою заявою відповідача. Заяву
про перегляд заочного рішення може
бути подано до суду протягом десяти
днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржено
позивачем до Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Сумської області через Ковпаківський
районний суд м. Суми в десятиденний
строк з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо скаргу не буде
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
О.В.
Литовченко