У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С., суддів:
Висоцької В.С., Кафідової
О.В., Колодійчука
В.М., Фаловської І.М., розглянувши в
судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання
особи такою, що втратила право
користування квартирою, усунення
перешкод у користуванні квартирою
шляхом виселення, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення
Будьонівського районного суду м.
Донецька від 29 травня 2013 року та
рішення апеляційного суду Донецької
області від 18 липня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із указаним позовом та, враховуючи
уточнення позовних вимог, просила
визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право
користування жилим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1, усунути їй
перешкоди у користуванні та
розпорядженні вказаною квартирою
шляхом виселення відповідача з неї,
посилаючись на те, що їй на праві
власності, на підставі договору
дарування, укладеного між нею та її
батьком ОСОБА_5 06 червня 2008 року,
належить спірна квартира. ІНФОРМАЦІЯ_3
батько помер, однак у квартирі
залишилася проживати і зареєстрована
жінка попереднього власника квартири
ОСОБА_4, що перешкоджає реалізовувати
право користування та розпорядження
належним їй майном.

Рішенням Будьонівського районного
суду м. Донецька від 29 травня 2013 року
позов задоволено частково, визнано
ОСОБА_4 такою, що втратила право
користування квартирою АДРЕСА_1. У
задоволенні решти позовних вимог щодо
усунення перешкод у користуванні
квартирою шляхом виселення відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 18 липня 2013 року
рішення суду першої інстанції в
частині відмови у задоволенні
позовних вимог про виселення скасовано
та виселено ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1
без надання іншого жилого приміщення. В
іншій частині рішення залишено без
змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати зазначені судові рішення,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що згідно з
договором дарування від 06 червня 2008
року, посвідченим приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_6, ОСОБА_5 подарував, а
ОСОБА_3 прийняла у дар квартиру АДРЕСА_1.

Згідно з випискою з особового рахунка
від 25 січня 2013 року у даній квартирі
основним наймачем вказана ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, але зареєстрована тільки
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Колишній основний
наймач ОСОБА_5 знятий з реєстрації у
зв'язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_3.

Частково задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції, з висновками
якого погодився й суд апеляційної
інстанції, виходив з того, що
відповідачка до 18 грудня 2012 року була
членом сім'ї попереднього власника, але
не є членом сім'ї нового власника
квартири, а тому втратила право на
користування спірною квартирою.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про усунення перешкод у
користуванні квартирою шляхом
виселення, суд першої інстанції
виходив з того, що ОСОБА_4 з 28 квітня 1998
року постійно проживала у квартирі на
законних підставах, оскільки була
вселена до неї як член сім'ї
попереднього власника, а тому причиною
її фактичного виселення може бути
тільки її особиста воля.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині відмови у
задоволенні позовних вимог та
ухвалюючи рішення про виселення ОСОБА_4
з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого
жилого приміщення, суд апеляційної
інстанції виходив з того, що з
припиненням права власності особи на
жиле приміщення члени його сім'ї також
втрачають право користування цим
приміщенням і підлягають виселенню за
позовом нового власника.

З такими висновками судів попередніх
інстанцій колегія суддів погоджується.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, а відповідно
до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів в їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК
України власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК
України право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні. При цьому відповідно
до статті 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 379 ЦК України
житлом фізичної особи є житловий
будинок, квартира, інше приміщення,
призначені та придатні для постійного
проживання в них.

Права власника житлового будинку,
квартири визначені статтею 383 ЦК
України та статтею 150 ЖК України, які
передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд. Обмеження чи
втручання в права власника можливе
лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до п. 34 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про судову практику в справах
про захист права власності та інших
речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5,
під час розгляду позовів про визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, судам
необхідно чітко розмежовувати
правовідносини, які виникають між
власником та попереднім власником
житла, і правовідносини, які виникають
між власником житла та членами його
сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а
також членами сім'ї попереднього
власника житла. Так, власник житла має
право вимагати визнання попереднього
власника таким, що втратив право
користування житлом, що є наслідком
припинення права власності на житлове
приміщення (пункт 3 частини першої
статті 346 ЦК) із зняттям останнього з
реєстрації.

Усунення перешкод у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном, зокрема жилим приміщенням,
шляхом зняття особи з реєстраційного
обліку залежить від вирішення питання
про право користування такої особи
жилим приміщенням відповідно до норм
житлового та цивільного законодавства
(статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а
саме від вирішення однієї із таких
вимог: про позбавлення права власності
на жиле приміщення; про позбавлення
права користування жилим приміщенням;
про визнання особи безвісно
відсутньою; про оголошення фізичної
особи померлою.

Чинним законодавством України не
передбачено перехід прав та обов'язків
попереднього власника до нового
власника в частині збереження права
користування житлом членів сім'ї
колишнього власника у випадку зміни
власника.

Виникнення права членів сім'ї власника
квартири на користування квартирою та
обсяг цих прав залежить від виникнення
у власника квартири права власності на
цю квартиру, а отже, припинення права
власності на квартиру припиняє право
членів його сім'ї на користування цією
квартирою.

Перевіривши доводи касаційної скарги
та дослідивши матеріали справи,
колегія суддів суду касаційної
інстанції дійшла висновку про
відхилення касаційної скарги та
залишення без змін рішення
Будьонівського районного суду м.
Донецька від 29 травня 2013 року у
незміненій після апеляційного
перегляду частині та рішення
апеляційного суду Донецької області
від 18 липня 2013 року, оскільки судові
рішення законні та обґрунтовані, а
доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами норм
матеріального та порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Будьонівського районного суду
м. Донецька від 29 травня 2013 року, у
незміненій після апеляційного
перегляду частині, та рішення
апеляційного суду Донецької області
від 18 липня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С.
Ткачук

Судді:

В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

І.М. Фаловська