Справа № 464/5477/14-ц
пр.№ 2/464/1341/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.07.2014 Сихівський районний суд м.
Львова в складі:

головуючого судді Шашуріної Г.О.,

за участю секретаря Причини О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Державного підприємства «Львівський
військовий лісокомбінат» про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, відшкодування моральної
шкоди, -

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з зазначеним
позовом, посилаючись на те, що працював
в ДП «Львівський військовий
лісокомбінат» на посаді начальника
служби охорони. Свої трудові обов'язки
виконував сумлінно, за що неодноразово
заохочувавcя преміями. Після того, як в
січні 2013 року відбулась зміна
керівництва, відчув упереджене
ставлення до себе нового керівництва.
13.07.2013 року на автомобілі він поїхав до
Білорусії відвідати родичів. По дорозі
потрапив в ДТП, був травмований.
Внаслідок чого перебував в шоковому
стані, тимчасово втратив пам'ять,
загубив мобільний телефон. Тому не зміг
повідомити на роботу про те, що
потрапив в ДТП. Наказом № 244 від 05.08.2013
року його було звільнено з посади
начальника служби охорони згідно з п. 4
ст. 40 КЗпП України (за прогул) з 05.08.2013
року. З приводу свого незаконного
звільнення він звернувся з заявою у
Львівському прокурору з нагляду за
додержанням законодавства у воєнній
сфері Західного регіону України.
Територіальною державною інспекцією з
питань праці у Львівській області
проведено на підприємстві перевірку
стану додержання законодавства про
працю, за результатами якої
встановлено, що підприємством не
представлено жодного документа, який
би свідчив про зажадання від позивача
письмових пояснень щодо причин
відсутності його на роботі у період з
15.07.2013 року по 05.08.2013 року, чим порушено
вимоги ч. 1 ст. 149 КЗпП України. Тому він
вважає, що звільнений з роботи
незаконно. Крім того, вважає, що
відповідач повинен відшкодувати йому
моральну шкоду, завдану незаконним
звільненням. За весь час, що минув після
звільнення, він та його сім'я
перебували в стресовому стані, без
засобів до існування, що призвело до
моральних страждань. Перебуваючи в
стресовому стані, він втратив
нормальні життєві зв'язки, змушений був
докладати додаткових зусиль до
організації свого життя, так як є
батьком трьох дітей, яких він утримує.
Дочка навчається на платній формі
навчання, він змушений був взяти
кредит. З урахуванням наведеного,
позивач просив суд поновити строк на
звернення до суду, так як наказ про
звільнення та трудову книжку він
отримав 24.04.2014 року; поновити його на
роботі на посаді начальника служби
охорони Державного підприємства
«Львівський військовий лісокомбінат;
стягнути з відповідача середній
заробіток за час вимушеного прогулу з
12.06.2013 року до дня поновлення на роботі;
стягнути з відповідача моральну шкоду
в сумі 50 000,00 грн.

В подальшому позивач збільшив позовні
вимоги та просив стягнути з
відповідача на його користь оральну
шкоду в сумі 56 146,00 грн., решту вимог
залишив без змін.

В судове засідання позивач не з'явився,
надав суду заяву, якою позов підтримав,
просив вимоги задовольнити в повному
обсязі, справу розглядати за його
відсутності.

Відповідач явку свого представника в
судове засідання не забезпечив, про
день та час розгляду справи
повідомлявся належним чином, надав
суду клопотання про можливість
розгляду справи за відсутності свого
представника.

Враховуючи наведене, суд вважає за
можливе на підставі ст. 169 ЦПК України
провести розгляд справи за відсутності
сторін на підставі наявних доказів.

З'ясувавши дійсні обставини справи,
дослідивши та перевіривши докази у їх
сукупності, суд прийшов до висновку про
необхідність відмови у задоволенні
позову з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 з 11.10.2012 року по 05.08.2013 року
працював у ДП «Львівський військовий
лісокомбінат» на різних посадах,
останнім часом на посаді начальника
ПСО.

Наказом від 05.08.2013 року № 244 позивач
звільнений з роботи 05.08.2013 року за
прогул на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП
України.

Статтею 233 КЗпП України передбачено, що
працівник може звернутися із заявою
про вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права.

Роз'ясненнями, що містяться в п. 4
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.1992 року № 9 «Про
практику розгляду судами трудових
спорів», визначено, що Встановлені
статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до
суду застосовуються незалежно від
заяви сторін. У кожному випадку суд
зобов'язаний перевірити і обговорити
причини пропуску цих строків, а також
навести у рішенні мотиви, чому він
поновлює або вважає неможливим
поновити порушений строк. Передбачений
ст. 233 КЗпП місячний строк поширюється
на всі випадки звільнення незалежно
від підстав припинення трудового
договору.

Якщо місячний чи тримісячний строк
пропущено без поважних причин, у позові
може бути відмовлено з цих підстав.

З копії наказу про звільнення позивача
з роботи від 05.08.2013 року № 244 вбачається,
що він ознайомлений з даним наказом
30.08.2013 року, про що свідчить
власноручний підпис позивача на
наказі.

Проте, з позовом про поновлення на
роботі позивач звернувся до суду лише
02.06.2014 року, тобто з пропуском місячного
строку, визначеного ст. 233 КЗпП України.

Доводи позивача щодо необхідності
поновлення йому строку для звернення
до суду з огляду на отримання ним копії
наказу про звільнення та трудової
книжки 24.04.2014 року суд не приймає до
уваги, оскільки матеріалами справи
підтверджується факт ознайомлення
позивача з наказом про звільнення
30.08.2013 року.

Крім того, з листа територіальної
державної інспекції з питань праці у
Львівській області від 12.04.2014 року №
02-1557/07 вбачається, що в ході перевірки
звернення позивача, яке надійшло з
Львівської прокуратури з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері
Західного регіону, встановлено, що
27.08.2013 року ОСОБА_1, який працював на
посаді начальника ПСО та звільнений
05.08.2013 року, відмовився отримати
трудову книжку, про що складено
відповідний акт.

З наведених обставин, судом
встановлено, що позивач дізнався про
своє звільнення з дати ознайомлення з
наказом про звільнення 30.08.2013 року,
відтак, саме з цієї дати необхідно
обчислювати місячний строк звернення
із заявою про захист свого порушеного
права до суду. Жодних доказів отримання
копії наказу про звільнення 24.04.2014 року
позивачем суду не надано. Отримання
позивачем трудової книжки 24.04.2014 року
спричинене бездіяльністю останнього,
оскільки позивач відмовлявся її
отримувати. Обізнаність позивача з
фактом його звільнення у 2013 році
підтверджується його численними
зверненнями з приводу вказаних
обставин як до Львівської прокуратури
з нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері Західного регіону, так і
до територіальної державної інспекції
з питань праці у Львівській області,
Львівської міської виконавчої
дирекції Львівського обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності.

Будь-яких доказів поважності причин
пропуску строку звернення до суду з
вказаним позовом позивачем суду не
надано та судом під час розгляду справи
не встановлено.

За наведених обставин, суд приходить до
висновку про необхідність відмови у
задоволенні позову внаслідок пропуску
позивачем строку звернення до суду із
заявою про захист свого порушеного
права.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 233
Кодексу Законів про працю України, п. 4
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.1992 року № 9, ст.ст. 10, 60, 88,
208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального
кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

в задоволені позову ОСОБА_1 до
Державного підприємства «Львівський
військовий лісокомбінат» про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, відшкодування моральної шкоди
- відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Львівської області
через Сихівський районний суд м. Львова
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення або з дня
отримання його копії.

Суддя: