Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.07.2014 Справа №607/8818/13-ц Тернопільський
міськрайонний суд Тернопільської
області в складі

головуючого судді Процько Я.В.,

при секретарі Костиник О.П.,

за участі адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Тернополі
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про поділ майна подружжя і
визнання права власності та зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ
майна подружжя і визнання права
власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з
позовом до відповідачки ОСОБА_3 про
поділ майна подружжя і визнання права
власності на ? частини АДРЕСА_1. В
обґрунтування вказаних вимог зазначає,
що дана квартира набута ними з
відповідачкою у шлюбі, а тому є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя і
йому належить половина у цього майна.
ОСОБА_3 ж подала зустрічний позов і
просить відступити від рівних долей
при поділі цієї ж квартири і виділити
їй у власність 2/3 її частин, мотивуючи
це тим, що з нею проживає їх спільна
донька та аліментів, які сплачує
відповідач їй не вистачає для
забезпечення фізичного, духовного
розвитку дитини та її лікування.

У судовому засіданні позивач та його
представник - адвокат ОСОБА_1 свій позов
підтримали з мотивів, викладених у
позовній заяві. Проти задоволення
зустрічного позову ОСОБА_3 заперечили
пославшись на його безпідставність та
просили у його задоволенні відмовити.

Відповідачка у судовому засіданні свій
позов підтримала, з мотивів, викладених
у позовній заяві, а проти задоволення
позову ОСОБА_2 заперечує і у його
задоволенні просить відмовити.

Суд, заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши та
вивчивши матеріали справи приходить до
переконання, що первинний позов слід
задовольнити, а у задоволенні
зустрічного відмовити з огляду на таке.

Позивач та відповідачка, перебуваючи у
зареєстрованому шлюбі, набули АДРЕСА_1,
загальною площею 49,9 м2.

Також у них є спільна дочка ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказані обставини визнані сторонами,
тому, в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України,
доказуванню не підлягають.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 Сімейного
кодексу України (далі - СК України)
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Частиною 1 ст. 69 Цивільного
процесуального кодексу України (далі -
ЦПК України) встановлено, що дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

У разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором. (ч. 1 ст. 71 ЦПК України)

Факту укладення шлюбного договору між
позивачем та відповідачкою або
наявності будь-якої іншої домовленості
щодо предмету спору судом не
встановлено. Саме тому ОСОБА_2 належить
? частина спільно нажитої квартири
АДРЕСА_1.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
поділ майна подружжя і визнання права
власності до задоволення не підлягає з
наступних підстав.

Так, дійсно, частиною 1 ст. 70 СК України
передбачено, що за рішенням суду частка
майна дружини, чоловіка може бути
збільшена, якщо з нею, ним проживають
діти, …, за умови, що розмір аліментів,
які вони одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 25 грудня 2012 року з ОСОБА_2 в
користь ОСОБА_3 на утримання
неповнолітньої дочки ОСОБА_4 у твердій
грошовій сумі в розмірі 400 грн.,
щомісячно.

Судом взято до уваги копію довідки,
наданої фізичною особою підприємцем
ОСОБА_5 в якій зазначено, що ОСОБА_4
дійсно ходить на танці і платить 140 грн.
в місяць, як єдиного документального
доказу про додаткові витрати, які несе
відповідачка на утримання дитини,
однак цього визнано недостатньо, аби
стверджувати, що аліментів, котрі
позивач сплачує на її утримання замало
для забезпечення її фізичного,
духовного розвитку та лікування.

Окрім цього відповідачка не позбавлена
передбаченої законом можливості
скористатись процедурою збільшення
розміру аліментів, якщо попереднього
їх об'єму недостатньо для утримання
дитини та стягнення додаткових витрат
на утримання дочки, якщо такі нею
понесені.

В силу ст. 88 ЦПК України з відповідачки
на користь позивача підлягають до
стягнення 243,60 грн. судового збору, що
були ним понесені при зверненні до
суду.

Керуючись ст. 60, 61, 70, 71 СК України, ст. ст.
10, 11, 60, 209, 210, 213, 215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заявлений позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ?
частину ідеальних долей АДРЕСА_1,
загальною площею 49,9 м2.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ?
частину ідеальних долей АДРЕСА_1,
загальною площею 49,9 м2.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання
права власності на 2/3 частин ідеальних
долей АДРЕСА_1 - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 243
(двісті сорок три) грн. 60 коп.

На винесене рішення може бути подана
апеляційна скарга до Тернопільського
апеляційного суду через
Тернопільський міськрайонний суд на
протязі 10 днів.

Головуючий суддя
Процько Я.В.