Ухвала

іменем україни

23 липня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Ситнік О.М.,

суддів:
Євграфової Є.П.,
Журавель В.І.,

Іваненко Ю.Г., Касьяна
О.П.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
Приватного сільськогосподарського
підприємства «Нива» про визнання
договору оренди землі (паю) припиненим,
розірвання договору та витребування
земельної ділянки з незаконного
користування, за касаційною скаргою
Приватного сільськогосподарського
підприємства «Нива» на рішення
Чорнобаївського районного суду
Черкаської області від 4 березня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Черкаської області від 10 квітня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року позивач звернулась до
суду з позовом до ПСП «Нива» с.
Лукашівка, Чорнобаївського району,
Черкаської області про визнання
поважною причини пропуску строку
звернення до суду, визнання договору
оренди земельної частки (паю)
припиненим, розірвання його та
витребування земельної ділянки з
незаконного користування, а також
стягнення понесених при звільненні до
суду судових витрат.

В обґрунтування свого позову
вказувала, що 01 квітня 2000 року між
сторонами було укладено договір оренди
земельної частки (паю), відповідно до
умов якого позивач передала, а
відповідач прийняв в оренду для
сільськогосподарського використання
строком на 10 років, належну ОСОБА_3, у
відповідності до сертифікату серії ЧР
№ 0319255 від 14 лютого 2000
року, земельну частку (пай), без
визначення меж цієї частки в натурі на
місцевості, розміром - 2.96 га в умовних
кадастрових гектарах.

19 листопада 2002 року ОСОБА_3 на підставі
державного акту на право приватної
власності на землю серії ІV-ЧР №046689,
виданого на підставі рішення
Лукашівської сільської Ради народних
депутатів від 07 листопада
2002 року за № 4-3 стала власником
земельної ділянки площею 5,2510 га, яка
належить їй та розташована на
території Лукашівської сільської ради,
Чорнобаївського району, Черкаської
області.

У кінці 2013 року позивачу стало відомо,
що після отримання державного акта,
договір оренди земельної частки (паю) -
втрачає свою чинність, але відповідач
продовжує протиправно використовувати
її земельну ділянку, посилаючись на
договір від 01 квітня 2000 року за № 524,
хоча даний договір за Законом є вже
припиненим.

Тому ОСОБА_3 вимушена була звернутися
до суду з позовом, уточнивши свої
вимоги в ході розгляду справи судом
першої інстанції, просила визнати
поважною причину пропуску строку
звернення до суду. Постановити рішення,
яким визнати припиненим договір оренди
земельної частки (паю) від 01 квітня 2000
року та витребувати з користування ПСП
«Нива» с.Лукашівка, Чорнобаївського
району, Черкаської області належну
позивачу земельну ділянку та стягнути
з відповідача сплачений судовий збір.

Рішенням Чорнобаївського районного
суду Черкаської області
від 04 березня 2014 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду
Черкаської області від 10 квітня 2014
року, позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано поважною причину пропуску
строку звернення до суду, та визнано
договір оренди земельної частки (паю)
від 01 квітня 2000 року укладений між
ОСОБА_3 та ПСП «Нива» с. Лукашівка
Чорнобаївського району. Черкаської
області припиненим.

Зобов'язано відповідача повернути з
незаконного користування ОСОБА_3
земельну ділянку для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
площею 5.2510 га.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 19 червня 2014 року
справу призначено до судового
розгляду.

У черні 2014 року до суду надійшло
клопотання про визнання мирової угоди
разом з її умовами.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, клопотання про визнання
мирової угоди не підлягає задоволенню,
а касаційна скарга підлягає відхиленню
з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 324
ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, дійшов
висновку, що з часу отримання
державного акта на право приватної
власності на землю власник сертифікату
на право на земельну частку (пай) набув
статусу власника конкретної земельної
ділянки, а тому змінився як предмет
оренди, так і статус орендодавця, а
сертифікат, на підставі якого укладено
договір оренди, втратив чинність, у
зв'язку з чим договір оренди земельної
частки (паю) слід вважати припиненим.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 01 квітня 2000 року
між сторонами було укладено договір
оренди земельної частки (паю),
відповідно до умов якого позивач
передала, а відповідач прийняв в оренду
для сільськогосподарського
використання строком на 10 років ,
належну ОСОБА_3 у відповідності до
сертифікату серії ЧР № 0319255 від 14
лютого 2000 року, земельну частку (пай),
без визначення меж цієї частки в натурі
на місцевості, розміром - 2.96 га в
умовних кадастрових гектарах.

19 листопада 2002 року ОСОБА_3 на підставі
державного акту на право приватної
власності на землю серії ІV-ЧР №046689,
виданого на підставі рішення
Лукашівської сільської Ради народних
депутатів від 07
листопада 2002 року за № 4-3 стала
власником земельної ділянки площею 5,2510
га, яка належить їй та розташована на
території Лукашівської сільської ради,
Чорнобаївського району, Черкаської
області.

Відповідно до п. 2.3 Типового договору
оренди земельної частки (паю),
затвердженого наказом Державного
комітету України по земельних ресурсах
від 17 січня 2000 року №5, зобов'язання
сторін за договором оренди земельної
частки (паю) можуть бути припинені
після одержання державного акта на
право приватної власності на землю і
виділення земельної ділянки в натурі.
При відмові орендаря розірвати цей
договір із зазначених підстав та
припинити користування земельною
ділянкою право власності власника
земельної ділянки (орендодавця) на
землю підлягає захисту в законному
порядку.

Згідно ч.1 ст.93 ЗК України право оренди
земельної ділянки - це засноване на
договорі строкове платне володіння і
користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для провадження
підприємницької та іншої діяльності.

Частиною 2 ст. 792 ЦК України встановлено,
що відносини щодо найму (оренди)
земельної ділянки регулюються законом.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про
оренду землі» оренда землі - це
засноване на договорі строкове платне
володіння і користування земельною
ділянкою, необхідною орендареві для
проведення підприємницької та інших
видів діяльності.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про
оренду землі» договір оренди землі - це
договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Згідно з ст. ст. 16, 18, 19 Закону України
«Про оренду землі» договір оренди
земельної ділянки набирає чинності
після досягнення домовленості з усіх
істотних умов, підписання його
сторонами і державної реєстрації в
порядку, встановленому законом. Строк
дії договору оренди землі визначається
за згодою сторін, але не може
перевищувати 50 років.

Відповідач не заперечує як права
позивача на земельну ділянку, так і ту
обставину, що ПСП «Нива» користується
нею. Проте ПСП «Нива» не надало доказів
про укладення з позивачем в порядку , що
передбачений законом , договору оренди
її земельної ділянки чи про наявність
інших правових підстав на користування
її власністю.

Згідно ч.3 ст.152 ЗК України захист прав
громадян та юридичних осіб на земельні
ділянки здійснюється шляхом: а)
визнання прав; б) відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення прав, і запобігання вчиненню
дій, що порушують права або створюють
небезпеку порушення прав; в) визнання
угоди недійсною; г) визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування; ґ)
відшкодування заподіяних збитків; д)
застосування інших, передбачених
законом, способів.

Статтею 387 ЦК України передбачено, що
власник має право витребувати своє
майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним.

Тому, враховуючи відсутність у
відповідача передбачених законом
підстав на володіння земельною
ділянкою , що належить позивачу та на ту
обставину, що ПСП «Нива» відмовилося
повернути позивачу її земельну
ділянку, не зважаючи на подану ОСОБА_3
претензію /а.с.7/, - суд першої інстанції,
з висновками якого погодися й
апеляційний суд, дійшов до правильного
висновку про її витребування з
незаконного володіння ПСП «Нива»,
шляхом повернення в користування
ОСОБА_3, яка як власник виявила бажання
самостійно обробляти свою земельну
ділянку.

Таким чином, суди попередніх інстанцій
обґрунтовано дійшли про задоволення
позовних вимог, правильно визначили
характер спірних відносин та ухвалили
рішення з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
суд касаційної інстанції дійшов
висновку про відхилення касаційної
скарги та залишення без змін рішення
Чорнобаївського районного суду
Черкаської області від 4 березня 2014
року та ухвали апеляційного суду
Черкаської області від 10 квітня 2014
року, оскільки судові рішення законні
та обґрунтовані, а доводи касаційної
скарги не дають підстав для висновку
про неправильне застосування судами
першої та апеляційної інстанції норм
матеріального та порушення норм
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ,

у х в а л и л а :

У задоволенні клопотання про визнання
мирової угоди відмовити.

Касаційну скаргу Приватного
сільськогосподарського підприємства
«Нива» відхилити.

Рішення Чорнобаївського районного
суду Черкаської області
від 4
березня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Черкаської області від
10 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.М.
Ситнік

Судді:

Є.П. Євграфова

В.І. Журавель

О.П. Касьян

Ю.Г. Іваненко