Справа № 2-3244/11 № апеляційного
провадження: 22-ц/796/6373/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Сербіна Н.Г.
Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2014 року Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді -
головуючого: Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко
Н.О., Волошиної В.М.
при секретарі: Пікало
К.В.

за участю: представника позивача -
Малая В.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5
на рішення Подільського районного суду
м.Києва від 16 січня 2014 року у справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2013 року позивач Публічне
акціонерне товариство
«Кредитпромбанк» звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що в
зв'язку з неналежним виконанням
зобов'язань по кредитному договору та
додаткових договорів у відповідачів
станом на 13 березня 2013 року виникла
заборгованість у розмірі 2 744 190, 96
доларів США, що за курсом НБУ становить
21 934 318, 34 гривень, яку просив солідарно
стягнути.

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 16 січня 2014 року частково
задоволені позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства
«Кредитпромбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості.

Солідарно стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на
користь Публічного акціонерного
товариства «Кредитпромбанк»
заборгованість за кредитним договором
в сумі 18 955 078 грн. 42 коп., що за курсом НБУ
складає 2 371 459 доларів 83 центи США.

Вирішено питання розподілу судових
витрат.

Ухвалою Подільського районного суду м.
Києва від 24 березня 2014 року виправлено
допущену у рішенні помилку, а саме у
назві позивача, замість ПАТ
«Кредитпромбанк» зазначено вірно АТ
«Дельта Банк».

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, подали апеляційну
скаргу, в якій просили скасувати
рішення суду першої інстанції,
посилаючись на порушення та
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи та
неповне з'ясування обставин справи, що
призвело до неправильного її
вирішення.

В судове засідання ОСОБА_4, ОСОБА_5 не
з'явилися, про день та час розгляду
справи повідомлені належним чином, що
підтверджується повідомленнями про
вручення поштового відправлення (
а.с.184,185), причини своєї неявки суду не
повідомили у зв'язку з чим колегія
вважала за можливе розглянути справу у
їх відсутність відповідно до вимог ч.2
ст.305 ЦПК України.

Представник ПАТ «Дельта Банк» проти
задоволення апеляційної скарги
заперечувала і просила рішення як
законне і обґрунтоване залишити без
змін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
пред'явлених в суді першої інстанції
вимог, колегія дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як установлено судом першої інстанції,
1 червня 2006 року між Відкритим
акціонерним товариством
«Кредитпромбанк», правонаступником
якого є Публічне акціонерне товариство
«Кредитпромбанк» та ОСОБА_4 укладено
кредитний договір № 49.4/45/06-Z, відповідно
до умов якого банк надав позичальнику
кредит у розмірі 1 212 000 доларів США на
споживчі цілі зі строком повернення 31
травня 2013 року та сплатою 13,75 % річних.

Додатковою угодою №1 до кредитного
договору від 18 червня 2007 року було
змінено графік погашення кредиту.
Договором №1 про внесення змін до
кредитного договору від 12 жовтня 2007
року сторони домовились про зміну умов
кредитування, а саме відкриття банком
ОСОБА_4 відновлюваної кредитної лінії
на споживчі цілі у розмірі 1 492 000
доларів США, з урахуванням суми
кредиту, виданої відповідачу 1 червня
2006 року. Крім того, пунктом 3.1. договору
№1 про внесення змін до кредитного
договору від 12 жовтня 2007 року змінено
графік погашення кредиту та продовжено
строк користування кредитом до 31
травня 2021 року включно.

У забезпечення виконання зобов'язань
по кредитному договору ОСОБА_4, 12 жовтня
2007 року, між банком та ОСОБА_5 укладено
договір поруки №49.4/45-П1/06-Z, відповідно
до умов якого поручитель зобов'язався
солідарно відповідати перед банком за
виконання зобов'язань позичальника
щодо кредитного договору.

5 лютого 2008 року між позивачем та
відповідачем було укладено договір про
внесення змін до кредитного договору,
яким п. 4 кредитного договору доповнено
підпунктом 4.6., стосовно відкладальної
обставини у розумінні ст. 212 ЦК України.
10 вересня 2008 року між позивачем та
відповідачем було укладено договір про
внесення змін до кредитного договору,
відповідно до якого сторони дійшли
згоди щодо збільшення процентної
ставки за користування кредитними
коштами до 14% річних та зміни графіку та
порядку погашення кредиту. Відповідача
ОСОБА_5 було ознайомлено зі зміненими
умовами кредитного договору шляхом
підписання 10 вересня 2008 року з останнім
додаткової угоди № 1 до договору
поруки.

28 листопада 2008 року між банком та
відповідачем було укладено додатковий
договір до кредитного договору, яким
було встановлено, процедуру та умови
надання позивачем у майбутньому
кредитів в межах загальної суми 1 492 000
доларів СІІІА та їх повернення
відповідачем ОСОБА_4 Відповідно до п. 4.6
додаткового договору до кредитного
договору від 28 листопада 2008 року
відповідач зобов'язалася за порушення
строків повернення кредитів сплати
процентів за користування кредитами,
сплачувати пеню за кожний день
прострочки у розмірі подвійної
процентної ставки, визначеної
додатковим договором, на підставі
якого було видано кредит. Згідно з п. 4.11
відповідач взяв на себе зобов'язання
достроково погасити заборгованість за
кредитами та сплатити проценти за
користування ними, а також пені та
штрафи, у разі невиконання останнім
зобов'язань, передбачених цим
договором та всіма додатковими угодами
до нього.

Частиною 2 п. 8.10 додаткового договору до
кредитного договору від 28 листопада 2008
року закріплена домовленість сторін
про те, що заборгованість за кредитним
договором, що існує станом на 28
листопада 2008 року в розмірі 1 464 706, 88
доларів США в розумінні цього договору
про внесення змін є траншем, наданим в
межах суми, зазначеної в п.1.1 даного
додаткового договору. Крім того,
відповідач зобов'язався забезпечити
погашення кредиту, у період з 1-го по
10-те число включно кожного
календарного місяця, таким чином, щоб
станом на 11-те число календарного
місяця, заборгованість за кредитом не
перевищувала сум, зазначених у графіку
погашення заборгованості п. 8.10
додаткового договору до кредитного
договору від 28 листопада 2008 року. Зміни,
внесені в кредитний договір 28
листопада 2008 року знайшли своє
відображення у договорі про внесення
змін № 2 до договору поруки від 28
листопада 2008 року.

26 лютого 2009 року банк та відповідач
підписавши додаткову угоду № 2 до
додаткового договору від 28 листопада
2008 року до кредитного договору дійшли
згоди, що заборгованість за кредитним
договором, що існувала станом на 28
листопада 2008 року в розмірі 1 464 706,88
доларів США в розумінні цього договору
про внесення змін є траншем, наданим в
межах суми, що зазначена в п. 1.1
додаткового договору до кредитного
договору від 28 листопада 2008 року.
Додатковою угодою до кредитного
договору від 27 лютого 2009 відповідач
взяла на себе зобов'язання погасити
нараховані проценти за період з 1 січня
2009 року по 31 січня 2009 року за
користування кожним кредитом, наданим
згідно додатковими договорами до 10
квітня 2009 року та сплачувати позивачу
нараховані проценти за користування
кожним кредитом, наданим згідно з
додатковими договорами до останнього
робочого дня кожного місяця, у день
повного дострокового погашення
заборгованості за кредитом та у день
повного погашення заборгованості за
кредитом, вказаний у відповідному
додатковому договорі.

4 березня 2009 року між позивачем та
відповідачкою було укладено додаткову
угоду до кредитного договору, згідно з
якою відповідачка зобов'язалася
сплачувати проценти нараховані за
період з 1 лютого 2009 року по 1 січня 2010
року у розмірах та в строки зазначені в
даній додатковій угоді. 4 березня 2009
року підписанням додаткової угоди №3
до додаткового договору від 28
листопада 2008 року до кредитного
договору позивач та відповідач
досягли згоди щодо зміни графіку
погашення кредиту. 30 квітня 2009 року
сторони домовилися про сплату
відповідачем процентів нарахованих за
період з 1 лютого 2009 року по 1 січня 2010
року у розмірах та в строки зазначені в
додатковій угоді.

ВАТ «Кредитпромбанк» взяті на себе
зобов'язання виконав, грошові кошти
надав ОСОБА_4, яка в свою чергу свої
зобов'язання не виконує, у зв'язку з чим
утворилась заборгованість, яка станом
на 13 березня 2013 року складає 2 744 190, 96
доларів США, що за курсом НБУ становить
21 934 318, 34 гривень, з яких: - сума
заборгованості за кредитом становить 1
464 706, 88 доларів США, що за курсом НБУ
складає 11 707 402, 09 грн.; сума
заборгованості за процентами
становить 856 752, 95 доларів США, що за
курсом НБУ складає 6 848 026 грн.; пеня за
несвоєчасне погашення кредиту та
процентів становить 313651, 13 доларів
США,що за курсом НБУ складає 2 507 013, 48
грн.; штраф за ненадання банку копії
договору страхування у встановлені
строки становить 109 080 доларів США, що
за курсом НБУ складає 871 876, 44 грн.

Доводами апеляційної скарги наданий
позивачем та прийнятий судом першої
інстанції до основи рішення суду
розрахунок не оспорюється.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що надання та одержання кредиту в
іноземній валюті, як засобу платежу
можливо при дотриманні суб'єктами
господарських відносин імперативних
вимог законодавства щодо одержання
відповідної індивідуальної ліцензії
не можуть бути прийняті в якості
підстав для скасування оскаржуваного
рішення з огляду на таке.

На час укладення кредитного договору
та додаткових угод до нього, за якими
відповідачу ОСОБА_4 були надані грошові
кошти в іноземній валюті, діюче на той
час законодавство України не містило
заборони щодо надання кредиту банком у
іноземній валюті та відповідно
заборони щодо встановлення
зобов'язання у кредитному договорі в
іноземній валюті.

Відповідно до ст.192 ЦК України іноземна
валюта може використовуватися в
Україні у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Згідно з ч.3 ст.533 ЦК України,
використання іноземної валюти, а також
використання платіжних документів в
іноземній валюті при здійсненні
розрахунків на території України за
зобов'язаннями допускаються у
випадках, порядку та на умовах
встановлених законом.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про
банки та банківську діяльність» кошти -
це гроші у національній або іноземній
валюті чи їх еквівалент.

Статті 47 та 49 цього Закону визначають
операції банків із розміщення
залучених коштів від свого імені, на
власних умовах та на власний ризик як
кредитні операції незалежно від виду
валюти, яка використовується. Вказані
операції здійснюються на підставі
банківської ліцензії.

ВАТ «Кредитпромбанк» 24 вересня 2001 року
видано банківську ліцензію № 174 на
право здійснення банківських операцій
( а.с.169 т.2).

Основним законодавчим актом, який
регулює правовідносини у сфері
валютного регулювання і валютного
контролю є Декрет Кабінету Міністрів
України «При систему валютного
регулювання і валютного контролю».

Відповідно до ст.5 цього Декрету
операції з валютними цінностями
здійснюються на підставі генеральних
та індивідуальних ліцензій НБУ.
Операції з валютними цінностями банки
мають право здійснювати на підставі
письмового дозволу (генеральна
ліцензія) на здійснення операцій з
валютними цінностями відповідно до п.2
ст.5 Декрету.

Порядок надання дозволу НБУ на
банківські операції та генеральних
ліцензій встановлюється також
Положенням про порядок видачі банкам
банківських ліцензій письмових
дозволів та ліцензій на виконання
окремих операцій , затвердженим
постановою Правління НБУ від 17 липня 2001
року № 275, у п.5.3 якого зазначено, що
письмовий дозвіл на здійснення
операцій з валютними цінностями, що
перераховані в цьому Положенні , є
генеральною ліцензією на здійснення
валютних операцій згідно з Декретом
КМУ.

ВАТ «Кредитпромбанк» Національним
банком України 11 вересня 2003 року видано
дозвіл № 174-2, зареєстрований 20 травня
1997 року за номером 266, на право
здійснення операцій, визначених
пунктами 1-4 частини другої та частиною
четвертою статті 47 Закону України «Про
банки та банківську діяльність» ( а.с.170
т.2).

Отже, банк як фінансова установа,
отримавши в установленому законом
порядку банківську ліцензію та
відповідний письмовий дозвіл на
здійснення операцій з валютними
цінностями, який є генеральною
ліцензією на валютні операції, має
право здійснювати операції з надання
кредитів в іноземній валюті.

Щодо вимог пп «в» п.4 ст.5 Декрету КМУ,
який передбачає наявність
індивідуальної ліцензії на надання і
одержання резидентами кредитів в
іноземній валюті, якщо терміни та суми
таких кредитів перевищують
установлені законодавством межі, то на
даний час законодавством не
встановлено межі термінів і сум
надання або одержання кредитів в
іноземній валюті.

Таким чином, за відсутності
нормативних умов для застосування
режиму індивідуального ліцензування
щодо вказаних операцій достатньою
правовою підставою для здійснення
банками кредитування в іноземній
валюті згідно з вимогами ст.5 Декрету
КМУ є наявність у банку генеральної
ліцензії на здійснення валютних
операцій, отриманої в установленому
порядку, тобто отримання письмового
дозволу НБУ на операції, пов'язані з
іноземною валютою.

Отже, за наявності у ВАТ
«Кредитпромбанк» банківської ліцензії
та дозволу на право здійснення
банківських операцій з валютними
цінностями надання ОСОБА_4 кредиту у
валюті ( долари США) не суперечить
вимогам чинного законодавства України.

Інших доводів апеляційна скарга
відповідачів не містить.

У зв'язку з укладанням 27 вересня 2013 року
між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ
«Дельта Банк» договору купівлі-продажу
прав вимоги колегія суддів вважає
правильним висновок суду про стягнення
кредитної заборгованості на користь
ПАТ «Дельта Банк».

З огляду на викладене передбачених
ст.309 ЦПК України підстав для
скасування оскаржуваного рішення суду
першої інстанції по даній справі немає.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.303, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія
суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 -
відхилити.

Рішення Подільського районного суду
м.Києва від 16 січня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: