АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4770/14
Головуючий 1 інст. - Якуша Н.В.
Справа № 640/5118/14-ц
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого -
Макарова Г.О.,

суддів:
Кружиліної О.А.,

Кіся П.В.,

при секретарі -
Таран В.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Київського районного
суду м. Харкова від 27 травня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до
Національної акціонерної страхової
компанії «ОРАНТА» про стягнення
страхових виплат та відшкодування
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

01 квітня 2014 року позивач ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до
відповідача Національної акціонерної
страхової компанії «ОРАНТА» про
стягнення страхового відшкодування у
розмірі 4127 гривень 15 копійок, пені у
розмірі 926 гривень 16 копійок, 35 річних у
розмірі 185 гривень 21 копійку, втрати від
інфляції у розмірі 261 гривень 93 копійки
та суми завданої йому моральної шкоди,
яку він оцінив 15 000 гривень. В
обґрунтуванні вимог позивач зазначив,
що 20 травня 2012 року о 16 год. 00 хв. він
потрапив у дорожньо-транспортну
пригоду за участю водія ОСОБА_4 , якого у
подальшому було визнано винним у ДТП та
притягнуто до адміністративної
відповідальності постановою
Київського районного суду м. Харкова
від 18 червня 2012 року за ст. 124 КУпАП.
Цивільно-правова відповідальність
водія ОСОБА_4 була застрахована у
Харківській обласній дирекції НАСК
«ОРАНТА» відповідно до Договору
страхування № АА7635165 від 21 вересня 2011
року. Дану дорожньо-транспортну
пригоду було визнано страховим
випадком і відповідач повинен був
виплатити йому розмір страхового
відшкодування, який був визначений
згідно страхового акту у сумі 4 127
гривень 15 копійок, протягом строку
встановленого законодавством. Проте,
до теперішнього часу цього виконано не
було , у зв'язку з чим позивач звернувся
до суду з даним позовом та просив суд
стягнути з відповідача на його користь
суму страхового відшкодування, пеню за
546 днів прострочення, 3% річних,
інфляційні втрати та моральну шкоду у
розмірі 15000 гривень, оскільки
бездіяльність відповідача щодо
проведення своєчасної виплати
страхового відшкодування призвела до
його моральних страждань, душевних
хвилювань, виникнення дратівливості,
погіршення стосунків у родині та на
роботі.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_5.
просив суд задовольнити його позовні
вимоги у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_6, діючий на
підставі договору про надання
безоплатної, благодійної правової
допомоги у цивільній справі від 25.04.2014
року та свідоцтва про право на заняття
адвокатською діяльністю № 1444
підтримав позовні вимоги ОСОБА_2 , надав
пояснення на підтвердження позовних
вимог, які також викладені у позові,
додатково зазначив, що невиконання
відповідачем своїх зобов'язань є
підтвердженням їх неналежної роботи, у
зв'язку з чим у суспільства втрачається
довіра до страхових компаній.

Представник відповідача ОСОБА_7 у
судовому засіданні не заперечувала
проти задоволення позовних вимог в
частині стягнення суми страхового
відшкодування у розмірі 4 127 гривень 15
копійок. Щодо нарахованої у позові
пені, то просила суд застосувати її у
межах річного строку, оскільки
зазначене передбачено нормами ЦК
України. Відносно вимог про стягнення 3%
річних та інфляційних витрат просила
суд прийняти рішення на свій розсуд.
Щодо позовних вимог в частині
стягнення моральної шкоди то просила
суд відмовити у їх задоволенні,
посилаючись на відсутність правових
підстав для цього та недоведеність
моральних страждань позивача.

Допитана у якості свідка ОСОБА_8
пояснила суду, що вона є рідною сестрою
позивача і може підтвердити, що позивач
та вона особисто неодноразово
звертались до відповідача для
отримання страхового відшкодування.
Через неналежне виконання страховою
компанією своїх обов'язків. ОСОБА_2 став
дуже дратівливий, пізно повертався з
роботи, не міг заробляти гроші на
погашення кредиту за придбаний
автомобіль.

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 27 травня 2014 року, позовні
миги ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з Національної акціонерної
страхової компанії «ОРАНТА» на користь
ОСОБА_2 суму страхового відшкодування у
розмірі 4 127 гривень 15 копійок, пеню у
розмірі 536 гривень, 3% річних у сумі 185
гривень 21 коп. та втрати від інфляції у
розмірі 20 гривень 64 коп. , судовий збір у
сумі 215 гривень 63 копійки. В іншій
частині позовних вимог ОСОБА_2
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить скасувати рішення Київського
районного суду м. Харкова від 27 травня
2014 року в частині відмови йому у позові
щодо стягнення на його користь з
відповідача моральної шкоди та
ухвалити в цій частині нове рішення,
яким задовольнити його позовні вимоги
про відшкодування моральної шкоди у
розмірі 15 000 гривень та стягнути судові
витрати у розмірі 590 гривень 40 копійок,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального та матеріального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного:

Статтями 10, 11, 58, 60, 179, 212, 213 Цивільного
процесуального кодексу України,
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропуску строку
позовної давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення.

Для встановлення у судовому засіданні
фактів, зазначених у частині першій
цієї статті, досліджуються показання
свідків, письмові та речові докази,
висновки експертів.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Цивільного
процесуального кодексу України,
позивач може відмовитись від позову, а
відповідач-визнати позов протягом
усього часу судового розгляду ,
зробивши усну заяву. Згідно з ст. 4 цього
Кодексу, у разі визнання відповідачем
позову, суд за наявності для того
законних підстав, ухвалює рішення про
задоволення позову.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове
рішення у цивільній справі», рішення є
законним тоді коли суд виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно розтлумачив ці
норми. Обґрунтованим визнається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 526, п.1 ст.530
Цивільного кодексу України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору, в
тому числі, у встановлений в ньому
строк.

Відповідно до ст. ст. 979, 981, 982, 983
Цивільного кодексу України, за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору. Договір страхування
укладається у письмовій формі. Договір
страхування може укладатися шляхом
видачі страховиком страхувальникові
страхового свідоцтва (поліса).
Істотними умовами договору
страхування є предмет договору
страхування, страховий випадок, розмір
грошової суми, в межах якої страховик
зобов'язаний провести виплату у разі
настання страхового випадку, розмір
страхового платежу і строки його
сплати, строк договору та інші умови,
визначені актами цивільного
законодавства. Договір страхування
набирає чинності з моменту внесення
страхувальником першого страхового
платежу, якщо інше не встановлено
договором.

Згідно ст. 992 Цивільного кодексу
України, у разі несплати страховиком
страхувальникові або іншій особі
страхової виплати страховик
зобов'язаний сплатити неустойку в
розмірі, встановленому договором або
законом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України, неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до п. 21 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4,
при безпідставній відмові у виплаті
страхового відшкодування, крім
наслідків, передбачених договором,
страховик, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
страхувальника зобов'язаний сплатити
йому суму страхової виплати з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом (стаття 526, частина друга
статті 625 ЦК).

Відповідно до вимог п. 2 ст. 625
Цивільного кодексу України, боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Оскільки зобов'язання страховиків у
разі настання страхового випадку
зводиться до здійснення страхової
виплати, то таке зобов'язання є
грошовим і в разі прострочення його
виконання настає відповідальність,
передбачена ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України, зокрема сплата боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення.
Проценти річних, так само як і
інфляційні втрати на суму боргу,
входять до складу грошового
зобов'язання і на відміну від пені не є
санкцією за порушення грошового
зобов'язання, а виступають способом
захисту майнового права та інтересу,
який полягає у відшкодуванні
матеріальних витрат кредитора від
знецінення грошових коштів унаслідок
інфляційних процентів і отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування отриманими ним грошовими
коштами, належними до сплати
кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника та незалежно від сплати ним
неустойки (пені) за порушення виконання
зобов'язання». Таким чином, інфляційні
нарахування на суму боргу та три
проценти річних є наслідком
невиконання грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" страховим випадком є
дорожньо-транспортна пригода, що
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу, внаслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована, за
шкоду, заподіяну життю, здоров"ю та/або
майну потерпілого.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" у разі настання страхового
випадку страховик у межах страхових
сум, зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 35 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», для отримання страхового
відшкодування потерпілий чи інша
особа, яка має право на отримання
відшкодування, протягом 30 днів з дня
подання повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду подає
страховику (у випадках, передбачених
статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву
про страхове відшкодування.

Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», за кожен день прострочення
виплати страхового відшкодування
(регламентної виплати) з вини
страховика (МТСБУ) особі, яка має право
на отримання такого відшкодування,
сплачується пеня з розрахунку
подвійної облікової ставки
Національного банку України, яка діє
протягом періоду, за який
нараховується пеня.

Відповідно до ст. 22.3 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», моральна шкода страховиком
відшкодовується потерпілому у разі
заподіяння внаслідок страхового
випадку шкоди життю та здоров'ю, а саме:
отримання фізичного болю та страждань,
яких фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або ушкодженням здоров'я від
ДТП, які зафіксовані відповідними
документами медичних установ. Статтею
26.1 вищевказаного Закону передбачено
відшкодування моральної шкоди
страховиком потерпілому - фізичній
особі, який зазнав ушкодження здоров'я
під час дорожньо-транспортної пригоди,
у розмірі 5 відсотків страхової виплати
за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Рішення суду першої інстанції
обґрунтоване встановленням таких
фактів та відповідних їм
правовідносин:

20 травня 2012 року о 16 годині 00 хвилин
ОСОБА_9, керуючи транспортним
автомобілем «DAEWOO LANOS» д/н НОМЕР_1 по вул.
Академіка Павлова в районі будинку № 323
у м. Харкові, рухався заднім ходом та не
дотримався безпечного бокового
інтервалу скоїв наїзд на нерухомий
автомобіль позивача «CHERRY AMULET» д/н
НОМЕР_2, заподіявши при цьому
матеріальну шкоду.

Як вбачається з долученої до
матеріалів справи постанови
Київського районного суду м. Харкова
від 18 червня 2012 року ОСОБА_10 визнано
винним у скоєнні правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП і йому було
призначено покарання у вигляді штрафу
у розмірі 340 грн.

На момент дорожньо-транспортної
пригоди цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_10 була
застрахована у НАСК «ОРАНТА», про що
свідчить поліс № АА/7635165 від 21 вересня
2011 року. Згідно зазначеного полісу
ліміт відповідальності за шкоду,
заподіяну життю і здоров'ю складав 100000
грн., майну - 50000 грн.

Відповідно до розрахунку страхового
відшкодування від 21 серпня 2012 року та
дослідження № АХ6559ВН-30.05/5 від 30 травня
2012 року розмір страхового
відшкодування за наслідками
дорожньо-транспортної пригоди, яка
мала місце 20 травня 2012 року складає 4127
грн. 15 коп., тобто є в межах
встановленого страховою компанією
ліміту.

22 травня 2012 року відповідача було
повідомлено про страховий випадок та
останнім було прийнято рішення про
здійснення відповідних виплат на
користь позивача у розмірі 4127 грн. 15
коп. найближчим часом.

НАСК «ОРАНТА» свої зобов'язання перед
ОСОБА_2 не виконала.

Відповідно до складеного розрахунку
пені, позивач розрахував пеню виходячи
з 546 днів прострочення виплати, а саме з
серпня 2012 року по лютий 2014 року. Судом
встановлено, що до позовних вимог
застосовується спеціальна позовна
давність строком в один рік. Виходячи з
цього, суд розрахував розмір пені
наступним чином: 4127,15 х 0,0356144 (подвійна
облікова ставка НБУ за день
прострочення виходячи з того, що ставка
НБУ у період з березня 2013 року по
березень 2014 року становить 6,50 %) х 365
(кількість днів прострочення) : 100 = 536
грн. 53 коп.

Суд зазначив, що позивач невірно провів
розрахунок сум втрат від інфляції,
оскільки помножив індекс інфляції за
2013 рік не на суму основного боргу, а на
суму боргу у сукупності з пенею та 3%
річних та перевів індекс інфляції 100,5%
у 0,005%.

3% річних дорівнює 185 грн. 21 коп. та
втрати від інфляції у розмірі 20 грн. 64
коп.

Щодо відмови у задоволенні позовних
вимог про відшкодування моральної
шкоди, суд першої інстанції вірно
дійшов висновку про відмову у
задоволенні цих позовних вимог,
оскільки правовідносини сторін за
договором страхування є
зобов'язальними, а у відповідності до
ст. 611 Цивільного кодексу України, у
випадку порушення зобов'язальних
правовідносин моральна шкода
відшкодовується лише тоді, коли це
передбачено договором. Крім того, шкода
життю та здоров'ю позивача у
результаті дорожньо-транспортної
пригоди не заподіяна та Законом
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» відшкодування моральної
шкоди в даному випадку не передбачено.

З урахуванням наведеного суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
про часткове задоволення позовних
вимог та відмови у задоволені позову
про відшкодування моральної шкоди.

Такий висновок є обґрунтованим,
оскільки суд дійшов його на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин
справи, та наявних в ній доказів, яким
дана відповідна оцінка. Правильно
встановивши юридичну природу виниклих
правовідносин, суд застосував закон,
який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі
були предметом судової перевірки та не
дістали об'єктивного підтвердження.

Наведені у рішенні мотиви визнання цих
доводів безпідставними, судова колегія
вважає обґрунтованими, такими що
відповідають матеріалам справи.

Оскільки судове рішення ухвалене з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права, а наведені в
скарзі доводи не відносяться до тих
підстав, з якими процесуальне
законодавство пов'язує можливість
прийняття рішення відносно скасування
чи зміни оскаржуємого судового рішення
і висновків суду першої інстанції не
спростовують, в її задоволенні
належить відмовити на підставі ст.308
Цивільного процесуального кодексу
України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317,
319, 321, 322, 324, 325 Цивільного
процесуального кодексу України, судова
колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Київського районного
суду м. Харкова від 27 травня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді: