АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/2331/14
Головуючий у І інстанції Зуб І.Ю.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року липня місяця 29 дня колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області у складі:

головуючого: Семиженка Г.В.

суддів: Бугрика В.В.

Лісової Г.Є.

при секретарі: Яковенку В.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Херсоні апеляційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства «Херсонська
теплоелектроцентраль» на рішення
Суворовського районного суду міста
Херсона від 02 липня 2014 року у цивільній
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Херсонська
теплоелектроцентраль» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості по оплаті
послуг,

ВСТАНОВИЛА:

у травні 2014 року позивач звернувся з
вказаним позовом до суду з вимогою
стягнення з відповідачки на його
користь заборгованості по оплаті
наданих послуг з теплопостачання за
період з травня 1999 року по березень 2014
року в сумі 11004,07 гривні з посиланням на
те, що відповідачка проживає у квартирі
АДРЕСА_1, який обслуговує позивач,
отримані послуги з подачі теплової
енергії не оплачує.

Рішенням Суворовського районного суду
міста Херсона від 02 липня 2014 року
позовні вимоги задоволено частково,
ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Херсонська теплоелектроцентраль»
заборгованість за теплову енергію в
межах строку позовної давності за
період з травня 2010 року по березень 2014
року в розмірі 5955,35 гривні, вирішено
питання відшкодування судових витрат,
у задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі Публічним
акціонерним товариством «Херсонська
теплоелектроцентраль» з посиланням на
незаконність та необґрунтованість
рішення суду поставлено питання про
його скасування та ухвалення нового
рішення про задоволення позову у
повному об'ємі з підстав, що у ньому
зазначені, оскільки відповідачка
сплачувала у травні 2010 року 500 гривень,
у червні та липні 2012 року по 400 гривень,
коли в ці місяці їй оплата не
нараховувалася, тим самим, на думку
позивача, нею визнано всю суму боргу, а
тому строк позовної давності
перервався відповідно до вимог ч. 1 ст.
264 ЦК України.

В запереченнях на апеляційну скаргу
відповідачка вважала її такою, що
задоволенню не підлягає.

В судовому засіданні при апеляційному
розгляді справи сторони свої
процесуальні позиції підтримали.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_2 проживає в квартирі АДРЕСА_1,
вказаний будинок обслуговує позивач,
який виконує певний обсяг робіт та
послуг з відповідними витратами, які
відповідачкою належним чином не
оплачуються, оплата за послуги
відповідачкою вносилася у квітні та
листопаді 2000 року, у квітні 2002 року, у
липні 2003 року, потім тільки у травні 2010
року, у червні та липні 2012 року, 06 грудня
2013 року ухвалою Суворовського
районного суду міста Херсона було
скасовано виданий цим же судом наказ
від 05 листопада 2013 року з приводу даних
правовідносин (а.с. 6-8).

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" комунальні
послуги - це результат господарської
діяльності, спрямованої на задоволення
потреби фізичної чи юридичної особи у
забезпеченні холодною та гарячою
водою, водовідведенням, газо- та
електропостачанням, опаленням.
Споживачем за цим Законом є фізична чи
юридична особа, яка отримує або має
намір отримати житлово-комунальну
послугу.

За ст. 19 Закону України «Про
теплопостачання» споживач повинен
щомісячно здійснювати оплату
теплопостачальній організації за
фактично отриману теплову енергію.

Відповідачкою заявлено про
застосування строку позовної давності
у спірних правовідносинах, відповідно
до ст. ст. 256, 267 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу, сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Ст. 257 ЦК України встановлено загальну
позовну давність у три роки, відповідно
до ст. ст. 253, 261 цього Кодексу перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок, за загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила, початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

У відповідності до ст. 264 ЦК України
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку, а також у разі
пред'явлення особою позову до боржника,
після переривання перебіг позовної
давності починається заново, а час, що
минув до переривання перебігу позовної
давності, до нового строку не
зараховується.

Заборгованість відповідачки по оплаті
послуг виникла у травні 1999 року,
остання оплата нею здійснювалася у
травні 2010 року, у червні та липні 2012
року, здійснення оплати в 500 гривень у
травні 2010 року, коли нарахування за
послуги позивачем не здійснювалися,
свідчить про визнання позивачкою боргу
за даний опалювальний сезон, який
тривав з листопада 2009 року по березень
2010 року, а не за весь період
заборгованості, на що посилається
позивач в апеляційній скарзі, отже зі
сплатою вказаної суми строк позовної
давності перервався, крім того у жовтні
2013 року позивач звертався до суду із
заявою про видачу судового наказу у
даних правовідносинах, який був
виданий судом 05 листопада 2013 року та
скасований 06 грудня 2013 року, за
положеннями ст. 118 ЦПК України
зверненню з позовом у таких спорах має
обов'язково передувати звернення до
суду із заявою про видачу судового
наказу, отже у відповідності до ст. 264 ЦК
України строк позовної давності було
перервано і подачею вказаної заяви,
таким чином підлягає стягненню
заборгованість в межах строку позовної
давності за період з листопада 2009 року
по березень 2014 року.

Суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку про стягнення
заборгованості позивачки в межах
строку позовної давності, проте
неправильно обрахував такий строк,
рішення суду в частині визначення
розміру заборгованості та періоду
стягнення підлягає зміні, суму боргу в
5955 гривень слід змінити на 6940,46 гривень,
а період стягнення визначити з
листопада 2009 року по березень 2014 року.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід задовольнити частково,
рішення у справі змінити.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК України,
колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Херсонська
теплоелектроцентраль» задовольнити
частково.

Рішення Суворовського районного суду
міста Херсона від 02 липня 2014 року
змінити, суму стягнення заборгованості
з ОСОБА_2 на користь Публічного
акціонерного товариства «Херсонська
теплоелектроцентраль» змінити з 5955
гривень на 6940,46 гривні, за період з
листопада 2009 року по березень 2014 року.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту проголошення, на нього
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили може бути подана
касаційна скарга безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _

Судді
_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _