Справа № 204/2886/2012 Провадження №
22-ц/772/2175/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Швидкий О. В.Категорія: 30
Доповідач: Міхасішин І. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області у складі:

Головуючого: Міхасішина І.В.

Суддів: Медвецького С.К., Зайцева А.Ю.

При секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці справу за
апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 на рішення Гайсинського
районного суду Вінницької області від
31 березня 2014 року у цивільній справі за
позовом ОСОБА_4 в інтересах малолітніх
дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8,
Відкритого акціонерного товариства
Національна акціонерна страхова
компанія «Оранта» про відшкодування
моральної та матеріальної шкоди,
заподіяної внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди,-

встановила:

У вересні 2012 року ОСОБА_7, ОСОБА_4, діючи
в інтересах неповнолітніх дітей
ОСОБА_5, та ОСОБА_6 звернулися до суду з
вищезазначеним позовом та з
урахуванням уточнених вимог просили
стягнути на користь малолітньої дочки
ОСОБА_5 з ОСОБА_2 38 000 грн. моральної
шкоди, та з Національної страхової
компанії (далі НАСК) «Оранта» 5385 грн.
матеріальної шкоди, стягнути з ОСОБА_2
на користь малолітнього сина ОСОБА_6 та
на користь ОСОБА_7 по 10 000 грн. моральної
шкоди кожному, а також стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 судові
витрати за надання правової допомоги
при розгляді кримінальної справи в
сумі 2500 грн. та на користь ОСОБА_6 за
надання правової допомоги при розгляді
цивільної справи в сумі 2000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовували тим, що 10
квітня 2010 року, ОСОБА_2 керуючи
автомобілем «ГАЗ-21», днз НОМЕР_1
допустив зіткнення із зустрічним
автомобілем «ВАЗ-2107», днз НОМЕР_3, під
керуванням водія ОСОБА_7 Внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди
пасажирам автомобіля «ВАЗ-2107» , днз
НОМЕР_3., малолітній ОСОБА_5 було завдано
тяжких тілесних ушкоджень,
малолітньому ОСОБА_6 -легкі тілесні
ушкодження з короткочасним розладом
здоров'я, водію ОСОБА_7 - легкі тілесні
ушкодження з короткочасним розладом
здоровья.

07 жовтня 2011 року ОСОБА_2, обвинуваченого
за ч. 2 ст. 286 КК України , звільнено від
кримінальної відповідальності на
підставі п. «е» Закону України «Про
амністію» від 08.07.2011 року, а кримінальну
справу закрито на підставі п. 4 ст. 6 КПК
України. Цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_2 застрахована
у ВАТ « НАСК «Оранта», тому
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди покладається як на
власника транспортного засобу так і на
страховика.

Лікування дочки ОСОБА_5 проводилося за
кошти батьків: 4400,11- витрати на
придбання ліків і медичних препаратів;
1422, 26 грн. - придбання пального для
поїздок до лікувальних закладів.
Загальна вартість лікування складає 5
822, 37 грн., без урахування 500 грн.
раніше відшкодованих ОСОБА_2 Страховою
компанією було виплачено 437, 36 грн.
матеріальної шкоди, заподіяної ОСОБА_5,
тому розмір відшкодування
матеріальної шкоди становить 5385 грн.

Також неправомірними діями
відповідача ОСОБА_2 заподіяно моральну
шкоду ОСОБА_5, яка виразилася у
моральних та фізичних стражданнях,
страху за своє життя під час
дорожньо-транспортної пригоди, з часу
пригоди дочка знаходиться в стані
морального пригнічення та дискомфорту,
страждає безсонням, внаслідок ДТП
ОСОБА_5 стала інвалідом та не може
навчатися нарівні з однокласниками, що
викликає негативні емоції та
переживання та потребує значних зусиль
для нормалізації життєвих зв'язків.
Моральну шкоду позивач оцінює в
розмірі 38000 грн., з урахуванням раніше
сплачених ОСОБА_2 12000 грн.

Моральна шкода, завдана малолітньому
сину ОСОБА_6 виразилася у фізичному
болі, завданої внаслідок ДТП,
перебування у стані емоційного
напруження та стресу, яку позивач
оцінює в розмірі 10000 грн.

Моральна шкода, завдана ОСОБА_7
виразилася у фізичному болю та страху
за життя малолітніх дітей та ОСОБА_9,
які були пасажирами, страху за своє
життя, порушенням нормальних життєвих
зв'язків, перебування у стані
постійного напруження та докладання
значних зусиль для нормалізації життя,
яку оцінює в сумі 10000 грн.

Рішенням Гайсинського районного суду
Вінницької області від 31 березня 2014
року позов ОСОБА_4 в інтересах
малолітньої ОСОБА_5 та малолітнього
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 500
грн. моральної шкоди, завданої
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 500
грн. моральної шкоди, завданої
малолітньому ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 10500
грн. моральної шкоди, завданої
малолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2,
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 100
грн. витрат за надання правової
допомоги.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Роз'яснено позивачам право звернення
до суду з позовом про стягнення
моральної шкоди із страховика - ВАТ
НАСК «Оранта» в межах визначеного
полісом обов'язкового страхування
власників наземних транспортних
засобів.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
про відмову у задоволенні позову,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
неправильне застосування та порушення
норм матеріального і процесуального
права.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства
вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову про
стягнення матеріальної шкоди до ВАТ
НАСК «Оранта», суд першої інстанції
виходив з того, що ОСОБА_4 не доведено
належними та допустимими доказами
витрат на лікування потерпілої ОСОБА_5
та інших обґрунтованих витрат,
пов'язаних з ушкодженням здоров'я
дочки.

Частково задовольняючи позовні вимоги
про стягнення моральної шкоди, суд
першої інстанції, з урахуванням
сплаченої ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5
розміру моральної шкоди в сумі 12000 грн.,
глибини фізичних та моральних
страждань, визначив розмір моральної
шкоди, яку завдано ОСОБА_5 в сумі 25000
грн., моральної шкоди завдану ОСОБА_6 в
сумі 3000 грн. та моральної шкоди, завдану
ОСОБА_7 в сумі 3000 грн. Визначаючись щодо
особи, яка повинна відшкодувати
моральну шкоду, суд першої інстанції
виходив з того, що цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_2, застрахована
у ВАТ НАСК «Оранта», яка в силу ст. 22.3., 9.3
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» зобов'язана
відшкодувати моральну в шкоду в межах
ліміту відповідальності страховика за
шкоду, заподіяну життю та здоров'ю
потерпілих у сумі 2500 грн., проте
позивачі з вимогами про відшкодування
моральної шкоди до страховика не
зверталися, а тому з ОСОБА_2 підлягає
стягненню фактична різниця між сумою
відшкодування, визначеною судом, та
сумою, яка має бути відшкодована
страховиком.

З такими висновками суду першої
інстанції в повній мірі погодитися
неможливо.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Оскільки рішення суду першої інстанції
в частині вимог щодо стягнення
матеріальної шкоди не оскаржується,
апеляційним судом переглядається
рішення суду лише в межах вимог
апеляційної скарги щодо вимог про
стягнення моральної шкоди.

Судом по справі встановлено, що 10
квітня 2010 року приблизно о 17 год. 00 хв.
на 110 км. + 600 м автодороги сполученням
Вінниця- Турбів-В.Михайлівка, ОСОБА_2,
керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись
в напрямку смт. Дашів Іллінецького
району Вінницької області, не
дотримався безпечної дистанції з
автомобілем НОМЕР_2 під керуванням
ОСОБА_10, з метою уникнення зіткнення з
автомобілем НОМЕР_2, виїхав на
зустрічну смугу для руху, де допустив
зіткнення з автомобілем «ВАЗ -2107»
НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_7, що
рухався в зустрічному напрямку руху по
зустрічній смузі, внаслідок чого
транспортні засоби «ГАЗ-21» , днз НОМЕР_1
та «ВАЗ-2107», днз НОМЕР_3 отримали
технічні пошкодження, а водій та
пасажири автомобіля «ВАЗ-2107», днз
НОМЕР_3 отримали тілесні ушкодження.

Постановою Гайсинського районного
суду Вінницької області від 07 жовтня 2011
року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної
відповідальності за ч. 2 ст. 286 КК
України на підставі ст. 1 п. «е» Закону
України «Про амністію у 2011 році» від 08
липня 2011 року, який набрав чинності 29
липня 2011 року, а кримінальну справу
відносно останнього закрито на
підставі п. 4 ст. 6 КПК України у зв'язку з
актом амністії.

Постановою достовірно встановлено, що
мала місце дорожньо-транспортна
пригода та що вона сталася з вини
ОСОБА_2

Закриття кримінальної справи, з
підстав застосування акта амністії не
означає відсутність вини для
цивільно-правової відповідальності
ОСОБА_2

Згідно висновку експертів №83к,
наданого Вінницьким обласним бюро
судово-медичної експертизи 12 серпня 2011
року у ОСОБА_5 крім «закритої
черепно-мозкової травми, забою
головного мозку, забійної рани правої
щоки, саден в ділянці обличчя» є
клінічні та рентгенологічні прояви
підтвердження переломів 4-6 шийних
хребців, давність яких відповідає
терміну 10.04.2010 року. Тілесні ушкодження
у ОСОБА_5 виникли від дії тупих твердих
предметів. Особливості механізму
утворення переломів 4-6 шийних хребців
(згинально-розгинальний, що характерно
для травмування в салоні автомобіля
при зіткненні), анатомічна близькість
розташування ушкоджень (голова, шия), а
також відсутність в наданих матеріалах
даних про перенесену раніше (до ДТП )
травму хребта, дають підставу дійти до
висновку про спричинення їх 10.04.2010 року
при дорожньо-транспортній пригоді.
Ушкодження належать до тяжких тілесних
ушкоджень за ознакою небезпеки для
життя в момент спричинення (т. 1 а.с. 60-65)

Згідно висновку експерта Гайсинського
міжрайонного відділення
судово-медичної експертизи №189 від 18
травня 2010 року у ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,
мали місце тілесні ушкодження у
вигляді рубця в ділянці правої кисті,
струсу головного мозку, які могли
виникнути від дії тупого-их
твердого-их предмета-ів або від
співудару об нього-их, можливо 10.04.2010
року, тобто внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди та
належить до категорії легких тілесних
ушкоджень, які спричинили
короткочасний розгляд здоров'я (т.1 а.с.
71).

Відповідно до висновку експерта
Гайсинського міжрайонного відділення
судово-медичної експертизи №190 від 18
травня 2010 року водію ОСОБА_7 завдано
легкі тілесні ушкодження з
короткочасним розладом здоров'я у виді
рубців в ділянці правої щоки, правого
плеча, які могли виникнути на місці
загоювання ран, отриманих від дії
тупого (тупих) твердого (твердих)
предмета (предметів) можливо 10.04.2010 року
та по ступеню тяжкості належать до
категорії легких тілесних ушкоджень,
які спричинили короткочасний розлад
здоров'я (т. 1 а.с. 59).

Згідно з ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної шкоди
завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:1) у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується
одноразово, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

У ч. 2 ст. 1167 ЦК встановлено, що моральна
шкода відшкодовується незалежно від
вини органу державної влади, органу
влади Автономної Республіки Крим,
органу місцевого самоврядування,
фізичної або юридичної особи, яка її
завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом,
іншим ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки.

Частинами 1,2 ст. 1187 ЦК України
встановлено, що джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування
транспортним засобом має посвідчення
водія на право керування транспортним
засобом відповідної категорії і
реєстраційний документ на
транспортний засіб, переданий їй
власником або іншою особою, яка на
законній підставі використовує такий
засіб, то саме ця особа буде нести
відповідальність за завдання шкоди
(пункт 2.2. Правил дорожнього руху
України).

Як вбачається з постанови Гайсинського
районного суду Вінницької області від
07 жовтня 2010 року, власником автомобіля
«ГАЗ-21» на підставі тимчасового
реєстраційного талону НОМЕР_5, виданого
26.12.2009 року ВДАІ УМВС України у
Київській області є ОСОБА_11
ОСОБА_2 керував автомобілем на підставі
посвідчення водія НОМЕР_4, видане УДАІ
ГУ МВС України у Київській області, а
тому ОСОБА_2 є особою, яка несе
відповідальність за заподіяння шкоди.

Згідно з ст. 1194 ЦК України особа, яка
застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Відповідно до статті 21 «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» № 1961-IV на території України
забороняється експлуатація
транспортного засобу без поліса
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
тобто володільці транспортних засобів,
за винятком осіб, звільнених від
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього
Закону, зобов'язані застрахувати ризик
своєї цивільної відповідальності, яка
може настати внаслідок завдання шкоди
життю, здоров'ю або майну інших осіб при
використанні транспортних засобів.

Згідно полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів №ВЕ/1087242 ОСОБА_2
застрахував у ВАТ НАСК «Оранта»
відповідальність на випадок
заподіяння шкоди третім особам під час
дорожньо-транспортної пригоди. Строк
дії страхового полісу з 23.01.2010 року до
22.01.2011 року. Ліміт відповідальності за
шкоду, заподіяну життю і здоров'ю (на
одного потерпілого) становить 51000 грн.

Встановлено по справі та не
заперечується сторонами, що 05 червня 2010
року ОСОБА_7 одержав від ОСОБА_11 в
рахунок відшкодування моральної шкоди
завданої 10 квітня 2010 року, ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_5 7000 грн. та 24 вересня 2010
року отримав від ОСОБА_11 в рахунок
відшкодування моральної шкоди,
завданої 10 квітня 2010 року ОСОБА_2, на
користь ОСОБА_5 5000 грн., про що надав
власноручно написані розписки, та
зазначив , що претензій морального
характеру не має (т.1 а.с. 41,42).

Згідно страхового акта №0цв-10-4598/1
Фастівського відділення Київської
обласної дирекції НАСК «Оранта» ОСОБА_2
повідомив про настання страхового
випадку - пошкодження автомобіля 13
квітня 2010 року (т.2 а.с. 2) та подав заяву
про страхове відшкодування.

30 листопада 2011 року ОСОБА_2 подав заяву
про страхове відшкодування потерпілій
ОСОБА_5

Згідно з заявою про видачу готівки
№ОС3Р9527 від 14.03.2012 року ВАТ НАСК
«Оранта» виплачено ОСОБА_4 437,36 грн.
витрат на лікування її дочки ОСОБА_5
(т. 2 а.с. 49).

Як роз'яснено в п. 16 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01.03.2014 №4 «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки», оскільки відповідно до
статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності здійснюється як з
метою забезпечення відшкодування
шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або
майну потерпілих унаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, так і
захисту майнових інтересів
страхувальників, враховуючи положення
статті 1194 ЦК, питання про
відшкодування шкоди самою особою,
відповідальність якої застрахована,
вирішується залежно від висловленої
нею згоди на таке відшкодування та
виконання чи невиконання нею
передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV
обов'язку щодо письмового надання
страховику, з яким укладено
відповідний договір (у передбачених
випадках Моторному (транспортному)
страховому бюро України, далі - МТСБУ),
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду встановленого зразка. У разі
відсутності такої згоди завдана
потерпілому шкода підлягає
відшкодуванню страховиком у межах
передбаченого договором страхування
страхового відшкодування. Наявність
такої згоди у вигляді відповідної
заяви цієї особи та виконання нею
передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV
обов'язку з'ясовується судом першої
інстанції, у зв'язку з чим до участі у
справі може бути залучений страховик.

У разі невиконання особою,
відповідальність якої застрахована,
обов'язку письмового надання
страховику, з яким укладено договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності (у
передбачених випадках - МТСБУ),
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду встановленого МТСБУ зразка,
шкода відшкодовується завдавачем
шкоди.

Відповідно до ст. 22.3 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (в редакції чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
потерпілому відшкодовується також
моральна шкода, передбачена пунктами
1, 2 частини другої статті 23 Цивільного
кодексу України.

Така шкода відшкодовується у
встановленому судом розмірі
відповідно до вимог статті 23
Цивільного кодексу України. При
цьому страховик відшкодовує не більше
ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у
пункті 9.3 статті 9 цього Закону.
Різницю між сумою відшкодування,
визначеною судом, та сумою, яка має бути
відшкодована страховиком, сплачує
особа, яку визнано винною у скоєнні
дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо судом встановлено відшкодувати
потерпілому моральну шкоду,
передбачену пунктами 3, 4 частини
другої статті 23 Цивільного кодексу
України , таке відшкодування у
розмірі, визначеному судом, здійснює
особа, яку визнано винною у скоєнні
дорожньо-транспортної пригоди.

Статтею 1.3. Закону №1961-IV визначено, що
потерпілими є треті юридичні та
фізичні особи, життю, здоров'ю та/або
майну яких внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди
транспортним засобом заподіяна
шкода, цивільно-правову
відповідальність за яку несе власник
цього транспортного засобу.

За змістом ст. 9.3. Закону № 1961-IV
обов'язковий ліміт відповідальності
страховика за шкоду, заподіяну життю та
здоров'ю потерпілих, становить 51000
гривень на одного потерпілого.

Зазначені страхові відшкодування
виплачуються по кожному страховому
випадку, що настав протягом періоду
дії відповідного договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності в
межах ліміту відповідальності
страховика, з урахуванням умов,
зазначених у пункті 19.1 статті 19 цього
Закону.

До договорів обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
та виплат страхового відшкодування
за цими договорами застосовуються
норми щодо ліміту відповідальності
страховика, які діяли на дату укладення
договору (ст. 9.4. Закону № 1961-IV).

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що внаслідок
дорожньо-трагнспортної пригоди ОСОБА_7
та пасажирам автомобіля : ОСОБА_6,
ОСОБА_5 заподіяно моральної шкоди, яка
виразилася у фізичному болю та
стражданнях, завданих ушкодженням
здоров'я, що встановлено висновками
відповідних експертиз.

З урахуванням глибини душевних та
фізичних страждань, характеру завданої
шкоди, а також того, що малолітня ОСОБА_5
після ДТП стала інвалідом дитинства,
потребує постійного лікування та
постійно перебуває в пригніченому
психологічному та емоційному стані,
висновок суду щодо визначення розміру
моральної шкоди, завданої ОСОБА_5 в
сумі 25000 грн. та шкоди завданої ОСОБА_6
та ОСОБА_7 в сумі по 3000 грн. кожному є
обгрунтованим.

Отже, суд першої інстанції правильно
встановив, що наявні підстави для
стягнення моральної шкоди із ВАТ НАСК
«Оранта» , проте позивачами вимоги про
стягнення моральної шкоди із
страховика не заявлялися, що є
підставою для відмови в позові до
завдавача шкоди у відповідному
розмірі.

Враховуючи вищенаведені норми закону,
ліміт відповідальності страховика ВАТ
НАСК «Оранта» за моральну шкоду,
заподіяну життю та здоров'ю потерпілих
на одну особу становить 2550 грн. (5% від
51000 грн.).

Суд першої інстанції, визначаючи
розмір відшкодування моральної шкоди,
встановив розмір ліміту 2500 грн., що не
відповідає нормам закону.

Таким чином, з урахуванням ліміту
відшкодування страховика за моральну
шкоду в сумі 2550 грн., з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_7 підлягає стягненню фактична
різниця між визначеною судом сумою
моральної шкоди - 3000 грн. та страховим
відшкодуванням - та становить 450 грн.

Крім того, визначаючись щодо розміру
відшкодування моральної шкоди на
користь пасажирів - ОСОБА_6 та ОСОБА_5,
суд першої інстанції не врахував
положення ч. 2 ст. 1188 ЦК України, згідно
якого , якщо внаслідок взаємодії джерел
підвищеної небезпеки було завдано
шкоди іншим особам, особи, які спільно
завдали шкоди, зобов'язані її
відшкодувати незалежно від їхньої
вини.

В п. 8 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01.03.2014 №4 «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки» звернуто увагу, що суди
мають розрізняти випадки, коли
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки шкоди завдано
самим володільцям цих джерел, від
випадків, коли шкоди завдано іншим
особам (наприклад, пасажирам,
пішоходам). У цьому випадку особи, які
спільно завдали шкоди, зобов'язані її
відшкодувати незалежно від їхньої вини
(частина друга статті 1188 ЦК). При цьому
солідарний боржник, який відшкодував
спільно завдану шкоду, має право
вимагати з кожного з інших завдавачів
шкоди частку виплаченого потерпілому
відшкодування. Оскільки боржник, який
виконав солідарне зобов'язання, має
право зворотної вимоги, тобто стає
кредитором за регресним зобов'язанням
до інших боржників, розподіл
відповідальності солідарних боржників
один перед одним (визначення часток) за
регресним зобов'язанням здійснюється
на загальних підставах за правилами
статті 1191 ЦК, тобто у розмірі, що
відповідає ступеню вини кожного з
боржників.

Тобто, за змістом цієї норми, обов'язок
по відшкодуванню шкоди в такому
випадку покладається на власників
(володільців) джерел підвищеної
небезпеки, незалежно від вини обох
водіїв або одного із них, а саме на
ОСОБА_2 та ОСОБА_7 солідарно.

Оскільки ОСОБА_7 не є відповідачем у
даній справі, на останнього не може
бути покладено обов'язок солідарного
відшкодування шкоди на користь
малолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_5

Виходячи з вищевикладеного, а також
враховуючи сплачену ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_5 суму моральної шкоди в розмірі
12000 грн., ліміт страхового
відшкодування , який зобов'язаний
відшкодувати ВАТ НАСК «Оранта» в сумі
2550 грн., вимоги про стягнення моральної
шкоди з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 не
підлягають до задоволення, оскільки
така шкода повністю покривається за
рахунок страхового відшкодування ВАТ
НАСК «Оранта» (25000 грн. визначеної судом
моральної шкоди/2 -12000 грн. - 2550 грн.).

З аналогічних підстав не підлягають
задоволенню вимоги про стягнення з
ОСОБА_2 моральної шкоди на користь
малолітнього ОСОБА_6 ( 3000 грн.
визначеної судом моральної шкоди/2 - 2550
грн. ліміт страхового відшкодування).

Суд першої інстанції на дані обставини
уваги не звернув та не застосував до
спірних правовідносин норми
матеріального права, які їх регулюють,
що призвело до ухвалення неправильного
рішення.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції в частині вимог до ОСОБА_2 про
стягнення моральної шкоди підлягає
скасуванню, з ухваленням нового
рішення, про часткове задоволення
позову.

Враховуючи наведене, керуючись, ст. ст.
307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

вирішила :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Гайсинського районного
суду Вінницької області від 31 березня
2014 року в частині позовних вимог ОСОБА_4
в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про стягнення
моральної шкоди скасувати, ухвалити
нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 450
(чотириста п'ятдесят) грн. моральної
шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди.

У задоволенні вимог ОСОБА_4 в інтересах
малолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6 до
ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди,
завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди -
відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/
І.В. Міхасішин

Судді: /підпис/
С.К. Медвецький

/підпис/
А.Ю. Зайцев

З оригіналом вірно: