Справа № 180/2001/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2014 р.
м. Марганець

Марганецький міський суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючої Хомченко С.І.

при секретарі
Назаренко А.В.

за участю сторін, розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
публічного акціонерного товариства
«Марганецький гірничо-збагачувальний
комбінат» про стягнення заробітної
плати та про поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом про поновлення на роботі та
стягнення заробітної плати. Свої
вимоги мотивує тим, що вона працювала у
ПАТ «МГЗК» на посаді
апаратника-гідрометалурга в ОПКХО. З
01.02.2011 року ОПКХО ПАТ «МГЗК»
знаходиться у вимушеному простої,
заробітна плата провадиться у розмірі
2/3 тарифної ставки. 08.07.2012 року отримала
лист від начальника ОПКХО про
необхідність з'явитись до цеху для
ознайомлення з наказом № 846 про роботу
в липні 2012 року, але, ознайомившись з
даним наказом, відмовилася виходити на
роботу, оскільки чергувати, коли цех
знаходиться у вимушеному простої, вона
не зобов'язана. 27.07.2012 року вона прийшла
до цеху і ознайомилася з наказом № 999,
але вказала, що не згодна з ним з тих же
причин. Весь цей час вона отримувала 2/3
тарифного окладу. Однак, заробітну
плату за грудень 2012 року та за березень
2013 року вона не отримала, оскільки за
цей час у неї стоять прогули і
заробітна плата не нараховувалась.
31.05.2013 року її звільнено з займаної
посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП
України. Вважає звільнення незаконним,
оскільки причини звільнення не
відповідають дійсним обставинам, так
як вона не прогуляла роботу,
відповідно до наказу № 216 від 08.02.2013
року цех знаходиться в простої і буде
знаходитись в простої весь 2013 рік.
Відповідач незаконно позбавив її
гарантованого Конституцією України
права на працю та можливості заробляти
собі на життя, що призвело до її
моральних страждань та негативно
відображається на її здоров'ї. Тому
вона просить суд поновити її на посаді
апаратника-гідрометалурга в ПАТ
«МГЗК», стягнути з відповідача
середній заробіток за час вимушеного
прогулу, моральну шкоду в розмірі 10000
грн. за незаконне звільнення, не
нараховану заробітну плату за грудень
2012 року та за березень 2013 року, середній
заробіток за час затримки виплати
заробітної плати.

В судовому засіданні позивач та її
представник наполягають на
задоволенні позову.

Представник відповідача позов не
визнав і пояснив, що Наказом № 1605 від
21.11.2012 року в Дослідно-промисловому
комплексі хімічного збагачення ПАТ
«МГЗК» з 01.12.2012 року був введений режим
вимушеного простою. Пунктом 2.2 даного
наказу було визначено, що в період
простою до регламентних робіт залучити
працівників ДПКХЗ згідно до
затвердженого плану-графіку., який на
грудень 2012 року був затверджений 21
листопада 2012 року. Згідно до вказаного
плану-графіку протягом грудня 2012 року
передбачалось виконувати певні види
робіт у ДПКХЗ, виконавицею
регламентних робіт зазначалася ОСОБА_1,
що передбачено її посадовою
інструкцією. На адресу позивача
неодноразово направлялись цінні листи
з графіками виходу на роботу та
планом-графіком регламентних робіт,
однак позивач на роботу не з'являлась,
їй були виставлені прогули, а тому
заробітна плата за ці дні не
нараховувалась. Оскільки в березні 2013
року позивач не виходила згідно
плану-графіку на регламентні роботи, з
тих же підстав їй не нараховувалась
заробітна плата за березень 2013 року.
Позивача було звільнено за вчинені
прогули з 31 травня 2013 року. Так. Згідно
Наказів № 799 від 04.06.2013 року, № 895 від
01.07.2013 року, всі працівники ДПКХЗ на час
призупинення виробництва з 01.06.2013 року
по 30.06.2013 року і з 01.07.2013 року по 31.07.2013
року переводиться в інші структурні
підрозділи комбінату і залучаються до
виконання регламентних робіт в цеху
згідно затвердженого плану-графіку..
План-графік на червень 2013 року був
затверджений 21 травня 2013 року і
виконавицею робіт було зазначено
позивача. Позивача адміністрація цеху
неодноразово відвідувала на дому з
метою ознайомлення з наказами і
графіками, але двері не відчиняли, про
що свідчать акти. З 01.06.2013 року позивач
не з'являлась на роботу без поважних
причин, чим скоїла прогули, тому
звільнення законне. В зв'язку з цим в
задоволенні позову необхідно
відмовити.

Заслухавши пояснення сторін та
дослідивши докази, суд приходить до
наступного.

11.09.2009 року позивача ОСОБА_1 було
переведено в Дослідно-промисловий
комплекс хімічного збагачення ПАТ
«Марганецький ГЗК» (далі по тексту -
ДПКХЗ ПАТ «МГЗК») на посаду
апаратника-гідрометалурга, згідно
розпорядження № 219 від 03.09.2009 року (т. 2,
а.с. 7).

З 01.02.2011 року ДПКХЗ ПАТ «МГЗК» через
зниження обсягів реалізації готової
продукції знаходиться в режимі
вимушеного простою і щомісяця на
підприємстві видаються окремі накази
про введення режиму простою по
вказаному структурному підрозділу (т. 1,
а.с. 8). Оплата праці працівникам, які не
переведені в інші підрозділи,
проводиться в розмірі 2/3 тарифної
ставки.

Наказом № 1605 від 21.11.2012 року в ДПКХЗ ПАТ
«МГЗК» з 01.12.2012 року був введений режим
вимушеного простою (а.с. т. 2, а.с. 48).
Пунктом 2.3 даного наказу визначено, що в
період простою до регламентних робіт
залучити працівників ДПКХЗ згідно до
затвердженого плану-графіку., який на
грудень 2012 року був затверджений 21
листопада 2012 року (т. 2, а.с. 49). Згідно до
вказаного плану-графіку протягом
грудня 2012 року передбачалось
виконувати певні види робіт у ДПКХЗ,
виконавицею робіт зазначалась ОСОБА_1,
що передбачено її посадовою
інструкцією (т. 2, а.с. 51).

23 листопада 2012 року адміністрацією
ДПКХЗ ПАТ «МГЗК» на адресу позивача
було направлено цінного листа з
Наказом № 1605, графіком виходу на
роботу та планом-графіком регламентних
робіт на грудень 2012 року (т. 2, а.с. 46-47).

Однак, позивач на роботу протягом
грудня 2012 року не з'являлась, в табелі
виходу на роботу їй були виставлені
прогули.

Згідно довідки головного бухгалтера
ПАТ «МГЗК», за грудень 2012 року
заробітна плата ОСОБА_1 не
нараховувалась (т. 2, а.с. 15).

Наказом № 347 від 26.02.2013 року в ДПКХЗ ПАТ
«МГЗК» з 01.03.2013 року було призупинено
виробництво товарної продукції (т. 2,
а.с. 56). Пунктом 2.2 даного наказу
визначено, що в цей період працівників
ДПКХЗ перевести в інші підрозділи і
залучити до виконання регламентних
робіт згідно до затвердженого
плану-графіку., який на березень 2013 року
був затверджений 26 лютого 2013 року (т. 2,
а.с. 58). Згідно до вказаного
плану-графіку протягом березня 2013 року
передбачалось ОСОБА_1 виконувати певні
види робіт у ДПКХЗ з 21 по 29 березня,
всього 56 годин.

Згідно Акту від 28.02.2013 року, складеного
комісією ДПКХЗ ПАТ «МГЗК»,
адміністрація цеху відвідувала
позивача на дому з метою ознайомлення з
наказом про порядок робіт у березні 2013
року № 347, графіком виходів та
планом-графіком, але двері комісії не
відчиняли (т. 2, а.с. 59).

05 березня 2013 року адміністрацією ДПКХЗ
ПАТ «МГЗК» на адресу позивача було
направлено цінного листа з Наказом №
347, графіком виходу на роботу та
планом-графіком регламентних робіт на
березень 2013 року (т. 2, а.с. 57).

Згідно довідки головного бухгалтера,
позивачу нарахована заробітна плата за
березень 2013 року в сумі 820 грн. (т. 2, а.с.
35). Відповідно до розрахункового листа
за березень 2013 року, позивачу зазначено
56 годин прогулу, які не оплачені (т. 2,
а.с. 36).

В травні 2013 року цех знаходився у
режимі простою, регламентні роботи не
визначалися, згідно табелю виходу на
роботу в травні 2013 року, останній
робочий день позивача - 31 травня 2013
року.

Наказом № 799 від 04.06.2013 року в ДПКХЗ ПАТ
«МГЗК» з 01.06.2013 року по 31.06.2013 року було
призупинено виробництво товарної
продукції та визначено виконання
робіт згідно до затвердженого
плану-графіку, який на червень 2013 року
був затверджений 26 травня 2013 року.

Наказом № 895 від 01.07.2013 року в ДПКХЗ ПАТ
«МГЗК» з 01.07.2013 року по 31.07.2013 року було
призупинено виробництво товарної
продукції та визначено виконання
робіт згідно до затвердженого 18.06.2013
року плану-графіку.

Згідно табелю виходу на роботу в червні
2013 року у позивача зазначені прогули (т.
1, а.с. 33).

Згідно Акту від 21.06.2013 року, складеного
комісією ДПКХЗ ПАТ «МГЗК»,
адміністрація цеху відвідувала
позивача на дому та ознайомила ОСОБА_1 з
інформацією про необхідність
виконання робіт в цеху, при цьому
ОСОБА_1 повідомила про свою незгоду з
виконанням робіт та відмовилась
приступити до роботи.

Наказом № 422/к від 18.07.2013 року ОСОБА_1
звільнено з посади
апаратника-гідрометалурга відповідно
п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогули с 31
травня 2013 року.

Відповідно до ст.. 34 КЗпП України,
простій - це призупинення роботи,
викликане відсутністю організаційних
або технічних умов, необхідних для
виконання роботи, невідворотною силою
або іншими обставинами. У разі простою
працівники можуть бути переведені за
їх згодою з урахуванням спеціальності
і кваліфікації на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації
на весь час простою або на інше
підприємство, але в тій самій
місцевості на строк до одного місяця.

Згідно ст.. 113 КЗпП України, час простою
не з вини працівника оплачується з
розрахунку не нижче від двох третин
тарифної ставки встановленого
працівникові розряду (окладу).

Відповідно до ст.. 115 КЗпП України,
заробітна плата виплачується
працівникам регулярно в робочі дні у
строки, встановлені колективним
договором, але не рідше двох разів на
місяць через проміжок часу, що не
перевищує шістнадцяти календарних
днів.

Судом встановлено, що позивачу за
грудень 2012 року та за 56 годин березня 2013
року не нарахована заробітна плата,
оскільки вона не вийшла на роботу, в
порушення наказів, графіків виходу на
роботу та плану-графіку регламентних
робіт, та не виконувала свої трудові
обов'язки, а тому відповідач правильно
не нарахував та не виплатив їй
заробітну плату за ті години, які вона
повинна була відпрацювати на підставі
вищезазначених наказів.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про
стягнення недоплаченої заробітної
плати за грудень 2012 року, за березень 2013
року (відповідно до ст.. 113 КЗпП України),
середнього заробітку за затримку
виплати цієї заробітної плати та
моральної шкоди є необґрунтованими.

Пункт 4 ст. 40 КЗпП України закріплює, що
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках прогулу (в тому
числі відсутності на роботі більше
трьох годин протягом робочого дня) без
поважних причин.

Відповідно до ст. 43 КЗпП України
розірвання трудового договору з
підстав, передбачених пунктом 4 ст. 40
КзпП, може бути проведено лише за
попередньою згодою профспілкогового
комітету. Власник або уповноважений
ним орган має право розірвати трудовий
договір не пізніше як через місяць з
дня одержання згоди профспілкового
органу.

Згідно протоколу засідання профкому №
53 від 15 липня 2013 року надано згоду на
звільнення за прогули ОСОБА_1

Наказом № 422/к від 18.07.2013 року ОСОБА_1.
звільнено з посади п. 4 ст. 40 КЗпП
України за прогули с 31 травня 2013 року.

Судом встановлено, що з 01.06.2013 року
позивач ОСОБА_1 не з'являлась на роботу
без поважних причин, виправдувальних
документів не надала, а тому скоїла
прогули.

Пояснення позивача, що вона не знала
про необхідність виходу на роботу для
виконання регламентних робіт під час
призупинення роботи цеху, суд вважає
необґрунтованими, оскільки вони
спростовуються поясненнями самої
ОСОБА_1, яка пояснювала суду, що
періодично телефонувала в цех,
ознайомлювалась з деякими наказами про
проведення робіт під час простою, також
позивачу було відомо про необхідність
приступити до роботи в червні і липні
2013 року, що підтверджується актами.

Знаходження підприємства у режимі
простою або тимчасового призупинення
виробництва не дає працівнику права
свідомо ігнорувати вимоги
адміністрації підприємства про
виконання роботи відповідно до своїх
трудових обов'язків.

Позивач відмовилася перевестись в
інший підрозділ в зв'язку з простоєм
цеху і отримувала 2/3 тарифу відповідно
до вимог закону. Законодавство не
встановлює, де саме повинен
знаходитися працівник в такому разі -
вдома чи на роботі, однак, суд вважає, що
направлення цінних листів з наказами
та графіками виходів на роботу та
відвідування працівника на дому для
інформування про порядок роботи є
належними заходами повідомлення
працівника і незгода позивача з
виконанням робіт не є підставою для
прогулу.

Таким чином, провівши звільнення
позивача, відповідачем було дотримано
усіх умов, необхідних для цього,
встановлених КЗпП України.

На підставі наведеного суд не
знаходить підстав для задоволення
позовних вимог про поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та
відшкодування в зв'язку з цим
моральної шкоди і приходить до
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК
України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
публічного акціонерного товариства
«Марганецький гірничо-збагачувальний
комбінат» про стягнення заробітної
плати, моральної шкоди та про
поновлення на роботі - відмовити за
необґрунтованістю.

Рішення може бути оскарженим в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Марганецький міський суд шляхом подачі
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня проголошення рішення.

Суддя:
С. І. Хомченко