Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 травня 2014 року Вишгородський районний
суд Київської області в складі:

головуючого - судді Підкурганного
В.В.

при секретарі Подшибякіній
О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Вишгороді
Київської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа -
служба у справах дітей Вишгородської
РДА про розірвання шлюбу, встановлення
розміру аліментів та визначення місця
проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2014 року позивачка звернулася
до суду із позовом у якому просила
розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2,
зареєстрований 2 березня 2006 року
Виконкомом Димерської селищної ради
Вишгородського району Київської
області, стягнути з ОСОБА_2 на її
користь аліменти на утримання ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від
всіх видів заробітку (доходу), але не
менше 30 % прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, щомісячно,
починаючи з дня подачі позовної заяви
до суду, і до досягнення дитиною
повноліття та визначити місце
проживання дитини разом з нею за
адресою АДРЕСА_1.

Свої позовні вимоги обґрунтовували
тим, що з відповідачем вони перебувають
у зареєстрованому шлюбі з 2 березня 2006
року. ІНФОРМАЦІЯ_1 він шлюбу у них
народився син ОСОБА_3. Спільне подружнє
життя не склалося по причині
розбіжностей в поглядах на сімейне
життя у зв'язку з чим у них почали
виникати непорозуміння. Більше двох
місяців не проживають однією сім'єю, не
підтримують шлюбно-сімейні відносини,
не ведуть спільного господарства.
Вважає, що подальше збереження шлюбу є
неможливим. На даний час син проживає
разом з нею та знаходиться на її
утриманні, відповідач ніякої допомоги
на утримання сина не надає, його життям
не цікавиться.

В судовому засіданні позивачка та її
представник позовні вимоги підтримали
та просили про їх задоволення.

Відповідач у судовому засіданні проти
позову не заперечував, пояснивши, що
шлюбні відносини з відповідачкою вони
не підтримують, збереження сім'ї не
можливе, з розміром аліментів
погодився, за їх спільною згодою дитина
залишається проживати разом з матір'ю .

Представник третьої особи в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала та
просила їх задовольнити зазначивши, що
спору між батьками з приводу місяця
проживання дитини не має, за їх
спільною домовленістю дитина
залишається проживати з матір'ю.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові матеріали справи,
суд дійшов наступного.

Так, в судовому засіданні встановлено,
що сторони перебувають у
зареєстрованому шлюбі з 2 березня 2006
року, про що свідчить свідоцтво про
шлюб серії НОМЕР_1, видане Виконкомом
Димерської селищної ради
Вишгородського району Київської
області, актовий запис № 08 (а.с. 8).

Від шлюбу сторони мають
неповнолітнього сина ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1. Дана обставина
підтверджується свідоцтвом про
народження, від 4 вересня 2006 року,
актовий запис № 12.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Так, законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Порядок припинення шлюбу врегульовано
главою 11 СК України.

Відповідно до пункту 2 статті 104 СК
України розірвання шлюбу є однією із
законодавчо визначених підстав його
припинення.

Право на розірвання шлюбу ґрунтується
нормами статей 105-114 СК України.

Відповідно до статті 112 СК України, суд
постановляє рішення, якщо буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного з них, інтересам
їхніх дітей, що мають істотне значення.
При прийнятті рішення, суд з'ясовує
фактичні взаємини подружжя, дійсні
причини позову про розірвання шлюбу,
бере до уваги наявність малолітньої
дитини, дитини-інваліда та інші
обставини життя подружжя.

Відповідно до статті 24 СК України,
шлюб засновується на добровільній
згоді жінки та чоловіка.
Примусовість жінки та чоловіка до
шлюбу не допускається.

Частиною 1 статті 161 СК України
визначено, що якщо мати та батько, які
проживають окремо, не дійшли згоди щодо
того, з ким із них буде проживати
малолітня дитина, спір між ними може
вирішуватися судом. При вирішенні
спору щодо місця проживання дитини суд
бере до уваги згоду батьків, щодо місця
проживання дитини та інші обставини, що
мають істотне значення.

Сумісне життя сторін не склалося по тій
причині, що у сторін втрачена основа
подружніх відносин і почуття любові
один до одного.

Оцінивши в сукупності зібрані по
справі докази, суд приходить до
висновку, що подальше спільне життя і
збереження сім'ї ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стало
неможливими, тому шлюб підлягає
розірванню.

Таким чином, позовні вимоги в цій
частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині
стягнення з відповідача аліментів на
утримання дитини судом зазначається
наступне.

Статтею 5 Сімейного кодексу України
визначено, що держава охороняє сім'ю,
дитинство, материнство, батьківство,
створює умови для зміцнення сім'ї.

Стаття 180 Сімейного кодексу України
встановлює, що батьки зобов'язані
утримувати дитину до досягнення нею
повноліття.

Згідно частини 3 статті 181 СК України
аліменти на дитину присуджуються в
частці від заробітку (доходу) її матері,
батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно зі статтею 182 Сімейного Кодексу
України при визначенні розміру
аліментів суд враховує: стан здоров'я
та матеріальне становище дитини, стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів, наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних членів сім'ї, та інші
обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 проживає
разом з матір'ю та перебуває на її
утриманні.

Відповідач не надає матеріальної
підтримки, та не бере участі у
вихованні дитини. Виплат по іншим
виконавчим листам відповідач не
здійснює, не має на утриманні інших
неповнолітніх чи не працездатних осіб.

За таких обставин, позовні вимоги щодо
стягнення з відповідача аліментів на
утримання дитини є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 1 ЦПК України,
завданням цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Взагалі, відповідно до частини 1 статті
3 ЦПК кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Однак, з урахуванням висловленої
позиції відповідача по справі у
судовому засіданні, судом зазначається
про відсутність доказів, які б
підтверджували наявність спору між
сторонами в частині визначення місця
проживання дитини.

Тому, враховуючи відсутність порушення
прав позивача, суд приходить до
висновку і про відсутність потреби їх
захисту з боку держави.

За таких обставин, позовні вимоги в
частині визначення місця проживання
дитини задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 209-215 ЦПК України,
суд,

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа -
служба у справах дітей Вишгородської
РДА про розірвання шлюбу, встановлення
розміру аліментів та визначення місця
проживання дитини - задовольнити
частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
зареєстрований 2 березня 2006 року
Виконкомом Димерської селищної ради
Вишгородського району Київської
області, актовий запис № 08.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на
утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти
у розмірі 14 частини від всіх видів
заробітку (доходу), але не менше 30 %
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, щомісячно,
починаючи з дня подачі позовної заяви
до суду, а саме: 25 лютого 2013 року та до
досягнення ОСОБА_3 повноліття.

Решта позовних вимог задоволенню не
підлягають.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя