Справа № 221/2803/2012
Провадження № 4-с/127/120/14
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2014 року

м.Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької
області в складі:

головуючого судді Іщук Т. П.,

при секретарі Коваленко Д.І.,

за участі: заявника ОСОБА_1, його
представника ОСОБА_2, державного
виконавця Староміського відділу
державної виконавчої служби ВМУЮ
Андрійчук Ж.А., заінтересованих осіб:
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та її представника
ОСОБА_6, розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Вінниці скаргу ОСОБА_1 на дії
державного виконавця Староміського
відділу державної виконавчої служби
Вінницького міського управління
юстиції, за участі заінтересованих
осіб: ОСОБА_5, ОСОБА_4 про скасування
постанови про закінчення виконавчого
провадження від 30 травня 2013 року,
заміну сторони у виконавчому
провадженні та зобов'язання вчинити
дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на
дії державного виконавця
Староміського ВДВС Вінницького
міського управління юстиції про
скасування постанови про закінчення
виконавчого провадження від 30 травня
2013 року, заміну сторони у виконавчому
провадженні та зобов'язання вчинити
дії, за участі заінтересованої особи
ОСОБА_5 Свою скаргу мотивував тим, що
рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 28 січня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Вінницької області
від 12 березня 2013 року, задоволено його
позов до ОСОБА_7 та вирішено усунути
перешкоди в користуванні земельною
ділянкою по АДРЕСА_1 шляхом
зобов'язання ОСОБА_7 знести самочинно
побудовані сарай та гараж за її рахунок
та зняти з воріт і хвіртки при в'їзді в
двір замки. На підставі виконавчого
листа, виданого на виконання цього
рішення, державним виконавцем відкрите
виконавче провадження. ІНФОРМАЦІЯ_1
боржник ОСОБА_7 померла. Постановою
державного виконавця від 30 травня 2013
року виконавче провадження закінчено
на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України
«Про виконавче провадження», а саме: у
зв'язку із смертю боржника та за
відсутності правонаступництва. Про
винесення вказаної постанови заявнику
стало відомо лише 24 травня 2014 року.
Заявник вважає, що державний
виконавець не перевірив чи допускає
правонаступництво виконання
обов'язків у даному виконавчому
провадженні. При цьому зазначає, що
частину будинку після смерті боржника
успадкувала ОСОБА_5, а також йому стало
відомо, що померла залишила заповіт на
внука ОСОБА_4 За таких обставин, просить
скасувати постанову державного
виконавця про закінчення виконавчого
провадження від 30 травня 2013 року по
примусовому виконанню виконавчого
листа № 221/2803/2012 виданого Вінницьким
міським судом Вінницької області 04
квітня 2013 року, зобов'язати державного
виконавця відновити виконавче
провадження та замінити сторону у
виконавчому провадженні.

Ухвалою Вінницького міського суду
Вінницької області від 08 липня 2014 року
(без винесення окремого процесуального
документа) до участі в справі в якості
заінтересованої особи був залучений
ОСОБА_4

В судовому засіданні, заявник та його
представник підтримали скаргу з
підстав, викладених в останній, та
просили її задовольнити. При цьому,
зазначили, що оскільки ОСОБА_4 є
спадкоємцем за заповітом, тому просили
замінити сторону у виконавчому
провадженні, зазначивши саме
останнього.

Державний виконавець Староміського
ВДВС Вінницького МУЮ Андрійчук Ж.А. в
судовому засіданні заперечувала щодо
задоволення скарги. Пояснила, що
стягувач не звертався із заявою про
заміну сторони та в даних
правовідносинах не може бути
правонаступництва.

ОСОБА_5 та її представник заперечили
щодо задоволення скарги з підстав того,
що відповідно до рішення суду
зобов'язання померлої ОСОБА_7 є
особистими її зобов'язаннями, що не
допускає правонаступництва. При цьому
звернули увагу, що ніхто із спадкоємців
не отримав свідоцтва про спадщину, тому
неможна говорити про них як
правонаступників. Такі ж заперечення
надані і ОСОБА_4

Вислухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши матеріали
справи, суд дійшов до наступного.

Судом встановлено, що рішенням
Вінницького міського суду Вінницької
області від 28 січня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Вінницької області від 12 березня 2013
року, в цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою позов ОСОБА_1 задоволено та
вирішено усунути перешкоди в
користуванні земельною ділянкою по
АДРЕСА_1 шляхом зобов'язання ОСОБА_7
знести самочинно побудовані сарай та
гараж за її рахунок та зняти з воріт і
хвіртки при в'їзді в двір замки.

На підставі цього рішення 04 квітня 2013
року виданий виконавчий лист №221/2803/2012,
який пред'явлений до виконання до
Староміського ВДВС Вінницького
міського управління юстиції.
Постановою державного виконавця від 10
квітня 2013 року ВП №37472797 відкрите
виконавче провадження (а. с. 4).

30 травня 2013 року у зв'язку із смертю
ІНФОРМАЦІЯ_1 боржника ОСОБА_7
постановою державного виконавця
виконавче провадження з примусового
виконання виконавчого листа № 221/2803/2012
закінчене відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49
Закону України «Про виконавче
провадження» (а. с. 5).

Умови та порядок виконання рішень
судів та інших органів (посадових осіб),
що відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню в разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначено Законом України "Про
виконавче провадження".

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов"язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вжити
передбачених цим законом заходів
примусового виконання рішення,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі виконати виконавчі дії. При
цьому, здійснює заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення, в спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону
України «Про виконавче провадження»,
виконавче провадження підлягає
закінченню у разі смерті або
оголошення померлим стягувача чи
боржника, визнання безвісно відсутнім
боржника або стягувача, ліквідації
юридичної особи - сторони виконавчого
провадження, якщо виконання їх
обов'язків чи вимог у виконавчому
провадженні не допускає
правонаступництва.

Як зазначалося вище, рішенням
Вінницького міського суду Вінницької
області від 28 січня 2013 року, вирішено
усунути перешкоди в користуванні
земельною ділянкою по АДРЕСА_1, шляхом
зобов'язання ОСОБА_7 знести самочинно
побудовані сарай та гараж за її рахунок
та зняти з воріт і хвіртки при в'їзді в
двір замки. Тобто, вказаним рішенням
встановлений факт самочинного
будівництва померлою сараю та побудови
будівлі під літерою «Г» з перевищенням
розмірів раніш існуючої будівлі, які і
зобов'язано знести.

При вирішення питання чи допускають
вказані правовідносини
правонаступництво слід враховувати
положення ст. 1216 ЦК України, згідно з
якою спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). Статтею 1219 ЦК
України встановлено перелік прав та
обов'язків, які не входять до складу
спадщини. Цей перелік складають ті
права і обов'язки, які нерозривно
пов'язані з особою. При цьому слід
врахувати, що відповідно до п. 7
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30 травня 2008 року № 7 «Про
судову практику у справах про
спадкування», якщо спадкодавцем було
здійснене самочинне будівництво (ч. 1
ст. 376 ЦК), до спадкоємців переходить
право власності на будівельні
матеріали, обладнання тощо, які були
використані в процесі цього
будівництва та в разі знесення
самочинного будівництва переходить
обов'язок відшкодувати вартість витрат
на його знесення і приведення
земельної ділянки до попереднього
стану (ч.ч.4,7 ст.376 ЦК).

На підставі наведеного можна
зазначити, що спадкоємець особи, яка
здійснила самочинне будівництво,
спадкує права та обов'язки зазначеної
особи, зокрема щодо володіння ним, що
надає йому право на вчинення дій, які
повинен був здійснити спадкодавець.
Разом з цим на підставі ч. 4 та ч. 7 ст. 376
ЦК можна зробити висновок, що такий
спадкоємець набуває обов'язків,
зокрема щодо перебудови або знесення
самочинного будівництва за власний
рахунок.

Оскільки спадкування охоплює перехід
всіх прав та обов'язків (за винятком
визначених законом, які не можуть
входити до складу спадщини), можна
зробити висновок, що спадкуванню
підлягають і права та обов'язки щодо
об'єкта самочинного будівництва, який
знаходився у фактичному володінні
спадкодавця або був розташований на
його земельній ділянці. А отже, з огляду
на ст. 1218 ЦК України такі права та
обов'язки можуть успадковуватись, бо
вони не припиняються внаслідок смерті
спадкодавця. Вони продовжують існувати
доки існуватиме об'єкт самочинного
будівництва, який до юридичного
оформлення права власності на нього
розглядається не як об'єкт нерухомості,
який перебуває у власності особи, що
його побудувала, а як використані при
його зведенні будівельні матеріали,
право власності на які саме і
успадковується. Інша річ, що
спадкуванню підлягає не саме право
власності на самочинно збудований
об'єкт нерухомості, а права та
обов'язки, передбачені ст. 376 ЦК України,
здійснення яких в подальшому може
обумовлювати виникнення права
власності, обов'язку його перебудови чи
знесення.

З наведеного вбачається, що
встановлені судовим рішенням
правовідносини в частині зобов'язання
знесення самочинно побудованого сараю
та гаража за рахунок боржника
допускають правонаступництво.
Натомість, державним виконавцем при
винесені оскаржуваної постанови від 30
травня 2013 року помилково прийнято
рішення, що у разі смерті боржника,
правовідносини, що склались між
сторонам, не допускають
правонаступництва і без достатніх
підстав закінчив виконавче
провадження. Цими діями порушено право
стягувача, оскільки з огляду на
положення ст.50 Закону України «Про
виконавче провадження», завершене
виконавче провадження не може бути
розпочате знову, крім випадків,
передбачених цим Законом.

Щодо дій державного виконавця по
закінченню виконавчого провадження в
частині зобов'язання боржника зняття з
воріт і хвіртки при в'їзді в двір
замків, суд зазначає, що дійсно вказана
вимога носить особистий характер,
порядок виконання якого врегульований
гл.7 Закону України «Про виконавче
провадження», тобто боржник
зобов'язаний особисто вчинити певні
дії. За тієї умови, що боржник помер, дії
державного виконавця в цій частині
вчинені в межах, спосіб і порядок
передбачений законодавством України.

При розгляді справи суд враховує, що
принципом цивільного судочинства є
виконуваність рішення суду, а у статті
14 ЦПК визначені ознаки обов'язковості
судових рішень. Крім того, виконання
рішення суду є елементом справедливого
судового розгляду, передбаченого ст. 6
Конвенції прав людини та
основоположних свобод.

Відповідно до ч.1ст. 6 Конвенції прав
людини та основоположних свобод кожен
має право на справедливий і публічний
розгляд його справи впродовж розумного
строку незалежним і безстороннім
судом, встановленим законом. Оскільки
ст. 1 Закону України "Про виконавче
провадження" визначає виконавче
провадження як завершальну стадію
судового провадження, невиконання
судового рішення є порушенням прав
позивача, проголошених ст. 6 Конвенції
прав людини та основоположних свобод.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що право заявника є
порушеним, а постанова державного
виконавця про закінчення виконавчого
провадження від 30 травня 2013 року при
примусовому виконанні виконавчого
листа №212/2803/2012, виданого 04 квітня 2013
року Вінницьким міським судом
Вінницької області в частині
зобов'язання знесення самочинно
побудованого сараю та гаража за
рахунок боржника є неправомірною, а
тому підлягає скасуванню.

Щодо вимоги заявника про зобов'язання
державного виконавця відновити
виконавче провадження, то суд приймає
до уваги позицію Верховного Суду
України, викладену в п.7 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 26
грудня 2003 року №14 "Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність органів і посадових
осіб державної виконавчої служби та
звернень учасників виконавчого
провадження", відповідно до якої у разі
визнання неправомірним рішення, дій
або бездіяльності державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби суд
зобов"язує їх усунути допущені
порушення або іншим шляхом поновлює
порушені права чи свободи заявника. При
цьому, суд не вправі зобов'язувати
зазначених осіб до вчинення тих дій,
які згідно із Законом України можуть
здійснюватися тільки державним
виконавцем або відповідною посадовою
особою державної виконавчої служби.
Одночасно суд зазначає, що відповідно
до ч. 1 ст. 51 Закону України «Про
виконавче провадження», у разі якщо
постанова державного виконавця про
закінчення виконавчого провадження
визнана судом незаконною виконавче
провадження підлягає відновленню
протягом трьох робочих днів з дня
надходження рішення суду. Отже, вказана
вимога задоволенню не підлягає, адже
відповідно до зазначеної норми Закону,
за умови визнання постанови державного
виконавця про закінчення виконавчого
провадження незаконною, виконавче
провадження підлягає відновленню, що в
свою чергу віднесено до повноважень
державного виконавця.

Крім того, вимога заявника про заміну
сторони у виконавчому провадженні
також не підлягає задоволенню, адже
порядок заміни сторони у виконавчому
провадженні встановлений Розділом VI
ЦПК України та проводиться за поданням
державного виконавця або за заявою
сторони виконавчого провадження, та не
може бути проведена при розгляді
скарги на дії державного виконавця,
порядок розгляду якої встановлений
Розділом VIІ ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись
Законом України «Про виконавче
провадження», ст.387 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити частково.

Скасувати постанову державного
виконавця Староміського відділу
державної виконавчої служби
Вінницького міського управління
юстиції Андрійчук Ж.А. про закінчення
виконавчого провадження від 30.05.2013 року
в частині усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою по
АДРЕСА_1 шляхом зобов'язання ОСОБА_7
знести самочинно побудовані сарай та
гараж за її рахунок при примусовому
виконанні виконавчого листа № 212/2803/2012,
виданого 04 квітня 2013 року Вінницьким
міським судом Вінницької області.

В решті вимог - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Вінницької області
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом п'яти днів з дня її
проголошення.

Повний текст ухвали буде виготовлений
18 липня 2014 року.

Суддя: