Справа № 296/1800/12-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" липня 2014 р.

м.Житомир

Корольовський
районний суд м.Житомира

в складі :
головуючого - судді Бондарчука В.В.

секретарів
Тузенко А.О., Березовської О.О.,
Воєвуцької І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
виділ в натурі частини домоволодіння,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в
обгрунтування якого зазначила, що її
неповнолітній син, в інтересах якого
вона діє, разом з відповідачем ОСОБА_3.
отримали в спадщину, та, відповідно, є
співвласниками житлового будинку за
адресою АДРЕСА_1. Однак, вони не можуть
дійти згоди щодо розподілу спільної
часткової власності відповідно до
фактичного користування
домоволодінням, а тому просить суд
виділити в натурі її синові, ОСОБА_2, 2/3
частини вказаного домоволодіння.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав з тих же
підстав та просив задовольнити його в
повному обсязі.

Представник відповідача позов не
визнав та просив відмовити в його
задоволенні.

Суд заслухав пояснення сторін,
дослідив матеріали справи та встановив
наступне.

Як встановлено з матеріалів справи,
сторони прийняли у спадщину житловий
будинок за адресою АДРЕСА_1, зокрема
ОСОБА_2 успадкував 2/3 частини вказаного
будинку, а ОСОБА_3 - 1/2.

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 20.01.2000р.,
вказаний вище "... жилий будинок
шлакобетонний , жилою площею 39,5 кв.м. До
будинку належать: гараж літ. "Г", уборна
літ. "У", огорожа 1-2, криниця 1 " (а.с. 107).

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, в 1970-х роках до будинку були
здійснені численні прибудови, зокрема
була реконструйована кімната 2-3 та
прибудовані приміщення 2-1, 2-2, ІІІ, право
власності на які зареєстровано не було
і до складу спадкового майна вони не
увійшли. Право власності на вказані
приміщення 2-1 площею 6,10 кв.м., 2-2 площею
2,6 кв.м., 2-3 площею 14 кв.м., ІІІ площею 2,9
кв.м. АДРЕСА_1 за рішенням
Корольовського районного суду
м.Житомира від 27.09.2010р. визнано за
ОСОБА_5 (а.с.112), спадкоємицею після
смерті якого є його донька, відповідач
ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України
спільна власність двох або більше осіб
без визначення часток кожного з них у
праві власності є спільною сумісною
власністю.

Оскільки судом встановлено, що сторони
набули у спадщину нерухоме майно, в
якому не були визначені частки кожного
з них, а отже, за своєю юридичною
природою вказане майно є спільною
сумісною власністю, тому, відповідно до
положень ч.1 ст. 370 ЦК України
співвласники мають право на виділ у
натурі частки із майна, що є у спільній
сумісній власності.

Однак, як встановлено з матеріалів
справи та положень вказаних вище
статтей ЦПК, приміщення 2-1 площею 6,10
кв.м., 2-2 площею 2,6 кв.м., 2-3 площею 14 кв.м.,
ІІІ площею 2,9 кв.м. АДРЕСА_1 є особистою
приватною власністю, право на яке за
рішенням суду набув покійний ОСОБА_5 та
спадкоємицею майна якого є відповідач
ОСОБА_3 Будь - яких рішень, договорів між
сторонами щодо визнання цих приміщень
спільною сумісною власністю суду не
надано, як і не заявлено таких позовних
вимог у вказаній справі, а тому суд
приходить до висновку, що спірні
приміщення 2-1 площею 6,10 кв.м., 2-2 площею
2,6 кв.м., 2-3 площею 14 кв.м., ІІІ площею 2,9
кв.м. АДРЕСА_1 є особистою приватною
власністю і не є об"єктом спільної
сумісної власності.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦПК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону. При
здійсненні своїх прав та виконанні
обов'язків власник зобов'язаний
додержуватися моральних засад
суспільства.

Положеннями ч. 1 ст. 321 ЦПК України
передбачено, що право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

З цих підстав суд приходить до
висновку, що приміщення 2-1 площею 6,10
кв.м., 2-2 площею 2,6 кв.м., 2-3 площею 14 кв.м.,
ІІІ площею 2,9 кв.м. АДРЕСА_1 є особистою
приватною власністю, а тому не
підлягають поділу між сторонами.

Також, відмовляючи в задоволенні
позову, суд бере до уваги наступні
обставини.

Відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи
№386/08.12 від 30.08.2012р. існує один варіант
поділу вказаного вище будинку. Однак,
як вбачається з матеріалів справи, цю
експертизу було проведено неповно,
оскільки при її проведенні сторонами
не було надано експерту
правовстановлюючих документів на ряд
приміщень спірної частини будинку, а
саме приміщень 2-1, 2-2, 2-3 та III загальною
площею 25,6 кв.м., право власності на які
було набуто ОСОБА_5(спадкоємицею якого
є відповідач) згідно рішення
Корольовського районного суду м.
Житомира від 27.09.2010 року та які не
входили до спадкової маси під час
оформлення спадщини за заповітом від
20.01.2000 року (а.с. 32-48).

Згідно ж висновку експерта №27/01-14 від 29
січня 2014 року, під час проведення
повторної експертизи за клопотанням
представника відповідача встановлено,
що поділ вказаного житлового будинку в
натурі без урахування приміщень 2-1
(площею 6,1 кв.м), 2-2 (площею 2,6 кв.м.), 2-3
(площею 14,0 кв.м.), між співвласниками
згідно ідеальних часток або при
незначному відступі від ідеальних
долей не вбачається можливим, оскільки
виходячи із умови виділення кожному із
співвласників окремої квартири для
ізольованого користування та
заселення однією сім"єю, при
зазначеному варіанті не виконуються
вимоги пунктів 2.22 (щодо переліку
приміщень) та 2.24 (щодо площі приміщень)
ДБН В.2.2-15-2005 "Жилові будинки. Основні
положення" (а.с. 207 ).

Враховуючи викладене вище, суд
приходить до висновку про відмову в
задоволенні позову, оскільки варіанти
поділу будинку, запропоновані
експертом по другому варіанту
експертизи, неможливі без урахування
приміщень, що перебувають у приватній
власності відповідача ОСОБА_3, а тому
поділ порушить її права як власника
спірних приміщень 2-1 площею 6,10 кв.м., 2-2
площею 2,6 кв.м., 2-3 площею 14 кв.м., ІІІ
площею 2,9 кв.м. АДРЕСА_1, що є
недопустимим відповідно до чинного
законодавства України.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 208, 209, 212, 215 ЦПК
України, суд,-

ВИРІШИВ :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1
в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про виділ в натурі частини
домоволодіння.

Рішення може бути оскаржене сторонами
до апеляційного суду Житомирської
області через Корольовський районний
суд м.Житомира протягом десяти днів з
дня його проголошення.

Cуддя
В. В. Бондарчук