Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Рівненської області у складі:

Головуючого
судді: Демянчук С.В.

суддів:
Василевича В.С., Ковалевича С.П.,

секретаря судового засідання: Пиляй
І.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Дубенського міськрайонного
суду Рівненської області від 19 березня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про визнання права власності на
спадкове майно - земельну ділянку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які з'явилися в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів ,-

в с т а н о в и л а :

29 липня 2013 року ОСОБА_2 звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_1 про визнання права
власності на спадкове майно.

В обгрунтування своїх вимог покликався
на наступні обставини. ІНФОРМАЦІЯ_1
померла його бабуся ОСОБА_3, про що
Державним органом реєстрації актів
цивільного стану видано свідоцтво про
смерть серії НОМЕР_1. Будинковолодіння
АДРЕСА_1 належало його бабусі ОСОБА_3
згідно договору про надання у
безстрокове володіння земельної
ділянки яка зареєстрована у
Дубенському КП «Архітектор» 24 березня
2000 року № 5-5813. Відповідно до біржової
угоди купівлі-продажу частини
будинковолодіння від 31 березня 2000 року,
проведено відчуження частини
будинковолодіння по АДРЕСА_1. Відчужена
частина становила 56/100
будинковолодіння, яка належить його
двоюрідному братові ОСОБА_1. Відповідно
до технічного паспорта, виготовленого
19 липня 2011 року КП «Архітектор» частка,
яка повинна перейти позивачу у
власність складає: 1-9 - жила кімната
площею 20,5 м.кв, 1- 10 - жила кімната площею
10,6м.кв., 1-11 - передпокій площею 9,1 м.кв.,
кухня 1-12 площею 8,0 м.кв.. Житлова площа
складає 31,1 м.кв., загальна площа 48,2 м.кв.,
та господарські будівлі і споруди, а
саме: 1/2 В - сараю, 1/2 Г - погреба, 1/2 №
огорожі, 1/2 І- відмостки, К - колодязь, У -
вбиральня в загальному користуванні,
що становить 44/100 будинковолодіння.
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася
спадщина. Як єдиний спадкоємець за
заповітом він звернувся вчасно до
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини. Інших спадкоємців
немає. Але із-за відсутності Державного
акту на землю, йому було відмовлено у
видачі свідоцтва про право на спадщину.
Також між ним і відповідачем не
досягнуто згоди щодо порядку
користування земельною ділянкою,
позивач просить визнати за ним право
власності на земельну ділянку (пай),
розташованої в АДРЕСА_1, виділити в його
користування 44/100 земельної ділянки
площею 0,026356 га.

________________________________________________________________________
______________________

Провадження №22ц-787/1330/2014
Головуючий у суді 1 інстанції:
Бобер К.Ф.

Доповідач : Демянчук
С.В.

Просив визнати за ним, як спадкоємцем
за законом, право власності на земельну
ділянку, розташовану в АДРЕСА_1 та
виділити земельну ділянку площею 0,0264
га, що дорівнює його ідеальній частці
та складається з окремої земельної
ділянки площею 0,0174 га, (фіолетовой
колір на схемі) та 1/2 від земельної
ділянки площею 0,0179 га, яка знаходиться
в спільному користуванні (на схемі
зелений колір) що становить 44/100 від
загальної площі земельної ділянки.
Також просив стягнути з відповідача на
його користь 1600 грн. - витрати, пов'язані
з проведенням судової
будівельно-технічної експертизи.

Рішенням Дубенського міськрайонного
суду Рівненської області від 19 березня
2014 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності, як
спадкоємця за законом на земельну
ділянку, розташовану в АДРЕСА_1,
Рівненської області.

Виділено ОСОБА_2 земельну ділянку по
АДРЕСА_1 площею 0,0264 га, що дорівнює його
ідеальній частці та складається з
окремої земельної ділянки площею 0,0174
га (фіолетовий колір на схемі) та 1/2 від
земельної ділянки площею 0,0179 га, яка
знаходиться в спільному користуванні
(на схемі зелений колір). Дана земельна
ділянка та частка в площі загального
користування становить 44/100 від
загальної площі земельної ділянки.

ОСОБА_1 виділено земельну ділянку по
АДРЕСА_1 площею 0,0335 га, що дорівнює його
ідеальній частці та складається з двох
окремих земельних ділянок площею 0,0194
га та 0,0051 га (на схемі жовтий колір) та 1/2
від земельної ділянки площею 0,0179 га,
яка знаходиться в спільному
користуванні (на схемі зелений колір).
Дана земельна ділянка та частка в площі
загального користування становить 56/100
від загальної площі земельної ділянки.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1600
грн. за проведенням судової
будівельно-технічної експертизи.

Не погодившись з вказаним рішенням
суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
Вважає, що рішення суду першої
інстанції є незаконним та
необґрунтованим, прийнятим з
порушенням норм процесуального та
матеріального права, висновки суду не
відповідають фактичним обставинам
справи, тому підлягає скасуванню.

Вказує, що суд першої інстанції
неправомірно застосував положення ст.
392 ЦК України стосовно позивача ОСОБА_2,
оскільки, ця норма матеріального права
передбачає право тільки власника майна
на звернення до суду, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також право на звернення до
суду у випадку втрати ним
правовстановлюючого документа. У цьому
випадку ОСОБА_2 не є власником майна,
оскільки він тільки порушує в судовому
порядку питання визнання права
власності на земельну ділянку. Крім
цього, він не обгрунтовує свій позов
тим, що останній втратив
правовстановлюючі документи на
зазначену землю, як власник. Натомість
суд першої інстанції повинен
керуватися тільки положеннями глав 86-87
Книги шостої ЦК України, яка регулює
питання спадкування за законом.

Також зазначає, що суд першої
інстанції, ухвалюючи рішення про
задоволення позову, без його відому та
участі, порушив його конституційне
право на приватну власність і позбавив
можливості захисту в суді своїх прав,
передбачених ст.ст. 3, 6, 10, 27 ЦПК України.

Просив скасувати рішення суду першої
інстанції від 19 березня 2014 року та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги ОСОБА_2 залишити без задоволення
та у позові відмовити за його
безпідставністю.

В поданих на апеляційну скаргу
запереченнях ОСОБА_2 вказує на
безпідставність доводів апеляційної
скарги та на законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції, яке просить залишити без
змін.

У судовому засіданні ОСОБА_1, його
представник, підтримавши апеляційну
скаргу повністю, надали пояснення в
межах її доводів.

ОСОБА_2, заперечуючи проти задоволення
апеляційної скарги, покликався на
законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, а також вимог, заявлених в суді
першої інстанції, правильність
застосування судом норм матеріального
і процесуального права, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до задоволення з наступних підстав.

Постановляючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що суду було надано
достатньо доказів для визнання за
ОСОБА_2 права власності на земельну
ділянку та можливість виділу позивачу
належної йому частки земельної ділянки
відповідно до варіанту визначеного
експертом з врахуванням порядку
користування відповідною часткою
земельної ділянки.

Проте, повністю з такими висновками
суду колегія суддів не може погодитися,
оскільки висновки суду не відповідають
обставинам справи, суд першої
інстанції допустив порушення норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню
на підставі ст. 309 ЦПК України, з
ухваленням нового рішення, оскільки
оскаржуване рішення ухвалене за
неповного з'ясування обставин, що мають
значення для справи; за недоведеності
обставин, які мають значення для
справи, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України
апеляційний суд перевіряє законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, проте, суд не
обмежений доводами апеляційної скарги,
якщо під час розгляду справи буде
встановлено неправильне застосування
норм матеріального права, або
порушення норм процесуального права,
які є обов"язковою підставою для
скасування рішення.

Підставою для скасування рішення,
відповідно до ст. 309 ч. 1 п. 3 ЦПК України є
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

З матеріалів справи вбачається, що 04
січня 2000 року ОСОБА_3 складено заповіт,
яким вона все своє майно, де б воно не
було та з чого не складалося, та взагалі
все те, що на день смерті за законом
вона матиме заповіла ОСОБА_2 (а.с. 5).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серія НОМЕР_2 від 10 січня 2011 року (а.с. 9).

Право власності покійної ОСОБА_3 на
земельну ділянку, що знаходиться в
АДРЕСА_1 підтверджується наявними
доказами, зокрема технічним паспортом
на нього, виданим КП „Архітектор" 19
липня 2011 року, в якому вона вказана
однією із власників, державним актом на
право власності на земельну ділянку
від 03 жовтня 2003 року, витягом із
поземельної книги, витягом із
Державного земельного кадастру про
земельну ділянку (а.с. 6-15).

Разом з цим, апеляційним судом
встановлено, що відповідно до договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
23 лютого 2007 року ОСОБА_1 є власником 0, 0350
га земельної ділянки, яку він придбав у
ОСОБА_3 /а.с. 100/.

Відповідач надав апеляційному суду
державний акт на право власності на
земельну ділянку /а.с. 102/, який оглянуто
апеляційним судом в оригіналі. На
звороті даного акту має місце запис
нотаріуса про відчуження частини
земельної ділянки.

За встановлених обставин, колегія
суддів не може погодитися з доводами
суду першої інстанції про визнання за
позивачем права власності, виходячи з
положень ст. 120 ЗК України та ст.ст. 391, 392
ЦК України, оскільки в даному випадку
позивач набув право власності після
смерті ОСОБА_3 в порядку спадкування за
заповітом на частину земельної
ділянки, яку мала на день смерті
заповідач.

Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право
власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців на загальних
підставах, із збереженням її цільового
призначення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.1296 ЦК України
спадкоємець, який прийняв спадщину,
може одержати свідоцтво про право на
спадщину.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду
України у постанові від 30 травня 2008
року № 7 "Про судову практику у
справах про спадкування", свідоцтво про
право на спадщину видається за
письмовою заявою спадкоємців, які
прийняли спадщину в порядку,
установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину особа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

Проте суд першої інстанції на
зазначені обставини уваги не звернув,
не перевірив наявність чи відсутність
умов для одержання в нотаріальній
конторі свідоцтва про право на
спадщину, не з`ясував, чи не було
нотаріусом відмовлено у видачі
свідоцтв про право на спадщину та якщо
було, то з яких підстав. Без з`ясування
вказаних обставин висновок суду про
визнання права власності на спадкове
майно є передчасним.

В апеляційному суді позивач вказав, що
офіційної відмови нотаріуса не було,
оскільки він не мав державного акту на
землю на ім'я покійної.

Однак, такі доводи позивача не
ґрунтуються на вимогах чинного
законодавства.

Згідно нормам ЗК України право
власності та право постійного
користування на земельну ділянку
виникає після одержання її власником
або користувачем документа, що
посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.
Право власності на земельну ділянку і
право постійного користування
земельною ділянкою посвідчується
державними актами.

З огляду на наведене та з урахуванням
положень ст. 181 ЦК України право
власності на земельну ділянку виникає
в особи з моменту державної реєстрації
такого права.

Судом установлено, що відповідач
ОСОБА_2 має державний акт на право
власності на спірну земельну ділянку
площею 0, 0350 га земельної ділянки, яку
він придбав у ОСОБА_3

Тобто відсутні перешкоди для звернення
позивачем в визначеному законом
порядку для оформлення спадщини на
земельну ділянку.

Згідно з пунктом "а" частини другої,
частиною шостою статті 126 ЗК України (в
редакції Закону № 1066-VI) право власності
на земельну ділянку, набуту у власність
із земель приватної власності без
зміни її меж, цільового призначення,
посвідчується цивільно-правовою
угодою щодо відчуження земельної
ділянки, укладеною в порядку,
встановленому законом, у разі набуття
права власності на земельну ділянку за
такою угодою. При набутті права
власності на земельну ділянку на
підставі документів, визначених
частиною другою цієї статті, державний
акт на право власності на земельну
ділянку, що відчужується, долучається
до документа, на підставі якого
відбувся перехід права власності на
земельну ділянку, в кожному такому
випадку відчуження земельної ділянки.

Пунктом 2 Розділу ІІ Прикінцеві та
перехідні положення Закону № 1066-VI
передбачено, що положення цього Закону
щодо посвідчення права власності на
земельні ділянки документами,
зазначеними у частині другій статті 126
ЗК України, поширюються також на
випадки, коли зазначені документи були
укладені (видані) до набрання чинності
цим Законом, але державні акти на право
власності на земельні ділянки видані
не були. В такому випадку нотаріус, який
посвідчив (видав) відповідний документ,
звертається з письмовим запитом до
органу, який здійснює державну
реєстрацію земельних ділянок, про
підтвердження того, що державний акт на
право власності на землю (земельну
ділянку) не виданий новому власнику
земельної ділянки. Після надходження
до нотаріуса письмового підтвердження
такого факту державний акт на право
власності на землю (земельну ділянку)
вилучається нотаріусом із його справ
та після здійснення відмітки про
перехід права власності на неї,
долучається до відповідного документа,
зазначеного у частині другій статті 126
ЗК України.

Позивач не скористався визначеним цим
Законом порядком одержання документів,
що посвідчують право власності на
земельну ділянку, для державної
реєстрації його права власності на
землю.

Враховуючи наведені обставини та
міркування, оскаржуване рішення
підлягає до скасування з ухваленням
нового про відмову в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 303,
307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія
суддів , -

В и р і ш и л
а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Дубенського
міськрайонного суду Рівненської
області від 19 березня 2014 року
скасувати.

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_1 про визнання
права власності на спадкове майно -
земельну ділянку .

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним чинності.

Головуючий суддя:
С.В.
Демянчук

Судді :
В.С.
Василевич

С.П.
Ковалевич