Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" липня 2014 р. Дніпровський районний
суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

за участі секретаря Батченко Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві скаргу
ОСОБА_1 на дії державного виконавця
Відділу державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції в м. Києві Клименка Р.В. у
виконавчому провадженні № 42958320,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся зі скаргою у якій
просить визнати протиправними дії
державного виконавця ВДВС
Дніпровського районного управління
юстиції в м. Києві Клименка Р.В.;
скасувати постанову державного
виконавця Клименка Р.В. від 14 квітня 2014
року про відмову у відкритті
виконавчого провадження ВП № 42958320 та
зобов»язати Відділ державної
виконавчої служби Дніпровського
районного управління юстиції в м. Києві
винести постанову про відкриття
виконавчого провадження на підставі
виконавчого листа № 2604/4981/2012, виданого
31.01.2014 року Дніпровським районним судом
м. Києва.

Вимоги скарги мотивує тим, що спірну
постанову державного виконавця
отримав поштою 18 травня 2014 року з якою
він не згоден та вважає, що постанова
підлягає скасуванню, оскільки винесена
з порушенням норм права.

Відповідно до рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 31.10.2012 року,
яке ухвалою Апеляційного суду м. Києва
від 28.03.2013 року залишене без змін, він
має право бачитися та спілкуватися зі
своїми дітьми кожну суботу місяця з 10
до 12 годин у присутності матері ОСОБА_3
Проте рішення суду відповідачкою у
справі не виконується та на
сьогоднішній день він не має
можливості зустрічатися з дітьми, тому
подав зазначений виконавчий лист для
виконання рішення суду у примусовому
порядку, у прийнятті якого було
безпідставно відмовлено.

В судове засідання скаржник та
державний виконавець не з'явилися, про
дату, час та місце слухання справи були
повідомлені належним чином, при цьому
ОСОБА_1 суду подана заява з проханням
розглянути скаргу без його участі та
задовольнити вимоги, про причини
неявки державно виконавця суд
повідомлено не було.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
наявні у справі докази, суд приходить
до наступного висновку.

Судом вставлено, що рішенням
Дніпровського районного суду м. Києва
від 31.10.2012 року, яке ухвалою
Апеляційного суду м. Києва від 28.03.2013
року залишене без змін, було частково
задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
третя особа Служба у справах дітей
Дніпровської районної у м. Києві
державної адміністрації про усунення
перешкод в спілкуванні з
неповнолітніми дітьми та встановлення
днів та годин в спілкуванні та
вихованні неповнолітніх дітей.

Даним рішенням суду усунуто ОСОБА_1
перешкоди в спілкуванні з малолітніми
дітьми ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, та визначено участь
батька ОСОБА_1 у вихованні малолітніх
дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, у формі спілкування з
дітьми щосуботи кожного місяця з 10 до 12
години в присутності матері ОСОБА_3

На виконання рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 31.10.2012 року
судом 31 січня 2014 року видано виконавчий
лист № 2604/4981/2012.

Відповідно до статті 14 Цивільного
процесуального кодексу України, судові
рішення, що набрали законної сили,
обов'язкові для всіх органів державної
влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України.
Невиконання судового рішення є
підставою для відповідальності,
встановленої законом. Зміст ст. 14
Цивільного процесуального кодексу
України не містить жодних застережень,
які б надавали можливість за тих чи
інших умов не виконувати судові
рішення, які набрали законної сили.
Зазначена норма Закону має
імперативний характер і довільному та
розширеному тлумаченню не підлягає.

10 квітня 2014 року стягувачем ОСОБА_1
виконавчий лист для примусового
виконання рішення суду було
пред»явлено до виконання до Відділу
державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції в м. Києві.

14 квітня 2014 року головним державним
виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ в м.
Києві Клименко Р.В. була винесена
постанова про відмову у відкритті
виконавчого провадження (відмову в
прийнятті до провадження виконавчого
документа) - ВП № 42958320) з посиланням на
п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про
виконавче провадження» та зазначенням,
що відсутні заходи примусового
виконання рішення суду визначені
вимогами вказаного Закону.

Відповідно до статті 1 Закону України
„Про виконавче провадження"
встановлено, що виконавче провадження
як завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб)
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані, зокрема, на примусове
виконання рішень судів, які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших Законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Статтями 2, 5 Закону України „Про
виконавче провадження" визначено, що
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу. Інші органи, установи,
організації і посадові особи провадять
окремі виконавчі дії у випадках,
передбачених законом, у тому числі
відповідно до статті 5 цього Закону, на
вимогу чи за дорученням державного
виконавця. При цьому вимоги державного
виконавця щодо виконання рішень
обов'язкові для всіх органів,
організацій, посадових осіб, фізичних і
юридичних осіб на території України.
Невиконання законних вимог державного
виконавця тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Виходячи із засад цивільного
судочинства, судове рішення, як таке,
вже само по собі являється актом
примусу, спрямованим на вчинення тих чи
інших дій в інтересах та на користь
учасників судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України
„Про виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії, що
відповідає конституційному положенню
щодо обов'язковості виконання судових
рішень на всій території України (ст. 124
Конституції України).

Відповідно до ст. 383 Цивільного
процесуального кодексу України
учасники виконавчого провадження та
особи, які залучаються до проведення
виконавчих дій, мають право звернутися
до суду із скаргою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення, ухваленого відповідно до
цього Кодексу, порушено їх права чи
свободи.

Як передбачено ч. 2 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження»,
державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець відмовляє у відкритті
виконавчого провадження у разі
наявності інших передбачених законом
обставин, що виключають здійснення
виконавчого провадження.

Аналіз даної норми свідчить, що
постанова про відмову у відкритті
виконавчого провадження за п. 8 ч. 1 ст. 26
Закону України "Про виконавче
провадження" має бути вмотивована з
посиланням на передбачені законом
обставини, які виключають здійснення
виконавчого провадження. Тобто
мотивувальна частина постанови має
вказувати на норму закону, якою прямо
передбачені обставини, як підставу для
відмови у відкритті виконавчого
провадження.

Однак, оскаржувана постанова не
містить посилання на норму закону, що
унеможливлює виконання рішення
Дніпровського районного суду міста
Києва від 31.10.2012 року, що набрало
законної сили, відповідно до якого
ОСОБА_1 усунуто перешкоди у спілкуванні
з його малолітніми дітьми та визначено
період часу і дні щодо участі батька у
вихованні дітей в присутності матері
ОСОБА_3, у зв'язку з чим Дніпровським
районним судом міста Києва видано
виконавчий лист для примусового
виконання рішення суду.

При цьому ОСОБА_3 у виконавчому
документі № 2604/4981/2012 зазначена у
статусі боржника.

Державний виконавець як працівник
органу державної виконавчої служби
зобов'язаний сумлінно виконувати
службові обов'язки, не допускати у
своїй діяльності порушення прав
громадян та юридичних осіб,
гарантованих Конституцією України та
законами України, та з огляду на ст. 6
Закону України "Про виконавче
провадження" використовувати надані
йому права у точній відповідності до
закону.

Обов»язки та права державних
виконавців визначені ст. 11 Закону
України про виконавче провадження»,
при цьому відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 11
Закону державний виконавець у
процесі здійснення виконавчого
провадження має право звертатися до
суду, який видав виконавчий документ,
із заявою про роз'яснення рішення.

За викладених обстави суд вважає, що
головний державний виконавець Відділу
державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції в м. Києві Клименко Р.В.
безпідставно виніс постанову про
відмову у відкритті виконавчого
провадження за виконавчим листом №
2604/4981/2012, виданим 31.01.2014 року
Дніпровським районним судом м. Києва, у
зв»язку з чим дана постанова
державного виконавця підлягає
скасуванню.

Як роз'яснено у постанові Пленуму
Верховного Суду України від 26.12.2003 року
№ 14 "Про практику розгляду судами скарг
на рішення, дії або бездіяльність
органів і посадових осіб державної
виконавчої служби та звернень
учасників виконавчого провадження", у
разі визнання неправомірними рішення,
дій або бездіяльності державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби суд
зобов'язує їх усунути допущені
порушення або іншим шляхом поновлює
порушені права чи свободи заявника. При
цьому суд не вправі зобов'язувати
зазначених осіб до вчинення тих дій,
які згідно із Законом України "Про
виконавче провадження" можуть
здійснюватися тільки державним
виконавцем або відповідною посадовою
особою державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про
виконавче провадження" саме державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа за заявою стягувача або його
представника про примусове виконання
рішення, зазначеного в статті 18 цього
Закону.

З урахуванням зазначеного, відсутні
правові підстави зобов'язувати Відділ
державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції в м. Києві винести постанову
про відкриття виконавчого провадження,
так як дані дії можуть здійснюватись
тільки державним виконавцем з
дотриманням вимог Закону України «Про
виконавче провадження» та Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 02.04.2012
року за № 512/5, тому у задоволенні вимог
скарги у цій частині слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 5, 6, 11, 18, 19, 26, 32
Закону України «Про виконавче
провадження», ст. ст. 14, 383-388 Цивільного
процесуального кодексу України, суд,-

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Дніпровського
районного управління юстиції в м. Києві
Клименка Р.В. у виконавчому провадженні
№ 42958320 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Дніпровського
районного управління юстиції в м. Києві
Клименка Р.В. щодо відмови у відкритті
виконавчого провадження за виконавчим
листом № 2604/4981/2012 виданого 31.01.2014 року
Дніпровським районним судом м. Києва.

Скасувати постанову головного
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції в м. Києві Клименка Р.В. від 14
квітня 2014 року про відмову у відкритті
виконавчого провадження (відмову в
прийнятті до провадження виконавчого
документа) (ВП № 42958320) за виконавчим
листом № 2604/4981/2012 виданого 31.01.2014 року
Дніпровським районним судом м. Києва.

В решті вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду міста Києва через
Дніпровський районний суд м. Києва
протягом п»яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п»яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя