АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 215/1704/14-ц
Головуючий у першій інстанції
Провадження № 22-ц/774/1330/К/14
суддя Тарасенко О.В.
Категорія № 27 ( І )
Суддя-доповідач - Турік В.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого - судді:
Турік В.П.

суддів:
Братіщевої Л.А., Грищенко Н.М.

при секретарі:
Булах К.А.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою позивача
ОСОБА_2 на заочне рішення Тернівського
районного суду м. Кривого Рогу від 29
квітня 2014 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_2 до Державного
підприємства «Криворізьке
спеціалізоване управління №453»
Публічного акціонерного товариства
«Дніпроелектромонтаж», ОСОБА_3 про
стягнення моральної шкоди.

Особи, що беруть участь у розгляді
справи:

позивач ОСОБА_2

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року позивач ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до
Державного підприємства «Криворізьке
спеціалізоване управління №453»
Публічного акціонерного товариства
«Дніпроелектромонтаж» (надалі - ДП «КСУ
№453» ПАТ «Дніпроелектромонтаж»),
ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди,
посилаючись на те, що рішенням
Тернівського районного суду м.Кривого
Рогу від 14 лютого 2014 року по цивільній
справі за позовом прокурора
Центрально-Міського району м.Кривого
Рогу в інтересах ОСОБА_2 стягнуто на
його користь борг за договором позики
від 24 грудня 2012 року у розмірі 45 900,00
грн.

Посилаючись на те, що неправомірними
діями відповідачів його здоров'ю
спричинено значну шкоду та він був
змушений, у зв'язку з невчасним
поверненням боргу, шукати гроші для
власних потреб та лікування, просив суд
стягнути з відповідачів солідарно на
його користь 20 000, 00 грн. на
відшкодування моральної шкоди.

Заочним рішенням Тернівського
районного суду м. Кривого Рогу від 29
квітня 2014 року в задоволенні позову
ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2
ставить питання про скасування рішення
суду та ухвалення нового рішення про
задоволення позовних вимог,
посилаючись на те, що судом порушено
норми матеріального права та не
враховано положення ст. 22 ЦК України,
якою передбачено, що збитками, які
підлягають відшкодуванню у повному
обсязі, є витрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права.

Оскільки, протягом тривалого часу у
зв'язку із невчасним поверненням
грошових коштів ОСОБА_2 довелося шукати
позики для власних потреб та лікування,
позивач зазнав душевних страждань, а
тому має право на відшкодування
моральної шкоди відповідно до ст. 23 ЦК
України.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які
беруть участь у розгляді справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
24 грудня 2012 року між ОСОБА_2 та ДП «КСУ
№453» ПАТ «Дніпроелектромонтаж» в особі
директора ОСОБА_3 укладено договір
позики (а.с. 6).

Рішенням Тернівського районного суду
м.Кривого Рогу від 14 лютого 2014 року по
цивільній справі за позовом прокурора
Центрально-Міського району м.Кривого
Рогу в інтересах ОСОБА_2 стягнуто на
його користь з ДП «КСУ №453» ПАТ
«Дніпроелектромонтаж» борг за
договором позики від 24 грудня 2012 року у
розмірі 45 900,00 грн. (а.с. 8).

Спір виник з приводу відшкодування
моральної шкоди, завданої несвоєчасним
виконанням зобов'язань по договору
позики.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 про стягнення моральної
шкоди суд першої інстанції виходив з
того, що між сторонами склалися
правовідносини, що ґрунтуються на
письмовому договорі та не передбачаєть
відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" спори про
відшкодування заподіяної фізичній чи
юридичній особі моральної шкоди
розглядаються зокрема: коли право на її
відшкодування безпосередньо
передбачено нормами Конституції
України або випливає з її положень; у
випадках, передбачених законодавством,
яке встановлює відповідальність за
заподіяння моральної шкоди; при
порушенні зобов'язань, які підпадають
під дію Закону України "Про захист прав
споживачів" чи інших законів, що
регулюють такі зобов'язання і
передбачають відшкодування моральної
шкоди.

Як зазначено в ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець), передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду і також
якості.

Згідно зі ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюється
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України. У
разі відсутності іншої домовленості
сторін проценти виплачуються
щомісячно до дня повернення позики.
Договір позики вважається
безпроцентним, якщо: він укладений між
фізичними особами на суму, яка не
перевищує п'ятдесятикратного розміру
неоподаткованого мінімуму.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що в
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Укладеним між сторонами договором не
передбачено відшкодування моральної
шкоди в разі порушення його умов, як не
передбачено таке відшкодування ст. 1048
ЦК України, а тому висновок суду першої
інстанції про відсутність підстав для
задоволення позову про відшкодування
моральної шкоди є обґрунтованим.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі,
не можуть бути взяті до уваги колегією
суддів, оскільки вони фактично
зводяться до переоцінки доказів та
незгодою з висновками суду по їх
оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212
ЦПК України оцінка доказів є виключною
компетенцією суду, переоцінка доказів
діючим законодавством не передбачена.
Судом першої інстанції повно та
всебічно досліджені обставини справи,
перевірені письмові докази та надано
їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що висновки суду обґрунтовані і
підтверджуються письмовими
матеріалами справи та поясненнями
сторін, суд перевірив доводи і дав їм
належну правову оцінку, ухвалив
рішення, яке відповідає вимогам закону;
рішення суду постановлено з
дотриманням норм матеріального і
процесуального законодавства, у
зв'язку із чим апеляційна скарга
підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК
України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2
відхилити.

Заочне рішення Тернівського районного
суду м. Кривого Рогу від 29 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з моменту
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: