Справа № 274/5854/13-ц
пр.№ 2/0274/154/14
Рішення

Іменем України

25.07.2014 рокБердичівський
міськрайонний суд Житомирської
області в складі судді Потапової Т.М., з
участю секретаря Білань О.В.,
представника позивачки ОСОБА_1,
представника відповідача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про визнання майна спільною
сумісною власністю та поділ майна
подружжя, -

Встановив:

ОСОБА_3 звернулася до суду з зазначеним
позовом. Після неодноразового
уточнення, збільшення та зменшення
позовних вимог просить визнати спільно
набутим майном подружжя двокімнатну
квартиру АДРЕСА_1, на придбання якої
згідно кредитного договору від 14.12.2006
року № ZRSWGK00000095 у ЗАТ КБ „Приватбанк"
було отримано кредит та сплачено з
сімейного бюджету грошові кошти в
розмірі 24695 доларів США, що в
еквіваленті становить 197560 грн., а також
автомобіль марки TOYOTA Corolla, державний
номер НОМЕР_1, 2011 року випуску, вартістю
174660 грн., поділити в натурі спільно
набуте майно подружжя, виділивши їй у
власність автомобіль марки TOYOTA Corolla,
державний номер НОМЕР_1, 2011 року
випуску, вартістю 174660 грн.. Свої вимоги
мотивує тим, що квартира була придбана
відповідачем до шлюбу на підставі
договору купівлі-продажу від 13.12.2006
року, договір укладений в інтересах
сім'ї, оскільки він створив обов'язки
для подружжя, в квартирі спільно
проживали, вели спільне господарство.
За квартиру було сплачено спільно 197560
грн., половина якої становить 98780 грн. та
є вартістю її частки. Автомобіль
придбаний за час шлюбу, його вартість -
174660 грн.. Даний автомобіль є в наявності
і перебуває у відповідача. Квартира
була відчужена відповідачем без її
згоди третій особі. Враховуючи
вартість її частки у спільному майні,
ця частка покриває в грошовому
еквіваленті вартість всього
автомобіля.

В судовому засіданні представник
позивачки позовні вимоги підтримала з
зазначених підстав.

Позивачка, яка була присутня у
попередньому судовому засіданні, суду
пояснила, що з відповідачем почали
спільно проживати до реєстрації шлюбу
в листопаді 2006 року у найманій
квартирі, взяли кредит в сумі 12500
доларів, придбали квартиру АДРЕСА_1,
спільно погашали кредит, вона мала
бізнес, тому кредит погасили
достроково в 2009 році. За спільні кошти в
2011 році придбали автомобіль.
Відповідач подарував квартиру своєму
братові. В квартирі вона зареєстрована.
Шлюбні відносини припинили в вересні
2013 року, вона залишилися проживати в
цій квартирі.

Представник відповідача позов визнав
частково, заперечує факт спільного
проживання сторін до реєстрації шлюбу,
вважає спірну квартиру особистим
майном відповідача, не заперечує, що за
час шлюбу придбано автомобіль, який є
спільним майном подружжя, однак
заперечує проти виділення автомобіля
позивачці. Просить визначити частки
подружжя у праві спільної власності на
цей автомобіль, оскільки позивачка не
внесла на депозит суду половини
вартості автомобіля як грошову
компенсацію відповідачеві за його
частку.

Заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши надані
сторонами докази, суд дійшов висновку
про часткове задоволення позовних
вимог.

Судом встановлені наступні обставини
та відповідні ним правовідносини.

Сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі з 08.02.2007 року(а.с.13), шлюбні
відносини припинені в вересні 2013 року.
Даний факт визнаний сторонами.

13.12.2006 року відповідач уклав договір
купівлі-продажу квартири з
відстроченням платежу з ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 про придбання двокімнатної
квартири АДРЕСА_1 за 63125 грн..(а.с.48-49)
Право власності за ОСОБА_4 на квартиру
зареєстровано в органах БТІ 14.12.2006
року.(а.с.8,18,50)

Згідно з висновком про експертну
оцінку станом на 13.09.2013 року ринкова
вартість квартири визначена в сумі 172000
грн..(а.с.9)

В судовому засідання сторони
погодили вартість спірної квартири в
сумі 137572 грн..

14.12.2006 року ОСОБА_4 уклав кредитний
договір № ZRSWGK 00000095 з ЗАТ КБ
„Приватбанк" про отримання кредиту в
розмірі 12500 доларів США на придбання
зазначеної квартири на строк до 13.12.2016
року. (а.с.45-46) Кредит був погашений
14.04.2009 року в сумі 33342,30 грн. згідно
графіка.(а.с.32)В позовній заяві
зазначено, що сплачено банку 24695
долдарів США. Квартира перебувала в
іпотеці банка, після погашення кредиту
було знято обтяження з Єдиного реєстру
заборон.(а.с.93,94)

Відповідач подарував спірну квартиру
ОСОБА_7 згідно з договором дарування
від 23.09.2013 року. Право власності на день
розгляду справи судом зареєстровано за
обдарованим.(а.с.38,39)

22.10.2011 року подружжям був придбаний
автомобіль марки TOYOTA Corolla згідно з
договором купівлі-продажу на ім'я
відповідача.(а.с.6-7,14,21) Сторони узгодили
вартість автомобіля в сумі 174660 грн..

Відповідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Відповідно до ст.57 СК України особистою
приватною власністю дружини, чоловіка
є майно, набуте нею, ним за час до шлюбу .

Відповідно до ст.74 цього кодексу якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбу між
собою, майно, набуте ними за час
спільного проживання, належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено письмовим
договором між ними. На майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності жінки та чоловіка, які не
перебувають у шлюбу між собою,
поширюються положення глави 8 цього
кодексу.

Згідно із ст..60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи
спірна квартира була придбана
відповідачем 13.12.2006 року, шлюб
зареєстрований 08.02.2007 року, тобто до
реєстрації шлюбу. Згідно з п.4 договором
купівлі-продажу квартири з
відстроченням платежу покупець
здійснює повний розрахунок до 18.12.2006
року. 14.12.2006 року відповідач отримав
кредит в сумі 12500 доларів США,
розрахувався за квартиру та передав її
в іпотеку банку в якості забезпечення
погашення кредиту. Дані обставини
підтверджуються письмовими доказами
та не заперечуються сторонами.

Отже, спірна квартира була придбана
ОСОБА_4 до реєстрації шлюбу з
позивачкою.

З пояснень позивачки вбачається, що
вона перебувала з відповідачем у
фактичних шлюбних відносинах з
листопада 2006 року, тому спірна квартира
є спільним майном її та відповідача.

Відповідач проти цього факту
заперечив, про що зазначив в своїх
письмових запереченнях.

Для визнання осіб як таких, що
перебувають у фактичних шлюбних
відносинах, для вирішення майнового
спору на підставі ст.74 СК України, суд
повинен встановити факт проживання
однією сім'єю чоловіка та жінки без
шлюбу в період, протягом якого було
придбано спірне майно.

Позивачкою не надано жодного доказу на
підтвердження факту існування
фактичних шлюбних відносин між нею та
відповідачем до реєстрації шлюбу з
листопада 2006 року. Вона не заявила
вимогу про визнання факту її
проживання з відповідачем до шлюбу в
порядку ст.74 СК України.

Відповідно до ч.4 ст.65 СК України
договір укладений одним з подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно одержане
за договором, використано в інтересах
сім'ї.

Оскільки позивачкою факт створення
сім'ї з відповідачем на момент
придбання спірної квартири не
доведений, положення цієї статті не
застосовуються.

Відповідно до п.п.23,24 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21.12.2007 року
№ 11 „Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановити обсяг спільно
набутого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясувати джерело і час
його придбання. До складу майна, що
підлягає поділу включається загальне
майно подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб.

На час розгляду справи судом спірна
квартира не належить жодному з
подружжя. Власником квартири є ОСОБА_7
на підставі договору дарування від
23.09.2013 року. Зазначений договір є
чинним. Підстав для визнання майна, яке
є власністю іншої особи, спільною
сумісною власністю подружжя, немає.

Позивачка зареєстрована в спірній
квартирі після реєстрації шлюбу,
доказів про реєстрацію суду не надала,
однак цей факт відповідачем не
заперечується. Подружжя спільно
проживали в даній квартирі. Під час
шлюбу сторони погашали кредит,
отриманий відповідачем до реєстрації
шлюбу 14.12.2006 року на придбання спірної
квартири. Представник відповідача
заперечив участь позивачки в
поверненні банку кредитних коштів,
посилаючись на те, що ОСОБА_7 працює
лікарем на судні, заробляє гарні кошти,
які висилав позивачці для погашення
кредиту.

Позивачка пояснила, що мала власний
бізнес, також заробляла гроші, на
підтвердження надала довідку ОДПІ про
отримані нею доходи за 2007-2010 роки.(а.с.92)

Враховуючи, що кредитний договір був
укладений відповідачем до шлюбу,
позивачка не надавала згоди на його
отримання, для неї цей договір не
створив обов'язку по поверненню
кредитних коштів. Однак, після
реєстрації шлюбу 08.02.2006 року сторони
проживали спільно, вели спільне
господарство, заробляли кошти на
потреби сім'ї та несли витрати, в тому
числі на погашення кредиту, який
виплатили достроково в 2009 році. Участь
позивачки у виконанні кредитного
зобов'язання не є підставою для
виникнення у неї права власності на
спірну квартиру.

Поряд з тим, відповідачем не
заперечується, що автомобіль марки TOYOTA
Corolla, 2011 року випуску, є спільною
власністю подружжя.

Вартість автомобіля визначена
сторонами в сумі 174660 грн..

Розмір часток майна дружини та
чоловіка при поділі майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, визначається за правилами
ст. 70 СК України.

Відповідно ч.1 ст.70 СК України, у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Позивачка просить виділити їй
автомобіль в натурі, при цьому не
згідна сплатити відповідачеві грошову
компенсацію за половину його вартості,
не внесла на депозит суду відповідну
суму грошей.

Відповідно до ст.71 СК України майно, що
є об'єктом спільної сумісної власності
подружжя, ділиться між ними в натурі.
Неподільні речі присуджуються одному з
подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними. Присудження
одному з подружжя грошової компенсації
замість його частки у праві спільної
сумісної власності на майно,
допускається за його згодою і можливо
за умови попереднього внесення другим
із подружжя відповідної грошової суми
на депозитний рахунок суду.

Представник відповідача заперечив
проти присудження ОСОБА_4 грошової
компенсації за половину вартості
автомобіля, позивачка не згідна
сплачувати йому цю компенсацію та
внести відповідну суму на депозит суду.

Згідно ст.372 ЦК України - у разі поділу
майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом. У разі поділу майна між
співвласниками право спільної
сумісної власності на нього
припиняється.

За таких обставин, суд вважає
можливим поділити спірний автомобіль
між подружжям, шляхом визначення
частки кожного у праві спільної
власності.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

Вирішив:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання
майна спільною сумісною власністю та
поділ майна подружжя задовольнити
частково.

Визнати спільним майном подружжя
автомобіль НОМЕР_2, 2011 року випуску,
вартістю 174660 грн..

Поділити спільне майно подружжя -
автомобіль НОМЕР_2, 2011 року випуску,
вартістю 174660 грн., визначивши його
частки.

Визнати право власності за ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 на ? частину автомобіля НОМЕР_2,
2011 року випуску, вартістю 174660 грн., за
кожним.

В решті позовних вимог відмовити за
безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
витрати по сплаті судового збору в сумі
873 грн..

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Житомирської
області через Бердичівський
міськрайонний суд протягом 10 днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
Потапова Т.М.

у