Ухвала

іменем україни

23 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Хопти С.Ф., Лесько А.О.,
Луспеника Д.Д.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про поділ майна подружжя за
касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
апеляційного суду Вінницької області
від 12 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що з 19 жовтня 1985 року вона з ОСОБА_5
перебувала у шлюбі, який 16 жовтня 1995
року розірвано. Під час перебування у
шлюбі вони побудували житловий будинок
АДРЕСА_2. Також у 1999 році вони придбали
квартиру у м. Вінниці. У 2003 році
відповідач виїхав до іншого місця
проживання у АДРЕСА_1. Оскільки, на її
думку, спірний будинок є спільно
нажитим майном подружжя, а відповідач в
добровільному порядку його розділити
відмовляється, просила визнати за нею
право власності на Ѕ цього будинку.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 3 березня
2014 року у задоволенні позову
ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької
області від 12 травня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення. Позов
ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано за
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності за
кожним на Ѕ ідеальну частину будинку
АДРЕСА_2. Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права й порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції в межах
касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Скасовуючи рішення суду та частково
задовольняючи позов, й визнаючи за
сторонами право власності за кожним, по
1/2 частці спірного житлового будинку,
апеляційний суд, вірно застосувавши
положення ст. 22 КпШС України, ст. ст. 16, 17
Закону України «Про власність»,
чинного на час будівництва будинку, на
підставі доказів, поданих сторонами,
які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК
України), дійшов до правильного
висновку про те, що будівництво
житлового будинку розпочато у 1990 році,
закінчено у 1993 році, що слідує із акту
приймання домоволодіння до
експлуатації (а.с. 20), тобто за час
зареєстрованого шлюбу сторін, тому він
є спільним майном подружжя. Той факт, що
відповідач оформив правовстановлюючі
документи на будівлю після розірвання
шлюбу, не спростовує факту створення
майна подружжям за час шлюбу.
Дізнавшись у 2013 році про порушення її
прав на житловий будинок, коли
відповідач поставив питання про її
виселення, позивачка звернулась до
суду, тобто строк позовної давності не
пропущено (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Оскільки з матеріалів справи та змісту
касаційної скарги не вбачається
неправильного застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької
області від 12 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
С.Ф. Хопта

А.О. Лесько

Д.Д. Луспеник