Справа № 373/1021/13 Головуючий у І
інстанції Овдієнко К.М.Провадження №
22-ц/780/3472/14 Доповідач у 2 інстанції
Верланов С.М.Категорія 26
РІШЕННЯ

Іменем України

21 липня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Воробйової Н.С.,
Білоконь О.В.,

при секретарі - Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 14 березня 2014 року у справі за
позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_6,
треті особи: виконавчий комітет
Переяслав-Хмельницької міської ради,
Переяслав-Хмельницький районний
сектор Управління Державної
міграційної служби в Київській області
про звернення стягнення на предмет
іпотеки та виселення,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
уточненим в подальшому позовом до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітньої дочки ОСОБА_6, треті
особи: виконавчий комітет
Переяслав-Хмельницької міської ради,
Переяслав-Хмельницький районний
сектор Управління Державної
міграційної служби в Київській області
та просило в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ 115 мікр-ку від 11 липня 2008 року, яка
утворилася станом на 26 лютого 2014 року у
розмірі 102 765 грн. 74 коп., звернути
стягнення предмет іпотеки - квартиру
АДРЕСА_1, шляхом продажу предмета
іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з
укладенням від імені відповідача
ОСОБА_2 договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою особою
покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, з реєстрацією
правочину купівлі-продажу предмету
іпотеки у Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно, з проведенням
дій щодо коригування технічної
документації відповідно до поточного
стану нерухомості, її перепланування
та перебудови, з проведенням дій щодо
оформлення та з отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу предмету іпотеки.

Також позивач просив виселити
відповідачів, які зареєстровані та
проживають у квартирі АДРЕСА_1, зі
зняттям їх з реєстраційного обліку у
територіальному органі державної
міграційної служби України.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що
позичальник ОСОБА_5 належним чином не
виконує взяті на себе зобов'язання,
внаслідок чого утворилась
заборгованість у зазначеній вище сумі
і банк відповідно з умовами договору
має право на звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Рішенням Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 14 березня 2014 року позов
ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено
частково.

У рахунок погашення заборгованості за
кредитною угодою № 115 мікр-ку та
договором про видачу траншу,
укладеними 11 липня 2008 року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_5, яка утворилася
станом на 26 лютого 2014 року у розмірі 100
565 грн. 74 коп., з яких: 46 068 грн.
50 коп. - заборгованість за кредитом; 44 337
грн. 38 коп. - заборгованість по
процентах за користування кредитом та
10 159 грн. 86 грн. - пеня за несвоєчасне
виконання зобов'язань за договором,
звернуто стягнення на квартиру
АДРЕСА_1, загальною площею 73,90 кв.м.,
житловою площею 41 кв.м., яка належить
ОСОБА_2, шляхом продажу її ПАТ КБ
«ПриватБанк» будь-яким способом з
укладанням від імені відповідача
ОСОБА_2 договору купівлі-продажу з
іншою особою-покупцем з дотриманням
процедури, встановленої ст. 38 Закону
України «Про іпотеку». Початкову ціну
квартири для її подальшої реалізації
встановлено судом на рівні не нижчому
за звичайні ціни на цей вид майна на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності (незалежним
експертом) на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» судові витрати у розмірі
1 389 грн. 33 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позову ПАТ КБ
«ПриватБанк» відмовити, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення судом
норм матеріального права.

Заслухавши доповідь - судді доповідача,
пояснення учасників процесу, які
з'явилися в судове засідання, вивчивши
матеріали справи та перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

При цьому ст.39 Закону України «Про
іпотеку» передбачено, що у разі
задоволення судом позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки у рішенні
суду зазначаються спосіб реалізації
предмета іпотеки шляхом проведення
прилюдних торгів або застосування
процедури продажу, встановленої
статтею 38 цього Закону.

Статтею 38 Закону України «Про іпотеку»
встановлено, що якщо рішення суду або
договір про задоволення вимог
іпотекодержателя (відповідне
застереження в іпотечному договорі)
передбачає право іпотекодержателя на
продаж предмета іпотеки будь-якій
особі-покупцеві, іпотекодержатель
зобов'язаний за 30 днів до укладення
договору купівлі-продажу письмово
повідомити іпотекодавця та всіх осіб,
які мають зареєстровані у
встановленому законом порядку права чи
вимоги на предмет іпотеки, про свій
намір укласти цей договір. У
разі невиконання цієї умови
іпотекодержатель несе
відповідальність перед такими особами
за відшкодування завданих збитків.

Згідно зі ст.25 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» у разі
задоволення судом позову про звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження в рішенні
суду зазначається спосіб реалізації
предмета забезпечувального обтяження
шляхом проведення публічних торгів або
із застосуванням однієї з процедур,
передбачених ст. 26 цього Закону,
положеннями якої передбачено такий
спосіб звернення стягнення на предмет
застави як продаж обтяжувачем предмета
забезпечувального обтяження шляхом
укладення договору купівлі-продажу з
іншою особою-покупцем.

Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Таким чином Законом України «Про
іпотеку» і Законом України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» позивачу
надається право на власний розсуд
обрати спосіб звернення стягнення на
предмет іпотеки, у тому числі і продаж
предмета іпотеки шляхом укладення
договору купівлі-продажу з іншою
особою-покупцем.

Судом першої інстанції встановлено та
вбачається з матеріалів справи, що 11
липня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»
та ОСОБА_5 укладено кредитну угоду №115
мікр-ку, за якою банк зобов'язався
надати позичальнику у рамках програми
мікрокредитування кредит (на споживчі
цілі) на загальну суму у розмірі 100 000
грн. окремими траншами з кінцевим
терміном повернення до 11 липня 2018 року
(а.с.17-22).

Того ж дня між ПАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_5 укладено договір про видачу
траншу №115 мікр-ку, за яким банк надав
позичальнику кредит у розмірі 60 000 грн.
зі сплатою 24% річних (а.с.23-24).

В якості забезпечення взятих на себе
зобов'язань за кредитним договором, 11
липня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»
та ОСОБА_2 було укладено договір
іпотеки, за яким ОСОБА_2 передав банку в
іпотеку квартиру АДРЕСА_1, загальною
площею 73,90 кв.м., житловою площею 41 кв.м.,
яка належить ОСОБА_2 на праві власності
(а.с.28-32).

При цьому у п. 27 договору іпотеки
передбачено, що звернення стягнення на
предмет іпотеки за вибором
іпотекодержателя може бути здійснено у
позасудовому порядку, зокрема, шляхом
продажу предмету іпотеки будь-якій
особі та будь-яким способом на підставі
договору купівлі-продажу у порядку ст.
38 Закону України «Про іпотеку».

У зв'язку з неналежним виконанням
взятих на себе зобов'язань за кредитним
договором утворилась заборгованість
ОСОБА_5 перед банком, яка станом на 26
лютого 2014 року становить 102 765 грн. 74
коп., з яких: 46 068 грн. 50 коп. -
заборгованість за кредитом;
44 337 грн. 38 коп. - заборгованість по
процентах за користування кредитом та
12 359 грн. 86 грн. - пеня за
несвоєчасне виконання зобов'язань за
договором (а.с.138-139).

По справі встановлено, що 18 липня 2012
року позивач надіслав на адресу
ОСОБА_5 та ОСОБА_2 вимогу про усунення
порушень кредитного договору та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки (а.с.15). Однак ОСОБА_5
дану вимогу не виконала.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачем частково не враховані
сплачені ОСОБА_5 кошти на загальну суму
2 200 грн., а саме, 30.09.2013 року - 700 грн.,
17.10.2013 року - 750 грн., 18.11.2013 року - 750 грн.,
які повинні були зараховані на
погашення пені. За таких обставин суд
першої інстанції правильно зазначив,
що розмір пені станом на 26 лютого 2014
року становить 10 159 грн. 86 коп., у зв'язку
з чим загальний розмір заборгованості
підлягає зменшенню зі 102 765 грн. 74 коп. до
100 565 грн. 74 коп.

Отже, враховуючи, що ОСОБА_5
зобов'язання за договором №115 мікр-ку
від 11 липня 2008 року
належним чином не виконує, внаслідок
чого станом на 26 лютого 2014 року у неї
утворилась заборгованість у розмірі 100
565 грн. 74 коп., тому колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про часткове
задоволення позову щодо звернення
стягнення на предмет іпотеки, оскільки
позивач згідно із Законом України «Про
іпотеку» і умовами іпотечного
договору має право на звернення
стягнення на предмет іпотеки.

При цьому суд першої інстанції
правильно зазначив, що вимоги позивача
про отримання витягу з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
реєстрації правочину купівлі-продажу
предмету іпотеки у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно,
проведення дій щодо коригування
технічної документації відповідно до
поточного стану нерухомості, її
перепланування та перебудови,
проведення дій щодо оформлення та
отримання дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, здійснення ПАТ КБ
«Приватбанк» всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмету
іпотеки - не підлягають задоволенню,
оскільки носять ознаки довіреності і
не відносяться до повноважень суду.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 40 Закону
України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК
УРСР звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення є підставою для виселення
всіх мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення
проводиться у порядку, встановленому
законом.

Після прийняття рішення про звернення
стягнення на передані
в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору всі мешканці зобов'язані на
письмову вимогу іпотекодержателя або
нового власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця здня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють житловий будинок або
житлове приміщення увстановлений або
інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Правовий аналіз вказаних вище норм
права вказує на те, що примусове
виселення здійснюється на підставі
рішення суду тільки за певних умов:
якщо добровільно мешканці не
звільняють житловий будинок або
житлове приміщення, на яке звернуто
стягнення як на предмет іпотеки
протягом одного місяця з дня отримання
письмової вимоги іпотекодержателя або
нового власника, або в інший погоджений
сторонами строк.

Оскільки позивачем недотримані вимоги,
передбачені ст.40 Закону України «Про
іпотеку та ч.3 ст.109 ЖК УРСР, то суд
першої інстанції обґрунтовано
відмовив у задоволенні вимоги позову
про виселення відповідачів ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та малолітньої
ОСОБА_6

Таким чином рішення суду в цій частині
ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
передбачених законом підстав для його
скасування при апеляційному розгляді
справи не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що
діями боржника позивачу збитків не
заподіяно та обсяг його прав за
договором не змінено, є безпідставними,
оскільки судом встановлено, що ОСОБА_5 у
зв'язку з неналежним виконанням взятих
на себе зобов'язань за кредитним
договором від 11 липня 2008 року має перед
банком непогашену заборгованість у
розмірі 100 565 грн. 74 коп.

Є необґрунтованими і посилання на те,
що спір щодо повернення кредитних
коштів між позивачем та ОСОБА_5 було
врегульовано шляхом реструктуризації
боргу зі сплатою боржником 60 000 грн. за
кредитним договором протягом двох
років, оскільки при апеляційному
розгляді справи встановлено, що
реструктуризація боргу ОСОБА_5 мала
місце не за вказаним кредитним
договором №115 мікр-ку від 11 липня 2008
року, а за іншим кредитним договором
№К3РWAU03084763 від 14 липня 2006 року (а.с.174-176).

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не можуть бути підставою
для скасування рішення суду в цій
частині.

Разом з тим, ухвалюючи рішення в
частині стягнення з ОСОБА_2 на користь
позивача судового збору у розмірі 1389
грн. 33 коп. суд першої інстанції не
звернув уваги на те, що ОСОБА_2 є
інвалідом 2 групи довічно, що
підтверджується даними виписки із акту
огляду МСЕК від 28.05.2009 року (а.с.166), а
тому відповідно до вимог п.9 ч.1 ст.5
Закону України «Про судовий збір» він
звільняється від сплати судового
збору.

Таким чином рішення в цій частині
підлягає скасуванню на підставі ст.309
ЦПК України, у зв'язку з порушенням
судом норм матеріального права з
ухваленням нового рішення в цій
частині про відмову у стягненні з
ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
судового збору.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 14 березня 2014 року в
частині стягнення судового збору
скасувати та ухвалити нове рішення в
цій частині, яким відмовити у стягненні
з ОСОБА_2 на користь публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» судового збору.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді