АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва у складі:
головуючого судді: Мазурик О.Ф.,
суддів: Прокопчук Н.О.,
при секретарі: Калініній Я.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1
на рішення Солом'янського районного
суду м. Києва від 10 червня 2014 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права
власності на частину домоволодіння,
визнання договору дарування дійсним, -
В лютому 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
Солом'янського районного суду м.
Києва з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання права власності на 1/5 частину
будинку під АДРЕСА_1
В подальшому збільшила позовні вимоги
та просила визнати за нею право
власності на Ѕ частину вказаного
будинку та визнати дійсним договір
дарування будинку, укладений 28.02.1996 між
Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 10 червня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено в
повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, позивачка звернулася до суду з
апеляційною скаргою, посилаючись на те,
що рішення є незаконним та
необґрунтованим, ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права без повного з'ясування всіх
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги
вказала на те, що розглядаючи спір
судом першої інстанції належним чином
не оцінено наявні в матеріалах справи
докази, які підтверджують її вклад у
будівництво домоволодіння, у зв'язку з
чим безпідставно відмовлено в
задоволенні позову про визнання права
власності на Ѕ частину спірного
домоволодіння.

Просила рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 10 червня 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким визнати за нею право
власності на Ѕ частину будинку під
АДРЕСА_1

Сторони належним чином повідомлені про
час та місце розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися, причини неявки
суду не повідомили.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України
колегія суддів вважає за можливе
розглянути справу за відсутності
сторін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши доводи
апеляційної скарги, законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
апеляційного оскарження, дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції вважав встановленими
наступні обставини.

Позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_6 з 08.10.1983
перебували у зареєстрованому шлюбі,
який рішенням Солом'янського районного
суду м. Києва від 29.12.2004 розірваний. Від
шлюбу мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

28 лютого 1996 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6
було укладено договір дарування,
відповідно до умов якого ОСОБА_5
подарував ОСОБА_6 будинок АДРЕСА_1, який
на час дарування мав загальну площу 62,5
кв.м., літню кухню (літера Б), сарай з
погребом (літера В), сарай (літера Г),
вбиральня (літера Д), сарай (літера Е),
сарай (літера Ж), споруди. Договір
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 та зареєстрований в
реєстрі за № 1596.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_6 помер, після
чого відкрилась спадщина, до складу
якої увійшов спірний будинок.
Спадкоємцями ОСОБА_6 є син ОСОБА_3 та
мати ОСОБА_4

Судом також встановлено, що позивачка
звертаючись до суду з даним позовом до
спадкоємців померлого, посилалась на
те, що у неї з померлим виникло право
спільної часткової власності, оскільки
під час шлюбу з 1987 по 1996 роки вона
спільними коштами разом з померлим
брала участь у будівництві двох сараїв,
криниці та огорожі.

Суд першої інстанції встановивши
відповідні правовідносини та
застосувавши положення ст. 24, 25 Кодексу
про шлюб та сім'ю (в редакції 1969 року),
який діяв на час виникнення спірних
правовідносин, положення ст. 119 ЦК
Української РСР, а також виходячи з
того, що спірний будинок до 1996 року
належав на праві власності ОСОБА_5, у
зв'язку з чим право спільної часткової
власності у позивачки з ОСОБА_6 не
виникало, дійшов висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, оскільки він
узгоджується з наявними в матеріалах
справи доказами та положеннями
матеріального закону, які судом
застосовані правильно.

Колегія суддів відхиляє доводи
апеляційної скарги, що при ухваленні
рішення судом не взято до уваги, що
позивачкою було отримано дозвіл
виконкому місцевої ради та згоду
власника будинку на будівництво
прибудови, оскільки такі доводи
спростовуються правильними висновками
суду.

Судова колегія також не приймає до
уваги доводи апеляційної скарги, що суд
першої інстанції у своєму рішенні не
надав належної оцінки доказам, наданих
стороною позивача, оскільки відповідно
до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Ураховуючи викладене, судова колегія
приходить до висновку, що суд першої
інстанції в повному обсязі дослідив,
проаналізував та дав належну оцінку,
поданим сторонами доказам, що мають
значення в конкретній справі, доводять
існування відповідних юридичних
обставин, застосував норми
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин,
та дійшов обґрунтованого висновку про
відмову в задоволенні позову.

Інші доводи апеляційної скарги
законності рішення суду першої
інстанції не спростовують, оскільки
рішення ухвалене без порушення норм
матеріального та процесуального права,
а тому правові підстави для скасування
рішення відсутні.

Рішення суду в частині щодо відмови у
задоволенні позовних вимог про
визнання договору дійсним не
оскаржувалося, а тому у відповідності
до вимог ст. 303 ЦПК України судом
апеляційної інстанції не перевірялося.

Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може
бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

На підставі викладеного, колегія
суддів дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги та залишити рішення
суду першої інстанції без змін як таке,
що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319,
325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 10 червня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 760/3387/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9853/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Лозинська М.І.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Мазурик О.Ф.