Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №279/949/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
Волкова Наталія Яківна
Доповідач Забродський М. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді: Забродського
М.І.

суддів: Заполовського В.Й.,
Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання:
Малахової О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання договору дарування
недійсним

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 28 травня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із зазначеним позовом та просила
визнати недійсним договір дарування
житлового будинку АДРЕСА_1 що
посвідчений 15 липня 2010 року приватним
нотаріусом Коростенського міського
нотаріального округу, реєстр №2552 між
нею та відповідачем.

В обґрунтування позову зазначала, що
ОСОБА_3 є її сином, який ініціював
укладення договору дарування
належного їй житлового будинку. Перед
укладанням такого договору він обіцяв
надавати їй підтримку, матеріально
забезпечувати та виконувати інші
зобов'язання.

Погодившись з такими умовами позивачка
підписала договір дарування, але
тексту його вона не змогла прочитати і
їй ніхто його не перечитував та не
пояснювали наслідків його укладання.

Вважає договір дарування був укладений
нею внаслідок помилки, оскільки
позивачка вважала, що укладається
спадковий договір, а право власності на
будинок у відповідача виникне лише
після її смерті.

Проте відносини з сином погіршилися і
він перестав надавати будь-яку належну
допомогу і як власник будинку позбавив
її можливості користуватися газом,
водопроводом, холодильником та іншими
речами.

Рішенням Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 28 травня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове про
задоволення позову.

Посилається на те, що рішення суду
першої інстанції є незаконним та
необґрунтованим, ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Зокрема, із оскаржуваного судового
рішення не вбачається саме з яких
правових підстав їй відмовлено у
задоволенні позовних вимог.

Суд першої інстанції не врахував те,
що вона має похилий вік, відсутність
відповідної освіти, що є наслідком
нерозуміння умов укладення договору
дарування.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга є необгрунтова-
ною.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції 15
липня 2010 року був укладений договір
дарування між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Цей
договір посвідчений приватним
нотаріусом Коростенського міського
нотаріального округу Житомирської
області. За його умовами ОСОБА_2
подарувала ОСОБА_3 житловий будинок
НОМЕР_1 в цілому з надвірними будівлями
та спорудами, що знаходяться в
АДРЕСА_1(а.с.18-19).

29 липня 2010 року право власності на
подарований будинок ОСОБА_3
зареєстрував у КП «Коростенське
міжміське бюро технічної
інвентаризації Житомирської областної
ради»(а.с.17).

Відповідно до ч.1 ст. 229 ЦК України,
якщо особа, яка вчинила правочин,
помилилася щодо обставин, які мають
істотне значення, такий правочин може
бути визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням. Помилка щодо мотивів
правочину не має істотного значення,
кріс випадків, встановлених законом.

Згідно із ч.ч.1-5 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 717 ЦК України передбачено, що
за договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдарованому)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту ст.ст. 203,717 ЦК
України договір дарування вважається
укладеним, коли сторони мають повну
уяву не тільки про предмет договору, а й
досягли згоди про всі його істотні
умови.

Як роз'яснено у п. 19 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 6
листопада 2009 року №9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недій1сними»,
обставини, щодо яких помилилася
сторона правочину (стаття 229 ЦК) мають
існувати саме на момент вчинення
правочину. Особа на підтвердження
своїх вимог про визнання правочину
недійсним повинна довести, що така
помилка дійсно мала місце, а також що
вона має істотне значення. Не має
правового значення помилка щодо
розрахунку одержання користі від
вчиненого правочину. Помилка внаслідок
власного недбальства, незнання закону
чи неправильного його тлумачення
однією зі сторін не є підставою для
визнання правочину недійсним.

Зі змісту договору вбачається, що у
ньому відсутні будь-які умови щодо прав
і обов'язків його сторін, які не
стосуються умов дарування, в тому числі
щодо матеріального утримання ОСОБА_2

Крім того, в матеріалах справи
відсутні докази того, що ОСОБА_2 при
укладанні договору дарування
помилялася щодо обставин, які мають
істотне значення і які вплинули на її
волевиявлення укласти даний договір,
та того що вона не розуміла, що
безоплатно передає своєму синові
належний їй будинок.

Посилання в апеляційній скарзі
ОСОБА_2 на те, що дана угода укладалася
за умови, що ОСОБА_3 буде надавати їй
належну підтримку, матеріально
забезпечувати та виконувати інші
зобов'язання тобто, що вона одержить
користь від вчиненого правочину, не є
підставою для визнання договору
дарування недійсним, оскільки згідно
ст. 229 ЦК України помилка щодо мотивів
правочину не має істотного значення.

При розгляді справи судом першої
інстанції дотримані вимоги цивільного
процесуального закону, всебічно, повно
й об'єктивно з'ясовані обставини справи
та надана їм належна оцінка.

Висновок суду відповідає
встановленим фактичним обставинам
справи.

Наведені в апеляційній скарзі інші
доводи висновків суду не спростовують
і на правильність його рішення не
впливають Відтак підстави для його
скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 303,304,307,308,313-315 ЦПК
України колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Коростенського міськрайонного
суду Житомирської області від 28 травня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді: