АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/1953/2014р.
І інстанції Сіянко В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року липня місяця 24 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого Кутурланової О.В.

Суддів Майданіка В.В.

Орловської Н.В.

При секретарі Гончар К.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
Чорноморського біосферного
заповідника НАН України на рішення
Голопристанського районного суду
Херсонської області від 20 травня 2014
року у справі за позовом
Чорноморського біосферного
заповідника НАН України до ОСОБА_2 про
відшкодування шкоди, заподіяної при
виконання трудових обов»язків,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року Чорноморський
біосферний заповідник НАН України
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2
про відшкодування шкоди, заподіяної
при виконання трудових обов»язків.

В обґрунтування вимог позивач
зазначив, що ОСОБА_2 перебувала у
трудових відносинах з Чорноморським
біосферним заповідником НАН України з
1973 року, а з 1993 року по 16.03.2012 року
працювала на посаді головного
бухгалтера. Актом ревізії
фінансово-господарської діяльності
позивача за період з 01.05.2010 року по
01.10.2013 року № 03-17/17 від 06.12.2013 року
встановлено ряд порушень
відповідачкою законодавства з
фінансових питань, що призвели до
незаконних виплат та переплат, в
результаті чого підприємство понесло
матеріальні збитки на суму 16309,59 грн.

Посилаючись на те, що відповідно до
положень ЗУ «Про бухгалтерський облік
та фінансову звітність в Україні»
відповідачка несе повну матеріальну
відповідальність за порушення вимог
ведення бухгалтерського обліку, а
направлена на її адресу письмова
вимога про необхідність погашення суми
спричиненої підприємству шкоди,
залишена нею без задоволення, позивач
просив суд стягнути з ОСОБА_2 на їх
користь 16309,59 грн. в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди та
судові витрати.

Рішенням Голопристанського районного
суду Херсонської області від 20 травня
2014 року в задоволенні позову
Чорноморського біосферного
заповідника НАН України до ОСОБА_2 про
відшкодування шкоди, заподіяної при
виконання трудових обов»язків,
відмовлено.

В апеляційній скарзі Чорноморський
біосферний заповідник НАН України
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове, яким
позовні вимоги задовольнити,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи.

Письмові заперечення на апеляційну
скаргу до апеляційного суду не
надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість
судового рішення в межах визначених
ст.303 ЦПК України, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Судом вірно встановлено, що сторони
перебували у трудових відносинах з 1973
року, а з 1993 року ОСОБА_2 працювала на
посаді головного бухгалтера
Чорноморського біосферного
заповідника НАН України, з якої 16.03.2012
року її було звільнено за власним
бажанням.

З матеріалів справи вбачається та
встановлено судом, що на підставі
проведеного службового розслідування
позивачем та відповідно до п.1 наказу №
31 від 13.03.2012 року відповідачку
притягнуто до матеріальної
відповідальності за виплату
заповідником зайвих коштів пов'язаних
із затриманням розрахунку при
звільненні ОСОБА_3 в сумі 4506,94 грн., які
на теперішній час відповідачкою не
погашені.

У відповідності до ч.3 ст.233 КЗпП України
для звернення власника або
уповноваженого ним органу до суду в
питаннях стягнення з працівника
матеріальної шкоди, заподіяної
підприємству, установі, організації,
встановлюється строк в один рік з дня
виявлення заподіяної працівником
шкоди.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог про стягнення з ОСОБА_3
матеріальної шкоди в розмірі 4506,94 грн.,
суд першої інстанції обґрунтовано
виходив з того, що позов про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівником при виконанні трудових
обов'язків, подано до суду лише 30.04.2014
року, тобто після спливу строку
позовної давності, встановленого ч.3
ст.233 КЗпП України.

Крім того, колегія суддів погоджується
і з висновком суду про відмову в
задоволенні решти позовних вимог з
огляду на наступне.

Згідно ст.132 КЗпП України за шкоду,
заподіяну підприємству, установі,
організації при виконанні трудових
обов'язків, працівники, з вини яких
заподіяно шкоду, несуть матеріальну
відповідальність у розмірі прямої
дійсної шкоди, але не більше свого
середнього місячного заробітку.
Матеріальна відповідальність понад
середній місячний заробіток
допускається лише у випадках,
зазначених у законодавстві.

Статтею 134 КЗпП України визначені
випадки повної матеріальної
відповідальності працівника.

Зважаючи на відсутність договору між
позивачем та ОСОБА_2 про матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з її вини
підприємству, з огляду на те, що належні
та беззаперечні докази завдання
відповідачкою матеріальної шкоди
позивачем не надані, а посилання на
вимогу державної фінансової інспекції
у Херсонській області від 20.01.2014 року
про усунення порушення законодавства з
фінансових питань, що встановлені
актом ревізії від 06.11.2012 року № 03-17/17
(а.с.35-44) свідчать лише про пропуск
позивачем строку давності на звернення
до суду із позовом, враховуючи, що акт
ревізії від 06.11.2012 року №03-17/17, а також
акт ревізії фінансово-господарської
діяльності Чорноморського біосферного
заповідника НАН України за період з
01.05.2010 року по 01.10.2013 року, на які позивач
посилався в обґрунтування позовних
вимог судам першої та апеляційної
інстанції не надавалися, незважаючи на
роз»язнення судами змісту ст.ст.10,11,60
ЦПК України, приймаючи до уваги, що
нарахування відповідачкою премій
працівникам мало місце саме на
підставі наказу № 80-К від 21.12.2010,
підписаного в.о. директора Селюніної
З.В. та переданого ОСОБА_2 як головному
бухгалтеру підприємства для виконання
(а.с.7), колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
необґрунтованість заявлених позовних
вимог про відшкодування матеріальної
шкоди, заявлених до того ж з пропуском
строку позовної давності.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що суд першої інстанції з
достатньою повнотою з'ясував дійсні
обставини справи, перевірив доводи і
заперечення сторін, дослідив надані
сторонами докази, яким дав правильну
оцінку, ухвалив рішення з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права і підстав для його скасування
немає.

Доводи апеляційної скарги, як
безпідставні, не обґрунтовані законом
та такі, що висновки суду не
спростовують підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Чорноморського
біосферного заповідника НАН України
відхилити.

Рішення Голопристанського районного
суду Херсонської області від 20 травня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий

Судді