АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6325/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Шевченко О. Ю. Доповідач -
Калиновський А.Б. Категорія 48
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

Головуючого - Калиновського А.Б.

Суддів - Гайдук В.І., Єлізаренко І.А.

При секретарі - Завідоновій К.Д.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу

ОСОБА_2 на рішення
Верхньодніпровського районного суду
Дніпропетровської області від 05 травня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 третя особа: комунальне
підприємство «Верхньодніпровське БТІ»
про встановлення факту проживання
однією сім'єю, про визнання спільним
майном подружжя, поділ спільного майна
подружжя та стягнення компенсації
частини його вартості, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Верхньодніпровського
районного суду Дніпропетровської
області від 05 травня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 третя особа:
комунальне підприємство
«Верхньодніпровське БТІ» про
встановлення факту проживання однією
сім'єю, про визнання спільним майном
подружжя, поділ спільного майна
подружжя та стягнення компенсації
частини його вартості задоволено.

Встановлено факт проживання однією
сім'єю без укладення шлюбу ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 в період з 3 липня 2005 року до 14
липня 2007 року.

Визнано житловий будинок по АДРЕСА_1
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

В порядку поділу спільного сумісного
майна подружжя стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 58 820 грн. 50 коп., а також
понесені судові витрати в сумі 702,91 грн.

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати рішення суду в
частині визнання спільним майном
подружжя, поділу спільного майна
подружжя та стягнення компенсації
частини його вартості, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду - залишенню без змін з наступних
підстав.

Згідно з ч.1 ст. 69 Сімейного кодексу
України дружина і чоловік мають право
на поділ майна, що належить їм на праві
спільної сумісної власності. Частиною 1
ст. 71 Сімейного кодексу України
визначено, що майно, що є об'єктом права
спільної сумісною власності подружжя,
ділиться між ними в натурі.

Судом встановлено, що з липня 2005 року до
14 липня 2007 року ОСОБА_3 проживав однією
сім'єю з ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу.

14 липня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4
було зареєстровано шлюб, що
підтверджується свідоцтвом про шлюб
(а.с.25).

22 грудня 2012 року на підставі рішення
Верхньодніпровського районного суду
від 11 грудня 2012 року шлюб між позивачем
та відповідачем було розірвано (а.с.
23-24).

Під час проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_2
однією сім'єю без реєстрації шлюбу на
підставі рішення Верхньодніпровського
районного суду Дніпропетровської
області від 5 червня 2007 року ОСОБА_2
набула право власності на жилий
будинок з господарчими спорудами по
АДРЕСА_1 (а.с.66-68). Право власності на
дане майно було зареєстровано 28 серпня
2007 року, що підтверджується витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно (а.с.83).

Під час спільного проживання, як до
реєстрації шлюбу так і після
реєстрації шлюбу, внаслідок спільних
трудових та грошових затрат ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 житловий будинок по АДРЕСА_1
істотно збільшився у вартості.

Згідно з рішенням
Верхньодніпровського районного суду
Дніпропетровської області від 5 червня
2007 року вартість домоволодіння
становила 13832 грн. Відповідно до
технічного паспорту станом на 4 квітня
2006 року загальна площа житлового
будинку по АДРЕСА_1 складала 33 кв.м, з
них жила - 19,3 кв.м. Будинок
одноповерховий, мав дві жилі кімнати,
кухню. З господарчих будівель були:
літня кухня 9,3 кв.м. та убиральня 1955 року
будівництва, гараж 1997 року будівництва
площею 13,4 кв.м., сарай 8,7 кв.м. Дійсна
вартість домоволодіння згідно з
технічним паспорту становила 17177 грн.
(а.с.7-12).

Згідно з технічним паспортом на
домоволодіння по АДРЕСА_1 від 28 січня 2013
року загальна площа будинку становила
65,4 кв.м., з них жила - 65,4 кв.м., в тому
числі мансарда площею 30,6 кв.м. Будинок
мав 5 житлових кімнат, санвузол. Також
було перебудовано господарчі споруди:
літня кухня була збільшена та мала
площу 23 кв.м., гараж мав площу 24,7 кв.м.,
побудовано ще один сарай площею 11,1 кв.м.
загальна дійсна вартість
домоволодіння станом на 28 січня 2013 року
становила 134815 грн. (а.с. 13-20).

Право власності на зазначені об'єкти
нерухомого майна, в тому числі
самовільно збудовані, було
зареєстровано в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності, що
підтверджується витягом з державного
реєстру (а.с.87).

Судом також встановлено, що вже після
розірвання шлюбу, 15 листопада 2013 року
відповідача продала даний житловий
будинок ОСОБА_5 (а.с.79).

Вартість даного майна на момент
продажу згідно з висновком про оцінку
становить 128758,36 грн. (а.с.86)

Визнаючи житловий будинок об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, керуючись ст. 62 СК України,
суд правильно виходив з того, що спірне
домоволодіння істотно збільшилось у
своїй вартості внаслідок спільних
трудових та грошових затрат подружжя.

Вирішуючи питання про розмір грошової
компенсації, яка підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача, суд
дійшов правильного висновку про те, що
необхідно керуватися вартістю цього
майна на час його продажу ОСОБА_2, а саме
128758, 36 грн., оскільки відповідач
фактично розпорядилася майном, що є
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя та сама отримала всі кошти за
це майно, однак з огляду на ст. 11 ЦПК
України, згідно якої суд розглядає
справу лише у межах заявлених позовних
вимог, грошова компенсація підлягає
стягненню у межах позовних вимог в сумі
58 820,50 грн.

Доводи апеляційної скарги
відповідачки про те, що поліпшення
будинку й добудова господарських
будівель проводились за її особисті
кошти, отримані від продажу її квартири
не знайшли свого підтвердження у
судовому засіданні, а тому не можуть
бути прийняті до уваги.

Посилання на те, що добудовані об'єкти є
самочинним будівництвом, на яке не
зареєстровано право власності
спростовуються витягом з державного
реєстру(а.с. 87) та договором
купівлі-продажу даного домоволодіння
ОСОБА_5.(а.с. 79).

Твердження про те, що позивач викрав з
будинку деякі речі побуту на суму 50 000,00
грн., що можуть підтвердити свідки не
може бути прийняте до уваги, оскільки
доказів про звернення відповідачки до
органів внутрішніх справ із заявою про
вчинення злочину в матеріалах справи
немає, крім того, клопотань про допит
вказаних в апеляційній скарзі свідків
відповідачка у суді першої інстанції
не подавала і таким чином, відповідно
до ч.2 ст.11 ЦПК України, розпорядилась
своїми правами на власний розсуд.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх позовних вимог і
заперечень.

Таким чином, рішення суду відповідає
нормам матеріального та
процесуального права. Підстав для його
зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Верхньодніпровського
районного суду Дніпропетровської
області від 05 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: