АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5130/14
Справа №642/3011/14ц
Головуючий 1 інст. - Скляренко С.О.
Доповідач - Бобровський В.В.
Р І ШЕ Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2014 року судова колегія судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Харківської області в складі:

Головуючого Бобровського В.В.,

с у д д і в
Черкасова В.В.,

Шевченко Н.Ф.,

при
секретарі Харченко М.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Ленінського районного суду
м.Харкова від 16 червня 2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах
дітей Московського району Управління
Служб у справах дітей Департаменту
праці та соціальної політики
Харківської міської ради, про надання
дозволу на виїзд з України громадянину,
який не досяг 16 річного віку без згоди
та супроводу батька, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_3
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4,
третя особа служба у справах дітей
Московського району Управління служб у
справах дітей Департаменту праці та
соціальної політики Харківської
міської ради, про надання дозволу та
тимчасовий виїзд за межі України з 1
червня 2014 року по 31 серпня 2014 року до
Російської Федерації їх малолітнього
сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у її супроводі
без згоді відповідача та про надання їй
дозволу на виготовлення проїзного
документу дитини, оформлення всіх
документів, що пов'язані із
перетинанням сином державного кордону
України без згоди батька дитини -
відповідача у справі.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3
посилалась на те. що перебувала у шлюбі
з позивачем з 26 жовтня 2007 року. рішенням
суду від 13 травня 2011 року шлюб між ними
розірвано , дитина мешкає з нею та
перебуває на її утриманні, з
відповідача на її користь рішенням
суду від 5 липня 2011 року стягнуто
аліменти на сина, про якого ОСОБА_4 не
піклується, його розвитком не
цікавиться.

Зазначивши, що її родичи мешкають у
Бєлгородській області РФ, запрошують
її з дитиною до себе на відпочинок
влітку та те, що вона бажає забезпечити
там у сільській місцевості
оздоровлення дитини, а батько її дитини
відповідач у справі, безпідставно
відмовляється оформити у
нотаріальному порядку необхідні
документи задля перетинання дитиною
державного кордону України, ОСОБА_3
просила суд задовольнити відповідно до
чинного законодавства України
заявлені до ОСОБА_4 позовні вимоги.

У судовому засіданні ОСОБА_4
заперечував проти позову ОСОБА_3 з
посиланням на те, що вона перешкоджає
йому у побаченнях з дитиною у м.Харкові
та те, що не виключає факт залишення
позивача з сином у РФ.

Рішенням Ленінського районного суду
м.Харкова від 16 червня 2014 року у позові
відмовлено за недоведеністю заявлених
ОСОБА_3 вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 з
посиланням на підставність та
обґрунтованість її позову,
неправильне застосування та порушення
судом норм та вимог матеріального й
процесуального права при вирішенні
справи, рішення районного суду просить
скасувати, ухвалити нове рішення про
повне задоволення її позову в
інтересах дитини.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги
та заперечення проти них, колегія
відповідно до ч.1 ст.309 ЦП України
вирішила апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити, рішення районного суду
скасувати, новим рішенням позов
задовольнити з наступного.

Відмовляючи у позові про надання
ОСОБА_3 дозволу на тимчасовий виїзд
дитини з нею за межі державного кордону
України без згоди та супроводу батька
її сина відповідача у справі, суд
дійшов висновку про недостатність
правових підстав для задоволення
позову та недостатність доказів, якими
обґрунтовує позивач заявлені вимоги.

Проте з таким висновком суду, у зв'язку
з порушенням судом норм матеріального
права, що регулюють спірні
правовідносини та вимог
процесуального права при ухваленні
рішення, погодитись не можна.

Згідно до норми ст..213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, таким, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства вирішив справу відповідно
закону.

Під час ухвалення рішення суд за
правилом ч.1 ст.214 цього Кодексу вирішує
питання про наявність обставин, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення
та якими доказами вони
підтверджуються, які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин та яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлено, що сторони у справі
є громадянами України, після
припинення сімейних стосунків,
розірвання шлюбу мешкають окремо, їх
малолітній син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1
мешкає з позивачем, а на її користь з
відповідача на дитину стягнуто за
рішенням суду аліменти до повноліття
сина.

За нормою ст..141 СК України батьки мають
рівні права та обов'язки щодо дитини,
яка має бути за ч.7 ст.7 цього Кодексу
забезпечена можливість здійснення її
прав, встановлених Конституцією
України, Конвенцією про права дитини,
іншими міжнародними договорами
України, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст..3 Конвенції про права
дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року,
згода на обов'язковість якої для
України дана постановою Верховної Ради
України від 27 вересня 1991 року, щодо
дітей незалежно від того, здійснюються
вони державними чи приватними
установами, що займаються питаннями
соціального забезпечення, судами
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

За правилом ч.1 ст.313 ЦК України фізична
особа має право на свободу пересування,
а та яка не досягла шістнадцяти років
за нормою абз.3 ч.3 цієї статті України
лише за згодою батьків та й їхньому
супроводі.

Фізична особа може бути обмежена у
здійсненні права на пересування лише у
випадках встановлених законом ( ч.4 ст.331
ЦК України).

За відсутністю згоди одного з батьків
неповнолітнього громадянина України
на виїзд за кордон, дозвіл може бути
отримано відповідно до ч.2 ст.4 Закону
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України», п.4
Правил перетинання державного кордону
громадянами України, затверджених
постановою КМУ №57 від 27 січня 1995 року, (
в редакції постанови КМУ № 724 від 25
серпня 2010 року) на підставі рішення
суду.

Із матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 вимагає дозволу на тимчасовий
виїзд малолітнього сина на територію
РФ для відпочинку та оздоровлення
дитини у її родичів.

На спростування її доводів відповідач
посилається на перешкоди з її сторони у
спілкуванні з дитиною без наведення
фактів та доказів, що їх підтверджують ,
а його занепокоєння можливістю
залишення ОСОБА_3 з їх сином у
Бєлгородській області РФ є лише
припущеннями, на яких за вимогами ч.4
ст.60 ЦПК України не може ґрунтуватися
заперечення проти позову.

Вирішуючи справу та відмовляючи у
позові ОСОБА_3 суд не звернув уваги на
вказані обставини та на те, що чинним
законодавством України врегульовані
питання щодо перетинання малолітніми
громадянами України державний кордон
України, прийшовши до помилкового
висновку про відсутність правових та
фактичних підстав для надання дозволу
тимчасового виїду дитини за межі
України та виготовлення проїзного
документу для неї.

З огляду на викладене та враховуючи що
по справі відсутні встановлені законом
перешкоди у пересуванні дитини через
державний кордон України, колегія
вважає за необхідне скасувати рішення
суду та можливим надати ОСОБА_3 дозвіл
на тимчасовий виїзд за межі України.

Керуючись ст..ст. 303, 304, 309, 313, 314 ЦПК
України, колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити.

Рішення Ленінського районного
суду м.Хакова від 16 червня 2014 року
скасувати.

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд
за межі України, а саме з 1 червня 2014
року по 31 серпня 2014 року до Російської
Федерації малолітньої дитини -
громадянина України ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 у супроводі його матері -
громадянки України ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди батька дитини -
громадянина України ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Надати дозвіл громадянці України
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на виготовлення
проїзного документа дитини -
громадянина України ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та оформлення всіх
документів, пов'язаних із перетинанням
ним державного кордону України без
згоди батька дитини - громадянина
України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 121 грн. 80
коп.

Рішення набирає законної сили
після проголошення але протягом
двадцяти днів може бути оскаржено до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді