Провадження №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17 липня 2014 року Приморський районний
суд міста Одеси

у складі : головуючого - судді Ільченко
Н.А.

при секретарі Довгань Ж..А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про поділ майна подружжя ;

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ
майна подружжя шляхом визнання за нею
права власності на ? частину
торгівельних павільйонів (малих
архітектурних форм), що розташовані за
адресами : АДРЕСА_1 ; м.Одеса, АДРЕСА_2 ;
м.Одеса, АДРЕСА_3 ; м.Одеса, АДРЕСА_4 ;
м.Одеса, АДРЕСА_5 ; а також шляхом
стягнення ? частини доходів, які
відповідач ОСОБА_3 отримав або мав
отримати за рахунок особистого
використання вищевказаних
торгівельних павільйонів (малих
архітектурних форм) за період з 01.06.2004
року по 03.04.2008 року, вказуючи, що ці
торгівельні павільйони (малі
архітектурні форми) були придбані та
встановлені за вказаними вище адресами
під час зареєстрованого шлюбу між нею і
відповідачем та за рахунок їхніх
спільних сумісних коштів.

В судовому засіданні ОСОБА_4, який є
представником позивача ОСОБА_2,
підтримав позов, а відповідач ОСОБА_3 та
його представник ОСОБА_1 не визнали
позов, посилаючись, що спірні
павільйони (малі архітектурні форми)
були придбані відповідачем вже після
розірвання шлюбу з позивачем і за свої
особисті грошові кошти.

Дослідивши матеріали справи і
вислухавши пояснення сторін, суд
доходить висновку, що позовні вимоги
позивача підлягають задоволенню
частково з наступних підстав.

Судом установлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з 03
березня 2000 року по 03 квітня 2008 року.

Під час шлюбу та на цей час
сторони займаються приватною
підприємницькою діяльністю та є
фізичними особами - підприємцями.

01 червня 2004 року відповідач
ОСОБА_3 як приватний підприємець, з
метою здійснення роздрібної торгівлі
фасованими товарами, уклав з відділом
дозволів та узгоджень Управління
розвитку торгівлі та побутового
обслуговування Одеської міської ради
договори оренди окремого
індивідуально визначеного майна №№ 981,
982, 985, 986, 987, терміном дії по 01 червня 2005
року, за умовами яких прийняв в
строкове платне користування окреме
індивідуально визначене майно - тверде
покриття, що знаходиться за адресами :
м.Одеса, АДРЕСА_5, площею 6,00 кв.м. ;
м.Одеса АДРЕСА_3, площею 6,00 кв.м.; м.Одеса,
вул.АДРЕСА_4, площею 6,00 кв.м. ; м.Одеса,
АДРЕСА_2, площею 6,00 кв.м. ; АДРЕСА_1,
площею 6,00 кв.м., - яке є комунальною
власністю та використовується для
розміщення і експлуатації
некапітальних пунктів
дрібно-роздрібної торгівельної мережі.

Пункти 1.1., 1.2., 2.1. цих договорів
передбачають, що передане в оренду
майно повинно бути використано
виключно для розміщення та
експлуатації некапітального пункту
дрібно-роздрібної торгівельної мережі
- кіоску.

При цьому, суд виходить з того, що той
факт, що відповідачем ОСОБА_3 були
розміщені та експлуатувались
некапітальні пункти дрібно-роздрібної
торговельної мережі - торгівельні
павільйони (кіоски, малі архітектурні
форми) за вищевказаними адресами
повністю підтверджується фактом
виконання ним умов договорів оренди
окремого індивідуально визначеного
майна №№ 981, 982, 985, 986, 987 від 01.06.2004 року.

Таким чином, суд вважає встановленим
той факт, що відповідачем ОСОБА_3 за час
шлюбу з позивачем ОСОБА_2 були придбані
торгівельні павільйони (кіоски, малі
архітектурні форми), які були розміщені
за згаданими адресами відповідно до
умов договорів оренди окремого
індивідуально визначеного майна №№ 981,
982, 985, 986, 987 від 01.06.2004 року.

Згідно приписів ч.1, 2 ст.60 СК України,
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності. При
цьому, вважається, що кожна річ, набута
за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Відповідно до ч.4 ст.61 СК України, речі
для професійних занять (музичні
інструменти, оргтехніка, лікарське
обладнання тощо), придбані за час шлюбу
для одного з подружжя, є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

З огляду на наведене, суд погоджується
з доводами позивача щодо того, що
торгівельні павільйони (кіоски, малі
архітектурні форми), що були розміщені
та експлуатувались відповідачем за
вказаними вище адресами на підставі
договорів оренди окремого
індивідуально визначеного майна №№ 981,
982, 985, 986, 987 від 01.06.2004 року, вважаються
об'єктами спільного сумісного майна
сторін.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Будь-які домовленості між сторонами
щодо належних їм часток у спірному
майні відсутні та вони не укладали
шлюбний договір.

Також суд враховує, що про факт
придбання, розміщення і експлуатації
відповідачем ОСОБА_3 за час шлюбу з нею
спірних торгівельних павільйонів
(кіосків, малих архітектурних форм),
вона дізналася лише нещодавно.

Згідно з ч.2 ст.72 СК України, до вимоги
про поділ майна, заявленої після
розірвання шлюбу, застосовується
позовна давність у три роки. Позовна
давність обчислюється від дня, коли
один із співвласників дізнався або міг
дізнатися про порушення свого права
власності.

Відтак позивач не пропустила строк
звернення до суду з даним позовом.

З огляду на наведене, суд доходить
висновку, що позовні вимоги позивача в
частині визнання права власності на ?
частину торгівельних павільйонів
(малих архітектурних форм), що
розташовані за адресами : АДРЕСА_1 ;
м.Одеса, АДРЕСА_2 ; м.Одеса, АДРЕСА_3 ;
м.Одеса, АДРЕСА_4 ; м.Одеса, АДРЕСА_5, -
підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд вважає безпідставними
та недоведеними позовні вимоги
позивача в частині стягнення ? частини
доходів, які відповідач ОСОБА_3 отримав
або мав отримати за рахунок особистого
використання вищевказаних
торгівельних павільйонів (малих
архітектурних форм) за період з 01.06.2004
року по 03.04.2008 року, оскільки, зокрема, у
зазначений період часу сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі і
зароблені ними кошти мали витрачати в
інтересах своєї сім'ї, а позивач не
надала суду доказів на підтвердження
того, що отримані доходи від
використання спірних торгівельних
павільйонів відповідач приховував від
неї та/або використовував виключно в
своїх інтересах.

Більш того, позивач не надала суду
доказів на підтвердження розміру
отриманих відповідачем доходів від
використання спірних торгівельних
павільйонів в період з 01.06.2004 року по
03.04.2008 року, а судове рішення не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Частково задовольняючи позовні вимоги
позивача, суд стягує з відповідача на
користь позивача понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати в сумі 500,00 грн., тобто
пропорційно до ціни задоволених
позовних вимог.

На підставі викладеного і керуючись
ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України,
ст.ст.61, 69, ч.1 ст.70, ст.71 СК України, суд , -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ?
частину торгівельних павільйонів
(малих архітектурних форм), що
розташовані за адресами : АДРЕСА_1 ;
м.Одеса, АДРЕСА_2 ; м.Одеса, АДРЕСА_3 ;
м.Одеса, АДРЕСА_4 ; м.Одеса, АДРЕСА_5.

У задоволені решти частини позовних
вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
судові витрати в сумі 500 (п'ятсот) грн. 00
коп.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через
Приморський районний суд м.Одеси
шляхом подачі апеляційної скарги в
10-денний строк з дня проголошення
рішення.

Повний текст рішення складено 17 липня
2014 року.

Суддя
Н.А.Ільченко

17.07.2014