У Х В А Л А

21 липня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О., суддів:
Євграфової Є.П., Остапчука Д.О., Касьяна
О.П., Ситнік О.М.,розглянувши заяву
ОСОБА_6 про перегляд Верховним Судом
України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01 квітня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа -
ОСОБА_8, про стягнення аліментів та
додаткових витрат на повнолітню
дитину,

в с т а н о в и л а:

У січні 2012 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з позовом, у якому зазначала, що
шлюб між нею і ОСОБА_7 розірвано 28
серпня

2007 року. Від шлюбу вони мають доньку -
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з нею,
навчається у ПАТ «ВНЗ «МАУП» Одеській
інститут, у зв'язку з чим позивачка несе
додаткові витрати на оплату за
навчання у розмірі 8325 грн на рік та інші
затрати, пов'язані з придбанням одягу,
їжі, проїзду до учбового закладу.
Відповідач у добровільному порядку не
надає достатніх коштів на утримання
повнолітньої дитини, тому просила
стягнути з відповідача на користь
доньки ОСОБА_8,

ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у твердій
грошовій сумі 3 тис. грн щомісячно до
досягнення дитиною двадцяти трьох
років, і додаткові витрати у розмірі Ѕ
частини оплати контракту за навчання
повнолітньої дитини, але не менше 4162
грн 50 коп. на рік до закінчення
навчання.

Справа переглядалася неодноразово.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 18 лютого

2013 року позов ОСОБА_6 задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на
користь ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у
твердій грошовій сумі 800 грн, щомісячно,
починаючи з дати звернення до суду, а
саме з 05 січня 2012 року, до припинення
нею навчання, але не більше, ніж до
досягнення двадцяти трьох років. В
іншій частині позову відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 28 січня 2014 року рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 18 лютого 2013 року змінено. Позов
ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1
аліменти у твердій грошовій сумі 400 грн
щомісячно, починаючи з дати звернення
до суду, а саме з 06 січня 2012 року до
припинення нею навчання, але не більше,
ніж до досягнення двадцяти трьох років.
В іншій частині рішення суду залишено
без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 01 квітня 2014 року
відмовлено у відкритті касаційного
провадження у справі за позовом ОСОБА_6
до

ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_8, про
стягнення аліментів та додаткових
витрат на повнолітню дитину, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на
рішення апеляційного суду Одеської
області від 28 січня 2014 року.

У липні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ із заявою про перегляд Верховним
Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

від 01 квітня 2014 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 182, ч. 1 ст. 199 СК
України.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник наводить:

- рішення Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 10 жовтня 2012
року, ухвалене за результатами
розгляду справи за позовом про зміну
розміру аліментів; за позовом про
стягнення додаткових витрат на дитину.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Погоджуючись з рішенням апеляційного
суду про стягнення з ОСОБА_7
аліментів на повнолітню дочку у
твердій грошовій сумі 400 грн щомісячно,
Вищий спеціалізований суд України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в ухвалі від 01 квітня 2014 року, яку
просить переглянути заявник, керувався
тим, що відповідач не працює, має
мінливий заробіток, доказів про
можливість відповідача сплачувати
аліменти у розмірі 3 тис. грн, позивачка
не надала.

У рішенні від 10 жовтня 2012 року про
відмову у позові, Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ
керувався тим, що належних доказів про
наявність підстав для зменшення
розміру стягуваних аліментів на
неповнолітню дитину за ч. 1 ст. 192 СК
України позивач не надав.

Згідно із п. 6 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 11 від 30
вересня 2011 року «Про судову практику
застосування статей 353-360 Цивільного
процесуального кодексу України» під
судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Колегія суддів не вбачає неоднакове
застосування судами касаційних
інстанцій одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
оскільки обставини справ не є
подібними. В ухвалі, яку просить
переглянути заявниця предметом
позовних вимог було стягнення
аліментів і додаткових витрат на
повнолітню дитину, в ухвалі, наведеній
як підстава перегляду - стягнення
аліментів і додаткових витрат на
неповнолітню дитину.

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за заявою ОСОБА_6
про перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 01 квітня 2014 року
слід відмовити.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_6
до ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_8, про
стягнення аліментів та додаткових
витрат на повнолітню дитину, за заявою
ОСОБА_6 про перегляд Верховним Судом
України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01 квітня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: П.О.
Гвоздик Судді: Є.П.
Євграфова О.П. Касьян Д.О. Остапчук О.М.
Ситнік