Справа №490/4325/14-ц 06.08.2014 06.08.2014 06.08.2014
Провадження №22-ц/784/2122/14
Головуючий першої інстанції Подзігун
Суддя -
доповідач апеляційного суду Самчишина
Ухвала

Іменем України

06 серпня 2014 року
м.
Миколаїв

Колегія суддів судової палати
в цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого Локтіонової О.В.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Самчишиної
Н.В.,

із секретарем судового засідання -
Романенко Ю.О.,

за участю:

- представника третьої особи -
Чаленка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства "Райффайзен
Банк Аваль"

на рішення Центрального районного суду
м. Миколаєва від 28 травня 2014 року
за позовом Товариства з
додатковою відповідальністю
Будівельна фірма "Житлобуд - Ніко" (далі
- ТДВ БФ "Житлобуд - Ніко") до приватного
нотаріуса Миколаївського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору - Публічне
акціонерне товариство "Райффайзен Банк
Аваль" (ПАТ "Райффайзен Банк Аваль"), про
зняття заборони відчуження нерухомого
майна,

встановила:

02 квітня 2014 року Товариство з
додатковою відповідальністю
Будівельна фірма "Житлобуд - Ніко"
звернулося до суду з позовом до
приватного нотаріуса Миколаївського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору ПАТ
"Райффайзен Банк Аваль", про зняття
заборони відчуження нерухомого майна.

Позивач вказував, що 10 грудня 2007 року
приватним нотаріусом ОСОБА_4
посвідчено договір іпотеки, за яким ним
були передані в іпотеку ПАТ "Райффайзен
Банк Аваль" майнові права на
незакінчені будівництвом нежитлові
приміщення і квартири, що знаходилися
та будувалися за адресою: АДРЕСА_1.

На ці об'єкти нерухомості
приватним нотаріусом було накладено
заборону відчуження, яка зареєстрована
в реєстрі заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна.

Договір іпотеки укладався, як
забезпечення виконання зобов'язань
ЗАТ БФ "Житлобуд-Ніко",
правонаступником якого є позивач,
перед ВАТ "Райффайзен Банк Аваль",
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство "Райффайзен Банк
Аваль", за кредитним договором від 06
грудня 2007 року.

Рішенням Господарського суду
Миколаївської області від 16 вересня 2013
року відмовлено у задоволенні позову
ТДВ БФ "Житлобуд-Ніко" про визнання
недійним вказаного договору іпотеки.

Постановою Одеського
апеляційного господарського суду від 07
листопада 2013 року,
залишеною без змін постановою Вищого
Господарського суду України від
17 лютого 2014 року, скасовано рішення
місцевого господарського суду та позов
задоволено. Визнано недійсним договір
іпотеки від 10 грудня 2007 року, укладений
між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ЗАТ
"Будівельна фірма "Житлобуд-Ніко",
посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_4 від 10 грудня 2007 року за
реєстровим № 1178. У зв'язку зі
цим, припинив дію названий вище
іпотечний договір.

-2-

Таким чином, законні підстави для
знаходження належних позивачу об'єктів
нерухомості під забороною відчуження
та у реєстрі іпотек відпали, а тому,
нотаріус, як державний реєстратор
обтяжень, повинен був зняти заборону
відчуження на об'єкти нерухомого майна.

Посилаючись на викладене і відмову
ОСОБА_4 щодо зняття заборони відчуження
на об'єкти нерухомого іпотечного
майна, уточнюючи позовні вимоги,
позивач просив зобов'язати приватного
нотаріуса зняти заборону відчуження
нерухомого майна, накладену у зв'язку з
укладанням іпотечного договору.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 28 травня 2014 року позов
задоволено. Зобов'язано приватного
нотаріуса Миколаївського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 зняти
заборону на нерухоме майна та
обтяження нерухомого майна іпотекою з
нерухомого майна (майнових прав на
нерухоме майно), які були накладені при
посвідчені договору іпотеки.

В апеляційній скарзі ПАТ "Райффайзен
Банк Аваль", посилаючись на те, що банк
подав до Верхового Суду України заяву
про перегляд постанови Вищого
господарського суду України від 17
лютого 2014 року, у зв'язку з неоднаковим
застосуванням судами ч. 1 ст. 261
ЦК України, просило рішення суду
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позовних вимог
ТДВ БІФ "Житлобуд-Ніко".

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника третьої особи,
перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
рішення, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції виходив з того, що спір
підлягає розгляду в порядку цивільного
судочинства.

Однак з такими висновком суду
погодитися не можна.

Як вбачається з матеріалів
справи, 10 грудня 2007 року приватним
нотаріусом ОСОБА_4 посвідчено договір
іпотеки, за яким ЗАТ БФ "Житлобуд-Ніко",
правонаступником якого є позивач, в
рахунок забезпечення своїх зобов'язань
за кредитним договором від 06 грудня 2007
року передав в іпотеку ВАТ "Райффайзен
Банк Аваль" майнові права на
незакінчені будівництвом нежитлові
приміщення і квартири, що знаходилися
та будувалися за адресою: АДРЕСА_1.

На ці об'єкти нерухомості приватним
нотаріусом накладено заборону
відчуження, яка була зареєстрована в
реєстрі заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна..

Рішенням Господарського суду
Миколаївської області від 16 вересня 2013
року відмовлено у задоволенні позову
ТДВ БФ "Житлобуд-Ніко" про визнання
недійним вказаного договору іпотеки.

Постановою Одеського
апеляційного господарського суду від 07
листопада 2013 року,
залишеною без змін постановою Вищого
Господарського суду України від
17 лютого 2014 року, скасовано рішення
місцевого господарського суду та позов
задоволено. Визнано недійсним договір
іпотеки від 10 грудня 2007 року, укладений
між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ЗАТ
"Будівельна фірма "Житлобуд-Ніко",
посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_4 від 10 грудня 2007 року за
реєстровим № 1178.

Листом від 04 грудня 2013 року приватним
нотаріусом ОСОБА_4 відмовлено у
задоволенні заяви ТДВ БФ
"Житлобуд-Ніко" у знятті заборони
відчуження нерухомого майна. Зі змісту
цього листа вбачається, що зняття
заборони відчуження нерухомого майна
не є нотаріальною дією та нотаріус має
підстави для здійснення реєстраційних
дій у Державному реєстрі речових прав
на нерухоме майно щодо зняття заборони
відчуження нерухомого майна, тільки у
випадку, коли він вчиняє нотаріальну
дію з цим нерухомим майном та за умови,
що накладання заборони вичинялось ним
же, або якщо нотаріус, який наклав
заборону, позбавлений можливості її
зняти.

-3-

Отже, як встановлено позов, який
було розглянуто судом із ухваленням
рішення по суті спору, пред'явлено до
приватного нотаріуса, який у даних
правовідносинах виступає як
спеціальний суб'єкт - державний
реєстратор, на якого покладаються
функції державного реєстратора прав на
нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 17 КАС України
до юрисдикції адміністративних судів
відносяться спори між суб'єктами
владних повноважень з приводу
реалізації їхньої компетенції в сфері
управління, у тому числі, делегованих
повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону
України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» (далі -
Закон № 1952-IV) державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно - це офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

За змістом ст. 9 Закону № 1952-IV
державний реєстратор є державним
службовцем, крім випадку, коли
державним реєстратором є нотаріус як
спеціальний суб'єкт, на якого
покладаються (делегуються) функції
державного реєстратора прав на
нерухоме майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону №
1952-IV дії або бездіяльність державного
реєстратора, державного кадастрового
реєстратора, нотаріуса, державного
виконавця можуть бути оскаржені до
суду.

Під такими діями також слід
розуміти рішення, прийняті зазначеними
суб'єктами владних повноважень з
питань реєстрації.

Спори, які виникають у цих
відносинах, підлягають розгляду в
порядку адміністративного
судочинства.

Вирішуючи спір в порядку
цивільного судочинства, суд на вказані
норми матеріального права уваги не
звернув, не врахував, що приватний
нотаріус ОСОБА_4 є реєстратором згідно
вимог вказаного вище Закону, дії
приватного нотаріуса із зняття
заборони відчуження нерухомого майна у
Єдиному реєстрі заборон відчуження
об'єктів нерухомого є діями з державної
реєстрації відповідних відомостей,
оскільки дії нотаріуса із вилучення
запису про заборону відчуження на
нерухоме майном провадяться
нотаріусом як спеціальним суб'єктом,
якому держава делегувала функції
державної реєстрації.

Відповідно до положення ч. 3 ст. 303
ЦПК України апеляційний суд не
обмежений доводами апеляційної скарги,
якщо під час розгляду справи буде
встановлено неправильне застосування
норм матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Оскільки допущені судом
порушення норм матеріального та
процесуального права призвели до
неправильного вирішення справи,
рішення суду першої інстанцій підлягає
скасуванню із закриттям провадження у
справі з підстав, визначених п. 1 ч. 1ст.
205 та ч. 1 ст. 310 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 205, 303, 310, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Райффайзен
Банк Аваль" задовольнити частково.

Рішення Центрального районного
суду м. Миколаєва від 28 травня 2014 року
скасувати.

-4-

Провадження у справі за позовом
Товариства з додатковою
відповідальністю Будівельна фірма
"Житлобуд - Ніко" до приватного
нотаріуса Миколаївського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору - Публічне
акціонерне товариство "Райффайзен Банк
Аваль" про зняття заборони відчуження
нерухомого майна закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: