Коростенський міськрайонний суд
Житомирської області
Справа № 279/5786/13-ц
РІШЕННЯ

іменем України

03 квітня 2014 року
Коростенський міськрайонний суд
Житомирської області

у складі: головуючого судді
Коренюка В.П.

при секретарі
Мейнарович Л.А.

за участю позивача
ОСОБА_1

представника позивача
ОСОБА_2

відповідача
ОСОБА_3

представника відповідача
ОСОБА_4

третьої особи
ОСОБА_5

розглядаючи у відкритому судовому
засіданні в залі суду № 1 у м. Коростені
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_5 про
визнання заповіту недійсним, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 у вересні 2013 року звернулася в
суд із зазначеним позовом, в якому
посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
ОСОБА_6, який приходився їй рідним
дядьком по лінії її матері. Після
смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина і
вона як спадкоємиця 3-ї черги, бо
спадкоємців 1-ї чи 2-ї черги не має,
звернулася до Коростенської міської
Державної нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини. Від
нотаріуса вона дізналася, що існує
заповіт на ім'я ОСОБА_3 на квартиру
ОСОБА_6, посвідчений приватним
нотаріусом ОСОБА_5 від 11.01.2013 року.

Вважає даний заповіт недійсним з
наступних причин.

На час складання заповіту її дядьку
ОСОБА_6 виповнилося 78 років. В останні
роки у нього розвився віковий склероз і
почастішали випадки не сприйняття
дійсних подій.

ОСОБА_6 останній рік був нездатний
самостійно пересуватися, знаходився у
безпорадному стані та потребував
постійного догляду. Порадившись у
сімейному колі, ними було прийнято
рішення щодо стороннього догляду за
ОСОБА_6, оскільки вона проживає у м.
Києві та фізично не мала змоги бувати
частіше у свого родича.

ОСОБА_3 проживала поряд з її дядьком і
мала медичну освіту, тому було прийнято
рішення, щоб вона доглядала за ОСОБА_6
за відповідну плату.

На день посвідчення заповіту на
користь ОСОБА_3 у ОСОБА_6 спостерігався
процес психічного розладу. Так 16 лютого
2013 р. її донька ОСОБА_8 подзвонила діду,
аби дізнатися про стан його здоров'я, а
у відповідь вона почула, що дід був
чимось стривожений і сказав, що
передзвонить, бо мав щось важливе
повідомити. Поведінка ОСОБА_6 викликала
у неї тривогу, а тому вона подзвонила
йому і запропонувала переїхати жити до
неї у м. Київ, на що він позитивно
відреагував. А вже ІНФОРМАЦІЯ_1 він
помер, так і не повідомивши їх про свої
наміри та причини, які його заставили
так хвилюватись.

Про те, що ОСОБА_6 мав заповідати свою
квартиру ОСОБА_3 їм не було відомо. Хоча
між ними завжди були теплі родинні
стосунки і всі плани та наміри, які були
у нього він повідомляв їм, своїм
родичам.

Більш того, ОСОБА_6 дізнавшись, що у її
доньки повинно бути весілля, мав намір
подарувати їй цінний подарунок.
Оскільки інших близьких родичів він не
мав, то весь спадок мав перейти до його
найближчих родичів, які піклувались та
підтримували його при житті.

Жодних заяв, про те, що він бажає
подарувати сторонній людині своє єдине
житло не йшлося.

Після смерті ОСОБА_6 для вирішення
питання оформлення спадщини, вона не
мала змоги потрапити до квартири, в
якій проживав спадкодавець, бо ОСОБА_3
категорично відмовилася впускати її та
її доньку мотивуючи це тим, що квартира
і все майно тепер належить їй.

Однак майно, яке належало ОСОБА_6 вона
не успадковувала, а в оспорюваному
заповіті йдеться лише про квартиру.

Всіма документами, особистими речами,
дорогоцінностями, коштами, які
зберігав ОСОБА_6, незаконно заволоділа
ОСОБА_3

01.08.2013 р. її представник ОСОБА_2 разом з
її донькою ОСОБА_8 приїхали до ОСОБА_3 з
метою врегулювання спадкового питання,
отримання документів.

На їх прохання впустити до квартири
померлого діда категорично
відмовилася. В черговий раз
відповідачка порушила права
спадкоємців, свідомо приховала та
відібрала речі, які їй не належали та не
допускала до особистих речей померлого
ОСОБА_6

Тому вони змушені були звернутися до
Коростенського міського відділу
внутрішніх справ із відповідною
заявою.

Вищевказана поведінка ОСОБА_3 свідчить
про її особисту зацікавленість та
привласнення, як квартири, так і
особистого майна ОСОБА_6

Тому просила суд визнати недійсним
заповіт ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 на
квартиру АДРЕСА_1, посвідченого
приватним нотаріусом ОСОБА_5 від 11.01.2013
року. Також просила стягнути з
відповідачки на її користь судові
витрати в сумі 240 грн., сплачені при
подачі позову.

В судовому засіданні позивачка та її
представник вимоги позову підтримали у
повному обсязі, які просили
задовольнити.

Позивачка пояснила суду, що вона
являється племінницею та спадкоємицею
ОСОБА_6, з яким вони постійно
спілкувалися та підтримували
відносини. Дядько помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в
7-й годині ранку, а їм зателефонували в
3-й годині дня і сказали, що похорони
завтра в 10-й годині ранку. Вони приїхали
на ці похорони, а вона все там бігала та
вирішувала. Вона ж була обурена тим, що
стороння людина бере на себе похорони
та усі затрати, коли є родичі. Оформляє
свідоцтво про смерть. Її дядько був
багатою людиною і одного разу він
навіть розказував їм, що у туалеті під
плиткою є валютний рахунок. Коли вони
приїхали на похорон, то вона у туалеті
виявила, що багато плитки було
відсутньою. З цього вона зробила
висновок про те, що відповідачка цю
плитку видовбала, поки вони приїхали на
похорон.

4 грудня приїжджала її дочка до дядька,
який дав їй 10000 гривень.

16 лютого у них було сватання і дочка
зателефонувала дядькові та повідомила,
що її сватають. На що він сказав, що це
для нього хороша новина і він повинен
"подсуетится" і сказав, що оскільки у
нього гості, з якими він п'є каву, тому
він завтра зателефонує. Однак у неділю
дзвінка не було, а в понеділок дядько
помер.

Заповіт складено 11-го числа, а 13-го у її
чоловіка був день народження, у дядька
ж день народження 14-го. Тому вона цей
день і запам'ятала. Зателефонував
телефон і коли вона приклала слухавку
до вуха, то почула: "Це хто?". Вона
відповіла: "Це ОСОБА_1!" Він: "О! Привіт! Як
справи?" Вона йому: "Нормально!" Він: "А це
я так вирішив подзвонити! Все
нормально!" Тоді вона поклала слухавку
і через деякий час хвилин 5 знову
задзвонив телефон. Вона: "Алло!" Він
знову: "Це хто?" Вона відповіла: "Це
ОСОБА_1!" Він: "О! Як це я тобі дзвоню?
Мабуть я помилився?" Потім він так само
дзвонив і в третій раз. Точно такі
дзвінки були і її племіннику. Тобто він
по телефону був неадекватним. Тому не
міг він такого вчинити, а саме
заповісти чужій людині свою квартиру.

Чи перебував дядько на обліку в
лікаря-психіатра - їй не відомо.

Просила суд задовольнити позов з
підстав, зазначених у позові.

Представник позивача пояснила суду, що
покійний за короткий час з грудня до
лютого став вести себе неадекватно.
Тому вважає, що ОСОБА_6 укладав заповіт,
не усвідомлюючи значення своїх дій. Це
розуміли також усі родичі позивачки.

Теж просила суд задовольнити позов.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому
засіданні заперечила проти позову та
пояснила суду, що покійний до дня
смерті складав вірші ті був адекватним
у своїх діях.

Вона його доглядала усі роки, тобто
готувала їсти, прала речі, прибирала у
квартирі.

Психічними захворюваннями ОСОБА_6 не
хворів, як і не хворів склерозом.

ОСОБА_6 сам їй повідомив, коли їй треба
з'явитися до нотаріуса ОСОБА_5 Коли вона
туди прийшла, то там побачила двох
свідків. ОСОБА_6 тоді знаходився вдома.
Потім вона, нотаріус та двоє свідків
поїхали до ОСОБА_6 у квартиру. Як вони
приїхали, то нотаріус прочитав,
розпитав про те, що він хоче зробити і
як. Далі нотаріус зачитав що треба для
цього, чи він згодний, чи він не згодний.
Склали заповіт при свідках, поставили
підписи. Цих свідків вона знала,
оскільки вони із ОСОБА_6 дружили давно
сім'ями. Свідків запросив сам ОСОБА_6.

Просила відмовити позивачці в
задоволенні позову.

Третя особа ОСОБА_5 в судовому
засіданні заперечив проти задоволення
позову і пояснив суду, що оспорюваний
заповіт складено у відповідності до
вимог чинного законодавства, а тому
позов не підлягає до задоволення.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що вона
являється теж племінницею покійного
ОСОБА_6 Після поминального обіду по
смерті дядька їй ОСОБА_3 сказала, що на
неї є заповіт. В неї виникла підозра у
складенні заповіту в квартирі дядька,
який не був тяжко хворим. Адже вони з
ним спілкувалися 16 лютого, коли було
сватання і він себе почував нормально.
Ще він говорив, що у нього гості та
після того як він поп'є каву, то
передзвонить їм.

Дядько був при здоров'ї та при розумі ті
вона вважає, що він не міг такого
зробити, щоб заповісти квартиру чужій
людині.

Свідок ОСОБА_13 пояснила суду, що ОСОБА_6
їй розказав одного разу, що оскільки
ОСОБА_3 за ним буде доглядати, тому він
зробить на неї заповіт. Він також
розказав, що родичам у Києві він нічого
заповідати не буде. У грудні місяці
ОСОБА_6 попросив її допомогти йому
зробити заповіт на ОСОБА_3. Вона у
грудні місяці підійшла до нотаріуса
Зіневича, а у січні місяці на прохання
ОСОБА_6 вона пішла до нотаріуса ОСОБА_5,
щоб запросити його у квартиру скласти
заповіт, бо він погано ходив та лише
ходив по квартирі. Потім вона та
нотаріус поїхали до ОСОБА_6, в якого вже
знаходилась ОСОБА_14 (теж знайома
ОСОБА_6). Нотаріус запитав у ОСОБА_6 про
те, чи дійсно він хоче зробити такий
заповіт і на кого він хоче його зробити.
ОСОБА_6 відповів і після цього поїхали в
нотаріальну контору, де склав нотаріус
заповіт. А потім другий раз приїхали до
ОСОБА_6 у квартиру, де останній підписав
заповіт. ОСОБА_6 ніхто не примушував
підписувати заповіт.

Свідок ОСОБА_15 пояснила суду, що вона
ОСОБА_6 знала 35 років і вони були
друзями та дружили сім'ями. Вона знала
ОСОБА_3, яка доглядала тривалий час за
ОСОБА_6.

Одного разу ОСОБА_6 попросив нас, щоб ми
привезли нотаріуса, аби скласти
заповіт на квартиру на ОСОБА_3. Вона з
ОСОБА_13 та нотаріусом приїхали до
ОСОБА_6 у квартиру, де він сказав, що
хоче. Потім поїхали до нотаріуса, де
нотаріус склав заповіт, а після знову
поїхали до ОСОБА_6. Там ОСОБА_6 прочитав
у окулярах заповіт і підписав.

ОСОБА_6 їй також розповідав, що у нього в
Києві є дві племінниці, яким він не
хотів оформити заповіт та навіть не
хотів би, щоб вони були у нього на
похоронах. Вона його питала про те, чому
він так налаштований, на що він їй
повідомив, що ці племінниці його не
провідують.

Їй не відомо, щоб ОСОБА_6 хворів
психічними захворюваннями. Він до
смерті був при розумі та при пам'яті.

Свідок ОСОБА_19 пояснила суду, що вона
була дуже добре знайома із родиною
ОСОБА_6 та й являлася родичкою. Так як
ОСОБА_3 доглядала ОСОБА_6 так рідні діти
не доглядають своїх батьків. Він їй по
телефону говорив, що хоче все своє
майно заповідати ОСОБА_3. Племінниці не
можуть нічого сказати про те, що ОСОБА_6
був не при розумі, оскільки вони до
нього не приїжджали та його не бачили.

Свідок ОСОБА_21 пояснила суду, що вона
являється сусідкою. ОСОБА_3 приходила
до ОСОБА_6 постійно та день у день,
навіть і ночувала у нього.

Вислухавши пояснення сторін, свідків
та проаналізувавши їх в сукупності з
матеріалами справи, суд приходить до
наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер ОСОБА_6 (а.с.6), який заповідав
ОСОБА_3 належну йому на праві особистої
приватної власності квартиру АДРЕСА_1
(а.с.7).

Цей заповіт посвідчено приватним
нотаріусом ОСОБА_5 11.01.2013 року в
квартирі ОСОБА_6 та у присутності
свідків: ОСОБА_13 та ОСОБА_15

Аналізуючи надані сторонами докази та
доведення перед судом їх
переконливості, суд з наданих стороною
позивача доказів не вбачає підстав для
задоволення позову, оскільки позивачка
не довела своїх родинних відносин зі
спадкодавцем - ОСОБА_6. Адже вона до суду
подала такі документи в копіях (а.с.5),
які зазначені у позові: - копія
свідоцтва про смерть ОСОБА_6; - копія
заповіту на ім'я ОСОБА_3; - копія витягу
зі спадкового реєстру; - копія
свідоцтва про народження ОСОБА_22; -
копія свідоцтва про укладення шлюбу
між ОСОБА_23 та ОСОБА_22; - копія
ідентифікаційного номеру на ім'я
ОСОБА_1; - копія паспорту громадянина
України на ім'я ОСОБА_1; - копія
доручення на представника та інші, які
не показують родинного зв'язку.

З цього слідує, що позивачка не вправі
була звертатися з даним позовом до
суду, оскільки вона не довела
документами та доказами, поданими до
справи про свої родинні відносини з
ОСОБА_6 та свою черговість у
спадковості після смерті ОСОБА_6

Якщо б позивачкою і було б доведено
рівень спорідненості з ОСОБА_6, то і в
цьому випадку позов не підлягає до
задоволення, оскільки як позивачкою,
так і її представником не надано
доказів, які б переконали суд в
недійсності правочину, який дієздатна
фізична особа вчинила у момент, коли
вона не усвідомлювала значення своїх
дій та не могла керувати ними (ч.1 ст. 225
Цивільного кодексу України).

Свій висновок суд мотивує тим, що
відповідно до ст.10 Цивільного
процесуального кодексу України -
"Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень…"

При цьому суд обґрунтовує своє рішення
тим, що свідок (зі сторони позивача)
ОСОБА_12 пояснила в судовому засіданні
про те, що "… В неї виникла підозра у
складенні заповіту в квартирі дядька,
який не був тяжко хворим. Адже вони з
ним спілкувалися 16 лютого, коли було
сватання і він себе почував
нормально…"

Покази свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_10 суд не
приймає до уваги, оскільки вони
зацікавлені у розгляді даної цивільної
справи на користь позивачки, бо ОСОБА_8
являється донькою позивачки, а ОСОБА_10
її чоловіком. Крім того з їх показів не
вбачається жодних обставин, які б могли
підтвердити, що ОСОБА_6 уклав заповіт у
момент, коли він не усвідомлював
значення своїх дій та не міг керувати
ними.

Також про те, що на момент укладення
заповіту ОСОБА_6 усвідомлював значення
своїх дій та міг керувати ними,
вбачається як із змісту самого
заповіту, так і з пояснень свідків:
ОСОБА_13 та ОСОБА_15, які ствердили як у
самому заповіті, так і в судовому
засіданні про адекватність поведінки
ОСОБА_6 в момент підписання заповіту.

Згідно із вимогами ст.203 Цивільного
кодексу України, для чинності
правочину, зміст самого правочину не
може суперечити Цивільного кодексу
України, іншим актам цивільного
законодавства, моральним засадам
суспільства; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним та
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямованим на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Суд дає і належну оцінку неправдивим
обставинам, зазначеним у позовній
заяві в частині того, що "…Від
державного нотаріуса я дізналася, що
існує заповіт на ім'я ОСОБА_3 на
квартиру, яка належала померлому
ОСОБА_6 посвідченим приватним
нотаріусом ОСОБА_5 від 11.01.2013 р…",
оскільки в судовому засіданні свідок
ОСОБА_12 пояснила: "…дізналась про
заповіт після поминального обіду…", що
протирічить викладеним у позові
обставинам.

Отже виходячи із викладеного вище, суд
вважає, що правочин, який вчинений
11.01.2013 року приватним нотаріусом ОСОБА_5
про заповіт ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_3 на
квартиру АДРЕСА_1, вчинений відповідно
до вимог чинного законодавства.

З цього слідує, що позов є
безпідставним і в його задоволенні
слід відмовити.

Адже відповідно до вимог, передбачених
за ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України,
підставою недійсності правочину є
недодержання у момент вчинення
правочину стороною або сторонами вимог
встановлених частинами третьою
(вільність волевиявлення учасників
правочину та відповідність його їх
внутрішній волі), п'ятою (реальність
настання правових наслідків, що
обумовлені ним) ст.203 Цивільного
кодексу України.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 213, 218
Цивільного процесуального кодексу
України, ст.ст.16, 202, 203, 215 - 216, 225, 1233 - 1236,
1247 - 1248, 1253, 1257, 1263 Цивільного кодексу
України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_5 про
визнання заповіту недійсним -
відмовити за його безпідставністю.

Скасувати заходи забезпечення
позову, вжитих відповідно до ухвали
Коростенського міськрайонного суду
Житомирської області від 17.09.2013 року і
зняти арешт з квартири АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Житомирської
області протягом десяти днів з дня
проголошення рішення, а особа, яка не
була присутня у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
може подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя Коростенського
міськрайонного суду

Житомирської області
В. П.
Коренюк