Справа №
Провадження №
Веселівський районний суд Запорізької
області у складі: головуючого судді
Нагорного А.О., при секретарі судового
засідання Сафоновій І.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи
такою, що втратила право на
користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до
відповідачки, у якому просить визнати
ОСОБА_2 такою, що втратила право на
користування будинку АДРЕСА_1, який
належить позивачці на підставі
договору дарування від 29.06.2006 р.,
посвідченого державним нотаріусом
Веселівської державної нотаріальної
контори Запорізької області Глобою
І.М., та зареєстрованого в КП
«Веселівське РБТІ» за №188.
У позові позивачка зазначає, що за
вказаною адресою приписана ОСОБА_2, яка
не проживає у будинку з 2002 року, чим
порушує її право щодо володіння,
користування та розпорядження майном
на власний розсуд.
Позивачка у судове засідання не
з'явилася, але в наданій заяві позовні
вимоги підтримала повністю, у разі
неявки у судове засідання
відповідачки, винести рішення, яким
позовні вимоги задовольнити. Також
позивачка просить судові витрати
Відповідачка ОСОБА_2 про час і місце
судового засідання повідомлялася
належним чином, але у судове засідання
не з'явилася і про причини своєї неявки
суд не повідомила.
Згідно ст.74 ч.5 ЦПК України, у разі
відсутності осіб, які беруть участь у
справі, за такою адресою, вважається, що
судовий виклик або судове повідомлення
вручене їм належним чином.
Суд вважає, що в справі є достатньо
матеріалів про права та
взаємовідносини сторін, тому можливо
розглянути справу по суті у
відсутності сторін по наявним у справі
доказам, відповідно до вимог ст.ст.158, 169
Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі
неявки в судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи в разі,
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
Вивчивши матеріали справи, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, повно і
всебічно з'ясувавши обставини, на які
посилається ОСОБА_4 як на підставу
своїх вимог, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні, суд приходить до
висновку про задоволення позову з
Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.
Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків є договори та інші
Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.
Суд встановив, що позивачці ОСОБА_4 на
праві приватної власності належить
будинок АДРЕСА_1, що підтверджується
договором дарування від 29.06.2006 р.,
посвідченого державним нотаріусом
Веселівської державної нотаріальної
контори Запорізької області Глобою І.М.
Судом встановлено, що з 05.03.1994 р. за
вказаною адресою зареєстрована
відповідачка, що підтверджується
довідкою, виданою Веселівським РС УДМС
України у Запорізькій області 01.07.2014 р.,
але за вказаною адресою не проживає з
2002 року (а.с.14-15).
Статтею 41 Конституції України та ст.1
першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналась
17.07.1997 р. відповідно до Закону України
від 17.07.1997 р. №475/97 -ВР «Про ратифікацію
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року, Першого
протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до
Конвенції» закріплено принцип
непорушності права власності, який
означає право особи на безперешкодне
користування своїм майном та закріплює
право власника володіти, користуватися
і розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
Закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб, що також закріплено в
статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України.
Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його права
хоч би ці порушення і не були поєднані з
правом володіння. Способи захисту
права власності передбачені нормами
ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом права
власності може бути, зокрема,
житло-житловий будинок, садиба,
квартира, як то передбачено ст.ст.379, 382
Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст.383 ЦК України та
ст.150 ЖК України, які передбачають право
власника використовувати житло для
власного проживання, проживання членів
сім'ї, інших осіб і розпоряджатися
своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.
Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України,
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень,
які застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Відповідно до висновку, викладеного у
постанові Верховного суду України від
16.01.2012 р. у справі №6-57/цс 11, вирішення
питання про зняття особи з
реєстраційного обліку залежить,
зокрема, від вирішення питання про
право користування такої особи жилим
приміщенням відповідно до норм
житлового та цивільного законодавства
(ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК України; ст.405 ЦК
України).

Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено,
що члени сім'ї власника житла втрачають
право на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними і
власником житла або законом.

Тобто, умовою визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням, є не проживання
особи протягом певного часу.

Судом встановлено, що відповідачка у
будинку не проживає з 2002 року, що
підтверджується довідкою №2459 від
29.05.2014 р., виданою виконавчим комітетом
Веселівської селищної ради
Веселівського району Запорізької
області (00001104) (а.с.14-15).

Таким чином, відповідно до ст.405 ЦК
України та Постанови Верховного Суду
України від 16.01.2012 р. у справі №6-57цс-11,
інформаційного листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 28.01.2013 р. «Про практику
застосування судами законодавства під
час розгляду цивільних справ про
захист права власності та інших
речових прав» звільнення колишнім
членом сім'ї» спірного житлового
приміщення та його відсутність без
поважних причин за місцем реєстрації є
достатньою правовою підставою для
визнання його таким, що втратив право
користування житлом.

Питання із судовими витратами вирішити
відповідно до вимог ст.88 ЦПК України та
заяви позивача.

На підставі викладеного, ст.ст.16, 316, 317,
319, 321, 379, 382, 383, 391, 405 ЦК України, ст.150 ЖК
України, ст.7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» №1382-IV,
керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212, 213-215, 218,
224-225 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н., такою,
що втратила право на користування
будинку АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4 на
підставі договору дарування від 29.06.2006
р., посвідченого державним нотаріусом
Веселівської державної нотаріальної
контори Запорізької області Глобою
І.М., та зареєстрованого в КП
«Веселівське РБТІ» за №188.

Витрати, пов'язані зі сплатою судового
збору при подачі позовної заяви до
суду, залишити за ОСОБА_4.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив за заявою
відповідача. Заява про перегляд
заочного рішення може бути поданою
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя

Веселівського районного суду

Запорізької області
А.О.
Нагорний

24.07.2014