Справа № 640/7656/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

23 липня 2014 року Київський
районний суд м. Харкова у складі:

головуючого -
судді Попрас В.О.,

при секретарі -
Бутиріної О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за позовом Комунального підприємства
«Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за
послуги з теплопостачання,-

В С Т
А Н О В И В :

КП «Харківські теплові мережі»
звернулося до суду з позовною заявою,
яку в судовому засіданні уточнили та
просить стягнути з відповідача
заборгованість за послуги з
теплопостачання у розмірі 8205, 71 грн. та
сплачений судовий збір. В
обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що відповідач є
споживачем послуги з централізованого
опалення та підігріву холодної води
для потреб гарячого водопостачання.
Позивач 31.01.2013р. звернувся до
Київського районного суду м. Харкова з
заявою про видачу судового наказу про
стягнення заборгованості за надані
послуги з теплопостачання з
відповідача. 07.02.2013р. Київським
районним судом м. Харкова було видано
судовий наказ. Ухвалою Київського
районного суду м. Харкова від 03.04.2013р.
скасовано судовий наказ. Позовна заява
щодо вимог про стягнення
заборгованості за оплату
житлово-комунальних послуг може бути
подана тільки в разі відмови у
прийнятті заяви про видачу судового
наказу або скасування його судом.
Згідно з ч.2 ст. 99 ЦПК України у разі
відмови в прийнятті заяви про видачу
судового наказу або в разі скасування
судового наказу. Внаслідок неповної
сплати послуг станом на 01.05.2014р. у
відповідача за період з 01.02.2006р. по
31.12.2012р. утворилась заборгованість в
сумі 8205,71 грн., яку позивач просить
стягнути з відповідача.

У судовому засіданні представник
позивача позов підтримала, просила
задовольнити в повному обсязі.

Відповідач позов визнав частково подав
суду письмові заперечення в яких
зазначив, що позивач вимагає стягнути
заборгованість поза строками позовної
давності. Крім того, відповідно ч. 1 ст. 19
Закону України №1875-IV від 24.06.2004 «Про
житлово-комунальні послуги», відносини
між учасниками договірних відносин у
сфері житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах. Відповідно п.3 ч. 2 ст. 21 Закону
України №1875-IV, КП «Харківські теплові
мережі», як виконавець, зобов'язано
підготувати та укласти з відповідачем,
як споживачем, договір на надання
житлово-комунальних послуг з
визначенням відповідальності за
дотримання умов його виконання згідно
з типовим договором. Проте договір не
підготовлений та не укладений.
Відповідно п.1 Прикінцевих положень
Закону України №1875-IV, договори про
надання житлово-комунальних послуг,
укладені до набрання чинності цим
Законом, мали бути приведеними у
відповідність із ним до 1 січня 2006 року.
Договори, що не були приведені у
відповідність із цим Законом у
зазначений строк, втратили чинність.
Крім цього, відповідач з 1994 року
проходить службу в органах внутрішніх
справ, у теперішній час перебуває на
посаді ст.-оперативний черговий ЧЧ
штабу ГУМВС України в Харківській
області. Відповідно до ст. 22 Закону
України «Про міліцію», працівникам
міліції та членам їх сімей надається
50-процентна знижка по оплаті жилої
площі, комунальних послуг, а також
палива. Відповідно ч. 1 ст. 13 Закону
України №1875-IV, централізоване
постачання гарячої води та
централізоване опалення є
комунальними послугами. Право
працівників міліції та членів їх сімей,
які мешкають разом з ними, на знижку по
оплаті комунальних послуг
неодноразово підтверджене рішеннями
Конституційного Суду України.
Розпорядженням Кабінету Міністрів
України від 03.06.2009 №594-р «Про схвалення
стратегії упорядкування системи
надання пільг окремим категоріям
громадян до 2012 року» визначено, що
установлення пільг особам, які мають
право на пільги за професійною
(службовою) ознакою, зумовлене
специфікою їх службової діяльності і є
додатковою соціальною гарантією у
зв'язку з особливими умовами праці та
підвищеним ризиком
(військовослужбовці, працівники
міліції, пожежної охорони тощо).
Відповідача звертає увагу суду, що КП
«Харківські теплові мережі», у
порушення п.3 ч. 2 ст. 21 Закону України
№1875-IV, як виконавець, ні яких дій,
направлених на підготовку та укладення
з відповідачем, як споживачем,
договору, не вчинило; відповідач, як
споживачем комунальних послуг, якому,
відповідно ст. 22 Закону України «Про
міліцію», надана 50-процентна знижка по
оплаті жилої площі, комунальних послуг
та палива, регулярно здійснюється
оплата у 50%-му розмірі за комунальні
послуги (за опалення та гарячу воду), що
підтверджується рахунками КП
«Харківських теплових мереж»; період,
за який позивач вимагає стягнути
заборгованість, складає 5 років і 11
місяців та значно перевищує позовну
давність, встановлену ст. 257 Цивільного
Кодексу України. Ч. 2 ст. 4 Бюджетного
кодексу України визначає, що «при
здійсненні бюджетного процесу в
Україні положення нормативно-правових
актів застосовуються лише в частині, в
якій вони не суперечать положенням
Конституції України, Бюджетного
кодексу та закону про Державний бюджет
України». Проте, згідно ч. 3 ст. 27
Бюджетного кодексу України, «закони
України, які впливають на формування
доходної чи видаткової частини
бюджетів, повинні бути офіційно
оприлюднені до 15 серпня року, що
передує плановому. В іншому разі норми
відповідних законів, що впливають на
формування доходної та/або видаткової
частини бюджетів, застосовуються не
раніше початку бюджетного періоду,
наступного за плановим». Тобто, норми
закону, який впливає на формування
доходної чи видаткової частини
бюджету, прийнятого та оприлюдненого
до 15 серпня року, що передує плановому,
застосовуються у повному обсязі. Отже
положення про гарантії та соціальний
захист працівників міліції,
встановлені законом України «Про
міліцію», прийнятим ще у 1990 році,
повинні застосовуватися у повному
обсязі. Крім цього, відповідно п. 5.4
мотивувальної частини рішення
Конституційного Суду України від 22.05.2008
№ 10-рп/2008., Конституція України не надає
закону про Держбюджет вищої юридичної
сили стосовно інших законів, законом
про Держбюджет не можна вносити зміни
до інших законів, зупиняти їх дію чи
скасовувати їх, оскільки з об'єктивних
причин це створює протиріччя у
законодавстві, і як наслідок -
скасування та обмеження прав і свобод
людини і громадянина. Відповідно до
частини третьої статті 22, статті 64
Конституції України право громадян на
соціальний захист, інші
соціально-економічні права можуть бути
обмежені, у тому числі зупиненням дії
законів (їх окремих положень), лише в
умовах воєнного або надзвичайного
стану на певний строк. Так, відповідно
рішення Конституційного Суду України
від 01.12.2004 № 20-рп/2004, положення Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2004 рік», щодо здійснення витрат на
безоплатне або пільгове матеріальне і
побутове забезпечення, на яке згідно з
законами України мають право окремі
категорії працівників, за рахунок і в
межах бюджетних асигнувань на
утримання цих бюджетних установ,
визнано неконституційним. Порядок
надання пільг, компенсацій і гарантій
працівникам бюджетних установ,
військовослужбовцям, особам рядового і
начальницького складу, затверджений
Постановою Кабінету міністрів України
від 31.03.2003 № 426. Але положення цього
Порядку не можна враховувати при
розгляді позову з кількох причин.
По-перше, відповідно до п. п. 1, 6, 7, 8, 9
Порядку, визначення розміру та умов, за
яких надається знижка плати за
комунальні послуги, проводиться з
посиланням на пункти 38, 45, 49, 51-53, 61, 67, 68,
72, 76-78, 84 розділу II Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», але
рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 №10-рп/2008 положення пунктів
36-100 розділу II «Внесення змін до деяких
законодавчих актів України» Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» визнані
такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними),
внаслідок чого втратили чинність.
Причому, відповідно п.6 цього Рішення,
рішення Конституційного Суду України у
цій справі має преюдиціальне значення
для судів загальної юрисдикції при
розгляді ними позовів у зв'язку з
правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень Закону України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», визнаних
неконституційними. Враховуючи
вищевикладене, відповідач просить суд
звернути увагу на те, що, всі інші
положення Порядку не можуть
застосовуватися внаслідок того, що
основні положення є неконституційними
та втратили чинність. До речі,
положення п. З Порядку щодо здійснення
видатків на відшкодування пільговику
вартості сплачених комунальних послуг
за рахунок і в межах бюджетних
асигнувань на утримання відповідної
установи суперечить рішенню
Конституційного Суду України від 01.12.2004
№ 20-рп/2004, яким аналогічні положення
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2004 рік» визнано
неконституційним. По-друге, у статті 22
Закону України «Про міліцію»
законодавець відокремлює поняття
«надання пільг працівнику міліції» та
«знижка по оплаті комунальних послуг».
Так, якщо у частині 2 зазначеної статті
вказано, що працівники міліції
користуються пільгами при вирішенні
питань соціально-побутового
забезпечення у порядку, передбаченому
законодавством України, то, відповідно
до частини 4, працівникам міліції та
членам їх сімей надається 50-процентна
знижка по оплаті комунальних послуг.
Про те, що знижка надається у певному
порядку або відповідно інших
законодавчих актів у Законі України
«Про міліцію» не йдеться. Таким чином,
надання 50-процентної знижки по оплаті
комунальних послуг працівникам
міліції, відповідно до Закону України
«Про міліцію», є безумовним та не
потребує врегулювання іншими
законодавчими актами, зокрема -
Порядком надання пільг, компенсацій і
гарантій працівникам бюджетних
установ, військовослужбовцям, особам
рядового і начальницького складу,
затвердженою Постановою Кабінету
міністрів України від 31.03.2003 № 426. Отже,
відповідно до ч. 4. ст. 22 Закону України
«Про міліцію», КП «Харківські теплові
мережі» повинно, без посилання на
будь-які нормативно-правові акти,
надавати мені, як працівнику міліції,
та членам моєї сім'ї 50- процентну знижку
по оплаті за опалення та гарячу воду.
Відповідно ст. 208 Цивільного кодексу
України, для договорів між фізичною та
юридичною особами встановлена
обов'язкова письмова форма. Виняток,
відповідно ч. 1 ст. 206 ЦКУ, становлять
договори, які повністю виконуються
сторонами, але, на думку позивача, я не
виконую умов договору. Крім цього
позивач не здійснив ніяких дій для
укладення договору зі мною та
досудового врегулюванню по уплаті за
надання послуг; відповідно ч. 3 ст. 203
ЦКУ, «волевиявлення учасника правочину
має бути вільним і відповідати його
внутрішній волі», але я незгоден
оплачувати послуги позивача у 100%
обсязі, так, як маю законне право на 50%
знижку; відповідно ст. 547 ЦКУ, правочин
щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчиняється у письмовій
формі, недодержання якої є підставою
для визнання правочину нікчемним. Отже,
у даному випадку письмова форма
укладення договору обов'язкова.
Відповідач промить суд при розгляді
справи врахувати, що працівники
правоохоронних органів обмежені у
встановлених Конституцією України
правах на підприємницьку діяльність
(стаття 42), працю (стаття 43) та інших,
пов'язаних із забезпеченням собі і
своїй родині максимально досяжного
(відповідно до своїх здібностей) рівня
життя, та на захист своїх економічних і
соціальних інтересів. Зокрема, законом
України «Про міліцію» встановлено, що
працівники міліції не можуть займатися
будь-якими видами підприємницької
діяльності, а так само організовувати
страйки або брати в них участь. Таким
чином, гарантії соціального захисту
працівників міліції, встановлені ст. 22
закону України «Про міліцію»,
відповідно до положень статті 17
Конституції України, зумовлені не їх
непрацездатністю або відсутністю
достатніх засобів для існування, а
особливістю професійних обов'язків,
пов'язаних з ризиком для життя та
здоров'я, певним обмеженням
конституційних прав і свобод, у тому
числі права заробляти матеріальні
блага для забезпечення собі і своїй
сім'ї рівня життя, вищого за
прожитковий мінімум. Відповідно до ч. 2
ст. 22 Конституції України, «при
прийнятті нових законів або внесенні
змін до чинних законів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих
прав і свобод», а, відповідно ч. 2 ст. 8.
Конституції, «норми Конституції
України є нормами прямої дії. Звернення
до суду для захисту конституційних
прав і свобод людини і громадянина
безпосередньо на підставі Конституції
України гарантується».

Суд, вислухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, вважає, що позов
підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Судом установлені такі факти і
відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 зареєстрований та мешкає за
адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. ст. 68, 162 Житлового
Кодексу України, Правила користування
приміщеннями житлових будинків,
затверджених постановою кабінету
Міністрів України від 08.10.1992р. № 572, п. 18
Правил надання послуг з
централізованного опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення зобов'язують наймача,
власника й орендаря житлового
приміщення сплачувати
житлово-комунальні послуги.

Згідно з п.5 ст.20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» №1875-ІУ від
6.06.04р. та п.п. 18,30 Правил затверджених
постановою КМУ № 630 від 21.07.2005р.,
споживач зобов'язаний оплачувати
послуги з централізованого опа лення,
постачання холодної та горячої води у
строки, встановлені договором або
законом; розрахунковим періодом для
оплати послуг є календарний місяць;
плата за послуги вноситься не пізніше 20
числа місяця що настає за розрахун
ковим, якщо договором не встановлено
інший строк.

Згідно до п. 18 Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води плата за
житлово-комунальній послуги вноситься
власниками квартир, наймачами та
орендарями щомісяця, не пізніше 20 числа
місяця, що настає за розрахунковим.
Плата за надані послуги вноситься
споживачем відповідно до показань
засобів обліку води та теплової
енергії або до затвердженого
нормативів(норм) споживання.

07.02.2013р. Київським районним судом м.
Харкова за заявою КП «Харківські
теплові мережі» видано судовий наказ
про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості
за опалення та гарячу воду.

Ухвалою Київського районного суду м.
Харкова від 03.04.2013р. судовий наказ від
07.02.2013р. скасовано.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі є підставою
для відмови у позові.

Згідно до ст. 264 ЦК України позовна
давність переривається у разі
пред'явлення особою позову до одного із
кількох боржників, а також якщо
предметом є лише частина вимоги, право
на яку має позивач. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново. Час, що мину до переривання
перебігу позовної давності, до нового
строку не зараховується.

Як вбачається з розрахунку
заборгованості внаслідок неповної та
несвоєчасної сплати послуг, за
відповідачем утворилась
заборгованість за період з 01.01.2010р. по
31.12.2012р. у розмірі 4859 грн. 91 коп.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається.

Згідно з частиною четвертою статті 22
Закону України «Про міліцію»
працівникам міліції та членам їх сімей
надається 50-відсоткова знижка плати за
користування житлом та комунальними
послугами. Пільги, передбачені
частиною четвертою цієї статті,
надаються за умови, якщо розмір
середньомісячного сукупного доходу
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців не перевищує
величини доходу, який дає право на
податкову соціальну пільгу, у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до пункту 2 Порядку надання
пільг, компенсацій і гарантій
працівникам бюджетних установ,
військовослужбовцям, особам рядового і
начальницького складу, затвердженого
постановою Кабінету міністрів України
від 31.03.2003р. № 426. «Пільги, компенсації і
гарантії, на які мають право пільговики
(далі - пільги), надаються шляхом
відшкодування пільговику передбаченої
законодавством частини фактичних
витрат за користування житлом
(квартирної плати), паливом, телефоном,
комунальними послугами».

Згідно з пунктом 3 цього Порядку
«Видатки на відшкодування витрат за
надані пільговику (крім педагогічних,
медичних та фармацевтичних
працівників і працівників культури)
послуги здійснюються за рахунок і в
межах бюджетних асигнувань на
утримання цих установ. Зазначені кошти
передбачаються в кошторисах установ
згідно з кодом економічної
класифікації (КЕК) 1343 «Інші поточні
трансферти населенню».

КП «Харківські теплові мережі» не
надано право проведення пільгових
нарахувань по оплаті за
теплопостачання даній категорії
пільговиків.

Приймаючи до уваги викладене, суд
вважає, що позовні вимоги КП
«Харківські теплові мережі»
підлягають задоволенню частково, тому
слід стягнути з відповідача ОСОБА_1 на
користь позивача заборгованість за
послуги з теплопостачання за період з
01.01.2010р. по 31.12.2012р. у розмірі 4859 грн. 91
коп.

У відповідності зі ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалене
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати, а якщо
позов удоволений частково, судові
витрати присуджуються позивачу
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог. Тому з відповідача на
користь КП «Харківські теплові мережі»
слід стягнути понесені позивачем
судові витрати.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 118, 212, 213, 215 ЦПК
України, ст. ст. 257, 267 ЦК України, суд-

В
И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Комунального
підприємства «Харківські теплові
мережі» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь КП
«Харківські теплові мережі» (р/р 13
у ВАТ «Державний ощадний банк України,
МФО 351823, )
заборгованість за послуги з
теплопостачання за період з 01.01.2010р. по
31.12.2012р. у розмірі 4859 грн. 91 коп. /чотири
тисячі вісімсот п'ятдесят дев'ять грн. 91
коп./

Стягнути з ОСОБА_1 на користь КП
«Харківські теплові мережі» сплачений
судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.
/двісті сорок три грн. 60 коп./

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

СУДДЯ