Справа № 666/3710/14-ц
провадження 2/666/1750/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05.08.2014 року Дніпровський районний суд
м. Херсона у складі:

головуючої судді

Войцеховської Я.В.,

при секретарі

Журавльовій В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду у м.Херсоні
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 треті особи: Управління
державної міграційної служби України в
Херсонській області , Херсонська
міська рада про виселення, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з
зазначеною позовною заявою в якій
посилається на те, що вона є наймачем
квартири АДРЕСА_1 на підставі договору
№1119 найму житлового приміщення від
28.11.2013 року. На даний час, за вказаною
адресою проживає та зареєстрований з
її згоди відповідач ОСОБА_2, який не є
членом родини позивача. Під час
реєстрації за даною адресою відповідач
був помилково зазначений як її
племінник. Вважає, що на відповідача
розповсюджується правовий режим
піднаймача жилого приміщення. Договір
піднайму жилого приміщення між ними в
письмовій формі не укладався . В зв'язку
з недотриманням вимог законодавства
щодо укладання договору піднайму,
вважає, що відповідач підлягає
виселенню з житлового приміщення у
зв'язку з відмовою ОСОБА_2 добровільно
виселятись з спірного житлового
приміщення. На підставі викладеного
просить виселити ОСОБА_2 зі спірної
квартири.

В судовому засіданні позивач та її
представник підтримали позовні вимоги
за підставами зазначеними у позові,
просили позов задовольнити. Позивач
додатково пояснила, що мала намір
продати квартиру, наймачем якої є вона.
З метою приватизації спірної квартири
вона видала доручення на ім'я ОСОБА_3
(яка є родичкою відповідача) та
особисто підписала дозвіл та дала
згоду на реєстрацію в ній відповідача.
Також позивач не заперечувала факту
отримання коштів від відповідача за
майбутній продаж квартири після її
приватизації, але у зв'язку з
недосягненням домовленості щодо ціни,
вирішила відмовитися від цього наміру
та готова повернути кошти.

Відповідач та його представники в
судовому засіданні заперечували проти
задоволення позовних вимог,
посилаючись на те, що відповідач
зареєстрований у спірній квартирі зі
згоди наймача квартири - позивача, тому
порушення закону відсутні, крім того
ОСОБА_2 сплачує всі комунальні послуги,
не псує приміщення та використовує
його за призначенням. Ні в чому не
перешкоджає позивачу, яка добровільно
виїхала з даної квартири на дачу.
Вважають вимоги необґрунтованими та
просили відмовити в їх задоволенні за
підставами зазначеними в позові,
оскільки жодної розмови про піднайом
спірної квартири між ними не йшлося.
Представник відповідача ОСОБА_3 також
пояснила, що відповідач є її зятем, мав
намір купити спірну квартиру після
приватизації, тому, між сторонами був
укладений та нотаріально посвідчений
попередній договір купівлі-продажу і
за його умовами передані кошти . ОСОБА_1
видала на її ім'я довіреність, якою
надала право представляти її інтереси
з питань приватизації квартири. Також з
особистої згоди позивача ОСОБА_2 був
зареєстрований у спірній квартирі,
оскільки мав намір, після її
приватизації, укласти з позивачем
договір купівлі-продажу даного
житлового приміщення і на виконання
цієї домовленості вже сплатив
позивачці частину коштів, а тепер
позивач відмовляється від попередніх
домовленостей, відкликала доручення,
але і кошти не повернула.

Представник Управління державної
міграційної служби України в
Херсонській області в судове засідання
за викликом суду не з'явився, просив
розглядати справу за їх відсутності.

Представник Херсонської міської ради в
судовому засіданні вважав позовні
вимоги необґрунтованими посилаючись
на те, що жиле приміщення за адресою
АДРЕСА_1 є об'єктом комунальної
власності, у зв'язку з чим право
власності та розпорядження даною
квартирою належить територіальній
громаді міста в особі виконавчого
комітету Херсонської міської ради.
Наймачем зазначеної квартири є позивач
і вона має повне право за своєю згодою
та членів своєї сім'ї прописувати у
квартирі як членів родини так і інших
осіб. Оскільки наявна згода наймача на
реєстрацію відповідача, він є таким, що
правомірно вселився та був
зареєстрований в спірній квартирі.
Договір піднайму жилого приміщення,
між позивачем і відповідачем у
передбаченому законом порядку
укладено не було; крім того для здачі в
піднайом жилого приміщення необхідна
згода наймодавця.

Такої згоди виконкомом не надавалося, а
позивачем не запитувалося. Виселення
на вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб без надання
іншого жилого приміщення провадиться
за передбачених статтею 116 Житлового
кодексу УРСР підстав. Вважає, що
позивачем невірно обрано спосіб
захисту своїх цивільних прав, а з
підстав зазначених в позові, він
задоволенню не підлягає.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
встановив такі обставини і відповідні
їм правовідносини:

Порядок надання жилих приміщень у
будинках житлового фонду місцевих рад
передбачено статтею 51 Житлового
Кодексу УРСР. Відповідно до цієї
статті, жилі приміщення в будинках
житлового фонду місцевих Рад народних
депутатів надаються громадянам
виконавчим комітетом районної,
міської, районної в місті, селищної,
сільської Ради народних депутатів за
участю громадської комісії з житлових
питань, створюваної при виконавчому
комітеті з депутатів Рад,
представників громадських
організацій, трудових колективів.

Відповідно до п. 5 ст. 60 Закону України
„Про місцеве самоврядування в Україні"
органи місцевого самоврядування від
імені та в інтересах територіальних
громад здійснюють правомочності щодо
володіння, користування та
розпорядження об'єктами комунальної
власності. Як визначено у п.1 ст. 60
Закону України „Про місцеве
самоврядування в Україні", до об'єктів
комунальної власності належить
житловий фонд. Управління в межах,
визначених радою, майном, що належить
до комунальної власності відповідних
територіальних громад, положення
статті 29 Закону України „Про місцеве
самоврядування в Україні" відносять до
повноважень виконавчих органів
міських рад.

На підставі витягу з протоколу
засідання Херсонської міської
громадської комісії з житлових питань
від 15.10.2013 № 10 між Департаментом
житлово-комунального господарства
Херсонської міської ради і ОСОБА_1, було
укладено договір найму від 28.11.2013
жилого приміщення (яке є комунальним)
за адресою АДРЕСА_1 та вона була
зареєстрована за зазначеною адресою,
що підтверджується довідками
виконкому ХМР від 07.05.2014р.

Стаття 65 ЖК УРСР передбачає право
наймача на вселення інших осіб у
наймане ним жиле приміщення у
встановленому порядку за письмовою
згодою всіх членів сім'ї, які
проживають разом з ним. Особи, що
вселилися в жиле приміщення, як члени
сім'ї наймача, набувають рівного з
іншими членами сім'ї права
користування жилим приміщенням, якщо
при вселенні між цими особами, наймачем
та членами його сім'ї, які проживають з
ним не було іншої угоди про порядок
користування жилим приміщенням.

З попереднього договору від 27.05.2013р.
укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,
посвідченого приватним нотаріусом
ОСОБА_4, вбачається, що позивач має
намір продати спірне житлове
приміщення відповідачу. Сторони
домовились укласти основний договір не
пізніше 27.06.2014р. за 95916 грн., що
еквівалентно 12000 доларів США і при
підписанні даного договору позивач
отримала суму еквівалентну 3 000 доларів
США.

17.06.2013р. ОСОБА_1 звернулася до
Херсонської міської ради з заявою про
реєстрацію в найманій квартирі ОСОБА_2
як свого племінника.

Згідно довідки № 714 виданої виконавчим
комітетом Херсонської міської ради
ОСОБА_2. зареєстрований за адресою
АДРЕСА_1 з 07.12.2013р.

З матеріалів наданих Управлінням
Державної міграційної служби
вбачається, що підставою для
оформлення реєстрації відповідача в
спірній квартирі слугувала його заява
від 07.12.2013р. про реєстрацію місця
проживання подана до Дніпровського РВ
УДМС України і м.Херсоні з письмової
згоди наймача ОСОБА_1 ( на звороті заяви)
В судовому засіданні позивач,
оглянувши дану заяву, підтвердила, що
два підписи, а також своє прізвище ім'я
по-батькові вона виконала особисто,
проте, зазначила, що фразу «згодна
постійно» вона не писала.

Договором від 07.12.2013р. внесено зміни до
попереднього договору за якими
позивач додатково в той же день 07.12.2013р.
отримує забезпечувальний платіж в сумі
49937,50 грн., що еквівалентно 6250 доларів
США. Даний договір також було
нотаріально посвідчено приватним
нотаріусом ОСОБА_4

27.06.2013р. ОСОБА_1 видає довіреність на
ім'я ОСОБА_3 та надає право останній
представляти її інтереси з питань
приватизації квартири АДРЕСА_1 та
отримати оформлене на її ім'я (
позивача) право власності на
комунальне житло.

14.04.2014р. Зазначена довіреність була
скасована позивачем про що свідчить
заява, подана приватному нотаріусу
Херсонського міського нотаріального
округу ОСОБА_4

05.05.2014р. позивач зверталася до
відповідача з вимогою про виселення.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР, ніхто не
може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням,
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Суд не може прийняти до уваги доводи
позивача та її представник стосовно
усного договору піднайму жилого
приміщення, оскільки суду не надано
доказів того, що між позивачем і
відповідачем у передбаченому законом
порядку його укладено чи був намір
укласти такий договір та відсутня
згода наймодавця на його укладання.
Натомість з досліджених судом доказів
вбачається, що сторони мали намір

укласти договір купівлі-продажу
спірної квартири, але не досягли згоди
щодо істотних умов такого договору.
Таким чином правовий режим піднайому
та порушення вимог ст..91, 94 ЖК УРСР не
може бути застосований в даному спорі,
та бути підставою для виселення
відповідача .

Виселення на вимогу наймодавця або
інших заінтересованих осіб без надання
іншого жилого приміщення провадиться
за встановлених статтею 116 Житлового
кодексу УРСР умов, а саме: якщо наймач,
члени його сім'ї або інші особи, які
проживають разом з ним, систематично
руйнують чи псують жиле приміщення; або
використовують його не за
призначенням; або систематичним
порушенням правил співжиття роблять
неможливим для інших проживання з ними
в одній квартирі чи в одному будинку, а
заходи запобігання і громадського
впливу виявились безрезультатними.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше, як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Проаналізувавши в сукупності всі
надані докази, суд приходить до
висновку про відмову у задоволенні
заявлених позовних вимог з підстав
зазначених позивачем як
необґрунтованих, оскільки в судовому
засіданні встановлено, що відповідач
був зареєстрований у спірній квартирі
зі згоди наймача квартири, проти чого
не заперечувала в судовому засіданні
сторона позивача, ніякий договір
піднайму між сторонами не укладався, та
згода власника на його укладання не
запитувалась.

Керуючись ст.ст.9, 51, 65, 116 ЖК УРСР, ст.ст.10,
11, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України,
Законом України «Про місцеве
самоврядування в Україні» суд,-

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про виселення - відмовити за
необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Херсонської області через
Дніпровський районний суд міста
Херсона шляхом подачі апеляційної
скарги в десятиденний строк з дня
проголошення рішення.

Суддя
Я.В. Войцеховська