АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 213/1608/14-ц 22-ц/774/1607/К/14
Справа № 213/1608/14-ц
Провадження №22ц/774/1607/К/14
суддя Попов В.В.
Категорія - 48 (ІІІ)
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
головуючого судді: Барильської А.П.,
суддів: Ляховської І.Є.,
при секретарі: Булах К.А.,
за участю: позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
та його представника ОСОБА_2 на рішення
Інгулецького районного суду м. Кривого
Рогу від 12 червня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення
розміру аліментів, -
В С Т А Н О В И Л А:
У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3 та просив суд
зменшити розмір аліментів, стягнутих з
нього рішенням Інгулецького районного
суду м. Кривого Рогу від 16 листопада 2013
року на користь відповідача на
утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з ?? частини всіх видів
заробітку до 16% всіх видів його
заробітку, але не менше 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку.
В обґрунтування позову ОСОБА_1
зазначив, що при визначенні розміру
аліментів судом не було враховано стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів, те, що він є
інвалідом ІІІ групи за списком № 1
загального захворювання; має
захворювання, що встановлюється
діагнозом - «наслідки повторного
ішемічного інсульту з лівосторонньою
пірамідною недостатністю»; має потребу
у регулярному санаторному - курортному
лікуванні; залишено поза увагою той
факт, що сторони у справі є власниками
двокімнатної квартири, загальною
площею 49,0 кв. метрів, за адресою:
АДРЕСА_1 і вартістю станом на 27.10.2005 року
18 326 грн., у якій позивач ОСОБА_1 не
мешкає, відповідач здійснює
одноособово розпорядження зазначеним
З урахуванням викладених обставин, а
також, враховуючи соціальний статус
відповідача, яка працює та має
стабільний заробіток не нижчий ніж
законодавчо встановлений, позивач
звернувся до суду з позовом про
зменшення розміру аліментів.
Рішенням Інгулецького районного суду
м.Кривого Рогу від 12 червня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач та його
представник, посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
ставлять питання про скасування
рішення суду та ухвалення нового
рішення про задоволення позовних вимог
ОСОБА_1

Зокрема, ОСОБА_1 та його представник
посилаються на те, що судом першої
інстанції при ухваленні оскаржуваного
рішення не взято до уваги, що рішення
Інгулецького районного суду м. Кривого
Рогу від 16 листопада 2013 року про
стягнення з позивача аліментів на
користь відповідача на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини всіх
видів заробітку було ухвалено в
заочному порядку, в той час як не було
досліджено питання належного
повідомлення позивача ОСОБА_1 про
розгляд зазначеної справи, копію
заочного рішення від 16.11.2013 року він до
сих пір не отримав.

Також судом не дано належної правової
оцінки тому, що позивач є інвалідом ІІІ
групи за списком № 1 загального
захворювання; має захворювання, що
встановлюється діагнозом - «наслідки
повторного ішемічного інсульту з
лівосторонньою пірамідною
недостатністю»; має потребу у
регулярному санаторному - курортному
лікуванні; залишено поза увагою той
факт, що сторони у справі є власниками
двокімнатної квартири, загальною
площею 49,0 кв. метрів, за адресою:
АДРЕСА_1 і вартістю станом на 27.10.2005 року
18 326 грн., у якій позивач ОСОБА_1 не
мешкає, відповідач здійснює
одноособово розпорядження зазначеним
житлом. У зв'язку з утриманням із
доходів позивача аліментів у розмірі ?
частини, його середньомісячний дохід
буде складати 1614,89 грн., що є не
достатнім для задоволення його потреб
на життя та лікування.

Судом, на думку апелянтів, не взято до
уваги те, що відповідачем та її
представником не було надано доказів в
обґрунтування відсутності підстав для
зменшення розміру аліментів, стягнутих
з позивача на користь відповідача на
утримання їхнього сина.

Крім того, апелянти зазначили, що
відповідачем документально не
підтверджено витрати на правову
допомогу у розмірі 1990 грн. з
урахуванням всіх наданих адвокатом
ОСОБА_5 послуг.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що сторони у справі
перебували у зареєстрованому шлюбі з
04.03.2000 року, який розірвано рішенням
Інгулецького районного суду м. Кривого
Рогу від 13.03.2013 року. Від шлюбу мають
дитину - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який
проживає з відповідачем ОСОБА_3 та
знаходиться на її утриманні.

Рішенням Інгулецького районного суду
м. Кривого Рогу від 06.11.2013 року з
позивача на користь відповідача було
стягнуто аліменти на утримання сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4
частини з усіх видів його заробітку
(доходу), але не менше ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, щомісячно,
починаючи з 25.09.2013 року і до повноліття
дитини.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1
посилався на те, що розмір стягнутих з
нього на користь відповідача аліментів
на утримання дитини, для нього є
завеликим, оскільки після його
утримання з доходів у нього
залишається мало коштів на
забезпечення його потреб, зокрема, у
лікуванні, так як він є інвалідом 3
групи та потребує регулярного
санаторно-курортного лікування.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не надано доказів погіршення
його матеріального або зміни сімейного
стану після ухвалення рішення суду про
стягнення аліментів, у зв'язку з чим
відсутні підстави для зменшення
розміру аліментів.

Колегія суддів погоджується з
таким висновком суду першої інстанції
з огляду на наступне.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН
про права дитини від 20
листопада 1989 року, яка ратифікована
Постановою Верховної Ради України №
789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула
чинності для України 27 вересня 1991 року,
держава визнає право кожної дитини на
рівень життя, необхідний для фізичного,
розумового, духовного, морального і
соціального розвитку дитини. Батьки
або інші особи, які виховують дитину,
несуть основну відповідальність за
забезпечення в межах своїх здібностей
і фінансових можливостей умов життя,
необхідних для розвитку дитини.

Статтею 180 СК України покладено
обов'язок на батьків утримувати дитину
до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181
СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при
визначенні розміру аліментів суд
враховує: стан здоров'я та матеріальне
становище дитини; стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
інші обставини, що мають істотне
значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України
розмір аліментів визначається у частці
від заробітку (доходу) матері, батька
дитини.

Частина перша статті 192 СК України
передбачає, що розмір аліментів,
визначений за рішенням суду або за
домовленістю між батьками, може бути
згодом зменшено або збільшено за
рішенням суду за позовом платника або
одержувача аліментів у разі зміни
матеріального або сімейного стану,
погіршення або поліпшення здоров'я
когось із них та в інших випадках,
передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15 травня 2006
року №3 «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справи щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»
розмір аліментів, визначений судовим
рішенням або за домовленістю між
батьками, суд може змінити за позовом
платника або одержувача аліментів у
зв'язку зі зміною матеріального чи
сімейного стану, погіршення чи
поліпшення здоров'я когось із них.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Інгулецького районного суду
м. Кривого Рогу від 16.11.2013 року з
позивача на користь відповідача було
стягнуто аліменти на утримання сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4
частини з усіх видів його заробітку
(доходу), але не менше ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, щомісячно,
починаючи з 25.09.2013 року і до повноліття
дитини.

Відповідно до висновку МСЕК від 14.11.2013
року позивач ОСОБА_1 є інвалідом
третьої групи з листопада 2013 року по
загальному захворюванню. (а.с.15)

Згідно довідки з Пенсійного фонду,
позивач ОСОБА_1 по інвалідності 3 групи
з січня 2013 року отримує пенсію у сумі
1530, 07 грн. (а.с. 13).

Відповідно до довідки з місця роботи в
ПАТ «ІнГЗК» позивача, розмір його
середньомісячної заробітної плати
складає 623, 12 грн. (а.с. 14).

Згідно виписних епікризів позивача
ОСОБА_1, він перебував на стаціонарному
лікуванні в неврологічному відділенні
«Широківської ЦРБ» ДОС з 02.07.2013 року по
11.07.2013 року, 12.07.2013 року позивачу вказано
приступити до праці, зазначено діагноз
та рекомендовано відповідне лікування.
(а.с. 16-17)

Відповідно до індивідуальної програми
реабілітації інваліда № 1545 від 14.11.2013
року позивачу рекомендовано
санаторно-курортне лікування. (а.с.18-20)

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

На думку колегії суддів, позивачем не
надано належних та допустимих доказів
на підтвердження підстав, у розумінні
ст.192 ЦПК України, для зменшення розміру
аліментів, стягнутих з нього на користь
відповідача на утримання їхнього сина.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з
рівності обов'язку батьків утримувати
своїх дітей, конституційного права
особи на прожитковий мінімум, беручи до
уваги всі наявні в матеріалах справи
докази, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення позову про
зменшення розміру аліментів, стягнутих
з позивача ОСОБА_1 на користь
відповідача ОСОБА_3 на утримання сина
ОСОБА_4, 2000 року народження.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що
рішення Інгулецького районного суду м.
Кривого Рогу від 16 листопада 2013 року
про стягнення з позивача аліментів на
користь відповідача на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини всіх
видів заробітку було ухвалено в
заочному порядку, в той час як не було
досліджено питання належного
повідомлення позивача ОСОБА_1 про
розгляд зазначеної справи, копію
заочного рішення від 16.11.2013 року він до
сих пір не отримав, не можуть бути взяті
до уваги колегією суддів, оскільки
зводяться до незгоди з заочним
рішенням та можуть бути підставою для
його оскарження у встановленому
законом порядку.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що судом не дано належної правової
оцінки тому, що позивач є інвалідом ІІІ
групи за списком № 1 загального
захворювання; має захворювання, що
встановлюється діагнозом - «наслідки
повторного ішемічного інсульту з
лівосторонньою пірамідною
недостатністю» також не беруться до
уваги колегією суддів, оскільки згідно
висновку МСЕК інвалідність позивачу
встановлена з листопада 2013 року за
загальним захворюванням, тобто вказана
обставина існувала на момент ухвалення
рішення від 16 листопада 2013 року про
стягнення з позивача аліментів на
користь відповідача на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, тому не може бути
підставою для зменшення розміру
аліментів.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що
позивач має потребу у регулярному
санаторному - курортному лікуванні не
можуть бути підставою для скасування
законного та обґрунтованого рішення
суду, так як позивачем ОСОБА_1 не надано
суду доказів проходження вказаного
лікування та понесення на нього
відповідних витрат після ухвалення
16.11.2013 року судом рішення про стягнення
аліментів.

Також не беруться до уваги колегією
суддів доводи апеляційної скарги про
те, що сторони у справі є власниками
двокімнатної квартири за адресою:
АДРЕСА_1 і вартістю станом на 27.10.2005 року
18 326 грн., у якій позивач ОСОБА_1 не
мешкає, відповідач здійснює
одноособово розпорядження зазначеним
житлом, оскільки сторонами у справі не
було укладено договір про припинення
права на аліменти в порядку ст.190 СК
України у зв'язку з передачею права
власності на нерухоме майно.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що після утриманням із доходів
позивача аліментів у розмірі ? частини,
його середньомісячний дохід буде
складати 1614,89 грн., що є не достатнім для
задоволення його потреб на життя та
лікування, не беруться до уваги
колегією суддів, так як відповідно до
ст. 7 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2014 рік» встановлений
прожитковий мінімум на одну особу для
працездатних осіб: з 1 січня - 1218 грн., з 1
липня - 1250 грн., з 1 жовтня - 1301 грн. Тобто
розмір доходу, який залишається
позивачу після утримання аліментів,
перевищує встановлений законом
прожитковий мінімум.

Крім того, не беруться до уваги
колегією суддів посилання в
апеляційній скарзі на те, що
відповідачем та її представником не
було надано доказів в обґрунтування
відсутності підстав для зменшення
розміру аліментів, стягнутих з
позивача на користь відповідача на
утримання їхнього сина, оскільки ч.3
ст.10 ЦПК України передбачає, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Стягуючи з позивача на користь
відповідача витрати на правову
допомогу у сумі 1990 грн., суд першої
інстанції керувався ч. 1 ст. 88 ЦПК
України та виходив з того, що
відповідачем документально
підтверджені судові витрати в розмірі
1990 грн.

Однак, колегія суддів не може повністю
погодитися з таким висновком суду з
огляду на наступне.

Згідно положень ст.79 ЦПК України судові
витрати складаються з судового збору
та витрат, пов'язаних з розглядом
справи. До витрат, пов'язаних з
розглядом судової справи, належать,
зокрема, витрати на правову допомогу.

Статтею 84 ЦПК України передбачено, що
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги. Граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

Законом України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах» затверджено граничні розміри
компенсації витрат, пов*язаних з
розглядом цивільних справ.

Відповідно до ст.1 вказаного Закону
передбачено, що розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
справах, в яких така компенсація
виплачується стороні, на користь якої
ухвалено судове рішення, іншою
стороною, а в адміністративних справах
- суб'єктом владних повноважень, не
може перевищувати 40 відсотків
встановленої законом мінімальної
заробітної плати у місячному розмірі
за годину участі особи, яка надавала
правову допомогу, у судовому
засіданні, під час вчинення окремих
процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Положеннями статті 88 ЦПК України
встановлено, що стороні, на користь
якої ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Виходячи з аналізу ст. ст. 84 та 88 ЦПК
України та ст. 30 Закону України «Про
адвокатуру та адвокатську діяльність»,
судові витрати на правову допомогу це
фактично понесені стороною і
документально підтверджені витрати,
пов*язані з наданням цій стороні
правової допомоги адвокатом або іншим
спеціалістом в галузі права при
вирішенні цивільної справи в розумному
розмірі з урахуванням витраченого
адвокатом часу.

Як вбачається з матеріалами справи,
згідно договору на представництво
інтересів від 12.06.2014 року інтереси
відповідача ОСОБА_3 у даній справі
представляв адвокат ОСОБА_5

Відповідно до акту підтвердження
виконання та прийняття робіт по
договору про надання юридичних послуг
від 11.06.2014 року загальний розмір
винагороди адвоката згідно розрахунку
розміру витрат складає 1990 грн., з яких:
перша усна консультація відповідача
тривалістю 0,25 год. та вартістю 100 грн.,
вивчення та аналіз судової практики
протягом 2,40 год. та вартістю 250 грн.,
складання тексту заперечень на позовну
заяву протягом 2,40 год. та вартістю 750
грн. і представництво відповідача у
судових засіданнях протягом 4,52 год.
вартістю 890 грн. (а.с.64,65)

Згідно квитанції від 11.06.2014 року
відповідачем адвокату ОСОБА_5 було
сплачено 2000 грн. за надання правової
допомоги.

Матеріалами справи встановлено, що
адвокат ОСОБА_5 участі у судових
засіданнях не приймав.

Тому вартість на надання правової
допомоги, до якої входить
представництво у судових засіданнях у
сумі 890 грн. не підлягають стягненню з
позивача на користь відповідача. Також
не підлягає стягненню з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_3 вартість вивчення та
аналіз судової практики представником
відповідача, оскільки у розумінні
положень ЗУ «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах» такі витрати не підлягають
відшкодуванню стороні, на користь якої
ухвалено рішення.

Однак, як вбачається із матеріалів
справи, адвокатом ОСОБА_5 було надано
консультацію відповідачу тривалістю
0,25 год., вартість якої згідно
розрахунку склала 100 грн. та
підготовано заперечення на позовну
заяву, на складання яких, згідно
розрахунку, витрачено 2,40 год., їх
вартість визначена у сумі 750 грн.

Вартість зазначених правових послуг
визначена адвокатом ОСОБА_5 з
урахуванням положень ЗУ «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах».

У зв'язку з наведеним, колегія суддів
вважає, що з позивача на користь
відповідача підлягають стягненню
витрати на правову допомогу у сумі 850
грн., з яких 100 грн - вартість
консультації, 750 грн - вартість
заперечень на позовну заяву.

За таких обставин, колегія суддів
вважає за необхідне апеляційну скаргу
позивача та його представника
задовольнити частково, рішення суду
першої інстанції в частині розміру
суми витрат на правову допомогу
змінити, зменшивши його з 1990 грн. до 850
грн., в іншій частині рішення суду на
підставі ст.308 ЦПК України необхідно
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст.
313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його
представника ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Інгулецького районного суду м.
Кривого Рогу від 12 червня 2014 року
змінити в частині розміру суми витрат
на правову допомогу, зменшивши його з
1990 грн. до 850 (восьмиста п'ятдесяти) грн.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: