УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2014 року Франківський
районний суд м. Львова у складі:

головуючого - судді - Шеремети Ю.С.

при секретарі - Каленчук М.А.

з участю представника заявника -
Ковальчук Х.Я.

представника учасника третейського
розгляду ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові заяву Львівської
міської ради про скасування рішення
постійно діючого третейського суду при
Львівській асоціації учасників ринку
нерухомості від 29.12.2008 р. у справі
№28Ю-130/12.08 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2
про визнання права власності на майно,

ВСТАНОВИВ:

Львівська міська рада звернулась до
суду із заявою про скасування рішення
постійно діючого третейського суду при
Львівській асоціації учасників ринку
нерухомості, /місцезнаходження якого
АДРЕСА_1 від 29.12.2008 р. у справі №28Ю-130/12.08
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
визнання права власності на майно, яким
за ОСОБА_4 визнано право власності на
двоквартирний житловий будинок
АДРЕСА_2 загальною площею 321, 7 кв. м., з
яких 143, 4 кв. м. - житлова площа, 137, 6 кв. м.
- допоміжна площа, 6,50 кв. м. - площа
приміщень загального користування, 34, 2
кв. м. - площа підвальних приміщень, а
також визнано право власності на гараж,
хвіртку, огорожу та замощення, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_2.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
оскаржуване рішення третейського суду
не відповідає вимогам Закону України
«Про третейські суди». Оскаржуваним
рішенням вирішено спір, який
непідвідомчий третейським судам,
оскільки визнання права власності на
самочинне будівництво відноситься до
компетенції виключно судів загальної
юрисдикції. Крім цього, рішення
третейського суду, є обов'язковим лише
для сторін третейського спору та не
може стосуватись прав та обов'язків
третіх осіб, які не були залучені до
участі у справі. Вважає, що
оскаржуваним рішенням визнано право
власності на приміщення, які
самовільно збудовано без дозволу
інспекції Держархбудконтролю та без
належного затвердженого робочого
проекту на земельній ділянці, що є
комунальною власністю Львівської
міської ради, без акту приймання в
експлуатацію житлового будинку, що
свідчить про його самочинне
будівництво, вирішення питання про
права і обов'язки Львівської міської
ради, яка не брала участі у розгляді
справи, що є безумовною підставою для
скасування оскаржуваного рішення
третейського суду.

В судовому засіданні представник
Львівської міської ради - Ковальчук Х.Я.
подану заяву підтримала з наведених у
ній мотивів, додатково пояснила, що про
наявність оскаржуваного рішення
третейського суду заявник дізнався
лише 28.01.2014 р. отримавши звернення
ОСОБА_4 про надання дозволу на
виготовлення технічної документації
із землеустрою та надання у власність
земельної ділянки для обслуговування
індивідуального житлового будинку на
АДРЕСА_2 в м. Львові, та в передбачений
законодавством строк звернулась із
заявою про його скасування. Підставами
для скасування рішення третейського
суду вважає його невідповідність
вимогами Закону України «Про
третейські суди». А саме вказаним
рішенням вирішено спір, який
непідвідомчий третейським судам,
оскільки визнання права власності на
самочинне будівництво відноситься до
компетенції виключно судів загальної
юрисдикції. Крім цього рішення
третейського суду, є обов'язковим лише
для сторін третейського спору та не
може стосуватись прав та обов'язків
третіх осіб. Зазначила, що оскаржуваним
рішенням третейського суду визнано
право власності на приміщення, які
самовільно збудовано без дозволу
інспекції Держархбудконтролю та без
належного затвердженого робочого
проекту. Як на момент ухвалення
оскаржуваного рішення, так і на даний
час, вказана земля належить
територіальній громаді м. Львова,
дозволи відповідних державних органів
на проведення будівельних робіт не
надавались, приміщення на які визнано
право власності рішенням третейського
суду, в експлуатацію, у передбаченому
законом порядку, не приймались.
Наевдене свідчить про самочинність
проведеної добудови. Крім цього,
відповідно до вимог Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
та норм ЦК та Земельного кодексу
України, лише Львівська міська рада, як
власник земельної ділянки, вправі нею
розпоряджатись, однак при розгляді
справи третейським судом до участі у
справі Львівська міська рада не
залучалась. Враховуючи наведене
просить заяву задовольнити та
скасувати рішення третейського суду.

Учасник третейського розгляду ОСОБА_4 в
суді 13.06.2014р. та 11.07.2014р. пояснила, що
житловий будинок будувався на
земельній ділянці, яка була надана її
батькові, ОСОБА_5 На зазначеній ділянці
збудували житловий будинок, загальною
площею 145, 2 кв. м., в подальшому
добудували ще 142,3 кв. м за рахунок
коштів ОСОБА_2, який є чоловіком її
онучки, пояснила, що ОСОБА_2 ніколи не
проживав за адресою: АДРЕСА_2.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 підтримав зазначені
ОСОБА_2 в письмовому запереченні
підстави для відмови у задоволені
заяви Львівської міської ради, яка
заяву про скасування рішення
третейського суду подала з пропуском
строку, встановленого ч. 2 ст. 389-1 ЦПК
України. Вважає, що Львівська міська
рада, як орган місцевого
самоврядування, мала здійснювати
інформативний огляд об'єктів
нерухомості щоквартально. Звертає
увагу на відповідь Відділу
Держземагенства у м. Львові від 29.05.2014р.
№40/8/21, з якої вбачається, що земельна
ділянка за адресою АДРЕСА_2 перебуває в
користуванні ОСОБА_6 та ОСОБА_4 Факт
відсутності доказів державної
реєстрації земельної ділянки лише
підтверджує той факт, що Львівська
міська рада не є власником вказаної
земельної ділянки. Просить відмовити у
задоволенні заяви.

Заслухавши пояснення представника
Львівської міської ради - Ковальчук
Х.Я., представника учасника
третейського розгляду ОСОБА_2 - ОСОБА_3,
дослідивши матеріали справи, оглянувши
справу №28Ю-130/12.08, що розглядалася
постійно діючим третейським судом
Львівській асоціації учасників ринку
нерухомості, суд приходить до висновку,
що заява Львівської міської ради
підставна та підлягає до задоволення з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції
України, закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Стаття 2 ЦПК України передбачає, що
цивільне судочинство здійснюється
відповідно до Конституції України,
цього Кодексу та Закону України "Про
міжнародне приватне право".
Провадження в цивільних справах
здійснюється відповідно до законів,
чинних на час вчинення окремих
процесуальних дій, розгляду і
вирішення справи. Закон, який
встановлює нові обов'язки, скасовує чи
звужує права, належні учасникам
цивільного процесу, чи обмежує їх
використання, не має зворотної дії в
часі.

У відповідності до положень ст. 51
Закону України «Про третейські суди»
та ст. 389-5 ЦПК України, рішення
третейського суду може бути скасовано
лише у випадках, передбачених цією
статтею, а саме, у разі якщо: 1) справа, в
якій прийнято рішення третейського
суду, не підвідомча третейському суду
відповідно до закону; 2) рішення
третейського суду прийнято у спорі, не
передбаченому третейською угодою, або
цим рішенням вирішені питання, які
виходять за межі третейської угоди; 3)
третейську угоду визнано судом
недійсною; 4) склад третейського суду,
яким прийнято рішення, не відповідав
вимогам закону; 5) третейський суд
вирішив питання про права і обов»язки
осіб, які не брали участі у справі.

Згідно з вимогами частин 3, 4 ст. 389-4 ЦПК
України при розгляді справи в судовому
засіданні суд встановлює наявність або
відсутність підстав для скасування
рішення третейського суду. Суд не
обмежений доводами заяви про
скасування рішення третейського суду,
якщо під час розгляду справи буде
встановлено підстави для скасування
рішення третейського суду, визначені
ст. 389-5 ЦПК України.

З рішення постійно діючого
третейського суду при Львівській
асоціації учасників ринку нерухомості
( третейський суддя Юхименко Р.І.) від
29.12.2008 р. у справі №28Ю-130/12.08 вбачається,
що ОСОБА_4 звернулася з позовом до
ОСОБА_2 про визнання за нею права
власності на двохквартирний житловий
будинок АДРЕСА_3 загальною площею 321, 7
кв. м., з яких 143, 4 кв. м. - житлова площа,
137, 6 кв. м. - допоміжна площа, 6,50 кв. м. -
площа приміщень загального
користування, 34, 2 кв. м. - площа
підвальних приміщень, а також визнання
права власності на гараж, хвіртку,
огорожу та замощення, що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_2.

Місце третейського розгляду: м. Львів,
вул. Генерала Чупринки, 85 кімната 219 (2 -
ий поверх).

Оскаржуваним рішенням постійно
діючого третейського суду Львівської
асоціації учасників ринку нерухомості
від 29.12.2008 р. за ОСОБА_4 визнано право
власності на двоквартирний житловий
будинок АДРЕСА_2 загальною площею 321, 7
кв. м., з яких 143, 4 кв. м. - житлова площа,
137, 6 кв. м. - допоміжна площа, 6,50 кв. м. -
площа приміщень загального
користування, 34, 2 кв. м. - площа
підвальних приміщень, а також визнано
право власності на гараж, хвіртку,
огорожу та замощення, що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_2.

Ухвалюючи оскаржуване заявником
рішення, постійно діючий третейський
суд Львівській асоціації учасників
ринку нерухомості (третейський суддя
Юхименко Р.І.) виходив з того, що
третейським судом не встановлено
порушення ОСОБА_4 під час здійснення
будівництва архітектурних,
будівельних, санітарних, екологічних
та інших норм і правил, а також не
встановлено порушення позивачкою прав
чи законних інтересів відповідача,
земельна ділянка, на якій проведено
добудову до житлового будинку,
використана за її цільовим
призначенням, відповідач не вправі
оспорювати право власності на будинок,
незважаючи на те, що спірна добудова
здійснена за його кошти, оскільки
здійснена без дозволу позиваки. За
таких обставин третейський суд вважав,
що за позивачкою слід визнати право
власності на весь житловий будинок,
включаючи проведену добудову.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів
даної цивільної справи, третейської
справи №28Ю-130/12.08, з оскаржуваного
рішення постійно діючого третейського
суду Львівської асоціації учасників
ринку нерухомості від 29.12.2008 р.,
добудова (реконструкція) житлового
будинку проводилася за відсутності
дозвільних документів, які дають право
виконувати підготовчі та будівельні
роботи, за відсутності проекту,
розробленого та погодженого
відповідними державними органами у
встановленому законом порядку, за
відсутності будівельного паспорту та
технічних умов, отриманих у
встановленому законом порядку. В
матеріалах справ відсутні висновки
державних органів про те, що
будівництво велося з додержанням
архітектурних, будівельних,
санітарних, екологічних та інших норм і
правил згідно із законодавством,
містобудівною та проектною
документацією. За таких обставин суд
приходить до висновку, що добудова до
житлового будинку по АДРЕСА_2 проведена
самочинно.

У відповідності до ч.1 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотним порушенням будівельних норм
і правил.

За положеннями ст. 376 ЦК України право
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути визнано лише
за рішенням суду загальної юрисдикції.

Відповідно до вимог п. 7 ч. 1 ст. 6 Закону
України «Про третейські суди», в
редакції, чинній на моменту ухвалення
оскаржуваного заявником рішення,
третейський суд не вправі розглядати
справи, які відповідно до закону
підлягають вирішенню виключно судами
загальної юрисдикції або
Конституційним Судом України. Таким
чином, якщо згідно з положеннями
чинного законодавства певне питання
вирішується «судом», «у судовому
порядку», «на підставі рішення суду»
тощо, слід вважати, що йдеться про
державні суди. Отже, відповідні справи
не підлягають розгляду у третейських
судах.

Враховуючи те, що оскаржуваним
заявником рішенням третейський суд
визнав право власності на самочинно
збудоване та реконструйоване нерухоме
майно, тобто вирішив справу, не
підвідомчу третейському суду, таке
рішення в силу вимог ч. 4 ст. 389-4 ЦПК
України підлягає обов'язковому
скасуванню незалежно від доводів
заявника, який його оскаржує, а тому
доводи ОСОБА_2, його представника про
відсутність підстав для скасування
оскаржуваного заявником рішення
третейського суду, є безпідставними.

Скасовуючи оскаржуване рішення
постійно діючого третейського суду
Львівській асоціації учасників ринку
нерухомості від 29.12.2008 р. у справі
№№28Ю-130/12.08, суд враховує те, що
розташовані на земельній ділянці поряд
із житловим будинком господарсько -
побутові будівлі і споруди: сараї,
гаражі, літні кухні тощо відповідно до
положень статей 186, 381 ЦК України є
приналежністю головної речі (будинку).
У зв'язку з цим положення ч.5 ст. 376 ЦК
України не є підставою для визнання за
власником такого житлового будинку
самостійного права власності на
самочинно побудовані господарсько -
побутові будівлі й споруди, що були
зведені ним після набуття ним права
власності на будинок чи садибу.

Що стосується питання земельної
ділянки по АДРЕСА_2, на якій здійснено
добудову, то як вбачається з рішення
виконкому Львівської міської ради
депутатів трудящих від 18.06.1955 р. №690,
ОСОБА_5, батькові ОСОБА_4, була надана
земельна ділянка площею 451 кв. м для
індивідуальної забудови житлового
будинку по АДРЕСА_2 згідно проекту,
затвердженого головним архітектором м.
Львова. В матеріалах третейської
справи №28Ю-130/12.08 є договір від 24.11.1955 р.
про передачу ОСОБА_5 в безстрокове
користування земельної ділянки площею
451 кв. м для будівництва
індивідуального житлового будинку на
праві особистої власності, з числом
кімнат від однієї до п'яти включно.
Наведені письмові докази
підтверджують правомірність
користування земельною ділянкою
ОСОБА_5

Ухвалюючи оскаржуване заявником
рішення третейського суду, третейський
суддя не з'ясував, чи до проведення
добудови, ОСОБА_4, успадкувавши
житловий будинок після смерті ОСОБА_5,
зверталася до Львівської міської ради,
як власника земельної ділянки, із
заявою про передачу їй у власність чи у
користування земельної ділянки по
АДРЕСА_2, на якій розташований житловий
будинок. Представник Львівської
міської ради ствердив про відсутність
рішення органу місцевого
самоврядування, як власника земельної
ділянки, про передачу у власність або
надання у користування ОСОБА_4
земельної ділянки по АДРЕСА_2,
представник ОСОБА_2, всупереч вимогам
ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не спростував
таке твердження заявника належними та
допустимими доказами. За відсутності
рішення Львівської міської ради про
передачу земельної ділянки у власність
ОСОБА_4, міська рада є власником спірної
земельної ділянки. Не з'ясовано
третейським судом питання, чи добудова
до житлового будинку проведена в межах
площі земельної ділянки, яка
надавалася ОСОБА_5, оскільки як
вбачається з листа відділу
Держземагенства у м. Львові від 29.05.2014
р. №40/8/21 земельна ділянка по АДРЕСА_2
згідно представленого плану земельної
ділянки знаходиться у користуванні гр.
ОСОБА_6 (площею 0,0260 га) та ОСОБА_4 (площею
0.0260 га) без належно оформлених
правовстановлюючих документів на
землекористування.

Таким чином, відповідно до наведених
норм, ухвалення рішень у справах про
визнання права власності на самочинно
збудовані житлові будинки, відноситься
виключно до компетенції судів
загальної юрисдикції, а отже такі
справи не підвідомчі третейському
суду, а відтак ухвалення по таких
справах третейським судом рішень є
безумовною підставою для їх
скасування.

Не можна погодитись з посиланнями
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про те, що
оскаржуваним рішенням третейського
суду не вирішено питання про права та
обов'язки Львівської міської ради,
оскільки зважаючи на Рішення
Конституційного Суду України від 1
грудня 2004 р. у справі N 18-рп/2004,
територіальна громада м. Львова,
безперечно, має інтерес щодо спірного
майна на яке визнано право власності
рішенням третейського суду, оскільки
таке розташоване на земельній ділянці,
власником якої відповідно до
Земельного кодексу України є Львівська
міська рада. Перебування земельної
ділянки, на якій розташований
самочинно добудований житловий
будинок по АДРЕСА_2 у м. Львові, право
власності на який визнано рішенням
третейського суду, у власності
Львівської міської ради, не
спростовано учасниками третейського
розгляду. Оскільки рішенням постійно
діючого третейського суду Львівської
асоціації учасників ринку нерухомості
від 29.12.2008 р. у справі №28Ю-130/12.08
зачіпаються права Львівської міської
ради, як власника земельної ділянки, а
третейський суд вирішив питання про
права та обов'язки міської ради, яка не
брала участі у справі, що відповідно до
п.5 ч.2 ст. 389 -5 ЦПК України є підставою
для скасування рішення третейського
суду.

На думку суду безпідставними є
посилання ОСОБА_2, його представника на
порушення заявником строків звернення
до суду із заявою про скасування
рішення третейського суду, які
встановлені ч.2 ст.389-1 ЦПК України,
відповідно до якої заява про
скасування рішення третейського суду
подається до суду протягом трьох
місяців з дня прийняття рішення
третейським судом, а особами, які не
брали участі у справі, у разі якщо
третейський суд вирішив питання про їх
права і обов'язки,- протягом трьох
місяців з дня, коли вони дізналися або
повинні були дізнатися про прийняття
рішення третейським судом. Оскільки
Львівська міська рада не брала участі у
справі, початок перебігу
трьохмісячного строку для оскарження
рішення третейського суду
обраховується з дня, коли вона дізнався
або повинна була дізнатися про
прийняття рішення третейським судом, а
з наданих нею документів встановлено,
що міська рада дізналася про
оскаржуване рішення третейського суду
лише 28.01.2014 р., отримавши звернення
ОСОБА_4 про надання дозволу на
виготовлення технічної документації
із землеустрою та надання у власність
земельної ділянки для обслуговування
індивідуального житлового будинку на
АДРЕСА_2, що сторонами не оспорюється, а
відтак строки звернення до суду із
заявою про скасування рішення постійно
діючого третейського суду Львівській
асоціації учасників ринку нерухомості
від 29.12.2008 р., Львівською міською радою
не пропущені.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до висновку, що ухвалюючи 29.12.2008 року
рішення по справі №28Ю-130/12.08 постійно
діючий третейський суд Львівської
асоціації учасників ринку нерухомості
при розгляді цієї справи не встановив і
не дослідив дійсних обставин справи,
які мають значення для правильного і
законного вирішення спору, ухвалив
рішення по непідвідомчій третейському
суду справі, яка підлягала розгляду
судом загальної юрисдикції, вирішив
питання про права і обов'язки осіб, які
не брали участі у справі, а саме,
Львівської міської ради, а відтак таке
рішення підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 212-214, главою 1
розділу VII-1 ЦПК України, ст. 376 ЦК
України, ЗК України, Законами України
«Про третейські суди», «Про місцеве
самоврядування в Україні», Рішеннями
Конституційного Суду України від 1
грудня 2004 р. 18-рп/2004, суд -

УХВАЛИВ :

заяву Львівської міської ради
задовольнити.

Рішення постійно діючого третейського
суду Львівській асоціації учасників
ринку нерухомості від 29.12.2008 р.,
ухвалене третейським суддею Юхименко
Р.І. по справі №28Ю-130/12.08 за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання за
ОСОБА_4 права власності на
двоквартирний житловий будинок
АДРЕСА_2 загальною площею 321, 7 кв. м., з
яких 143, 4 кв. м. - житлова площа, 137, 6 кв. м.
- допоміжна площа, 6,50 кв. м. - площа
приміщень загального користування, 34, 2
кв. м. - площа підвальних приміщень,
визнання права власності на гараж,
хвіртку, огорожу та замощення, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 -
скасувати.

На ухвалу суду може бути подана
апеляційна скарга в строки і порядок
передбачені ч.1 ст. 294 ЦПК України до
апеляційного суду Львівської області
через місцевий суд.

Суддя:
Шеремета Ю.С.