Дата документу 14.07.2014
Справа № 320/2558/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2014 року
Мелітопольський міськрайонний суд
Запорізької області в складі:

головуючого - судді Купавської Н.М.

при секретарі - Добровольській О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Мелітополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Терпіннівської сільської ради
Мелітопольського району Запорізької
області, третя особа: ОСОБА_2, про
визнання права власності на житловий
будинок за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовом,
в якому просить визнати за нею право
власності за набувальною давністю на
житловий будинок з господарськими
спорудами, що розташований по АДРЕСА_1,
та скасувати право власності ОСОБА_3 на
даний житловий будинок з
господарськими спорудами. При цьому
позивачка зазначає, що будинок
належить ОСОБА_3, але дану жінку чи її
родичів вона ніколи не бачила та не
чула. З 2002 року зі згоди Терпіннівської
сільської ради вона оселилася в ньому,
оскільки він був у занедбаному стані та
потребував ремонту. Даним будинком
вона заволоділа добросовісно та більше
10 роки продовжує відкрито, безперервно
володіти ним.

В судове засідання позивачка не
з'явилась, про час слухання справи була
повідомлена належним чином. Від її
представника ОСОБА_4, який діє за
довіреністю, надійшла заява про
розгляд справи в його відсутність, на
позові наполягає.

Представник Терпіннівської сільської
ради Запорізької області в судове
засідання не з'явився, однак в
матеріалах справи є заява, в якій він не
заперечує проти задоволення позовних
вимог ОСОБА_1 про визнання права
власності за набувальною давністю.

Третя особа ОСОБА_2 згідно відомостей
адресно-довідкового підрозділу УДМС
України у Волинській області не
значиться, 05 грудня 2000 року його знято з
реєстрації у зв'язку зі смертю.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає,
що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

На підставі рішення виконавчого
комітету Мелітопольської районної
ради народних депутатів за №13 від
14.01.1988 року було вирішено оформити
право власності на житлові будинки, де
також зазначено село Терпіння з
видачею свідоцтва про право власності
громадянам, зазначеним в додатках. Під
№239 вказаний житловий будинок АДРЕСА_1,
власником якого є ОСОБА_3 /а.с.77-78/.
Рішенням виконкому від 10 червня 1998 року
ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право
власності на вищевказаний будинок та
складено висновок про реєстрацію
домоволодіння /а.с.79, 80/.

З оглянутої у судовому засіданні
цивільної справи №320/6857/13-ц вбачається,
що судом було здійснено запит до
Мелітопольського МВ УДМС про надання
копії паспортних даних ОСОБА_3, у
відповідь на що було направлено копію
заяви на отримання паспорту (форма №1)
та довідку про реєстрацію місця
проживання, відповідно до якої ОСОБА_3
народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 року, місце
проживання вказане АДРЕСА_1. Паспорт
був виданий 14 листопада 1979 року
Мелітопольським РВ ГУМВС Запорізької
області, паспорт серії НОМЕР_1 /а.с.47/.

Однак, як вбачається з копії актового
запису про смерть за №679 від 02 липня 1987
року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, померла
ІНФОРМАЦІЯ_4 року, місце смерті вказане
м.Луцьк Волинської УРСР. Свідоцтво про
смерть видано ОСОБА_2 /а.с.57/.

Згідно інформації Першої та Другої
Луцької державної нотаріальної
контори та Мелітопольської районної
державної нотаріальної контори
спадкова справа після її смерті не
заводилась /а.с.17, 18, 43, 44/.

Але, за відомостями
адресно-довідкового підрозділу ЦДМС
України у Волинській області ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2, знято з реєстрації 5
грудня 200 року у зв'язку зі смертю /а.с.37/.

Житловий будинок по АДРЕСА_1 за даними
КП «Мелітопольське міжміське бюро
технічної інвентаризації»
зареєстрований за ОСОБА_3 на підставі
свідоцтва про право власності 10 червня
1988 року /а.с.5/. Технічний паспорт на
даний будинок виданий на ОСОБА_3
/а.с.7-11/.

Згідно інформаційної довідки з Реєстру
прав власності на нерухоме майно право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1
зареєстровано.

З 2002 року позивачка постійно проживає у
вищевказаному житловому будинку.

Останні 12 років вона добросовісно та
безперервно володіє та відкрито
користується даним нерухомим майном,
доглядає за будинком та утримує його,
постійно робить в ньому поточний та
капітальний ремонт, сплачує комунальні
послуги. /а.с.46/.

Згідно ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка
добросовісно заволоділа чужим майном і
продовжує відкрито, безперервно
володіти нерухомим майном протягом
десяти років, набуває право власності
на це майно (набувальна давність), якщо
інше не встановлено цим Кодексом. Право
власності на нерухоме майно, що
підлягає державній реєстрації, виникає
за набувальною давністю з моменту
державної реєстрації.

Згідно положень ст.5 ЦК України про дію
закону у часі та п. 8 Прикінцевих та
перехідних положень Цивільного
Кодексу України, відповідно до якого
правила ст. 344 ЦК України про набувальну
давність поширюються на випадки, коли
володіння майном розпочалося за три
роки до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07.02.2014року № 5 "Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав", при
вирішенні спорів, пов'язаних із
набуттям права власності за
набувальною давністю, суди повинні
враховувати, зокрема, таке: володіння є
добросовісним, якщо особа при
заволодінні чужим майном не знала і не
могла знати про відсутність у неї
підстав для набуття права власності;
володіння визнається відкритим, якщо
особа не приховувала факт знаходження
майна в її володінні. Вжиття звичайних
заходів щодо забезпечення охорони
майна не свідчить про приховування
цього майна; володіння визнається
безперервним, якщо воно не
переривалось протягом всього строку
набувальної давності. У разі втрати не
із своєї волі майна його давнісним
володільцем та повернення цього майна
протягом одного року або пред'явлення
протягом цього строку позову про його
витребування набувальна давність не
переривається (частина третя статті 344
ЦК). Не переривається набувальна
давність, якщо особа, яка заявляє про
давність володіння, є сингулярним чи
універсальним правонаступником,
оскільки в цьому разі вона може
приєднати до часу свого володіння
увесь час, протягом якого цим майном
володіла особа, чиїм спадкоємцем
(правонаступником) вона є (частина
друга статті 344 ЦК).

Судом встановлено, що позивачка
відкрито, безперервно протягом
тривалого часу володіє житловим
будинком. Тобто це володіння є
очевидним для третіх осіб.

Доказами добросовісного володіння є
здійснення ОСОБА_1 оплати комунальних
послуг, проведення капітального та
поточного ремонту будинку.

Під час розгляду справи відповідач не
надав суду доказів на спростування
вказаної обставини. Орган місцевого
самоврядування в порядку ст.1277 ЦК
України не подавав заяви про визнання
спадщини відумерлою.

Таким чином, позивачка добросовісно,
безперервно, протягом встановленого
законом десятирічного строку володіє
житловим будинком АДРЕСА_1, а тому суд
приходить до висновку про можливість
визнання за нею права власності на дане
нерухоме майно.

Що стосується вимоги позивачки про
скасування права власності
попередньої власниці майна, то суд
вважає, що такий спосіб захисту не
передбачений ст.16 ЦК України. Ця вимога
є зайвою, оскільки ст.19 п.5 ЗУ «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно» проводиться на
підставі рішення суду, що набрало
законної сили.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212, 214, 215 ЦПК
України, ст.ст.328, 344 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Терпіннівської
сільської ради Мелітопольського
району Запорізької області, третя
особа: ОСОБА_2, про визнання права
власності на житловий будинок за
набувальною давністю задовольнити
частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за
набувальною давністю на житловий
будинок АДРЕСА_1 Мелітопольського
району Запорізької області,
зареєстрований в КП «ММБТІ» за ОСОБА_3
на підставі свідоцтва про право
власності, виданого виконавчим
комітетом Мелітопольської районної
Ради народних депутатів Запорізької
області 10 червня 1988 року,
реєстраційний №723 в реєстраційній
книги №24.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької області
протягом 10 днів з дня його проголошення
шляхом подання апеляційної скарги до
Мелітопольського міськрайонного суду.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

СУДДЯ: