Провадження № 2/202/923/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08 липня 2014 року
Індустріальний районний суд м.
Дніпропетровська

у складі: головуючої судді
Слюсар Л.П.

при секретарі
Фісун К.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.
Дніпропетровська цивільну справу за
позовною заявою Кредитної спілки
«Всеукраїнське народне кредитне
товариство» до ОСОБА_1, третя особа
Дочірнє підприємство «Колекторське
бюро Кредитор» про стягнення грошового
боргу за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач у липні 2011 року звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_1, в якому з
урахуванням уточнень, просив стягнути
з відповідачки заборгованість за
кредитним договором № 056-107-08 від 27.11.2008
року у розмірі 15 618,71 грн. та судовий
збір по справі.

В обґрунтування своїх вимог зазначив,
що 27.11.2008 року між кредитною спілкою
«Всеукраїнське народне кредитне
товариство» та ОСОБА_1 був укладений
кредитний договір № 056-107-08 від 27.11.2008
року, згідно до якого відповідач
отримав кредит у розмірі 13600,00 грн., з
виплатою процентної ставки 60% на рік
строком до 27.11.2011 року. Проте, в
порушення умов договору відповідач
ОСОБА_1 свої зобов'язання належним
чином не виконала, що стало підставою
для звернення до суду.

Ухвалою Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 20.12.2013 року
в якості третьої особи, яка не заявляє
самостійні вимоги на стороні позивача
залучено Дочірнє підприємство
«Колекторське бюро Кредитор».

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та наполягав на їх
задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_1 у
судовому засідання просив застосувати
до спірних правовідносин позовну
давність та відмовити з цих підстав
позивачу у задоволенні позову.

Представник третьої особи у судові
засідання не з'явився, про час і місце
слухання справи повідомлявся належним
чином, причину неявки суду не
повідомив.

Суд вислухавши сторони, вивчивши
матеріали справи, встановив наступні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

Судом встановлено, що між кредитною
спілкою «Всеукраїнське народне
кредитне товариство» та ОСОБА_1 був
укладений кредитний договір № 056-107-08
від 27.11.2008 року, згідно до якого
відповідач отримав кредит у розмірі
13600,00 грн., з виплатою процентної ставки
- % на рік строком до 27.11.2011 року.

24.09.2009 року між Кредитною Спілкою
«Всеукраїнське народне кредитне
товариство» та ОСОБА_1 був укладений
додатковий договір до кредитного
договору № 056-107-08 від 27.11.2008 року,
відповідно до якого загальну сума
процентів за користування кредитом
складається з основної суми процентів -
60% річних на залишок суми кредиту
впродовж фактичного строку
користування кредитом та додаткової
суми процентів.

Згідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Обґрунтовуючи підстави позову,
кредитна спілка «Всеукраїнське
народне кредитне товариство»
посилається на те, що відповідач ОСОБА_1
належним чином не виконувала умови
договору № 056-107-08 від 27.11.2008 року, а тому
заборгованість за ним станом на 20.12.2013
року склала 78082,61 грн., в тому числі:
заборгованість за сумою кредиту - 12788,81
грн., заборгованість за процентами -
63440,96 грн., 3% річних - 1852,84 грн.

Як вказав представник відповідача, що
підтверджується матеріалами справи, з
червня 2010 року відповідач ОСОБА_1
вносила платежі за договором № 056-107-08 у
касу ПП «КК «Кредитор», яка мала
повноваження на проводити збір
кредитної заборгованості, та виконала
усі умови даного договору в повному
обсязі, в тому числі погасила тіло
кредиту, сплатила усі проценти за даним
договором, що підтверджується
відповідними квитанціями (а.с.21-30).

Заперечуючи дані обставини,
представник позивача вказує на те, що
Кредитна спілка та ПП «КК «Кредитор» не
мали жодних фінансово-господарських
відносин, а тому кошти ОСОБА_1, сплатила
на рахунки ПП «КК «Кредитор» без жодних
на те правових підстав, а тому вони не
зараховані в рахунок погашення
кредиту.

Суд не може погодитися з даним
твердженням представника позивача,
оскільки це спростовується
матеріалами справи. Так, згідно до
попередження №1247 від 02.02.2011 року,
адресованого ОСОБА_1 направленого за
підписом голови правління Балюкевич
С.П., копія якого міститься в матеріалах
справи, вказано, що відповідно до
договору доручення № 3 від 16.04.2010 року
обслуговування кредитної справи
здійснюється ПП «КК «Кредитор» (м.
Одеса, вул. Гагаріна, 16, ).
Вказана компанія уповноважена
проводити профілактичні роботи з
позичальниками відносно своєчасного
здійснення ними платежів по кредитних
договорах, проводити збір кредитної
заборгованості, у тому числі на свої
рахунки, здійснювати відповідні
юридичні і фактичні дії, спрямовані на
повернення заборгованості в
досудовому порядку, представляти
інтереси кредитної спілки на всіх
стадіях виконавчого провадження. Усі
платежі за кредитним договором
необхідно здійснювати через касу ПП
«КК «Кредитор» чи на один з його
банківських рахунків. (а.с.46).

Представником відповідача заявлено
клопотання про застосування строку
позовної давності до заявлених вимог
Кредитної спілки, оскільки
зобов'язання перед цим кредитором
боржником виконано у квітні 2010 року і
саме з цього часу слід відраховувати
строк для звернення Кредитної спілки
до суду. Проте, як вбачається з
матеріалів справи Кредитний Догові був
укладений 27.11.2008 року та строк дії
договору встановлений по 27.11.2011 року.

Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання, отже суд приходить до
висновку, що позивачем строк звернення
до суду не пропущений.

Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб
в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень.

Відповідно до ст.57 ЦПК України
визначено, що докази це будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Виходячи із вищевикладеного, та
оцінюючи докази в їх сукупності,
оскільки позивачем не надано належного
розрахунку заборгованості за
кредитним договором з урахуванням
коштів, сплачених відповідачкою ОСОБА_1
№ 056-107-08 на рахунки ПП «КК «Кредитор»,
суд не вбачає законних підстав для
задоволення позовних вимог позивача в
повному обсязі, та вимушений в позові
відмовити зв'язку недоведеністю
позовних вимог.

Відповідно до ст.88 ЦПК України,
оскільки позивачу відмовлено в позові
то судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись: ст. ст. 256, 257, 258, 267, 525, 526, 553, 651,
1048, 1049 ЦК України, ст.ст.3,7 11,15,27, 30, 60, 61, 88,
212-215 ЦПК України , суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог Кредитної
спілки «Всеукраїнське народне
кредитне товариство» до ОСОБА_1, третя
особа Дочірнє підприємство
«Колекторське бюро Кредитор» про
стягнення грошового боргу за кредитним
договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі протягом
десяти днів з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:
Л.П. Слюсар