Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М., суддів:
Висоцької В.С., Писаної Т.О.,Кафідової
О.В., Фаловської І.М.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя
особа - Охтирська міська рада Сумської
області, про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою, за
касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення
апеляційного суду Сумської області
від 06 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з указаним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що вона є користувачем
земельної ділянки, яка межує із
земельною ділянкою ОСОБА_7 У 2011 році
відповідач викопав копанку для води
біля спільної межі. Берег водойми нічим
не укріплений, відбувається зсув
ґрунту і існує реальна загроза зміни
рельєфу її земельної ділянки, що
призведе до неможливості використання
цієї ділянки за призначенням. Позивач
просить зобов'язати відповідача
засипати частину копанки таким чином,
щоб край найближчого до її земельної
ділянки берега знаходився на відстані
не менше 3 м від спільної межі, а також
належним чином укріпити новостворену
берегову лінію.

Рішенням Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 10 грудня 2013
року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Сумської
області від 06 лютого 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано і
ухвалено нове рішення, яким позов
задоволено. Зобов'язано ОСОБА_7
засипати частину копанки таким чином,
щоб край найближчого до земельної
ділянки ОСОБА_6 берега знаходився на
відстані не менше 3 м від спільної межі,
а також належним чином укріпити
(зміцнити) новостворену берегову лінію.
Вирішено питання розподілу судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить рішення апеляційного суду
скасувати і залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає частковому задоволенню на
таких підставах.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про судове рішення у
цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009
року роз'яснено, що резолютивна частина
повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні
й такі, що випливають зі встановлених
фактичних обставин, висновки по суті
розглянутих вимог. У ній, зокрема, має
бути зазначено: конкретні дії, які
відповідач повинен вчинити та на чию
користь, або інший передбачений
законом спосіб захисту порушеного
права.

Апеляційним судом при ухваленні
оскаржуваного рішення вказані
роз'яснення не враховано.

Судами встановлено, що позивач є
користувачем земельної ділянки площею
700 кв. м для ведення городництва по
АДРЕСА_1 на підставі договору про право
тимчасового користування від 17
лютого 1999 року. Її син ОСОБА_8 є
власником земельної ділянки площею 0,1000
га за цією ж адресою на підставі
державного акта на право власності на
земельну ділянку.

Відповідач є власником земельної
ділянки площею 0,0667 га по
АДРЕСА_2 на підставі договору
купівлі-продажу від 30 травня 2006 року та
державного акта на право власності на
земельну ділянку.

Також судами встановлено, що поза
межами городу домоволодіння по АДРЕСА_2
ще до купівлі земельної ділянки ОСОБА_7
невідомими особами була викопана
копанка, яка межувала з городом
позивача. Восени 2011 року відповідач,
використовуючи трактор, розширив
копанку до теперішніх розмірів.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив із того, що позивач
не надав належних та допустимих
доказів на підтвердження того, що край
копанки порушує межу городу, яким вона
користується.

Апеляційний суд з таким висновком
місцевого суду не погодився, оскільки
місцевий суд не звернув уваги на те, що
в позові не стверджувався факт
порушення відповідачем спільної межі,
а позов було подано з іншої підстави -
існування реальної загрози зміни
рельєфу земельної ділянки, яку позивач
використовує для вирощування городини.

Так, апеляційний суд встановивши, що
приведення ОСОБА_7 копанки, яка
знаходиться поряд з городом позивача,
до теперішніх розмірів, є причиною
зсуву землі з ділянки, яка знаходиться
у її користуванні, дійшов висновку про
наявність підстав для захисту
інтересів позивача у вказаний ним
спосіб.

Проте погодитись з таким висновком
апеляційного суду не можна, оскільки
апеляційний суд дійшов його з
порушенням норм процесуального права
та ухвалив оскаржуване рішення на
підставі неналежних і недопустимих
доказів.

Відповідно до статей 58, 59 ЦПК належними
є докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Сторони мають
право обґрунтовувати належність
конкретного доказу для підтвердження
їхніх вимог або заперечень. Суд не бере
до розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування. Суд не бере до
уваги докази, які одержані з порушенням
порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Апеляційний суд вважав, що належним та
допустимим доказом порушення
відповідачем земельного законодавства
України та підтвердження впливу
копанки на зсув землі ділянки, що
знаходиться у користуванні позивача є
акт обстеження земельної ділянки та
відповідь Державної інспекції
сільського господарства в Сумській
області № 4536 від 16 жовтня 2013 року, зі
місту якого вбачається, що копанка
знаходиться на землях державної
власності в районі межі земельних
ділянок сторін і є причиною зсуву землі
з ділянки, що знаходиться у
користуванні заявниці. При цьому,
апеляційний суд не звернув уваги на
наявні у матеріалах справи технічні
документації із землеустрою щодо
складання документів, які посвідчують
право на земельні ділянки сторін цього
спору, згідно з якими землі позивача та
відповідача межують із землями міської
ради, а не з землями державної
власності. Зобов'язуючи відповідача
засипати частину копанки таким чином,
щоб край найближчого до земельної
ділянки позивача берега знаходився на
відстані не менше 3 м від спільної межі,
апеляційний суд взагалі не встановив
кому належить земельна ділянка, на якій
створена штучна водойма, на якій
відстані від спільної межі знаходиться
ця водойма на момент спору, чим
спростовані висновки місцевого суду
про відсутність на місцевості межових
знаків, від яких необхідно відступити 3
м, щоб засипати водойму.

Оскільки акт обстеження земельної
ділянки № 85 від 02 жовтня 2013 року
відповідачем не підписаний, а
відправлена його копія з
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення
повернута за закінченням терміну
зберігання та містить інформацію щодо
порушення державної власності на
землю, місцезнаходження якої не
встановлено, а також відповідь
Державної інспекції сільського
господарства в Сумській області
№ 4536 від 16 жовтня 2013 року, відповідно до
якої ОСОБА_7 до адміністративної
відповідальності притягнутий не був,
не можуть бути належними та
допустимими доказами, що підтверджують
обставини, заявлені у позові.

Крім того, задовольняючи позов про
зобов'язання засипати частину водойми
та належним чином укріпити (зміцнити)
новостворену берегову лінію,
апеляційний суд вирішив спір щодо прав
та обов'язків власника земельної
ділянки, на території якої необхідно
вчинити дії, який взагалі не
встановлений та у якості відповідача у
місцевому суді не був залучений.

Отже, обставини щодо створення
відповідачем штучної водойми без
дозволу власника земельної ділянки, на
території якої створена ця штучна
водойма у спосіб, що призводить до
зсуву ґрунту на належній позивачу на
праві користування земельній ділянці
не встановлені, не встановлені також
обставини щодо прав та обов'язків
власника земельної ділянки, на якій
розміщена водойма, стосовно усунення
порушень прав позивача як
землекористувача.

За таких обставин оскаржувані судові
рішення відповідно до ст. 338 ЦПК України
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити
частково.

Рішення Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 10 грудня 2013
року та рішенням апеляційного суду
Сумської області від 06 лютого 2014 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. КолодійчукСудді:
В.С. Висоцька О.В. Кафідова Т.О.
Писана І.М. Фаловська