Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/2117/14
Головуючий у 1 інстанції: Воробйов А.В.
Суддя-доповідач:
Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:
Головуючого: Кочеткової І.В.
суддів Маловічко С.В.
при секретарі: Книш С.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Державний Ощадбанк України" на рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 07 травня 2013 року по
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства "Державний
Ощадбанк України" до ОСОБА_3 про
звернення стягнення на заставлене
майно, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
"Державний Ощадбанк України" про
визнання договору відновлюваної
кредитної лінії неукладеним,-
У листопаді 2010р. Банк звернувся до суду
з позовом до ОСОБА_3 про звернення
стягнення на заставлене майно.
В обґрунтування своїх вимог зазначав,
що 19.08.2008р. між Банком та відповідачем
було укладено договір відновлюваної
кредитної лінії, за умовами якого
доларів США зі сплатою відсотків в
розмірі 14 % річних та з кінцевим
терміном повернення до 16.08.2013р. З метою
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором 19.08.2008р. між Банком
та ОСОБА_3 було укладено договір
іпотеки, відповідно до умов якого
предметом іпотеки є трикімнатна
квартира загальною площею 81,3 кв.м.,
житловою площею 51,9 кв.м. за адресою:
АДРЕСА_2. Свої зобов'язання відповідач
за кредитним договором не виконала,
внаслідок чого станом на 01.11.2010р.
утворилась заборгованість в розмірі 70
942,39 доларів США та 8 574,44 грн. Враховуючи,
що за письмовою вимогою банку
відповідач заборгованість не погасила,
Банк згідно до вимоги п. 3.1.4 умов
іпотечного договору, уточнивши розмір
заборгованості станом на 01.02.2013р.,
просив суд звернути стягнення на
предмет іпотеки - трикімнатну квартиру
за адресою: АДРЕСА_2, за рахунок
вартості якої погасити заборгованість
на загальну суму 682 023,19 грн., шляхом
його реалізації на прилюдних торгах в
межах процедури виконавчого
провадження за початковою ціною його
реалізації на підставі оцінки майна
суб'єктом оціночної діяльності, на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна; стягнути з ОСОБА_3 на
користь ПАТ "Державний ощадний банк
України" 1820 грн. судового збору.
В грудні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з зустрічним позовом до ПАТ
"Державний Ощадбанк України" про
визнання договору відновлюваної
кредитної лінії не-укладеним. В
обґрунтування своїх вимог зазначала,
що рішенням апеляційного суду
Запорізької області їй було відмовлено
в задоволенні позовних вимог до Банку
про визнання кредитного договору
недійсним на підставі обману, в зв'язку
з неналежно обраним способом захисту.
Цим рішенням, яке набрало чинності,
встановлені обставини, які носять
преюдиційний характер і не підлягають
доказуванню, а саме: порушення Банком
умов договору по видачі всієї суми
кредиту у розмірі 77 400 доларів США і
Але згідно з п.1.1 кредитного договору
визначено суму кредиту, яка має бути
видана Банком позичальнику, в розмірі 77
400 доларів США, а згідно з п. 3.3.1
кредитного договору на ОСОБА_3
покладено обов'язок по поверненню
кредиту в сумі, вказаній в п.1.1 договору.
Оскільки п.1.1 не передбачає будь-яких
відступлень або виключень, то Банк
зобов'язаний видати кредит саме в сумі
77 400 доларів США, так як на ОСОБА_3
договором покладено обов»язок по
поверненню саме вказаної суми. Отже,
вищевказаним судовим рішення
встановлено, що грошові кошти
насправді були одержані нею у меншій
кількості, ніж встановлено договором.
Враховуючи вказані обставини, просила
суд визнати договір відновлюваної
лінії від 19.08.2008 року недійсним шляхом
визнання його неукладеним; повернути
сторони у первинний стан до укладання
договору шляхом застосування до сторін
двосторонньої реституції; стягнути з
відповідача на її користь всі судові
Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 07
травня 2013 року в задоволенні
первісного позову ПАТ "Державний
Ощадбанк України" до ОСОБА_3 про
звернення стягнення на заставлене
майно - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ПАТ
"Державний Ощадбанк України"
задоволено. Визнано договір
відновлюваної кредитної лінії від
19.08.2008 року, підписаний між філією -
Шевченківське відділення №7858 ВАТ
"Державний ощадний банк України" та
ОСОБА_3 - недійсним шляхом визнання
його неукладеним. Повернуто сторони у
первинний стан до укладання договору
відновлюваної кредитної лінії від
19.08.2008 року шляхом застосування до
сторін двосторонньої реституції

Не погоджуючись з рішенням суду,
ПАТ "Державний Ощадбанк України" подало
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на неправильне встановлення дійсних
обставин справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким позовні вимоги ВАТ
"Ощадбанк" задовольнити, в задоволенні
позову ОСОБА_3 відмовити.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 19 листопада 2013
року апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Державний
Ощадбанк України" задоволено, рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 07 травня 2013 року по цій
справі скасовано та ухвалено нове
рішення, яким позов Публічного
акціонерного товариства "Ощадбанк" до
ОСОБА_3 про звернення стягнення на
заставлене майно задоволено, а у
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3
до Публічного акціонерного товариства
"Ощадбанк" про визнання договору
відновлюваної кредитної лінії
неукладеним відмовлено. Звернуто
стягнення на предмет іпотеки згідно з
Договором іпотеки нерухомого майна №
1Z/1090-Ф, укладеним 19 серпня 2008 року між АТ
"Ощадбанк" та ОСОБА_3, а саме:
трикімнатну квартиру, загальною площею
81,3 кв.м., житловою площею 51,9 кв.м. зі
всіма невід'ємними її приналежностями,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, на
загальну суму 682 023,19 грн., що підлягає
сплаті позивачу з вартості предмета
іпотеки шляхом його реалізації на
прилюдних торгах у межах процедури
виконавчого провадження за початковою
ціною його реалізації на підставі
оцінки майна суб'єктом оціночної
діяльності, на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна.
Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 12 лютого 2013р.
касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено
частково, рішення апеляційного суду
Запорізької області від 19 листопада 2013
року скасовано, а справу передано до
суду апеляційної інстанції на новий
розгляд.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, представників сторін
у справі, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення, є неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Встановлено, що 19 серпня 2008 року між ВАТ
"Державний Ощадбанк України",
правонаступником якого є ПАТ
«Державний Ощадбанк України», та
ОСОБА_3 було укладено договір
відновлюваної кредитної лінії, за
умовами п. 1.1 якого Банк зобов»язався
надати позичальнику кредит на споживчі
цілі в сумі 77 400 доларів США зі сплатою
відсотків в розмірі 14 % річних та з
кінцевим терміном повернення до
16.08.2013р. За пунктом 1.3 договору ліміт
кредитування визначений в сумі 77 400
доларів США.

Згідно з п. 1.2 договору кредит надається
окремими частинами (траншами) за
відновлюваною кредитною лінією,
відкритою на строк 12 місяців до серпня
2009р. На дату закінчення вказаного
періоду визначається сума фактичної
заборгованості за кредитом, яка
підлягає погашенню щомісячно згідно
графіка погашення кредиту та
відсотків, починаючи з серпня 2009р.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором
19.08.2008 року між Банком та ОСОБА_3 було
укладено договір іпотеки, відповідно
до умов якого предметом іпотеки є
трикімнатна квартира, загальною площею
81,3 кв.м., житловою площею 51,9 кв.м. за
адресою: АДРЕСА_2.

Спір між сторонами виник з приводу
розміру фактично отриманої
позичальником суми кредиту, якою Банк
вважає 77 400 доларів США, а позичальник -
61 500 доларів США. Отже, банк розраховує
розмір заборгованості із суми 77 400
доларів США, а позичальник вважає
договір неукладеним через невиконання
Банком умов договору про надання цієї
суми кредиту, а надання меншої.

Суд першої інстанції, досліджуючи
вказані обставини, вважав, що рішенням
апеляційного суду Запорізької області
від 28.08.2012р., ухваленим за наслідками
вирішення позову ОСОБА_3 до Ощадбанку
про визнання договору відновлюваної
кредитної лінії від 19.08.2008р. недійсним
як укладеного під впливом обману,
встановлено преюдиційний факт, що
ОСОБА_3 в день підписання цього
договору отримала кредит у сумі 61 500
доларів США. Тому вважав, що такий факт
порушення банком зобов»язань за
кредитним договором видати кредит у
сумі 77 400 доларів США дає підстави
задовольнити зустрічний позов ОСОБА_3
про визнання договору неукладеним,
оскільки грошові кошти одержані у
меншій кількості, ніж встановлено
договором.

Такі висновки суду суперечать
матеріалам справи та нормам законів.

Згідно з пунктом 3 розділу «Терміни та
їх тлумачення» договору від 19.08.2008р.
відновлювана кредитна лінія означає,
що кредит надається окремими частинами
(траншами) в межах ліміту кредитування
протягом 12 місяців з моменту укладення
цього договору. Такі ж положення
містяться в п. 1.2 договору.

Отже, отримання кредиту в день
підписання договору у сумі 61 500 доларів
США не свідчить про те, що позичальник
протягом наступного року дії кредитної
лінії була позбавлена можливості
отримати решту кредиту, і ці обставини
судом взагалі не досліджувались. За
пунктом 1.2 договору на дату закінчення
річного періоду, на який відкрито
кредитну лінію, визначається сума
фактичної заборгованості, тобто розмір
фактично отриманої суми кредиту, яка
підлягає погашенню та на яку
нараховуються відсотки до дня
закінчення дії договору, про що
складається відповідний графік.

Таким чином, отримання в кредит меншої
суми, ніж сума кредитного ліміту, є
правом позичальника, яким він
користується на свій розсуд. Але Банк в
будь-якому разі зобов»язаний надати
саме таку суму в межах ліміту, яка
вказується позичальником в заяві на
видачу готівки. Тільки в тому разі
можливо вважати, що Банк порушив
зобов»язання, якщо він безпідставно
відмовив позичальнику на його заяву
видати наступний транш, але такі дані в
матеріалах справи відсутні. А тому
отримання меншої суми кредитного
ліміту, ніж встановлений договором, не
може свідчити про неукладеність
договору.

При вирішенні позову банку про
звернення стягнення на предмет іпотеки
суд взагалі самоусунувся від
встановлення розміру заборгованості,
пославшись на те, що норми діючого
законодавства ставлять в нерозривний
зв»язок вимоги про накладення
стягнення на предмет іпотеки з
вимогами про стягнення боргу чи про
дострокове погашення кредиту, тобто, на
думку суду, наявність боргу необхідно
встановлювати в судовому порядку при
наявності вимог про дострокове
погашення кредиту, але Банком такі
вимоги не заявлялись, тому суд у
відповідності до ст. 11 ЦПК України
позбавлений можливості встановити
наявність боргу та його розмір. І це,
зокрема, стало однією з підстав для
відмови в позові Банку.

З такими висновками суду погодитись не
можна, оскільки вони взагалі не
ґрунтуються на матеріалах справи.

Так, з позовної заяви банку, наданого
розрахунку заборгованості та пояснень
банку слідує, що саме про дострокове
повернення всієї суми кредиту
ставилось питання банком за рахунок
іпотечного майна. Тому саме на суд при
розгляді цієї справи покладався
обов»язок з»ясувати фактичне
виконання сторонами своїх зобов»язань
за договором відновлюваної кредитної
лінії, а також визначити розмір
фактичної заборгованості
позичальника.

Проаналізувавши матеріали наданої
кредитної справи та висновок
почеркознавчої експертизи, проведеної
в іншій цивільній справі та долучений
до цієї справи, встановлено наступне.

Отримання кредитних коштів
позичальником має підтверджуватись
заявами на видачу готівки, яких у
кредитній справі мається три: від
19.08.2008р. на суму 61 500 доларів США ( Т. 1 а.с.
153); № 2298283 від 10.10.2008р. на суму 15 000
доларів США ( Т. а.с. 152); № 2542296 від
23.10.2008р. на суму 5 595 доларів США ( Т. 1 а.с.
151).

ОСОБА_3 визнає отримання нею першого
траншу у сумі 61 500 доларів США, та
заперечувала отримання коштів за двома
наступними траншами, посилаючись, що
вказаних заяв від 10.10.2008р. та 23.10.2008р. на
видачу готівки вона не підписувала.

В межах іншої цивільної справи №
0827/2-2289/2011 за позовом ОСОБА_3 до ВАТ
«Ощадбанк» про визнання договору
відновлюваної кредитної лінії від
19.08.2008р. недійсним ( тобто цього ж
договору, що і у цій справі) було
проведено судово-почеркознавчу
експертизу № 37/л від 12.04.2012р. підписів,
вчинених від імені ОСОБА_3 на заявах про
видачу готівки ( Т. 1 а.с. 102-108). Згідно з
висновком експертного дослідження:
підписи у графі «підпис отримувача» у
заяві на видачу готівки № 2542296 від
23.10.2008р. на отримання у Шевченківському
відділенні «Ощадбанку» грошей в сумі
5595 доларів США та у заяві на видачу
готівки № 2298283 від 10.10.2008р. на отримання
у Шевченківському відділенні
«Ощадбанку» грошей в сумі 15000 доларів
США, виконані не ОСОБА_3, а іншою особою
з наслідуванням оригінальним підписам
ОСОБА_3 ( Т. 1 а.с. 108).

Банк вважає, що вказаний висновок,
зроблений у іншій справі, не може бути
доказом по цій справі, тому наголошує
на своїй позиції, що ОСОБА_3 не довела,
що не отрима-

ла два інші транші на суму 20595 доларів
США.

Проте колегія вважає, що, оскільки
вказаний висновок зроблено за ухвалою
суду у справі, що відбувалась між тими ж
сторонами та з приводу правовідносин
за одним і тим же договором
відновлюваної кредитної лінії, тому
він є належним і допустимим письмовим
доказом у цій справі.

Беручи до уваги вказаний висновок,
колегія вважає доведеним той факт, що
ОСОБА_3 не отримувала два транші за
заявами про видачу готівки № 2298283 від
10.10.2008р. на суму 15 000 доларів США та №
2542296 від 23.10.2008р. на суму 5 595 доларів США.
А отже сума фактично виданого їй
кредиту складає 61 500 доларів США.

Відповідно до п.п. 1.5, 1.5.2 договору за
користування кредитом позичальник
зобов»язаний сплачувати банку
відповідну плату (відсотки) в порядку,
розмірах та строки, визначені в цьому
договорі; відсотки нараховуються
банком щомісячно за методом факт/факт
на фактичний залишок заборгованості за
кредитом, що був отриманий
позичальником, починаючи з дати
видання кредиту до моменту закінчення
терміну, на який надано кредит. У
відповідності до п. 1.5.1.3 договору,
нараховані відсотки повинні бути
сплачені позичальником щомісячно, не
пізніше останнього робочого дня
звітного місяця, починаючи з серпня
2008р.

Згідно з пунктом 5.2 договору за
порушення взятих на себе зобов»язань
по своєчасному поверненню основної
суми кредиту та/або сплати відсотків за
користування кредитом позичальник
зобов»язується сплатити на користь
банку пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, яка діяла на
період, за який сплачується пеня, від
суми платежу, за кожен день
прострочення.

Свої зобов'язання за кредитним
договором з погашення кредиту та
відсотків ОСОБА_3 виконувала
неналежним чином, внаслідок чого у неї
утворилась заборгованість. Банк
виводить її розмір із кредиту у сумі 77
400 доларів США, який станом на 01.02.2013р.
складає 85 327,56 доларів США, що в
національній валюті, за курсом НБУ на
31.01.2013р. 100 дол. - 799,30 грн., складає 682 023,19
грн.

Враховуючи, що позивач не
погоджувалась з розрахунком Банку та
розміром заборгованості, її
представником в ході апеляційного
розгляду справи було заявлено
клопотання про призначення
судово-економічної експертизи.

Ухвалою апеляційного суду
Запорізької області від 12 травня 2014р.
була призначена судово-бухгалтерська
експертиза, на вирішення якої було
постановлено три питання: 1. Яка
фактична сума заборгованості є у
ОСОБА_3 за договором відновлюваної
кредитної лінії № 1090-Ф від 19.08.2008р.
станом на 01.02.2013р. ( на дату остаточно
виведеної Банком заборгованості),
виходячи з отриманого кредиту в
розмірі 82095 доларів США ( 3 транши ) та
зроблених позичальником погашень за
договором ( вивести за всіма
складовими: тіло кредиту, відсотки,
пеня за несвоєчасну сплату відсотків,
пеня за несвоєчасну сплату кредиту, як
в доларах США, так і в гривневому
еквіваленті)? 2. Яка фактична сума
заборгованості є у ОСОБА_3 за договором
відновлюваної кредитної лінії № 1090-Ф
від 19.08.2008р. станом на 01.02.2013р. ( на дату
остаточно виведеної Банком
заборгованості), виходячи з отриманого
кредиту в розмірі 61500 доларів США (1
транш) та всіх зроблених позичальником
погашень за договором ( вивести за
всіма складовими: тіло кредиту,
відсотки, пеня за несвоєчасну сплату
відсотків, пеня за несвоєчасну сплату
кредиту як в доларах США, так і в
гривневому еквіваленті)? 3. Яка фактична
сума заборгованості є у ОСОБА_3 за
договором відновлюваної кредитної
лінії № 1090-Ф від 19.08.2008р. станом на
01.02.2013р. ( на дату остаточно виведеної
Банком заборгованості), виходячи з
отриманого кредиту в розмірі 61500
доларів США та всіх зроблених
позичальником погашень за договором,
якщо погашення відсотків та інші
платежі за договором врахувати як
платежі, направлені тільки на
погашення тіла кредиту (
заборгованість вивести в доларах США
та в гривневому еквіваленті )?

Колегія вважає, що з урахуванням
встановлених обставин, що ОСОБА_3
отримала фактично в кредит 61 500 доларів
США, висновок про розмір
заборгованість з цієї суми міститься у
відповіді на питання № 2 та додатку № 1
до нього ( Т. 2 а.с. 129-132).

З наданих банком табличних
розрахунків вбачається, що протягом
річного строку дії кредитної лінії
ОСОБА_5, взявши кредит 19.08.2008р. в сумі 61 500
доларів США, погасила його частину:
16.09.2008р. - у сумі 3295 доларів США, 19.09.2008р. -
у сумі 12 300 доларів США, 14.10.2008р. - у сумі
5000 доларів США, та більше спрямування
коштів на погашення тіла кредиту не
відбувалось, у зв»язку з чим станом на
01.02.2013р. сума несплаченого кредиту
складає 40 905 доларів США.

Сума відсотків нараховувалась
експертом на суму залишку по кредиту,
оскільки Банком у відповідності до п.
2.2.1 договору відновлюваної кредитної
лінії коригування кредитних
зобов»язань в бік зменшення у зв»язку
отриманням не всієї суми кредитного
ліміту не проводилось, та додатковий
графік не складався. З урахуванням всіх
платежів позичальника сума
несплачених відсотків станом на
01.02.2013р. складає 11 220,73 доларів США.

У зв»язку з несвоєчасними та
неповними щомісячними платежами Банк у
відповідності до п. 5.2 договору мав
право на застосування до позичальника
відповідальності у вигляді пені.
Експертом, виходячи із строків
затримки та сум заборгованості,
зроблено розрахунок пені, яка станом на
01.02.2013р. складає: по тілу кредиту - 10 193,71
грн., по відсотках - 3270,98 грн., а всього 13
464,69 грн.

Проте колегія виявила, що пеня
нараховувалась не за рік, як
передбачено ст. 258 ЦК України та просив
банк, а за 11 місяців, у зв»язку з чим
колегією зроблено коригування цих сум
у бік збільшення на 1 місяць, внаслідок
чого загальна сума пені складає 14 475,32
грн.

Отже, колегією встановлена наступна
сума заборгованості ОСОБА_3 перед
банком станом на 01.02.2013р.: за кредитом - 40
905 доларів США, за відсотками - 11 220,73
доларів США, а загалом за основним
боргом - 52 125,73 доларів США, а також за
пенею у розмірі 14 475,32 грн.

Представник відповідача ОСОБА_3 в ході
слухання справи у суді першої
інстанції подавав заяву про
застосування строків позовної
давності, яка не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Банк звернувся до суду з позовом
30.11.2010р., а договір укладений 19.08.2008р.,
тому весь попередній борг вкладається
в межі трирічного строку позовної
давності, а пеня стягнута за
ініціативою банку тільки в межах
річного строку, що відповідає вимогам
ст. 258 ЦК України.

Підтримавши свою апеляційну скаргу,
Банк в ході апеляційного розгляду
справи просив визначити суму боргу не в
гривневому еквіваленті, а тільки у
доларах США, тобто у валюті кредиту.
Вказане прохання не суперечить чинному
законодавству, оскільки кредитором є
фінансова установа, а кредит надавався
у іноземній валюті. Проте ці вимоги
стосуються лише основної суми боргу,
але не можуть бути прийнятні щодо пені,
яка як міра відповідальності
визначається лише у національній
валюті.

Банк просить суд звернути стягнення на
предмет іпотеки: трикімнатну квартиру,
загальною площею 81,3 кв.м., житловою
площею 51,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2, яка
належить на праві власності ОСОБА_3 та
ці вимоги банку узгоджуються з чинним
законодавством та умовами кредитного і
іпотечного договорів, укладених між
сторонами у справі.

Згідно ст. 589 ЦК України у разі
невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,

заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави. Відповідно зі ст. 590 ЦК України,
звернення стягнення на предмет застави
здійснюється за рішенням суду.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
іпотеку", іпотека є видом забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право у разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника в
порядку, встановленому цим законом.

Таким чином, в разі невиконання
боржником своїх зобов'язань за
кредитним договором (повернення
кредиту та сплати відсотків за
користування цим кредитом), Банк на
підставі ст. 33 Закону України "Про
іпотеку" має право звернути стягнення
на предмет іпотеки, що забезпечує це
кредитне зобов'язання.

За пунктом 3.2.2 договору відновлюваної
кредитної лінії, при виникненні
простроченої заборгованості за
кредитом та/або відсотками, а також в
інших випадках, передбачених цим
договором, Банк має право вимагати
дострокового повернення кредиту,
сплати нарахованих відсотків та інших
платежів за цим договором, та стягнути
заборгованість в примусовому порядку,
в тому числі, шляхом звернення
стягнення на заставлена майно.

У відповідності до пункту 3.1.4
іпотечного договору Банк має право
звернути стягнення на предмет іпотеки
у випадку невиконання зобов»язань за
кредитним договором, в тому числі: при
несплаті або частковій сплаті у
встановлені відповідно до кредитного
договору строки суми кредиту та/або при
несплаті або частковій сплаті суми
відсотків та/або

при несплаті або частковій сплаті
штрафних санкцій.

Як вбачається з матеріалів
справи, системне порушення
позичальником умов кредитного
договору почалось ще з весни 2009р., коли
вона на декілька місяців припинила
сплачувати відсотки, у зв»зку з чим
15.07.2009р. банком на її адресу
направлялась вимога про погашення
простроченої заборгованості за
відсотками у сумі 2 877,86 доларів США та
попереджено, що у випадку невиконання
цієї вимоги в термін 30 днів Банк буде
здійснювати погашення заборгованості
за рахунок іпотечного майна ( Т. 1 а.с. 5).
З табличних даних вбачається, що вимога
банку не була виконана.

З табличних даних, розрахованих в
ході судово-економічної експертизи,
вбачається, що навіть із фактично
отриманої суми кредиту розраховані на
цю суму відсотки з квітня 2009р.
перестали погашатись позичальником,
тому з травня 2009р. в неї стала
утворюватись системна прострочена
заборгованість за відсотками, а з
серпня 2009р. також по тілу кредиту.

Як з розрахунку банку, так і з
розрахунку експерта вбачається, що з
квітня 2011р. позичальник припинила
здійснювати будь-які платежі за
вказаним договором.

З огляду на наведене, судова колегія
вважає, що вимоги Банку про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
його продажу на прилюдних торгах в
рахунок погашення заборгованості у
розмірі 52 125,73 доларів США та 14475,32 грн.
відповідають фактичним обставинам
справи та вимогам вищенаведених норм
законодавства.

Враховуючи, що на час вирішення
вимог Банку про звернення стягнення на
предмет іпотеки набрав чинності ЗУ
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів у іноземній
валюті», колегією встановлювалась
наявність умов, передбачених цим
законом, які унеможливлюють
задоволення таких вимог Банку.

З»ясовано, що при укладенні
договору відновлюваної кредитної
лінії № 10910-Ф від 19.08.2008р. та договору
іпотеки № 1Z/1090-Ф від 19.08.2008р.,
позичальник мала інше місце мешкання -
квартиру АДРЕСА_1, яка належить їй на
праві власності та в якій вона
зареєстрована.

Згідно з Витягом з Єдиного
реєстру ОСОБА_3 мала на праві власності
загалом 7 об»єктів нерухомого майна, в
тому числі 5 житлових, зокрема, передана
в іпотеку у цій справі АДРЕСА_2 та
АДРЕСА_1 - місце реєстрації ( Т. 1 а.с.
170-172). Зазначаючи з 2012р. як своє місце
проживання адресу: АДРЕСА_2 ОСОБА_3
жодного разу судову повістку за цією
адресою не отримала ( Т. 2 а.с. 90-92, 140-142), а
на конвертах зі спрямованими до суду
документами зазначає саме адресу:
АДРЕСА_1 ( Т. 2 а.с. 70).

Тому колегія вважає, що на
теперішній час відсутні перешкоди для
звернення стягнення на іпотечну
квартиру в рахунок погашення боргу
відповідача за договором
відновлюваної кредитної лінії № 1090-Ф
від 19.08.2008р.

Беручи до уваги всі
вищевикладені обставини, колегія
вважає, що вимоги Банку є частково
обґрунтованими, а зустрічні позовні
вимоги відповідача безпідставними,
тому у відповідності до п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст.
309 ЦПК України апеляційну скаргу слід
задовольнити частково, скасувавши
оскаржуване рішення суду і ухваливши
нове про часткове задоволення позову
банку та відмову в позові ОСОБА_3

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК
України з відповідача на користь
позивача слід стягнути понесені ним
судові витрати. Так, за апеляційне
оскарження рішення Банком сплачено
1720,50 грн. ( Т. 1 а.с. 235), які слід повернути
банку за рахунок відповідача. Але,
оскільки банк при поданні позовної
заяви до суду судовий збір не сплатив,
на що не звернув уваги суд першої
інстанції при відкритті провадження у
справі, то з ОСОБА_3 слід стягнути в
доход держави 3 654 грн.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р
І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Державний
Ощадбанк України" задовольнити
частково.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 07 травня 2013 року
по цій справі скасувати.

Позов Публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» задовольнити частково,
зустрічний позов ОСОБА_3 залишити без
задоволення.

Звернути стягнення на предмет іпотеки
за іпотечним договором № 1Z/1090-Ф,
укладеним 19 серпня 2008р. між ОСОБА_3 та
ВАТ «Державний ощадбанк України», а
саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 81,3 кв. м, житловою
площею 51,9 кв. м, яка належить ОСОБА_3 на
підставі нотаріально посвідченого
договору купівлі-продажу від 27 грудня
2007р., зареєстрованого в реєстрі за № 6603,
в рахунок погашення заборгованості за
договором відновлюваної кредитної
лінії № 1090-Ф від 19 серпня 2008р, укладеним
між ОСОБА_3 та ВАТ «Державний ощадний
банк України», яка станом на 01.02.2013р.
становить за тілом кредиту і
відсотками 52 125 (п»тдесят дві тисячі сто
двадцять п»ять) доларів США 73 центи ( за
курсом НБУ станом на 31.01.2013р. - 416 640,96
грн.) та за пенею 14 475,32 грн., шляхом його
реалізації на прилюдних торгах за
початковою ціною продажу на підставі
оцінки майна суб»єктом оціночної
діяльності, на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна.

В решті позову ПАТ «Державний ощадний
банк України» - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, на користь ПАТ «Державний
ощадбанк України» судовий збір у сумі
1720,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір на
користь держави в сумі 3 654 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:
Кочеткова І.В.

Судді:
Маловічко С.В.

Панкеєв О.В.