АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 177/3425/13-ц
Провадження 22-ц/774/1626/К/14
інстанції Приміч Г.І.
Категорія № 26 (І)
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Михайлів Л.В.,Турік
В.П.,

при секретарі: Булах К.А.,

за участю: представника відповідача
Горюнова Дмитра Валерійовича,
представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі апеляційну
скаргу Приватного акціонерного
товариства «Переробник» на рішення
Криворізького районного суду
Дніпропетровської області від 16
червня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_4 до Приватного акціонерного
товариства «Переробник», третя особа
Відкрите акціонерне товариство
«Криворізький комбінат хлібопродуктів
№2», про відшкодування моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров*я при
виконанні трудових обов'язків, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2013 року ОСОБА_4
звернулася до суду з позовом до
Приватного акціонерного товариства
«Переробник» (ПАТ «Переробник») та
просила суд стягнути з відповідача на
її користь у відшкодування моральної
шкоди, спричиненої ушкодженням
здоров*я при виконанні трудових
обов'язків, 60 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4
зазначила, що висновком МСЕК від 05.11.2008
року їй первинно була встановлена
третя група інвалідності та стійка
втрата професійної працездатності у
розмірі 40%, а з 22.11.2011 року встановлено 3
групу інвалідності та стійку втрату
працездатності у розмірі 60%
безстроково у зв'язку з хронічним
обструктивним захворюванням легень
першої-другої ст. (пиловий бронхіт
першої-другої ст.., емфізема легень
першої-другої ст.). Актом розслідування
хронічного профзахворювання від 17.10.2008
року № 1 встановлено, що причиною
профзахворювання є робота протягом 27
років та 11 місяців в умовах з
підвищеним вмістом пилу в повітрі
робочої зони (пил борошняний завищеній
концентрації).

На думку позивача, вона отримала
професійне захворювання у зв'язку з
порушенням відповідачем, а також
третьої особи ККХП № 2 трудового
законодавства в частині забезпечення
безпечних і нешкідливих умов праці,
тому просила стягнути суму
відшкодування моральної шкоди з
відповідача ПАТ «Переробник».

Рішенням Криворізького районного
суду Дніпропетровської області від 16
червня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено
частково. Стягнуто з ПАТ «Переробник»
на її користь моральну шкоду у розмірі
20 000 грн. та на користь держави судовий
збір у сумі 199, 80 грн.

В апеляційній скарзі
відповідач ПАТ «Переробник»,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
ставить питання про скасування рішення
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення про відмову ОСОБА_4 у
задоволенні позовних вимог.

Зокрема, апелянт посилається на те, що
судом першої інстанції залишено поза
увагою те, що стаж роботи в шкідливих
умовах позивача у ПАТ «Переробник»
складає всього 5 років із майже 28 років,
відпрацьованих нею у вказаних умовах,
вини відповідача у виникненні у
позивача ОСОБА_4 професійного
захворювання немає.

Крім того, судом не взято до уваги, що
згідно п.16 акту про розслідування
причин профзахворювання у ОСОБА_4, під
час виконання нею своїх обов'язків у
ВАТ «Криворізький хлібокомбінат № 1»
80% тривалості робочої зміни мав місце
вплив шкідливих факторів, в той час, як
на посаді інженера на підприємстві
відповідача вказані умови праці
складали 50% тривалості зміни.

Також, на думку апелянта, судом першої
інстанції безпідставно було
відмовлено у призначенні по справі
судово-медичної експертизи щодо
механізму впливу шкідливих факторів на
позивача у різні періоди її роботи на
різних підприємствах.

В запереченнях на апеляційну скаргу
представник позивача просить її
відхилити, а рішення суду, як законне та
обґрунтоване, на його думку, залишити
без змін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 04.02.1976 року по
08.08.2000 року позивач ОСОБА_4 працювала в
Криворізькому комбінаті
хлібопродуктів № 2, який перейменовано
в ВАТ «Криворізький комбінат
хлібопродуктів № 2», а саме: з 04.02.1976
року працювала лаборантом ОТХК; з 20.09.1978
року - магнітчиком по 2 розр. на
крупозаводі; з 01.06.1979 року - рушалем по 5
розр. на крупозаводі; з 01.05.1988 року -
машиністом рушальних установок по 4
розр. на крупоцехі; з 01.11.1995 року -
апаратчик крупо цеху 5 розр.; з 13.07.2000
року по 08.08.2000 року - апаратчик
мукомольного виробництва на
мельзаводі № 1. З 09.08.2000 року ОСОБА_4
працювала в ДП «Переробник»
(правонаступником якого є ПАТ
«Переробник») на посаді апаратчика
мукомольного виробництва по 5 розр.в
цехі № 1 млинного комплексу. 10.10.2001 року
ОСОБА_4 була переведена на посаду
інженера-технолога на крупоцехі, з
01.02.2005 року по 30.08.2005 року займала посаду
оператора пульта управління, а з 30.08.2005
року по 30.08.2006 року працювала на посаді
інженера-технолога мельзаводу № 3 ЗАТ
«Переробник».

Згідно акту розслідування випадку
хронічного професійного захворювання
позивача № 1 від 17.10.2008 року, професійне
захворювання ОСОБА_4 виникло у зв'язку з
тим, що, працюючи на млинному заводі № 3
Криворізького комбінату
хлібопродуктів № 2 в період з 20.09.1978
року по 08.08.2000 року магнітиком, рушалем,
апаратчиком борошномлинного
виробництва, та на ДП «Переробник» та
ЗАТ «Переробник» в період з 09.08.2000 року
по 09.01.2001 року апаратником
борошномлинного виробництва, з 10.10.2001
року по 31.01.2005 року та з 30.08.2005 року по
30.08.2006 року інженером-технологом,
ОСОБА_4 виконувала роботи в умовах, які
в 80% тривалості зміни в робітничих
професіях, 50% на посаді інженера
технолога характеризувалися умовами
підвищеної запиленості повітря
робочої зони, яка перевищувала ГДК
внаслідок мавших місце випадків
розгерметизації обладнання на момент
його обслуговування та при прибиранні
осадового пилу сухим способом.

Причиною профзахворювання ОСОБА_4
визнано роботу протягом 27 років 11
місяців в умовах з підвищеним вмістом
пилу в повітрі робочої зони, а саме пилу
борошняного в концентраціях від 8,2 до
10,7 мг/м3, при допустимій 6 мг/м3.

Висновком МСЕК від 05.11.2008 року позивачу
ОСОБА_4 у зв'язку хронічного з
професійним захворюванням - хронічне
обструктивне захворювання легень
першої-другої ст. (пиловий бронхіт
першої-другої ст.., емфізема легень
першої-другої ст..), поєднані з
персистуючою бронхіальною астмою,
тяжкий перебіг, 4 ступінь, ЛН другого
ст., встановлено 40% втрати професійної
працездатності з 03.11.2008 року по 01.12.2009
року.

Висновком МСЕК від 17.11.2009 року позивачу
встановлено 3 групу інвалідності та 40%
втрати профпрацездатності з 01.12.2009 року
по 01.12.2011 року (а.с. 11-12).

Висновком МСЕК від 22.11.2011 року ОСОБА_4
01.12.2011 року встановлено 3 групу
інвалідності та 60% втрати
працездатності безстроково. При цьому
їй протипоказана важка праця та праця в
умовах виробничого пилу та
переохолодження (а.с. 12, 13-14).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4
посилалася на те, що у виникненні у неї
професійного захворювання,
встановленні втрати професійної
працездатності та спричиненні у
зв'язку з цим моральної шкоди, є вина
підприємства відповідача.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_4 та стягуючи з ПАТ «Переробник»
на її користь моральну шкоду у сумі 20000
грн., суд першої інстанції виходив з
наявності вини відповідача у
виникненні у позивача професійних
захворювань, у зв'язку з чим їй було
спричинену моральну шкоду.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода,
заподіяна працівникам каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням трудових обов'язків,
відшкодовується у встановленому
законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України
передбачено відшкодування власником
або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику у разі
порушення його законних прав, що
призвело до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31 березня 1995 року № 4
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» роз'яснено, що відповідно до
статті 237-1 КЗпП України за наявності
порушення прав працівника у сфері
трудових відносин, зокрема, виконання
робіт у небезпечних для життя і
здоров'я умовах, яке призвело до його
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків чи вимагає від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, обов'язок по відшкодуванню
моральної (немайнової) покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

Факт спричинення моральної шкоди
позивачу у зв'язку з професійними
захворюваннями був встановлений.
Висновком МСЕК від 22.11.2011 року ОСОБА_4
01.12.2011 року встановлено 3 групу
інвалідності та 60% втрати
працездатності безстроково.

Позивач періодично потребує
амбулаторного і стаціонарного
лікування, оздоровлення, переносить
щоденно фізичний біль та моральні
переживання, змушена приймати ліки. У
ОСОБА_4 порушено звичайний життєвий
ритм, нормальні життєві зв'язки. На
теперішній час позивач зазнає
фізичного болю, прикладає значні
додаткові зусилля для організації
свого життя.

Згідно п.17 акту розслідування
хронічного професійного захворювання
від 17.10.2008 року причиною професійного
захворювання позивача ОСОБА_4 є її
робота протягом 27 років 11 місяців в
умовах з підвищеним вмістом пилу в
повітрі робочої зони, а саме пилу
борошняного в концентраціях від 8,2 до
10,7 мг/м3, при допустимій 6 мг/м3.

У зв'язку з чим, висновок суду щодо
спричинення позивачу неправомірними
діями відповідача моральної шкоди є
правильним.

Доводи апеляційної скарги про те, що
стаж роботи в шкідливих умовах
позивача у ПАТ «Переробник» складає
всього 5 років із майже 28 років,
відпрацьованих нею у вказаних умовах,
вини відповідача у виникненні у
позивача ОСОБА_4 професійного
захворювання немає, є безпідставними
та спростовуються п.19 акту
розслідування хронічного професійного
захворювання від 17.10.2008 року, згідно
якого встановлено, що керівництвом
ККХП №2,ДП «Переробник» та ЗАТ
«Переробник» (правонаступником якого є
ПАТ «Переробник») в період праці ОСОБА_4
на цих підприємствах було порушено
вимоги ст.13 ЗУ «Про охорону праці» та
ст.153 КЗпП України.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що згідно п.16 акту про розслідування
причин профзахворювання у ОСОБА_4, під
час виконання нею своїх обов'язків у
ВАТ «Криворізький хлібокомбінат № 1»
80% тривалості робочої зміни мав місце
вплив шкідливих факторів, в той час, як
на посаді інженера на підприємстві
відповідача вказані умови праці
складали 50% тривалості зміни, не можуть
бути підставою для задоволення
апеляційної скарги та скасування
рішення суду, оскільки положеннями ст.
153 КЗпП України на власника або
уповноважений ним орган покладено
обов'язок забезпечення безпечних і
нешкідливих умов праці.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом першої інстанції безпідставно
було відмовлено у призначенні по
справі судово-медичної експертизи щодо
механізму впливу шкідливих факторів на
позивача у різні періоди її роботи на
різних підприємствах, також не
беруться до уваги колегією суддів,
оскільки є безпідставними та такими, що
суперечать Порядку встановлення
медико-соціальними експертними
комісіями ступеня втрати професійної
працездатності у відсотках
працівникам, яким нанесене ушкодження
здоров'я, пов'язане з виконанням
трудових обов'язків, затвердженого
наказом Міністерства охорони здоров'я
України від 22.11.1995 р. № 212, оскільки МСЕК
встановлює даний факт щодо потерпілих
на виробництві, яким не було
встановлено стійку втрату професійної
працездатності, в той час як позивачу
встановлено стійку втрату професійної
працездатності у розмірі 60 %.

Висновок суду про відшкодування
відповідачем ПАТ «Переробник»
позивачу моральної шкоди відповідає
Рішенню Конституційного Суду України
від 08.10.2008 року № 20-рп2008р., відповідно до
якого, статтею 237-1 КЗпП України
громадянам, що потерпіли від нещасного
випадку або професійного захворювання,
надано право на відшкодування
моральної шкоди за рахунок власника
або уповноваженого ним органу.

При визначенні розміру суми моральної
шкоди, стягнутої з ПАТ «Переробник» на
користь ОСОБА_4, судом у повній мірі
враховані положення п.9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди", відповідно до якого розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає в межах заявлених
вимог залежно від характеру та обсягу
заподіяних позивачеві моральних і
фізичних страждань, з урахуванням в
кожному конкретному випадку ступеня
вини відповідачів та інших обставин.
Зокрема, враховується характер і
тривалість страждань, стан здоров'я
потерпілого, тяжкість завданої травми,
істотність вимушених змін у його
життєвих і виробничих стосунках,
конкретних обставин по справі і
наслідків, що наступили.

На думку колегії суддів, судом при
визначенні розміру суми відшкодування
моральної шкоди, яка підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача, враховано період роботи
позивача на підприємстві ПАТ
"Переробник", характер і тривалість її
страждань, стан здоров'я, тяжкість
професійного захворювання, істотність
вимушених змін у її життєвих і
виробничих стосунках, конкретних
обставин по справі і наслідків, що
наступили.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду відповідає
вимогам матеріального та
процесуального права, у зв'язку з чим
відсутні підстави для задоволення
апеляційної скарги, а рішення суду
повинно бути залишено без змін на
підставі ст. 308 ЦПК України .

Керуючись ст.ст. 303, 307, ст.308, 313, 314,
316 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И
Л А :

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Переробник"
відхилити.

Рішення Криворізького районного суду
Дніпропетровської області від 16 червня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: