Справа № 397/164/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.07.2014 року Олександрівський районний
суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді - Безуматова М.В., при
секретарі - Сінченко О.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду сел. Олександрівка цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - відділ
Держаної виконавчої служби
Олександрівського районного
управління юстиції, про визнання права
власності на майно і зняття з нього
арешту, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, в
якому просить визнати за нею право
власності на майно, яке зазначене в
акті опису й арешту майна від 11 вересня
2013 року, складеного державним
виконавцем відділу ВДВС
Олександрівського РУЮ Шевченко Г.Д. та
зняти з нього арешт, обґрунтовуючи це
тим, що 11.09.2013 року державним виконавцем
ВДВС Олександрівського РУЮ було
складено акт опису й арешту майна,
згідно якого при примусовому виконанні
виконавчого листа, виданого
Олександрівським районним судом про
стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
275326 грн., в будинку по АДРЕСА_1 було
описано і накладено арешт на майно:
кухня вуглова 2x3 (4 навісних шафи, 4
напольні, пенал) кольору горіх з
дверками кольору слонова кістка; диван
вугловий кухонний, кольору бежевого,
обшивка кожзам; телевізор Ріоnееr
чорного кольору; мікрохвильова піч
Samsung; стінка меблева 4 м (дві шафи
платяні, сервант, книжкова шафа);
пральна машина автомат Електролюкс
білого кольору; кондиціонер Xitachi;
супутникова тарілка з тюнером Skygat;
посудомийна машина Indezit; стіл кухонний
дубовий, проте на описане майно не може
бути звернено стягнення, так як воно
належить не боржникові, а є особистою
власністю позивача. В позовній заяві
позивач вказує на те, що зазначене
майно було придбано нею на протязі
2010-2012 років, після придбання майна воно
в подальшому було передано на
зберігання доньці позивача ОСОБА_4, яка
проживає разом з ОСОБА_2 в АДРЕСА_1.
Звернувшись в січні 2014 року до ОСОБА_4
про повернення майна, яке було надане
їй в користування, позивач отримала
відмову.

Представник позивача в судове
засідання з'явився, позовні вимоги
підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
з'явився, позов визнав, пояснив, що
вищезазначене майно належить позивачу,
їм з дружиною воно було надано
позивачем в тимчасове користування.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання
з'явилася, позов визнала. Проте при дачі
пояснень відповідач ОСОБА_4 плутається
щодо того чи було надано вищезазначене
майно їм з чоловіком на зберігання чи в
користування.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
з'явився, проти позову заперечує,
пояснює, що відповідач ОСОБА_2 позичив у
нього гроші, після чого про це був
укладений та нотаріально завірений
договір, проте відповідач ОСОБА_2 від
договору відмовився, гроші не повернув,
в зв'язку з чим виникла необхідність
звернутись в суд про стягнення з ОСОБА_2
боргу, позовні вимоги були задоволені,
після чого виконавчий лист був
переданий на виконання до ВДВС
Олександрівського РУЮ. Поки тягнувся
судовий процес ОСОБА_2 частину майна
переписав на свою доньку, крім того
відповідач робить все можливе, щоб
рішення суду виконано не було. Також
відповідач ОСОБА_3 зазначає, що
відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 постійно
плутаються у своїх показах щодо того чи
в користування їм надано майно чи на
зберігання. Відповідач ОСОБА_3 вказує,
що вуглова кухня, а також посудомийна
машина та пральна машина, які вбудовані
в неї робилися на замовлення саме під
розміри кухні, яка знаходиться в
будинку відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_2
Даним майном відповідачі користуються
2-3 роки. Також відповідач ОСОБА_3
посилається на те, що у відповідності з
ч. 3 ст. 208 ЦК України у письмовій формі
належить вчиняти правочини фізичних
осіб між собою на суму, що перевищує у
двадцять і більше разів розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, крім правочинів,
передбачених частиною першою статті 206
цього Кодексу, проте ніякого
письмового договору зберігання між
позивачем та відповідачами ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 укладено не було. Відповідач
ОСОБА_3 вказує на те, що в накладних та
товарних чеках наданих позивачем
відсутні відомості про, те хто є
отримувачем купленого майна, також
позивачем не надано доказів того, що
майно, яке зазначене в акті опису та
арешту майна, та майно, яке зазначене в
наданих накладних та товарних чеках є
одним і тим самим майном.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, надав заяву, в
якій просить справу розгляди без його
участі, вирішення справи покладає на
розсуд суду.

Заслухавши представника позивача,
відповідачів та вивчивши матеріали
справи суд вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні було встановлено,
що згідно акту опису і арешту майна від
11 вересня 2013 року, складеного державним
виконавцем відділу ВДВС
Олександрівського РУЮ Шевченко Г.Д.,
при примусовому виконанні виконавчого
листа, виданого Олександрівським
районним судом про стягнення з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_3 275326 грн., в будинку по
АДРЕСА_1 було описано і накладено арешт
на майно: кухня вуглова 2x3 (4 навісних
шафи,4 напольні, пенал) кольору горіх з
дверками кольору слонова кістка; диван
вугловий кухонний, кольору бежевого,
обшивка кожзам; телевізор Ріоnееr
чорного кольору; мікрохвильова піч
Samsung; стінка меблева 4 м (дві шафи
платяні, сервант, книжкова шафа);
пральна машина автомат Електролюкс
білого кольору; кондиціонер Xitachi;
супутникова тарілка з тюнером Skygat;
посудомийна машина Indezit; стіл кухонний
дубовий.

Відповідно до рахунку від і 5 грудня 2011
року, товарного чека № 44 від 15 грудня 2001
року, товарного чека № 47 від 28 грудня 2011
року в ПП ОСОБА_6 м. Черкаси, ОСОБА_1 було
придбано комплект меблів для кухні
вугловий - 6700 грн.

Відповідно до товарного чеку від 22
жовтня 2011 року в ПП ОСОБА_7 м. Черкаси
ОСОБА_1 було придбано м'який куточок -
диван, бежевого кольору, кожзам - 2280 грн.

Відповідно до накладної від 28 квітня 2010
року в ПП ОСОБА_8 м.Черкаси ОСОБА_1 було
придбано телевізор Ріоnееr 3200грн,
супутникову тарілку 315 грн з тюнером
Skygat 480 грн.

Відповідно до рахунку №17 від 10 березня
2011 року, товарного чеку №15 від 10
березня 2011року, товарного чеку №16 від 29
березня 2011 року в ПП ОСОБА_6 м. Черкаси
ОСОБА_1 було придбано комплект мебелі
(стінку) - 7600грн.

Згідно товарного чеку №18 від 03 серпня
2011 року в ПП ОСОБА_9 м. Умань ОСОБА_1 було
придбано кондиціонер Xitachi -1800грн.

З товарного чеку №31 від 02 листопада 2012
року, рахунку від 02 листопада 2012 року в
ПП ОСОБА_6 м. Черкаси вбачається, що
ОСОБА_1 було придбано стіл дубовий - 1400
грн.

Накладною від 18 березня 2010 року в ПП
ОСОБА_10 м. Харків, підтверджується, що
ОСОБА_1 було придбано мікрохвильову піч
Samsung - 860 грн. пральну машинку
Електролюкс 1230 грн., посудомийну машину
Indezit 1640 грн.

Частиною 1 статті 60 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
особа, яка вважає, що майно, на яке
накладено арешт, належить їй, а не
боржникові, може звернутися до суду з
позовом про визнання права на майно і
про зняття арешту з зазначеного майна.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Суд не приймає до уваги доводи позивача
та відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_2 щодо
того, що спірне майно належить
позивачу, та було передано позивачем
відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на
зберігання, оскільки вважає, що вони
знаходяться в родинних відносинах, а
тому з метою ухилитись від
цивільно-правової відповідальності
дають неправдиві покази. В судовому
засіданні відповідач ОСОБА_2
стверджував, що спірне майно було їм
передано позивачем в користування, а
відповідач ОСОБА_4 корегувала його,
стверджуючи, що майно передано на
зберігання.

При цьому час передання на зберігання
або в користування позивачем та
відповідачами не зазначався.

Зі слів відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_2
однією із умов передачі майна
позивачем є те, що позивач коли-небудь
переїде до них жити та буде
користуватись цим майном, при цьому
дату або час переїзду не визначено.

Також суд не може взяти до уваги докази
- накладні та товарні чеки, надані
позивачем в підтвердження того, що саме
нею було придбано майно, оскільки саме
зазначення прізвища позивача на
накладних та товарних чеках не є
доказом того, що позивачу це майно
належить. Суд розглядає справу в рамках
наданих йому доказів. Самі фактичні
обставини, а саме належне майно - кухня
та вбудовані в неї пральна та
посудомийна машини свідчать про
налаштування цього майна на
довготривалий час, а не на тимчасове
використання, як надає пояснення
позивач (а.с. 66). Позивач з пояснень
відповідачів має своє майно, яке
розташоване в її власному будинку.

Позивач в судове засідання не
з'явилась, посилаючись на неналежний
стан здоров'я, в зв'язку з яким вона не
може знаходитись в судовому засіданні.
Письмове пояснення позивача суд не
приймає, як належний доказ.

Суд сприймає доводи відповідача
ОСОБА_3, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_2
дають неправдиві покази для того, щоб
уникнути відповідальності по
цивільно-правовому зобов'язанню.

У відповідності зі ст. 936 ЦК України за
договором зберігання одна сторона
(зберігач) зобов'язується зберігати
річ, яка передана їй другою стороною
(поклажодавцем), і повернути її
поклажодавцеві у схоронності.

Згідно ст. 937 ЦК України договір
зберігання укладається у письмовій
формі у випадках, встановлених статтею
208 цього Кодексу.

Договір зберігання, за яким зберігач
зобов'язується прийняти річ на
зберігання в майбутньому, має бути
укладений у письмовій формі, незалежно
від вартості речі, яка буде передана на
зберігання.

Письмова форма договору вважається
дотриманою, якщо прийняття речі на
зберігання посвідчене розпискою,
квитанцією або іншим документом,
підписаним зберігачем.

Відповідно до ч. 3 ст. 208 ЦК України у
письмовій формі належить вчиняти
правочини фізичних осіб між собою на
суму, що перевищує у двадцять і більше
разів розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, крім
правочинів, передбачених частиною
першою статті 206 цього Кодексу.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд
знаходить, що так як ніяких доказів
щодо наявності зобов'язання по
збереженню майна між позивачем та
відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_2
встановлено не було, то спірне майно
належить ОСОБА_4 та ОСОБА_2, які з метою
ухилення від виконання рішення суду та
збереження належного їм майно, дають
неправдиві покази, а тому суд вважає, що
вимоги позивача є незаконними та
задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.209, 214, 215, 218 ЦПК України,
суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - відділ
Держаної виконавчої служби
Олександрівського районного
управління юстиції, про визнання права
власності на майно і зняття з нього
арешту відмовити.

На рішення суду може бути подана через
Олександрівський районний суд в
апеляційний суд Кіровоградської
області апеляційна скарга протягом 10
днів з дня його проголошення. Особи які
брали участь у справі, але не були
присутні під час проголошення судового
рішення можуть подати апеляційну
скаргу протягом 10 днів з дня отримання
його копії.

Суддя: /підпис/

Копія вірна:

Рішення набуло законної сили
"___"_________________ року та підлягає
виконанню.

Оригінал рішення зберігається у справі
№397/164/14-ц.

Голова Олександрівського районного
суду

Кіровоградської області
М.В.
Безуматов