Справа №591/3364/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Бурда Б. В.Номер провадження
22-ц/788/1385/14 Суддя-доповідач - Левченко Т.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Сумської області в
складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Хвостика С. Г. , Собини О.
І.

за участю секретаря судового засідання
- Пархоменко А.П. ,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль»

на рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 23 червня 2014 року

у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» до ОСОБА_4 про звернення
стягнення на предмет іпотеки, -

в с т
а н о в и л а:

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося
до суду з вищезазначеним позовом, який
мотивує тим, що згідно кредитного
договору від 01.09.2011 року відповідач
отримав кредит у розмірі 201500 грн. з
строком погашення до 01.09.2016 року. На
забезпечення виконання вказаного
договору між ним та відповідачем було
укладено договір іпотеки нежитлового
приміщення по АДРЕСА_1 в м. Суми.
Відповідач ОСОБА_4 порушив умови
договору, внаслідок чого виникла
заборгованість, яка станом на 11.04.2014 р.
складає 126211,42 грн. Тому просять
звернути стягнення на предмет іпотеки
нежитлове приміщення площею 75,7 кв.м., що
знаходиться на 1 та 2 поверсі будинку
АДРЕСА_1 в м. Суми та належить на праві
власності ОСОБА_4 в рахунок погашення
заборгованості відповідача перед
банком за кредитним договором № 00028365
від 01 вересня 2011 року в розмірі 126211,42
грн., шляхом реалізації предмета
іпотеки на прилюдних торгах в процесі
виконавчого провадження з початковою
ціною визначеною відповідно до
положень Закону України «Про виконавче
провадження», а також стягнути з
відповідача понесені судові витрати.

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 23 червня 2014 року відмовлено
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у
задоволенні позову за його
необгрунтованістю.

В апеляційній скарзі ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» просить скасувати рішення
суду та ухвалити нове яким
задовольнити позов в повному обсязі. В
доводах апеляційної скарги
посилається на те, що судом при
ухваленні рішення було порушено норми
матеріального та процесуального права,
неповно досліджені та з'ясовані
обставини справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» Данечкіну О.О.,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та
з матеріалів справи вбачається, що
відповідно до кредитного договору від
01.09.2011 року укладеного між ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4,
останній отримав кредит в сумі 201500 грн.
з процентною ставкою 18,5% річних та
кінцевим строком повернення 01.09.2016 року
(а.с. 21-33).

Зобов'язання за кредитним договором
забезпечено іпотечним договором від
01.09.2011 року, укладеним між ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4,
предметом якого є нерухоме майно, а
саме нежитлове приміщення, загальною
площею 75,7 кв.м., що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с.37-42).

У зв'язку з тим, що відповідач ОСОБА_4
регулярно та в повному обсязі не
сплачує щомісячні платежі по погашенню
кредиту та процентів, передбачених
графіком, у нього виникла
заборгованість. Станом на 11.04.2014 року
заборгованість складає 126211,42 грн., з
яких: заборгованість за кредитом - 117540,08
грн. (з яких 20148,31 грн. прострочена
заборгованість зі сплати кредиту),
прострочена заборгованість зі сплати
відсотків - 7149,01 грн. та пеня в розмірі -
1522,33 грн. (а.с. 11-15).

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем перед поданням до суду
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
позивачем не дотримана у повному
обсязі процедура звернення стягнення
на предмет іпотеки, передбачена ст. 35
Закону України «Про іпотеку», також суд
врахував той факт, що розмір
заборгованості за кредитом є явно не
співмірним вартості предмета іпотеки.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
наявності підстав для відмови в
задоволенні позову ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» виходячи із не
співмірності розміру заборгованості
за кредитним договором та вартості
іпотечного майна виходячи з
наступного.

Згідно зі ст. 33 Закону України «Про
іпотеку», у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Пленум Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у п. 41 постанови
«Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
від 30 березня 2012 року №5 роз'яснив, що
при вирішенні спору про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
дати оцінку співмірності суми
заборгованості за кредитом та вартості
іпотечного майна, якщо допущене
боржником або іпотекодавцем, якщо він є
відмінним від боржника, порушення
основного зобов'язання чи іпотечного
договору не завдає збитків
іпотекодержателю і не змінює обсяг
його прав.

Оскільки вказане положення є
оціночним, то суд має належним чином
його мотивувати, співставити обставини
зі змістом цього поняття, визначитись,
чи не суперечить його застосування
загальному змісту та призначенню
права, яким урегульовано конкретні
відносини ( зокрема про право на
першочергове задоволення вимог за
рахунок предмета застави), та врахувати
загальні засади цивільного
законодавства - справедливість,
добросовісність та розумність ( п. 6) ч. 1
ст. 3 ЦК України ).

Відповідно до п. 6.3 договору іпотеки
іпотекодержатель має право вимагати
дострокового виконання зобов'язання за
Кредитним договором, забезпеченого
цією іпотекою, а якщо його вимога не
буде задоволена - звернути стягнення на
предмет іпотеки у разі порушення
іпотекодавцем обов'язків, встановлених
цим договором або кредитним договором.

Судом першої інстанції встановлено, що
розмір простроченої заборгованості
відповідача за кредитним договором
становить 28819,65 грн. В той час як
заставна вартість предмета іпотеки,
визначена сторонами в договорі іпотеки
складає 310200 грн. Таким чином вартість
майна, переданного в іпотеку банку
більше ніж в десять разів перевищує
суму простроченої заборгованості за
кредитним договором та значно
перевищує розмір заборгованості
заявлений в позовних вимогах - 126211,42
грн.

Колегія суддів не може погодитись з
доводами апеляційної скарги про те, що
суд першої інстанції безпідставно
визначив вартість предмета іпотеки
виходячи з заставної вартості,
визначеної сторонами договору іпотеки,
так як яких-небудь належних доказів,
які б підтверджували, що предмет
іпотеки має меньшу вартість, ніж
зазначена в договорі іпотеки, позивач
суду не надав. В судовому засіданні
апеляційного суду представник
позивача пояснила, що в договорі
іпотеки зазначена вартість предмета
іпотеки, за яку його було придбано
відповідачем 01.09.2011 року.

З розрахунку заборгованості
вбачається, що відповідач постійно
здійснював платежі за кредитним
договором та прострочена
заборгованість, яку просить стягнути
позивач, у нього виникла на протязі
останніх півроку. Після отримання ним
вимоги позивача щодо усунення порушень
зобов'язань за кредитним договором він
07 травня 2014 року відповідач здійснив
платіж за кредитним договором в сумі 4500
грн. Тобто поведінка відповідача
свідчить про те, що він має намір
виконувати свої зобов'язання за
кредитним договором. Строк виконання
основного зобов'язання, передбачений
кредитним договором, ще не настав.

Крім того в судовому засіданні
апеляційного суду представник банку
пояснила, що відповідач є фізичною
особою підприємцем та нежитлове
приміщення, яке є предметом іпотеки
використовується ним під офіс. З
кредитного договору вбачається, що
кредит відповідач отримав як
фізична-особа підприємець саме для
придбання нежитлого вбудованого
приміщення (офісу), що знаходиться за
адресою: м. Суми, АДРЕСА_1, яке є
предметом іпотеки.

Враховуючи викладені обставини,
роз'яснення постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
від 30 березня 2012 року №5, а також те, що у
випадку виникнення у відповідача
заборгованості в більшому розмірі,
банк не позбавлений права звернутися
до суду з питанням звернення стягнення
на предмет іпотеки, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
обгрунтованого висновку про відмову в
задоволенні позову ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» виходячи із не
співмірності розміру заборгованості
за кредитним договором та вартості
іпотечного майна.

Проте посилання суду першої інстанції
в рішенні на невиконання позивачем
положень ст. 35 Закону України «Про
іпотеку», як на підставу відмови, в
позові є помилковим та підлягає
виключенню з мотивувальної частини
рішення.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про
іпотеку» у разі порушення основного
зобов'язання та/або умов іпотечного
договору іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. Якщо
протягом встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
прийняти рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору. Положення частини першої
цієї статті не є перешкодою для
реалізації права іпотекодержателя
звернутись у будь-який час за захистом
своїх порушених прав до суду у
встановленому законом порядку.

Відповідні роз'яснення також містяться
в пункті 37 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин». Невиконання
вимог ч. 1 ст. 35 Закону України «Про
іпотеку» про надіслання іпотекодавцю
та боржнику, якщо він є відмінним від
іпотекодавця, письмової вимоги про
усунення порушення зобов'язання не є
перешкодою для реалізації права
іпотекодержателя звернутись у
будь-який час за захистом своїх
порушених прав до суду (на відміну від
інших способів звернення стягнення
(частина третя статті 33 цього Закону),
оскільки іпотекодавець у судовому
засіданні має можливість заперечувати
проти вимог іпотекодержателя, що
відповідає положенням статті 124
Конституції України.

Як вбачається з матеріалів справи
вимога позивача щодо усунення порушень
у зобов'язанні була направлена
відповідачу 11.04.2014 року і вручена йому
18.04.2014 року. З письмової вимоги банку
вбачається, що позивач висунув вимогу
відповідачу виконати взяті на себе
зобов'язання у продовж 60 календарних
днів починаючи з 11.04.2014 року, але ще до
закінчення цього строку, а саме 19
травня 2014 року, звернувся до суду з
позовом про звернення стягнення на
предмет іпотеки. Однак вказана
обставина з посиланням на невиконання
банком вимог ст. 35 Закону України «Про
іпотеку» не є підставою для відмови в
позові про звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Отже, рішення суду підлягає зміні на
підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
шляхом виключення з мотивувальної
частини рішення суду посилання на
невиконання позивачем положень ст. 35
Закону України «Про іпотеку» як на
підставу відмови в позові.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п.2, п. 3; 309 ч. 1
п. п. 3, 4; 313-314; 316 ЦПК України, колегія
суддів -

в и р і
ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» - задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 23 червня 2014 року змінити,
виключивши з мотивувальної частини
рішення суду посилання на невиконання
позивачем положень ст. 35 Закону України
«Про іпотеку» як на підставу відмови в
позові.

В іншій частині рішення Зарічного
районного суду м. Суми від 23 червня 2014
року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього
часу може бути оскаржено у касаційному
порядку протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -