Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2014 року Добропільський
міськрайонний суд Донецької області у
складі:

головуючий суддя Лаврушин
О.М.

за участю секретаря Верній
М.Г.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Добропілля цивільну
справу за позовом ОСОБА_4 яка діє від
себе та в інтересах неповнолітніх
дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ОСОБА_2, третя
особа орган опіки і піклування
Добропільської міської ради, про
визнання права власності на квартиру,

В С Т А Н
О В И В:

ОСОБА_4, яка діє від себе та в інтересах
неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2,
третя особа орган опіки і піклування
Добропільської міської ради, про
визнання права власності на квартиру,
мотивуючи тим, що 16 серпня 2003 року вона
уклала шлюб з ОСОБА_7, який був
зареєстрований виконкомом
Спасько-Михайлівського сільської ради
Олександрівського району Донецької
області, про що зроблено запис в книзі
реєстрації актів про одруження за № 04
та видано свідоцтво про одруження
серії НОМЕР_2.

Під час перебування у шлюбі, вона з
чоловіком за договором купівлі-продажу
посвідченого державним нотаріусом
Добропільської державної нотаріальної
контори ОСОБА_8 від 19.08.2003 року
придбали квартиру, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1, яка складається з
двох кімнат житловою площею 27,7 м.кв.,
однак договір купівлі продажу названої
квартири був оформлений на ім'я
чоловіка. Також під час шлюбу 25.06.2008
року вони придбали автомобіль марки
Daewoo, модель Lanos TF 69Y, 2008 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі
НОМЕР_3, який також був зареєстрований
на ОСОБА_7.

Від сумісного шлюбу з чоловіком мають
двоє дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 07 жовтня 2010 року шлюб між нею та
ОСОБА_7 було розірвано.

Вимоги щодо поділу майна судом не
розглядалися. Після розірвання шлюбу
вони продовжували проживати у одній
квартирі, їхні стосунки налагодилися,
та вони знову проживали однією сім'єю,
вели спільно господарство, доглядали
разом за доньками.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року її чоловік - ОСОБА_7
помер, що підтверджується свідоцтвом
про смерть серії НОМЕР_4 від 1 серпня 2013
року.

Після смерті ОСОБА_7 відкрилася
спадщина, яка складається з
вищевказаної квартири та автомобіля.

Спадкоємцями першої черги померлого
ОСОБА_7 є його доньки - ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2.

У встановлений законом строк вона з
доньками та батьками її чоловіка
звернулися до приватного нотаріусу по
Добропільському нотаріальному округу
ОСОБА_9 з заявами про видачу свідоцтва
про право власності. Але приватний
нотаріус ОСОБА_9 видала їй постанову
про відмову у вчиненні нотаріальних
дій посилаючись на ст. 71 Закону України
«Про нотаріат», а саме тому, що у разі
смерті одного з подружжя свідоцтво про
право власності на частку в їх
спільному майні видається нотаріусом
на підставі письмової заяви другого з
подружжя з наступним повідомленням
спадкоємців померлого, які прийняли
спадщину. Таке свідоцтво може бути
видано на половину спільного майна.
Тобто свідоцтво про право власності їй
не може бути видано так як шлюб
розірваний.

30 січня 2014 року вона звернулася до
Добропільського міськрайонного суду
Донецької області з позовною заявою
про припинення права на частку у праві
власності на квартиру та визнання
права власності до ОСОБА_2 та ОСОБА_10.

24 березня 2014 року Добропільським
міськрайонном судом Донецької області
була винесена ухвала № 227/325/14ц про
закриття провадження по справі у якій
зазначено, що вона, діюча від свого
імені та в інтересах малолітніх дітей з
одного боку та відповідачі ОСОБА_2 та
ОСОБА_10 уклали мирову угоду, зробивши
спільну заяву, викладену у письмовій
формі, за умовами якої вона від свого
імені та імені дітей відмовилась від
права власності на автомобіль марки
Daewoo модель Lanos TF 69Y, 2008 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, на користь
ОСОБА_2 і ОСОБА_10 і визнали за ними право
власності на даний автомобіль.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_10
відмовилися від права власності на 1/8
частку квартири, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1 на її користь та на
користь її дітей ОСОБА_5 і ОСОБА_6.

З вищевказаною ухвалою суду вона
звернулася до приватного нотаріуса
ОСОБА_9 для отримання свідоцтва про
право на спадщину за законом на
квартиру. Однак, нотаріус видала їй
постанову про відмову у вчиненні
нотаріальних дій від 05.05.2014 року за в
якій вказала, що видати свідоцтво про
право власності на спадщину за законом
на квартиру малолітнім дітям ОСОБА_11
та ОСОБА_6 неможливо, тому що коло
спадкоємців за спадковою справою №
180/2013 та коло спадкоємців за ухвалою
Добропільського міськрайонного суду
від 24 березня 2014 року про закриття
провадження у справі - не співпадають.

За спадковою справою спадщину прийняли
три спадкоємця - батько спадкодавця
тобто ОСОБА_2 та її малолітні діти. Мати
спадкодавця ОСОБА_10 своєю заявою
відмовилась від спадщини на користь
ОСОБА_2

Також у постанові про відмову у
вчиненні нотаріальної дії вказано, що
судом не встановлено її право на ?
частку спадкової квартири у зв'язку з
тим, що за її ствердженням, квартира є
спільним сумісним майном подружжя,
набутим під час шлюбу, та неподіленим
після розірвання шлюбу. Тому нотаріус
не має можливості вирахувати, яка саме
частка є спадковим майном та входить до
складу спадщини.

В зв'язку з вищевикладеним я змушена
звернутися до суду за визнанням за нею
та її неповнолітніми дітьми права
власності на квартиру на виконання
мирової угоди.

В судовому засіданні представник
позивача адвокат ОСОБА_1 позов
підтримала.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав.

Представник третьої особи ОСОБА_3 проти
задоволення позову не заперечує.

Вислухавши пояснення сторін та
дослідивши матеріали справи суд
вважає, що позов підлягає задоволенню з
таких підстав.

Згідно ст. 60 Сімейного Кодексу України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловіку на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважних
причин самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог ст. 63 СК України
дружина та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпорядження майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності.

Відповідно до вимог ст. 368 ЦК України,
майно набуте подружжям за час шлюбу, є
їхньої спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Таким чином квартира, яка розташована
за адресою: АДРЕСА_1, яка була придбана
під час шлюбу є спільною сумісною
власністю позивачки та її покійного
чоловіка ОСОБА_7

Вимогами ст. 69 СК України передбачено,
що дружина та чоловік мають право на
поділ майна, що належить їм на праві
спільної сумісної власності, незалежно
від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором - ст. 70 ч.1 СК України.

Виходячи з вищевказаного позивачка має
права на ? частину двокімнатній
квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншої особою.

Згідно з ч.2 ст.321 ЦК України особа може
бути позбавлена права власності або
обмежена у його здійсненні лише у
випадках і в порядку, встановлених
законом.

Керуючись ст. ст.60,63,69 СК України,
ст.ст.368,392,1218,1226 ЦК України, ст..ст.212-215
ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Визнати за ОСОБА_4 право власності на ?
частину спільного майна подружжя, а
саме квартири розташованої за адресою:
АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 право
власності в порядку спадкування після
смерті її батька ОСОБА_7, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_3 року на 1/4 частину квартири
розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 право
власності в порядку спадкування після
смерті її батька ОСОБА_7, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_3 року на 1/4 частину квартири
розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення є правовстановлюючим
документом і підлагає державній
реєстрації.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга в Апеляційний суд Донецької
області через Добропільський
міськрайонний суд протягом десяти днів
з дня його проголошення.

Надруковано в нарадчій кімнаті у
одному примірнику.

Головуючий

Суддя О.М.Лавруши

14.07.2014