АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/5764/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/2004/14
Головуючий у 1-й інстанції Якимець Т.Є.
Доповідач Корнієнко В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року м. ПолтаваКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Полтавської
області в складі:

Головуючого судді: Корнієнка В.І.,

Суддів: Винниченка Ю.М., Карпушина Г.Л.,

При секретарі: Коротун І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою Крюківського
ВДВС Кременчуцького МУЮ

на ухвалу Крюківського районного суду
м. Кременчука Полтавської області від
15 травня 2014 року

у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову
державного виконавця Крюківського
відділу ДВС Кременчуцького МУЮ
Жихарьова Андрія Вікторвоича від 05
березня 2012 року за участю Крюківського
відділу Держаної виконавчої служби
Кременчуцького МУЮ, ОСОБА_3, ОСОБА_4, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Крюківського районного суду м.
Кременчука від 05 травня 2014 року скаргу
ОСОБА_1 на постанову державного
виконавця Крюківського відділу ДВС
Кременчуцького МУЮ Жихарьова Андрія
Вікторвоича від 05 березня 2012 року про
закінченя виконавчого провадження
задовольнити частково.

Поновлено ОСОБА_1 пропущений з поважної
причини строк на подання скарги.

Визнано бездіяльність державного
виконавця Крюківського відділу ДВС
Кременчуцького МУЮ Жихарьова Андрія
Вікторовича по виконанню рішення
Крюківського районного суду м.
Кременчука від 07 грудня 2010 року
неправомірною.

Визнано неправомірною та скасовано
постанову державного виконавця
Крюківського відділу ДВС
Кременчуцького МУЮ Жихарьова Андрія
Вікторовича від 05 березня 2012 року про
закінчення виконавчого провадження по
виконавчому листу № 2-1503, виданому
Крюківським районним судом м.
Кременчука 09 березня 2011 року на
виконання рішення Крюківського
районного суду м. Кременчука від 07
грудня 2010 року щодо зобов'язання ОСОБА_4
звільнити частину земельної ділянки по
АДРЕСА_1 в м. Кременчуці, на якій
побудовані гараж-сарай і туалет-душ,
шляхом знесення за свої кошти цих
приміщень і перенесення їх за межу на
відстані 1 м.

Зобов'язано Крюківський відділ ДВС
Кременчуцького МУЮ вжити заходи по
виконанню рішення Крюківського
районного суду м. Кременчука від 07
грудня 2010 року щодо зобов'язання ОСОБА_4
звільнити частину земельної ділянки по
АДРЕСА_1 в м. Кременчуці, на якій
побудовані гараж-сарай і туалет-душ,
шляхом знесення за свої кошти цих
приміщень і перенесення їх за межу на
відстані 1 м.

В іншій частині ОСОБА_1 відмовлено.

З даною ухвалою не погодився
Крюківський відділ ДВС Кременчуцького
МУЮ та подав на неї апеляційну скаргу, в
якій просить ухвалу скасувати та
ухвалити нову, якою відмовити у
задоволенні скарги.

Апелянт вважає ухвалу такою, що
постановлена з порушенням норм
процесуального права. Доводи
апеляційної скарги вмотивовує тим, що
суд дійшов невірного висновку про
наявність підстав для задоволення
скарги, оскільки державним виконавцем
були вжиті всі передбачені законом
заходи. Також вказував на
необґрунтованість висновків суду про
поновлення ОСОБА_1 строку на оскарження
постанови про яку він дізнався ще в
березні 2012 року.

Колегія суддів, перевіривши
матеріали справи та доводи апелянта,
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення за
наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 307 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право постановити ухвалу про
відхилення апеляційної скарги і
залишення ухвали без змін.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України,
розглянувши апеляційну скаргу на
ухвалу суду першої інстанції,
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає ухвалу без змін, якщо судом
першої інстанції постановлено ухвалу з
додержанням вимог закону.

Судом першої інстанції вірно
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що рішенням
Крюківського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від 07
грудня 2010 року у справі за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою та за зустрічним позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_6 про
відновлення становища та усунення
перешкод - зобов'язано ОСОБА_4 звільнити
частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 в
м. Кременчуці, на якій побудовані ним
гараж-сарай і туалет-душ шляхом
знесення за свої кошти цих приміщень і
перенесення їх за межу на відстань 1 м.

З метою виконання вказаного вище
судового рішення стягувач ОСОБА_1 надав
виконавчий лист до Крюківського
відділу ДВС Кременчуцького МУЮ для
примусового виконання. За даним
виконавчим листом 23 березня 2011 року
відкрито виконавче провадження.

Вирішуючи питання щодо наявності
підстав для задоволення скарги, суд
першої інстанції правомірно виходив з
наступного.

Матеріалами справи підтверджується, що
в ході виконавчого провадження
постанова про відкриття виконавчого
провадження була направлена боржнику.
Також були складені акти про
невиконання боржником вимоги
державного виконавця в зазначений
строк, винесена постанова про
стягнення з боржника виконавчого
збору, у зв'язку зі зверненням боржника
до суду з заявою про роз'яснення
рішення суду була ухвалена постанова
про зупинення, а в послідуючому - про
поновлення виконавчого провадження,
постанови про накладення на боржника
штрафу в сумі 170 грн. та 340 грн. Окрім
того неодноразово державним
виконавцем перевірявся стан виконання
рішення.

05 березня 2012 року ухвалена постанова
про закінчення виконавчого
провадження у зв'язку з неможливістю
виконати рішення суду без участі
боржника на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 та ст.
50 Закону України «Про виконавче
провадження».

19 березня 2012 року про прокуратуру м.
Кременчука було направлено подання про
притягнення ОСОБА_7 за невиконання
рішення суду до кримінальної
відповідальності.

06 липня 2012 року повторно після усунення
недоліків до прокуратури м. Кременчука
було направлено подання про
притягнення ОСОБА_4 до кримінальної
відповідальності за невиконання
рішення суду.

Відповідно до п. 1, 3 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України
№ 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання судового рішення у цивільних
справах» виконання судових рішень у
цивільних справах є складовою права на
справедливий суд та однією з
процесуальних гарантій доступу до
суду, що передбачено ст.. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод 1950 року, державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачені
Законом про виконавче провадження
заходи примусового виконання рішення.

Пункт 9 інформаціного листа Вищого
спеціалізованого суду Україхїни за №
24-152/04-13 від 28 січня 2013 року «Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення у цивільній справі» вказано, що
перш за все при розгляді скарги на
рішення, дії чи бездіяльність
державного виконавця суд має
враховувати те, що принципом
цивільного судочинства є
виконуваність рішення суду.

Окрім того, відповідно до ст.124
Конституції України судові рішення є
обов'язковими до виконання на всій
території України, але порядок, строки,
процедура їх виконання
регламентуються спеціальними
законами.

Згідно зі ст.14 ЦПК України судові
рішення, що набрали законної сили,
обов'язкові для всіх органів державної
влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України, а
у випадках, встановлених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України, - і
за її межами.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче
провадження» передбачено, що виконавче
провадження, як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, зазначених у
цьому Законі, спрямованих на примусове
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Відповідно до положень ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець, зокрема,
здійснює заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ),
у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом;

Норми статті 32 Закону України «Про
виконавче провадження» визначають,
що заходами примусового виконання
рішень є, в тому числі, інші заходи,
передбачені рішенням.

Згідно п.п. 12,19, 20 ч.2 статті 11
Закону України «Про виконавче
провадження» визначено, що державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець має право, в тому
числі, залучати у встановленому
порядку до провадження виконавчих
дій понятих, працівників органів
внутрішніх справ, інших осіб, а також
експертів, спеціалістів; у разі
необхідності залучати до проведення чи
організації виконавчих дій суб'єктів
господарювання, у тому числі на
платній основі, за рахунок авансового
внеску стягувача; здійснювати інші
повноваження, передбачені цим Законом
та іншими законами.

Відповідно до п.2.1 Інструкції
з організації примусового виконання
рішень державний виконавець при
здійсненні виконавчого провадження
зобов'язаний використовувати всі
надані йому права та повноваження,
необхідні для забезпечення
своєчасного і повного виконання
рішення.

Пункт 8.8. цієї ж Інструкції
передбачає, що при виконанні рішення,
за яким боржник зобов'язаний особисто
вчинити певні дії або утриматися від їх
вчинення, у разі якщо боржник
самостійно не сплачує виконавчий збір,
витрати на організацію та проведення
виконавчих дій та накладені на нього
штрафи у передбачених Законом України
«Про виконавче провадження» випадках,
державний виконавець примусово стягує
виконавчий збір, витрати на
організацію та проведення виконавчих
дій та накладені на боржника штрафи
одночасно із виконанням такого
рішення. Після завершення виконавчого
провадження з виконання рішення, за
яким боржник зобов'язаний особисто
вчинити певні дії або утриматися від їх
вчинення, якщо виконавчий збір, витрати
на організацію та проведення
виконавчих дій, штрафи не стягнуто,
державний виконавець відкриває
виконавчі провадження за відповідними
постановами та вживає заходів
примусового виконання рішень,
передбачених Законом, шляхом звернення
стягнення на кошти та інше належне
боржнику майно.

З урахуванням викладеного, суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку з приводу
того, що постанову про закінчення
виконавчого провадження від 15 березня
2012 року відповідно до ч. 3 ст. 75, п.11 ч. 1
ст. 49 Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець
виніс передчасно, оскільки не вжив всіх
заходів до виконання рішення суду на
підставі абз. 2 ч. 2 ст. 75 Закону України
«Про виконавче провадження», згідно
якого визначено, що якщо рішення не
виконано і виконання може бути
проведено без участі боржника,
державний виконавець організовує
виконання відповідно до повноважень,
наданих йому законом.

На підставі вищенаведеного, враховуючи
вказані обставини, доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду
першої інстанції, і не підтверджують
належними доказами їх неправомірність.

Посилання державного виконавця на
неможливість виконання рішення суду
без участі боржника також не
спростовують висновків суду, як і
посилання на нечіткість резолютивної
частини судового рішення, зважаючи на
те, що державний виконавець наділений
правом звернення з заявою про
роз'яснення рішення суду.

Окрім цього, відповідно до п.11 ч.1 ст.49
Закону України «Про виконавче
провадження» копія постанови про
закінчення виконавчого провадження у
триденний строк надсилається сторонам
і може бути оскаржена в десятиденний
строк у порядку, встановленому цим
Законом.

Інформаційний лист Вищого
Спеціалізованого суду України за №
24-152/04-13 від 28 січня 2013 року «Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення у цивільній справі» роз'яснив,
що Законом України «Про виконавче
провадження» встановлено спеціальний
порядок обчислення строків звернення
до суду зі скаргою на рішення, дії або
бездіяльність органів державної
виконавчої служби та їх посадових осіб,
який судам і потрібно враховувати, а не
загальний строк, визначений статтею 385
ЦПК. Десятиденний строк обчислюється з
моменту одержання заявником копії
постанови про закінчення виконавчого
провадження.

Із змісту п.6 цього ж листа
вбачається, що при вирішенні питання
про те, які підстави можна вважати
поважними для поновлення строку
звернення до суду з відповідною
скаргою, то суд має керуватися тим, що
вичерпного переліку таких підстав ЦПК
не містить, вони у кожному конкретному
випадку залежать від певних ситуацій.
При цьому судом також має
враховуватися прецедентна практика
Європейського суду з прав людини щодо
застосування статті 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, яка гарантує справедливий
судовий розгляд, а виконання рішення
суду є завершальною частиною розгляду
цивільної справи.

Оскільки судом встановлено,
що матеріали справи не містять
безпосередніх доказів, які б
спростовували доводи скаржника про
отримання оскаржуваної постанови 30
жовтня 2013 року, суд правомірно дійшов
висновку про поновлення строку для
звернення до суду з даною скаргою як
пропущений з поважних причин.

Виходячи з вищевикладеного, судова
колегія дійшла висновку про те, що
судом першої інстанції на час розгляду
заяви про забезпечення позову
з'ясовано всі обставини та надано їх
належну правову оцінку. Порушень норм
процесуального права, які б могли
призвести до зміни чи скасування
ухвали Крюківського районного суду м.
Кременчука від 15 травня 2014 року
судовою колегією не встановлено.

Керуючись п. 1 ч.2 ст.307, п. 1 ч. 1 ст. 312, 313,
314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Крюківського
ВДВС Кременчуцького МУЮ - відхилити.

Ухвалу Крюківського районного суду м.
Кременчука від 15 травня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя : /підпис/
В.І. Корнієнко

Судді: /підпис/ Ю.М. Винниченко
/підпис/ Г.Л. Карпушин

КОПІЯ

ВІРНО: Суддя апеляційного суду

Полтавської області __________
В.І. Корнієнко