Справа № 461/316/14
Головуючий у 1 інстанції: Государський
Провадження № 22-ц/783/4314/14
Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Тропак О.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.,

за участю секретаря: Іванової О.О.,

з участю: представника позивача ОСОБА_2,

позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3
на рішення Галицького районного суду м.
Львова від 29 квітня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4, Публічного
акціонерного товариства "Альфа-Банк"
про визнання недійсними договорів, -

в с т
а н о в и л а :

В грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся з
позовом до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4, Публічного акціонерного
товариства "Альфа-Банк", в якому просив
визнати недійсними договір № АХ 315-L від
27.11.2013 р., укладений між позивачем та ФОП
ОСОБА_4 на суму 3401 грн. про організацію
роботи по виготовленню та передачу у
власність ПВХ конструкцій (віконних
рам), договір від 27.11.2013 р., укладений
позивачем та ПАТ "Альфа-Банк" про
використання аналогу власноручного
підпису та факсимільного відтворення
печатки для вчинення правочинів та
кредитний договір № 401553306 від 27.11.2013 р.,
укладений між позивачем та ПАТ
"Альфа-Банк" та визнати за ним
відсутність будь-яких грошових
зобов'язань за вказаними договорами.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
оскаржувані договори були укладені з
порушеннями законодавства, а також
тексти договорів виконані дрібним
шрифтом, у зв'язку з чим позивач не зміг
прочитати їх змісту. Крім цього після
підписання вищезазначених документів
27 листопада 2013 року йому було
представлено зразки продукції від
яких я тут же відмовився як таких, що
зовсім не відповідають асортиментному
показникові такої продукції, яку він
мав намір придбати. Однак
співробітники ФОП ОСОБА_4 на всі його
відмови від договорів у дуже
некоректній формі висловились, що
тепер вже пізно відмовлятись б від
договору та без ОСОБА_4, що проживає не у
м. Львові, в а в Маріуполі , вони взагалі
нічого вирішувати не будуть. 28
листопада 2013 року він повторно прибув
до офісу ФОП ОСОБА_4 і підтвердив свій
намір про відмову від договору,
мотивуючи ще й тим, що в договорі не
зазначено про встановлення вікон за
рахунок виконавця і тим самим його
поставлено перед фактом , що він буде
змушений встановлювати вікна за
додаткову плату.

Посилаючись на ст.ст.23, ч.2 ст.214, ч.1 ст.598,
ч.3 ст.651, ст. 672 , ст.694, ст.907 ч.2 ст.1056 ЦК
України та ст.ст. 9,10,11,12,15, 18 Закону
України « Про захист прав споживачів»
просив визнати вищезазначені договори
недійсними.

Рішенням Галицького районного суду м.
Львова від 29 квітня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду в апеляційному порядку
оскаржив позивач ОСОБА_3, який просить
рішення скасувати та ухвалити нове,
яким задоволити позовні вимоги,
покликаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, складання судом висновків, які
не відповідають матеріалам справи та
неправильне застосування судом норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права. В апеляційній
скарзі позивач зазначає, що
мотивувальній частині рішення суд
послався як на підставу відмови в
позові на норми ЦК України, але
повністю проігнорував інші норми
матеріального права, зокрема положення
Закону України «Про захист прав
споживачів». Суд не врахував, що
договір № АХ 315-L від 27.11.2013 р. та додаток
до нього - заказ № АХ 315-L не містять
підпису виконавця договору, що порушує
вимоги ст. 207 ЦК України, суд не надав
жодної оцінки тій обставині, що ОСОБА_3
у відповідності до положень ст.ст. 214, 689,
702 та 707 ЦК України наступного дня після
підписання договору висунув вимогу ФОП
ОСОБА_4 про відмову від договору, а
також тому факту, що після відмови від
замовлення позивач не отримував товару
за договором. Стосовно договору від
27.11.2013 р. про використання аналогу
власноручного підпису та
факсимільного відтворення печатки
апелянт вказує, що суд не звернув уваги
на наступне: в нормі ч.3 ст. 207 ЦК України
йдеться лише про факсимільний підпис, а
не про печатку; даний договір був
укладений таким дрібним шрифтом, що
позивач не усвідомив його змісту;
договір не був ніким підписаний і не
містив печатки банку; правомірне
звернення з боку ОСОБА_3 із
заявою-вимогою про відмову від даного
договору. Крім того, суд не надав
належної оцінки пояснення сторони
позивача та свідка ОСОБА_5 про
обставини підписання кредитного
договору та положенням ч. 2 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів», а
також факту надсилання позивачем 29.11.2013
р. заяви про відмову від кредитного
договору на адресу ПАТ "Альфа-Банк". У
зв'язку з відмовою в задоволенні позову
апелянт може зазнати матеріальних
збитків, оскільки залишення в силі
кредитного договору може потягнути
безпідставне стягнення з нього
грошових коштів, які він мав би
сплатити за послуги, що фактично йому
не надавались.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача та представника позивача,
перевіривши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги та вимог
заявлених у судів першої інстанції
колегія суддів не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги з
наступних мотивів.

Ухвалюючи у справі рішення про відмову
у задоволенні позовних вимог, суд
першої інстанції виходив з того, що при
укладенні оспорюваних договорів
сторони передбачали у ньому усі вимоги
законодавства, що стосуються їх
чинності, встановлені ЦК України та
Законом України « Про захист прав
споживача». Судом встановлено, що
укладення оспорюваних договорів
відбулося з дотриманням чинного
законодавства. Посилання позивача як
на підставу визнання недійсними
договорів - дрібний шрифт, який
позбавив його можливості прочитати
зміст договору судом не може бути
взятий до уваги як підстав для визнання
правочину недійсним. Крім того
посилання позивача на те, що при
укладенні кредитного договору він не
був підписаний представником банку і
не був засвідчений мокрою печаткою,
суд оцінює критично, оскільки сторони
до моменту укладення кредитного
договору у письмовій формі дійшли
згоди про використання власноручного
підпису та факсимільного відтворення
печатки для вчиненя правочинів,
внаслідок яких присутність
представника банку не є обов»язковою.
Відтак, суд першої інстанції дійшов
висновку, що в задоволенні позову слід
відмовити за безпідставністю.

Колегія суддів погоджується з
правильністю оскаржуваного рішення, і
крім цього вважає за необхідне
звернути увагу на наступне.

Згідно роз»яснень, наведених у
Постанові Пленуму Верховного Суду
України від 07 листопада 2009 року « Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними», зокрема в першому реченні
абзацу першого пункту 8 зазначено, що:

Відповідно до частини першої
статті 215 ЦК підставою недійсності
правочину є недодержання стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення
правочину.

Оскільки позивачем не було
надано суду першої інстанції доказів,
які б свідчили про те, що вимоги, які
встановлені статтею 203 ЦК України, не
були додержані сторонами оспорюваних
договорів на момент вчинення
правочину, а позовні вимоги і доводи
апеляційної скарги грунтувалися на
тому, що після укладення оспорюваних
договорів позивача став не
влаштовувати запропонований
асортимент товару і те, що в ціну
договору не було включено вартість
робіт по встановленню вікон , внаслідок
чого позивач став відмовлятися від
укладених договорів та вимагати
розірвання договорів, тобто позовні
вимоги обґрунтовані обставинами, які
виникли після укладення оспорюваних
договорів , тому підстави для визнання
оспорюваних договорів недійсними були
відсутні.

Таким чином доводи апеляційної
скарги та наявні у справі документи не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції про відсутність
правових підстав для задоволення
позову, тому колегія суддів вважає за
необхідне відхилити апеляційну скаргу
і залишити оскаржуване рішення без
змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313, п.1 ч.1
ст.314, ст.ст.317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 29 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий: _______________
Тропак О.В.

Судді: ________________
Приколота Т.І.

________________ Федоришин А.В.