Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.07.2014 Справа №607/7742/14-ц
Тернопільський міськрайонний суд
Тернопільської області

в складі :

головуючого
Ромазана В.В.

з участю секретаря
Буцик О.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
трьох процентів річних та інфляційних
нарахувань за договором позики ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення трьох
процентів річних та інфляційних
нарахувань за договором позики,
укладеним між ними 16 січня 2012 року,
згідно якого відповідач позичив у
нього 25 000, 00 грн., які зобов'язувався
повернути в строк до 30 вересня 2012 року,
про що надав письмову розписку. Однак,
відповідач не виконав взятих на себе
зобов»язань згідно укладеного між ними
договору та позичених коштів не
повернув. Із приводу цього,
Тернопільським міськрайонним судом
Тернопільської області від 26.11.2012 року
було ухвалено рішення, яким задоволено
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики, та вирішено
стягнути з відповідача в користь
ОСОБА_1 25 000 грн. боргу за договором
позики від 16.01.2012 року. Із часу
винесення судового рішення
відповідачем добровільно
заборгованість не погашається.

Позивач ОСОБА_1 в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просить суд, враховуючи те, що сума
неповернутого боргу становить 25 000 грн.,
стягнути з відповідача індекс інфляції
(за період з 01 жовтня 2013 року по 30 квітня
2014 року), що складає 1 850 грн. 00 коп.) та
три проценти річних від простроченої
суми за 596 днів прострочення в сумі 1224
грн. 65 коп.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому
засіданні позов не визнав, просить суд
у його задоволенні відмовити, оскільки
ним було сплачено позивачу суму боргу у
розмірі 20 000 гривень.

Дослідивши та оцінивши докази по
справі, суд встановив

16 січня 2012 року позивач ОСОБА_1
позичив відповідачу ОСОБА_2 25 000 грн.,
про що останніми була написана
розписка.

Вказані кошти ОСОБА_2
зобов'язувався повернути в строк до 30
вересня 2012 року.

Відповідно до ст.1046 ЦК України
позикодавець передає у власність
позичальнику грошові кошти, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів.

До обумовленої між сторонами дати,
ОСОБА_2 боргу за договором позики не
повернув, чим порушив взяті на себе
зобов»язання.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 26 листопада 2012 року,
стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 25 000
грн. боргу за договором позики від
16.01.2012 року.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини,
встановлені судовим рішення у
цивільній справі, що набрало законної
сили, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини.

З часу винесення рішення судом,
відповідачем борг не погашено.

Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно наявного при матеріалах
справи розрахунку позивача, за період з
01 жовтня 2013 року по 30 квітня 2014 року
індекс інфляції становить 1 850,00 грн.,
три проценти річних з простроченої
суми за 596 днів прострочення становлять
1 224,65 грн.

Таким чином, суд вважає, що позов
підлягає до задоволення, а тому слід
стягнути з відповідача в користь
позивача 1 850 грн. 00 коп. інфляційних
нарахувань та 1 224 грн. 00 коп. три
відсотки річних від простроченої суми
за договором позики від 16 січня 2012 року.
При цьому суд відкидає твердження
відповідача про те, що ним було
повернуто позивачу 20 000 гривень,
оскільки доказів, що підтверджують
зазначену обставину ОСОБА_2 суду не
надав.

Крім того, на підставі ч.1 ст.88 ЦПК
України, слід стягнути із відповідача в
користь ОСОБА_1 понесені позивачем та
документально підтверджені судові
витрати, які складаються із витрат на
правову допомогу та судового збору.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 10, 60, 88, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст.
625, 1046, 1051 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення трьох процентів річних та
інфляційних нарахувань за договором
позики - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь
ОСОБА_1 1 850 (одну тисячу вісімсот
п»ятдесят) грн. 00 коп. інфляційних
нарахувань, 1 224 (одну тисячу двісті
двадцять чотири) грн. 00 коп. 3% річних від
простроченої суми за Договором позики
від 16 січня 2012 року, а також 243 (двісті
сорок три) грн. 60 коп. судового збору,
сплаченого позивачем при зверненні із
позовом в суд..

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ
В.В.РОМАЗАН