Справа №582/332/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Діска А. Б.Номер провадження
22-ц/788/1369/14 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Сумської області в
складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Левченко Т. А. , Собини О.
І.

з участю секретаря судового засідання -
Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області апеляційну
скаргу ОСОБА_3

на рішення Недригайлівського
районного суду Сумської області від 17
червня 2014 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, третя особа: Недригайлівський
РС УДМС України в Сумській області, про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, -

в с т
а н о в и л а:

У квітні 2014 року позивач ОСОБА_3
звернулась до суду з вказаним позовом,
мотивуючи свої вимоги тим, що їй на
праві спільної часткової власності
належить квартира АДРЕСА_1. У вказаній
квартирі зареєстрований її колишній
чоловік - відповідач ОСОБА_4
Посилаючись на те, що відповідач понад 1
рік без поважних причин не проживає у
спірному жилому приміщенні, просила
визнати його таким, що втратив право
користування цим жилим приміщенням, на
підставі ч.2 ст.405 ЦК України.

Рішенням Недригайлівського районного
суду Сумської області від 17 червня 2014
року відмовлено у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3.

Вказане рішення суду позивач оскаржила
в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати і ухвалити нове рішення,
яким задовольнити її позовні вимоги у
повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги
зазначається, що суд першої інстанції
безпідставно не прийняв до уваги
надані нею докази про те, що відповідач
навіть не вселявся до спірної квартири
після отримання ордера на це жиле
приміщення, а живе у своєї нової
дружини у сусідньому під'їзді цього ж
багатоквартирного житлового будинку,
де знаходиться і спірна квартира. Тобто
суд не врахував, що відповідач більше
року без поважних причин не проживає у
спірній квартирі, так як втратив
інтерес до цього житла, хоча вона
ніяким чином не чинить йому перешкод у
користуванні цією квартирою, яку вона
сама і утримує.

Також наголошується на тому, що у
спірній квартирі відповідач довгий час
не проживає, але там і неможливо
мешкати у зв'язку з відсутністю для
цього умов.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача ОСОБА_3 і її представника
ОСОБА_5 про задоволення апеляційної
скарги, пояснення відповідача ОСОБА_4
про залишення рішення суду без змін,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
18 січня 2002 року відповідачу ОСОБА_4 на
підставі рішення виконавчого комітету
Недригайлівської селищної ради № 3 від
14 січня 2002 року на склад сім'ї з
чотирьох осіб, в тому числі і на
позивача ОСОБА_3, був виданий ордер на
вселення до квартири АДРЕСА_1, жилою
площею 43,9 кв.м, що складається з трьох
кімнат (а.с.15).

Як зазначено в технічному паспорті на
вказане жиле приміщення від 07 лютого 2002
року, ця квартира посімейного
спільного заселення розташована на
першому поверсі двохповерхового
будинку і складається з трьох кімнат
жилою площею 43,6 кв.м, у тому числі: перша
кімната - 16,1 кв.м, друга кімната - 16,1 кв.м,
третя кімната - 11,4 кв.м; а також з кухні
площею 14,5 кв.м, коридора площею 20,0 кв.м
та вбудованої шафи площею 2,0 кв.м.
Загальна площа квартири становить 80,1
кв.м (а.с.18-20).

Рішенням Недригайлівського районного
суду Сумської області від 06 грудня 2004
року, яке набрало законної сили,
задоволено позов ОСОБА_3 про зміну
договору найму жилого приміщення і
виділено у користування ОСОБА_3, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 кімнату 1-5 площею 16,1 кв.м та
кімнату 1-6 площею 16,1 кв.м; а ОСОБА_4 було
виділено у користування кімнату 1-4
площею 14,5 кв.м в квартирі АДРЕСА_1. При
цьому кухня площею 11,4 кв.м, вбиральня
площею 2,1 кв.м та коридор площею 19,9 кв.м
залишені у загальному користуванні
(а.с.21-22).

Відповідач ОСОБА_4 значиться
зареєстрованим у АДРЕСА_1 з 11 лютого 2005
року на підставі рішення
Недригайлівського районного суду
Сумської області від 06 грудня 2004 року
(одна кімната площею 14,5 кв.м) (а.с.6, 16).

Відповідно до свідоцтва про право
власності на житло від 27 липня 2005 року
позивачу ОСОБА_3 на праві спільної
часткової власності разом з ОСОБА_6
належить квартира АДРЕСА_1, жилою
площею 32,2 кв.м (а.с.4).

Вказане право спільної часткової
власності на спірне жиле приміщення
було зареєстровано в КП «Сумське МБТІ»
09 серпня 2005 року (а.с.5).

Згідно технічного паспорту на
квартиру, що знаходиться у власності
ОСОБА_3 (квартира АДРЕСА_1), її житло
складається з двох кімнат жилою площею
32,2 кв.м, у тому числі: перша кімната - 16,1
кв.м, друга кімната - 16,1 кв.м; а також з
вбиральні площею 2,1 кв.м та коридору
площею 19,9 кв.м. Загальна жила площа
квартири становить 32,2 кв.м (а.с.78-79).

Відмовляючи в позові про визнання
ОСОБА_4 таким, що втратив право
користування спірним жилим
приміщенням, суд першої інстанції
виходив з того, що позивач не довела
належними та допустимими доказами
обставин того, що він без поважних
причин понад один рік був відсутній у
спірній квартирі.

Однак, з таким висновком суду першої
інстанції щодо мотивів відмови в
позові колегія суддів погодитись не
може, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Вимогами ст.15 ЦК України передбачено,
що кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з вимог ч.ч.1,2 ст.405 ЦК України,
члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону.

Член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Аналіз наведених норм матеріального
права дає підстави стверджувати, що
підставою для визнання відповідача
таким, що втратив право користування
цим житлом, необхідна сукупна
наявність таких обов'язкових умов: 1)
належність позивачу на праві власності
спірного житла, 2) відсутність
відповідача без поважних причин понад
один рік у спірному житлі.

Однак, з матеріалів справи вбачається,
що позивач ОСОБА_3 є співвласником не
всієї квартири АДРЕСА_1, щодо права
користування якою вона просить
позбавити відповідача ОСОБА_4, а лише її
частини, а саме: двох кімнат жилою
площею 32,2 кв.м (16,1 кв.м + 16,1 кв.м) (а.с.4, 5,
78-79).

Відповідачу ж ОСОБА_4 на праві
користування належить третя кімната у
спірній квартирі АДРЕСА_1, площею 14,5
кв.м (а.с.21-22).

З урахуванням вказаного, на думку
колегії суддів, позивач не довела
належними та допустимими доказами
обставин того, що відповідач порушує її
права співвласника двох жилих кімнат у
спірній квартирі АДРЕСА_1, що б могло
бути підставою для визнання його таким,
що втратив право користування тим
житлом.

В той же час, як вбачається з матеріалів
справи, відповідач ОСОБА_4 не є членом
сім'ї позивача ОСОБА_3, співвласника
частини спірного жилого приміщення, а
він є окремим наймачем жилої кімнати у
цій же квартирі АДРЕСА_1.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що права позивача ОСОБА_3, як
співвласника частини квартири АДРЕСА_1,
не порушені з боку відповідача, у
зв'язку з чим відсутні підстави для
визнання його таким, що втратив право
користування цим жилим приміщенням на
підставі ст.405 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про
протилежне, що відповідач без поважних
причин більше року не проживає у
спірній квартирі, враховуючи, що й саме
жиле приміщення не придатне для
проживання, на думку колегії суддів, не
можуть бути підставою для задоволення
позову, так як позивач не довела, що її
права співвласника порушені з боку
відповідача з підстав, заявлених в
позові.

За таких обставин, коли суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про відмову у задоволенні позову, але з
підстав, що не ґрунтуються на нормах
матеріального та процесуального права,
тому рішення суду необхідно змінити в
частині мотивів відмови в позові,
зазначивши, що позивач не довела, що її
права співвласника порушені з боку
відповідача з підстав, заявлених нею в
позові.

Отже, апеляційну скаргу необхідно
задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.3, 309 ч.1 п.4, 314 ч.2,
316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і
ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Недригайлівського районного
суду Сумської області від 17 червня 2014
року в даній справі змінити в частині
мотивів відмови в позові.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього
часу може бути оскаржено в касаційному
порядку протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -