Справа №2-1699/11 30.07.2014 30.07.2014 30.07.2014
Провадження №22ц/784/2136/14
Головуючий в першій інстанції Батченко
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Мурлигіної О.Я.,

суддів: Шаманської Н.О., Довжук Т.С.,

при секретарі судового засідання
Горенко Ю.В.,

за участю представника відповідачки
ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу представника ОСОБА_4
- ОСОБА_3

на заочне рішення Центрального
районного суду м. Миколаєва від 09
червня 2011 року по справі за позовом

ОСОБА_5

до

ОСОБА_4

про визнання особи такою, що втратила
право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИЛА:

04 лютого 2011 року ОСОБА_5 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням за
адресою: АДРЕСА_1.

Позивачка зазначала, що їй на праві
власності належить квартира АДРЕСА_1. У
вказаній квартирі зареєстрована та
проживала відповідачка. Проте, останні
шість місяців ОСОБА_4 в спірній
квартирі не проживає.

Посилаючись на положення ст. ст. 98, 99 ЖК
України та те, що вона як власниця
квартири не має можливості володіти,
розпоряджатися та користуватися
вказаною квартирою позивачка просила
позов задовольнити.

Заочним рішенням Центрального
районного суду м. Миколаєва від 09
червня 2011 року, з врахування положень
ст. 71 ЖК України, позов задоволено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_4 - ОСОБА_3 просить заочне рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити ОСОБА_5 в
задоволенні позову в повному обсязі. На
думку апелянта, рішення суду є
незаконним та ухваленим з порушенням
норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника відповідачки, дослідивши
надані докази та перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
місцевого суду в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачка без поважних причин не
проживає у спірній квартирі понад
шість місяців.

Між тим, з таким висновком суду не можна
погодитись, оскільки суд не з'ясував
характер та суть заявлених позовних
вимог, норм права, якими вони
регулюються, що відповідно до ст. 309 ЦПК
України є підставою для скасування
оскаржуваного рішення та ухвалення
нового рішення.

Так, у позовній заяві позивачка
фактично зазначає підставою позову
відсутність відповідачки у спірному
будинку без поважних причин понад
шість місяців з посиланням на ст. ст. 98,
99 ЖК України.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачка є власником спірної квартири
та за її згодою відповідачка 21 вересня
2007 року була зареєстрована в цій
квартирі, як член сім'ї позивачки (а.с.
9).

Стаття 71 ЖК України, якою керувався
суд першої інстанції при ухваленні
рішення, регулює правовідносини
користування жилим приміщенням в
будинках державного та громадського
житлового фонду.

Разом з тим, судом встановлено, що
спірна квартира має інший правовий
статус приватного житлового фонду,
користування жилими приміщеннями в
якому регулюється главою 6 ЖК України
та відповідними нормами ЦК України.

Права членів сім'ї власника на
користування жилим приміщенням
урегульовані ст. 405 ЦК України,
відповідно до вимог якої члени сім'ї
власника житла, які проживають разом з
ним, мають право на користування цим
житлом відповідно до закону. Житлове
приміщення, яке вони мають право
займати, визначається його власником.
Член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено між ним і власником житла
або законом.

Однак, дійшовши висновку про
задоволення позову про визнання ОСОБА_4
такою, що втратила право користування
спірним жилим приміщенням на підставі
ст. 71 ЖК України, суд першої інстанції
не з'ясував чи на момент пред'явлення
позову сплинув річний термін,
передбачений ст. 405 ЦК України, протягом
якого за нею зберігається право
користування жилим приміщенням,
оскільки саме по собі посилання
позивачки на певну норму закону, яка
суперечить обставинам, якими вона
обґрунтовувала свої вимоги, є
підставою для застосування судом
належної норми закону незалежно від
згоди на це позивачки.

Проте, в матеріалах справи відсутні
будь-які докази підтверджуючі факт
непроживання відповідачки в спірній
квартирі понад рік та існування
домовленості з позивачкою відносно
встановлення інших підстав на втрату
права користування житлом.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 303 ЦПК
України апеляційний суд не обмежений
доводами апеляційної скарги, якщо під
час розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення, а апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, так як не містить
вищезазначених доводів, з яких
скасовується рішення суду.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4
- ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Центрального районного
суду м. Миколаєва від 09 червня 2011 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4
про визнання особи такою, що втратила
право користування жилим приміщенням,
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржене до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді