справа № 2/489/2084/14
Рішення

Іменем України

31 липня 2014 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого судді Коваленка І.В.

при секретарі Коденко К.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Миколаєві цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням

встановив:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом в якому просила визнати
відповідача таким, що втратив право
користування квартирою АДРЕСА_1 в м.
Миколаєві

У обґрунтування вимог вказано, що
позивач є власником квартири АДРЕСА_1,
в якій зареєстрований колишній
чоловік ОСОБА_2 - відповідач по справі.
Із червня 2013 року відповідач змінив
своє місце проживання, але із
реєстраційного обліку за вказаною
адресою не знявся, участі в утриманні
квартири та сплаті комунальних послуг
не приймає. Спільне користування
житлом неможливе через сварки
відповідача та погрози фізичною
розправою.

У судовому засіданні представник
позивача з посиланням на статтю 405 ЦК
України та 72 ЖК України позов
підтримала та просила задовольнити.

Відповідач проти позову заперечував з
посиланням, що до квартири, де має
власні речі, не може потрапити через
зміну замку на вхідних дверях.

Суд, заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи і
оцінивши зібрані в ній докази вважає,
позов таким, що не підлягає задоволенню
виходячи з наступного.

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 24.07.2007 ОСОБА_3 є власниками квартири
АДРЕСА_2.

Право власності позивача на квартиру
додатково підтверджено рішенням
Апеляційного суду Миколаївської
області від 18.12.2013, яке оскаржено
відповідачем до касаційної інстанції,
що підтверджено ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 15.05.2014.

Згідно довідки № 3 ЖБК «Рубін-3» від
24.06.2014 № 43 та даних сектору
адресно-довідкового бюро відповідач
ОСОБА_3 зареєстрований в АДРЕСА_1

Факт не проживання у квартирі, а також
відсутність майна відповідача
позивач підтвердив актом про не
проживання.

Відповідач пояснив, що в квартирі не
проживає з об'єктивних причин. Після
розірвання шлюбу позивач його вигнала
і змінила замок на вхідних дверях. На
теперішній час вимушений проживати в
друзів.

Із доданого до позову висновку
Ленінського РВ УМВС України від 15.06.2013
видно, що ОСОБА_3 зверталася до органу
міліції із заявою відносно
відповідача, який 14.06.2013 вчинив сварку
по місцю проживання. У ході розгляду
заяви встановлено, що причиною сварки
стало неможливість потрапити
відповідача до квартири через зміну
позивачем замку на вхідних дверях.
ОСОБА_2 була проведена профілактична
бесіда.

З іншого висновку Ленінського РВ УМВС
України від 30.07.2013 вбачається, що між
сторонами виник спір про позбавлення
батьківства, вході якого зі слів
позивача встановлено, що відповідач в
травні 2013 року наніс дитині тілесні
ушкодження, але ОСОБА_3 в той час із
відповідною заявою до міліції не
зверталася. На підставі заяви ОСОБА_3
від 30.07.2013 по вказаному факту відкрито
кримінальну справу по ознакам
правопорушення, передбаченого
частиною першою статті 125 КК України.

Відповідно до положень статті 405 ЦК
України члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону.

Житлове приміщення, яке вони мають
право займати, визначається його
власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Згідно із вимогами частини четвертої
статті 156 ЖК України припинення
сімейних відносин з власником будинку
(квартири) не позбавляє колишніх членів
сім'ї права користування займаним
приміщенням.

Враховуючи, що не проживання
відповідача в спірній квартирі,
інтерес до якої ним не втрачено, про
свідчить оскарження рішення
апеляційного суду, пов'язане з
неприязними стосунками із позивачем
після розірвання шлюбу та зміною
останньою замку на вхідних дверях, суд
вважає поважною причиною не проживання
відповідача в квартирі, а тому
підстави для задоволення позову
відсутні.

Інші вказані в позові підстави
(заподіяння тілесних ушкоджень дитині,
вчинення сварок тощо) не впливають на
висновок суду, оскільки не пов'язані із
обраним позивачем способом захисту
порушеного права.

Керуючись статтями 10,11, 14, 60, 62, 212-214 ЦПК
України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Миколаївської області через
Ленінський районний суд м. Миколаєва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя

Повний текст рішення

підписано 04.08.2014.