Справа № 2-1589/12
Провадження № 2/369/34/14
РІШЕННЯ

Іменем України

26.06.2014 року Києво-Святошинський
районний суд Київської області у
складі:

головуючого судді
Волчка А.Я.,

за участю секретаря
Ткачук Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа без самостійних
вимог на предмет спору: Третя Київська
державна нотаріальна контора, про
визнання права власності в порядку
спадкування; визнання свідоцтва про
право на спадщину недійсним;
зобов'язання видати свідоцтво про
право на спадщину за законом , -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2012 року ОСОБА_1 звернулась до
Києво-Святошинського районного суду
Київської області з позовом до ОСОБА_6,
третя особа без самостійних вимог на
предмет спору: Третя Київська державна
нотаріальна контора, про внесення змін
до свідоцтва про право на спадщину.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько Позивача
ОСОБА_7, який був зареєстрований на
момент смерті за тією ж адресою, що і
Позивач, а саме: АДРЕСА_1.Після його
смерті залишилось спадкове майно, а
саме: земельна ділянка, яка розташована
за адресою: АДРЕСА_2

При зверненні ОСОБА_1 до Третьої
Київської державної нотаріальної
контори із заявою про видачу свідоцтва
про право на спадщину за законом,
Позивачу стало відомо, що її батько
залишив заповіт, який був посвідчений
Третьою Київською державною
нотаріальною конторою 22 серпня 2003 року
за реєстровим номером 2-1043, яким
спадкодавець заповів ОСОБА_6
вищевказану земельну ділянку.

Відповідач звернувся до
вищезазначеної нотаріальної контори
із заявою про прийняття спадщини № 1119
від 05 травня 2005 року, на підставі якої
було заведено спадкову справу за
№ 448. Цією ж заявою Відповідач
стверджував, що інших спадкоємців, в
тому числі і таких, що не мають право на
обов'язкову частку у спадщині за
законом, не має, хоча на момент смерті
спадкодавця ОСОБА_1 була
непрацездатною за віком (була у віці 58
років), а тому мала право на обов'язкову
частку у спадщині у розмірі 1/6 спірної
земельної ділянки (з урахуванням того,
що спадкодавець, крім Позивача та
Відповідача по справі, мав ще одну
дитину - ОСОБА_8 ).

07 липня 2006 року ОСОБА_6 отримав
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на спірну земельну ділянку.

При зверненні до нотаріальної контори
із заявою про видачу свідоцтва про
право на спадщину, ОСОБА_1 отримала
постанову державного нотаріуса про
відмову у вчиненні такої нотаріальної
дії на підставі ст. 1270 Цивільного
процесуального кодексу України (далі -
ЦПК України).

Крім того, Позивач зазначила, що заяви
про відмову від спадщини вона не
подавала.

ОСОБА_1 просила суд зобов'язати Третю
Київську державну нотаріальну контору
внести зміни до свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, виданого на ім'я
ОСОБА_6 у спадковій справі № 448 з
урахуванням обов'язкової частки ОСОБА_1
в успадкованому майні - 1/6 частки
земельної ділянки, яка залишилась
після смерті ОСОБА_7.

17 серпня 201 року ОСОБА_1 подана до суду
заяву про уточнення позовних вимог,
відповідно до яких просила суд визнати
за ОСОБА_1 право власності в порядку
спадкування на 1/6 частку земельної
ділянки, розташованої за адресою:
АДРЕСА_2; визнати свідоцтво про право на
спадщину, видане на ім'я ОСОБА_6 у
спадковій справі № 448 недійсним;
зобов'язати Третю Київську державну
нотаріальну контору видати на ім'я
ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину
за законом на 1/6 частку земельної
ділянки, яка залишилась після смерті
ОСОБА_7; судові витрати покласти на
Відповідача.

28 лютого 2013 року ОСОБА_6 подав до
Києво-Святошинського районного суду
Київської області зустрічну позовну
заяву до ОСОБА_1 про вставлення факту
ухилення особи від виконання обов'язку
щодо надання допомоги спадкодавця,
який через похилий вік, тяжку хворобу
або каліцтво був у безпорадному стані,
та про усунення від права на
спадкування та визнання права
власності на спадкове майно.

26 березня 2014 року у зв'язку із смертю
ОСОБА_6 (свідоцтво про смерть від 17.06.2013
року серія НОМЕР_1) до участі у справі на
підставі ч. 1 ст. 37 ЦПК України були
залучені правонаступники останнього -
ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3.

Ухвалою Києво-Святошинському
районного суду Київської області від
26.06.2014 року зустрічна позовна заява до
ОСОБА_1 про вставлення факту ухилення
особи від виконання обов'язку щодо
надання допомоги спадкодавця, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво був у безпорадному стані, та
про усунення від права на спадкування
та визнання права власності на
спадкове майно була залишена без
розгляду.

В судовому засіданні Позивач та її
представник підтримали заявлені
позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не
з'явились, про час та місце розгляду
справи повідомлялись телеграмами,
причини неявки суду не відомі.

Статтею 15 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України) визначено, що кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Способами захисту цивільних
прав та інтересів можуть бути: 1)
визнання права; 2) визнання правочину
недійсним; 3) припинення дії, яка
порушує право; 4) відновлення становища,
яке існувало до порушення; 5) примусове
виконання обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом. Суд може відмовити у
захисті цивільного права та інтересу
особи в разі порушення нею положень
частин другої - п'ятої статті 13 цього
Кодексу.

Суд, вислухавши думку учасників
процесу, дослідивши письмові докази по
справі, приходить до висновку про
відмову у задоволенні позовних вимог з
наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні,
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько Позивача
ОСОБА_7.Після його смерті залишилось
спадкове майно, а саме: земельна
ділянка, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_2.

При зверненні ОСОБА_1 до Третьої
Київської державної нотаріальної
контори із заявою про видачу свідоцтва
про право на спадщину за законом,
Позивачу стало відомо, що її батько
залишив заповіт, який був посвідчений
Третьою Київською державною
нотаріальною конторою 22 серпня 2003 року
за реєстровим номером 2-1043, яким
спадкодавець заповів ОСОБА_6
вищевказану земельну ділянку.

Відповідач звернувся до
вищезазначеної нотаріальної контори
із заявою про прийняття спадщини № 1119
від 05 травня 2005 року, на підставі якої
було заведено спадкову справу за № 448.
Цією ж заявою Відповідач стверджував,
що інших спадкоємців, в тому числі і
таких, що не мають право на обов'язкову
частку у спадщині за законом, не має,
хоча на момент смерті спадкодавця
ОСОБА_1 була непрацездатною за віком
(була у віці 58 років), а тому мала право
на обов'язкову частку у спадщині у
розмірі 1/6 спірної земельної ділянки (з
урахуванням того, що спадкодавець, крім
Позивача та Відповідача по справі, мав
ще одну дитину - ОСОБА_8 ).

07 липня 2006 року ОСОБА_6 отримав
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на спірну земельну ділянку.

При зверненні до нотаріальної контори
із заявою про видачу свідоцтва про
право на спадщину, ОСОБА_1 отримала
постанову державного нотаріуса про
відмову у вчиненні такої нотаріальної
дії на підставі ст. 1270 ЦПК України.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є
перехід прав та обов'язків (спадщини)
від фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 ЦК України
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України
малолітні, неповнолітні, повнолітні
непрацездатні діти спадкодавця,
непрацездатна вдова (вдівець) та
непрацездатні батьки спадкують,
незалежно від змісту заповіту,
половину частки, яка належала б кожному
з них у разі спадкування за законом
(обов'язкова частка).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в постанові №7 від 30 травня 2008
р. «Про судову практику у справах про
спадкування» в п.19, той зі спадкоємців,
який має право на обов'язкову частку у
спадщині та проживав разом із
спадкодавцем на день його смерті,
вважається таким, що прийняв спадщину,
якщо у визначеному законом порядку не
відмовився від неї. Якщо той зі
спадкоємців, хто має право на
обов'язкову частку та не проживав зі
спадкодавцем на день його смерті, не
подав заяву про прийняття спадщини, він
вважається таким, що не прийняв її.

Проте, слід зазначити, що згідно листа
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16.05.2013 за № 24-753/0/4-13 прийняття
спадщини спадкоємцем, який звертається
з вимогою про визнання права власності
на спадкове майно, має встановлюватись
належними доказами: копіями документів
із спадкової справи, якщо така справа
заводилася нотаріусом, довідками з
житлово-експлуатаційних організацій,
сільських, селищних рад за місцем
проживання спадкодавця.

За правилами ст.ст. 10, 11 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або не вчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадкахфізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Таке
право можуть мати особи (за винятком
тих осіб, які не мають цивільної
процесуальної дієздатності), в
інтересах яких заявлено вимоги.

Надані Позивачем письмові документи не
можуть бути однозначним доказом факту
її проживання разом з батьком
безпосередньо перед його смертю у
одній квартирі в АДРЕСА_1, що в свою
чергу унеможливлює встановлення факту
прийняття ОСОБА_1 спадкового майна, а
відтак і визнання за нею права
власності на спірну земельну ділянку.

Крім того, згідно п. 19 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про спадкування»
від 30.05.2008 року № 7 у разі порушення
права спадкоємців на обов'язкову
частку у спадщині суд може вирішувати
питання про недійсність свідоцтва про
право на спадщину лише в тій частині,
яка складає обов'язкову частку, а
Позивач в порушення вищезазначеної
норми просила визнати суд недійним
свідоцтво про право на спадщину у
повному обсязі.

Таким чином, розглянувши справу в межах
заявлених позовних вимог, дослідивши
всебічно, повно, безпосередньо та
об'єктивно наявні у справі докази,
оцінив їх належність, допустимість,
достовірність, достатність і взаємний
зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі
обставини справи, на які сторони
посилалися як на підставу своїх вимог і
заперечень, з урахуванням того, що
відповідно до ст.1 ЦПК України
завданням цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених або оспорюваних прав, свобод
чи інтересів фізичної особи, суд дійшов
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог.

На підставі п. 19 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про спадкування»
від 30.05.2008 року № 7 та керуючись ст. ст. 10,
11, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа без
самостійних вимог на предмет спору:
Третя Київська державна нотаріальна
контора, про визнання права власності в
порядку спадкування; визнання
свідоцтва про право на спадщину
недійсним; зобов'язання видати
свідоцтво про право на спадщину за
законом - відмовити.

Рішення може бути оскаржене учасниками
цивільного процесу в апеляційному
порядку до Апеляційного суду Київської
області через Києво-Святошинський
районний суд Київської області шляхом
подання апеляційної скарги на рішення
суду першої інстанції протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
А.Я.Волчко