22-ц/775/459/2014(м)
Головуючий у 1-ій інстанції
Суддя-доповідач
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

29 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого Ігнатоля
Т.Г.

суддів Попової
С.А., Мироненко І.П.,

при секретарі
Бреєнєві Д.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі апеляційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» на рішення Жовтневого
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 01 листопада 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк», третя особа ОСОБА_4
про визнання договору поруки
припиненим, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року позивач ОСОБА_3
звернулася до суду з позовом про
визнання припинення поруки за
договором № 15М-06/2 від 14 березня 2006 року
з 11 вересня 2011 року.

В обґрунтування заявлених вимог
посилалася на те, що 14 березня 2006 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було
укладено кредитний договір № 15М-06,
відповідно до умов якого остання
отримала кредит у сумі 200 000 гривень з
кінцевим терміном повернення 10 березня
2011 року. З метою виконання зобов'язань
за вказаним договором був укладений
договір поруки № 15М-06/2 від 14 березня 2006
року, за яким вона, ОСОБА_3,
зобов'язалася перед кредитором за
виконання боржником ОСОБА_4 своїх
зобов'язань за кредитним договором.
Внаслідок невиконання своїх
зобов'язань ОСОБА_4 утворилася
заборгованість за кредитним договором,
про яку вона дізналася лише у січні 2012
року із листа відповідача з вимогами
по сплаті кредиту.

У зв'язку з тим, що кінцевим терміном
виконання зобов'язання - погашення
кредиту, є 10 березня 2011 року, а кредитор
протягом шести місяців від дня
настання цього строку не звертався до
неї як поручителя з вимогами про
повернення кредиту, просить визнати
припинення поруки з 11 вересня 2011 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Маріуполя від 01 листопада 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено,
визнано припиненим з 11 вересня 2011 року
договір поруки № 15М-06/2 від 14 березня 2006
року, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ КБ
«ПриватБанк».

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить рішення
скасувати, ухвалити нове, яким в
задоволені позову ОСОБА_3 відмовити.
Апелянт вважає, що ухвалюючи рішення
про припинення поруки, суд не надав
належної правової оцінки встановленим
обставинам, має місце невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, рішення ухвалено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК
України апеляційний суд розглянув
справу за відсутності третьої особи
ОСОБА_4, яка була належним чином
повідомленою про час і місце розгляду
справи, заяви про відкладення не
надавала.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача Шишелової
Н.В., яка просила апеляційну скаргу
задовольнити, рішення скасувати і
ухвалити нове про відмову в задоволені
позову, позивача ОСОБА_3 та її
представника ОСОБА_6, які заперечували
проти доводів скарги, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої
інстанції виходив з того, що право
пред'явити вимогу до поручителя про
виконання порушеного зобов'язання
боржника ОСОБА_4 у ПАТ КБ «ПриватБанк»
виникло, починаючи з 10 березня 2011 року
протягом наступних шести місяців, до 11
вересня 2011 року, але таку вимогу банк
пред'явив лише у січні 2012 року, тобто
вже після спливу встановленого ч.4 ст.559
ЦК України шестимісячного строку.

Проте такий висновок не відповідає
нормам матеріального та
процесуального права, що відповідно до
п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України є підставою для
скасування рішення суду і ухвалення
нового рішення.

Суд першої інстанції правильно
встановив, що правовідносини, які
виникли між сторонами, регулюються ст.
ст. 553, 559 ЦК України.

Згідно ч.1 ст. 553 ЦК України за договором
поруки поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя. Якщо строк
основного зобов'язання не встановлений
або встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.

Згідно роз'яснень, які викладені в п. 24
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має
враховувати, що згідно зі ст. 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору. Отже, якщо кредитним
договором не визначено інші умови
виконання основного зобов'язання, то у
разі неналежного виконання
позичальником своїх зобов'язань за цим
договором строк пред'явлення
кредитором до поручителя вимоги про
повернення отриманих у кредит коштів
має обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково. Таким строком не
може бути лише несплата чергового
платежу.

При цьому, сама по собі умова договору
про дію поруки до повного виконання
позичальником зобов'язання перед
кредитодавцем або до повного виконання
поручителем взятих на себе зобов'язань
не може розглядатися як установлення
строку дії поруки, оскільки це не
відповідає вимогам ст. 252 ЦК України,
згідно з якою строк визначається
роками, місяцями, тижнями, днями або
годинами. Термін визначається
календарною датою або вказівкою на
подію, яка має неминуче настати.

Згідно ст.11 договору поруки № 15М-06/2 від
14 березня 2006 року цей договір набирає
чинності з дати його підписання
сторонами і діє до повного виконання
зобов'язань за кредитним договором (а.с.
7).

Як обґрунтовано зазначив суд першої
інстанції, в договорі поруки не
встановлено строку, після якого порука
припиняється, а умова договору поруки
(ст. 11) про його дію до повного виконання
боржником своїх зобов'язань перед
банком за кредитним договором не є
встановленим сторонами строком
припинення дії поруки, оскільки
суперечить ч.1 ст. 251 та ч.1 ст. 252 ЦК
України, тому в цьому разі підлягають
застосуванню норми ч.4 ст. 559 ЦК України
про те, що порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

Згідно ст.1.3 кредитного договору № 15М-06
від 14 березня 2006 року та ст.1 договору
поруки № 15М/2 від 14 березня 2006 року
основну суму кредиту боржник
зобов'язаний повернути кредитору не
пізніше 10 березня 2011 року (а.с.8-10), тобто
чітко визначено строк виконання
основного зобов'язання, виходячи з
якого відповідач, як кредитор, мав
пред'явити вимогу до поручителя ОСОБА_3
відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України в
строк до 11 вересня 2011 року.

Згідно п. 24 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Жовтневого районного суду м.
Маріуполя від 12 листопада 2012 року у
справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк»
до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_7 про стягнення
заборгованості, стягнуто у
солідарному порядку з боржника ОСОБА_4
за кредитним договором № 15М-06 від 14
березня 2006 року та ОСОБА_3 і ОСОБА_7, як
поручителів за договором № 15М-06/2 від 14
березня 2006 року, на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість у сумі 146
053 гривень 23 копійки (заборгованість за
договором кредиту 75 861,06 грн.;
заборгованість по процентам за
користування кредитом 49 733,20 грн.; пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань - 20 458,97 грн.), яке набрало
законної сили.

Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Суд першої інстанції виходив з того, що
вимога банку була пред'явлена до
поручителя ОСОБА_3 після спливу
встановленого ч.4 ст. 559 ЦК України
шестимісячного строку.

Проте, погодитися з таким висновком
суду колегія суддів не може. Адже, при
задоволені позову ОСОБА_3, судом першої
інстанції не врахована наявність
судового рішення від 12 листопада 2012
року, яке набрало законної сили, і яким
встановлена правомірність позовних
вимог про стягнення заборгованості за
договором поруки.

Зобов'язання припиняється з підстав,
передбачених договором або законом (ч.1
ст. 598 ЦК). Такі підстави, зокрема,
зазначені у ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України.

Наявність судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
правовідносин сторін кредитного
договору, не звільняє боржника та
поручителя від відповідальності за
невиконання грошового зобов'язання та
не позбавляє кредитора права на
отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК
України, оскільки зобов'язання
залишається невиконаним належним
чином відповідно до вимог ст.ст. 526, 599 ЦК
України.

Отже за таких обставин, правові
підстави для визнання припинення
поруки ОСОБА_3 за договором № 15М-06/2 від
14 березня 2006 року з 11 вересня 2011 року
відсутні.

За положеннями ч.1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справив апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вважає за необхідне рішення суду
першої інстанції скасувати, ухвалити
нове рішення, яким в задоволені позову
ОСОБА_3 про визнання припинення поруки
за договором № 15М-06/2 від 14 березня 2006
року з 11 вересня 2011 року відмовити.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 01
листопада 2013 року скасувати.

В задоволені позову ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» про
визнання договору поруки № 15М-06/2 від 14
березня 2006 року припиненим з 11 вересня
2011 року, відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий
Т.Г.
Ігнатоля

Судді:
С.А.
Попова

І.П.
Мироненко