АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа №216/47/14-ц
Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц7741403К14
Категорія № 27(І)
Доповідач - Турік В.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Турік В.П.,

суддів: Братіщевої Л.А.,
Грищенко Н.М.,

при секретарі: Кузьміній Н.В.,

за участю: представника відповідача
Маринченко Олени Володимирівни,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі апеляційну
скаргу ОСОБА_3 на рішення
Центрально-Міського районного суду
м.Кривого Рогу від 29 квітня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
Центрально-Міського відділу державної
виконавчої служби Криворізького
міського управління юстиції,
приватного нотаріуса
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4,
публічного акціонерного товариства
«ОТП Банк» про визнання виконавчого
напису недійсним ,-

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2014 року ОСОБА_3
звернулася до суду з позовом до
Центрально-Міського відділу державної
виконавчої служби Криворізького
міського управління юстиції,
приватного нотаріуса
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4,
публічного акціонерного товариства
«ОТП Банк» та просила суд визнати
недійсним виконавчий напис, вчинений
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4,
зареєстрований в реєстрі за № 12893.
Встановити, що виконавче провадження №
35479020 від 04.12.2012 року підлягає
закінченню у зв'язку з визнанням судом
виконавчого документу таким, що не
підлягає виконанню.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3
зазначила, що спірний виконавчий напис
нотаріуса від 25 грудня 2009 року,
зареєстрований в реєстрі під № 12893, є
недійсним, оскільки не містить дату і
місце народження боржника, номери
рахунків в установах банків, строку за
який провадиться стягнення, між
кредитором та боржником існує спір
щодо заборгованості та виконавчий
напис нотаріуса пред'явлено до
виконання поза межами річного строку,
встановленого законом.

Рішенням Центрально - Міського
районного суду м. Кривого Рогу від 29
квітня 2014 року у задоволенні позову
ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, ставить питання
про скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
про задоволення її позовних вимог.

Зокрема, апелянт зазначила, що судом
першої інстанції не було витребувано у
відповідачів статутних документів, не
досліджено матеріали виконавчого
провадження по виконанню спірного
виконавчого напису нотаріуса, не
витребувано у нотаріуса документи, на
підставі яких було вчинено виконавчий
напис.

Рішення суду, на думку позивача, по
формі та змісту не відповідає вимогам
норм ст.215 ЦПК України та положенням
Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009
року «Про судове рішення».

Судом при ухваленні рішення не взято до
уваги, що між кредитором ПАТ «ОТП Банк»
та боржником ОСОБА_3 існує спір щодо
заборгованості по кредитному договору,
оскільки його позивач укладала з АКБ
«Райффайзен Банк Аваль», в той час, як
виконавчий напис нотаріуса здійснено
на користь ПАТ «ОТП Банк».

Крім того, апелянт зауважив, що
виконавчий напис нотаріуса від 25.12.2009
року підлягав пред'явленню до
виконання до 25.12.2010 року, тому ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» не мав права
пред'являти його до виконання 04.12.2012
року після закінчення встановленого
законом строку та не підтвердивши при
цьому своє правонаступництво.

В запереченнях на апеляційну скаргу
відповідач просить її відхилити, а
рішення суду, як законне та
обгрунтоване, на їх думку, залишити без
змін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених позовних вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобовязання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобовязанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Статтею 32 указаного Закону
встановлено, що у разі порушення
основного зобовязання та/або умов
іпотечного договору іпотекодержатель
надсилає іпотекодавцю та боржнику,
якщо він є відмінним від іпотекодавця,
письмову вимогу про усунення
порушення. В цьому документі
зазначається стислий зміст порушених
зобовязань, вимога про виконання
порушеного зобовязання у не менш ніж
тридцяти денний строк та попередження
про звернення стягнення на предмет
іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.
Якщо протягом встановленого строку
вимога іпотекодержателя залишається
без задоволення, іпотекодержатель
вправі розпочати звернення стягнення
на предмет іпотеки відповідно до цього
Закону.

Статтею 87 Закону України «Про
нотаріат» та пунктом 282 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, яка затверджена
наказом Міністерства юстиції України
від 3 березня 2004 року № 20/5, передбачено,
що для стягнення грошових сум або
витребування від боржника майна
нотаріуси вчиняють виконавчі написи на
документах, що встановлюють
заборгованість. Перелік документів, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів,
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону України
нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо
подані документи підтверджують
безспірність заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем та за умови, що з дня
виникнення права вимоги минуло не
більше трьох років, а у відносинах між
підприємствами, установами та
організаціями не більше одного року.

Частиною 4 пункту 283 Інструкції
передбачено, що вчинення виконавчого
напису в разі порушення основного
зобовязання та (або) умов іпотечного
договору здійснюється нотаріусом
після спливу тридцяти днів з моменту
одержання іпотекодавцем та боржником,
якщо він є відмінним від іпотекодавця,
письмової вимоги про усунення
порушень.

Згідно пункту 284 зазначеної Інструкції
нотаріус вчиняє виконавчі написи,
зокрема, якщо подані документи
підтверджують безспірність
заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем.

Пунктом 283 Інструкції встановлено, що
для вчинення виконавчого напису
стягувачем або уповноваженим
представником нотаріусу подається
заява, у якій, зокрема, має бути
зазначено: відомості про найменування
і адресу стягувача та боржника; дата та
місце народження боржника фізичної
особи, місце його роботи; номери
рахунків у банках, кредитних установах,
код в ЄДРПОУ для юридичної особи; строк,
за який має провадитися стягнення;
інформація щодо суми, яка підлягає
стягненню або предметів, що
підлягатимуть витребуванню, включаючи
пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може
містити також іншу інформацію,
необхідну для вчинення виконавчого
напису.

Пунктом 286 Інструкції передбачено, що
при вчиненні виконавчого напису
нотаріус повинен перевірити, чи подано
на обґрунтування стягнення документи,
зазначені у Переліку документів, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів.

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету
Міністрів України «Про затвердження
переліку документів, за якими
стягнення заборгованості провадиться
у безспірному порядку на підставі
виконавчих написів нотаріусів» від 29
червня 1999 року № 1172 для одержання
виконавчого напису для стягнення
заборгованості за нотаріально
посвідченими угодами подаються,
зокрема, оригінал нотаріально
посвідченої угоди; документи, що
підтверджують безспірність
заборгованості боржника та
встановлюють прострочення виконання
зобовязання.

Тобто, вказаними положеннями
законодавства встановлено, що нотаріус
при вчиненні виконавчого напису про
звернення стягнення на предмет іпотеки
не перевіряє безспірність
заборгованості, не встановлює права та
обовязки учасників правовідносин, а
лише перевіряє наявність документів з
урахуванням положень Переліку, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку.

Відповідно до ч.1 ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 59 ЦПК України
передбачено, що обставини справи, які
за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Положеннями статей 10,60 ЦПК України
встановлено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Згідно статті 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою- третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Як вбачається з матеріалів
справи, позивач ОСОБА_3, ставлячи
питання про визнання недійсним
виконавчого напису нотаріуса, не
надала суду першої та апеляційної
інстанцій належних та допустимих
доказів на підтвердження своїх
позовних вимог.

Посилання ОСОБА_3 на те, що
виконавчий напис нотаріуса пред'явлено
відповідачем до виконання поза межами
строку, встановленого законом, не
можуть бути підставою для задоволення
позову, оскільки не є обставиною, у
розумінні ст.215 ЦК України, яка зумовлює
визнання правочину недійсним.

У зв'язку з чим, доводи апеляційної
скарги про те, що виконавчий напис
нотаріуса від 25.12.2009 року підлягав
пред'явленню до виконання до 25.12.2010
року, тому ТОВ «ОТП Факторинг Україна»
не мав права пред'являти його до
виконання 04.12.2012 року після закінчення
встановленого законом строку не
беруться до уваги колегією суддів.

Також не можуть бути підставою
для задоволення позову посилання
ОСОБА_3 на те, що між нею та Банком є спір
щодо заборгованості по кредитному
договору, про що свідчить звернення ТОВ
«ОТП Банк» до суду з позовом до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості, оскільки
у матеріалах справи відсутні відомості
про повне виконання виконавчого напису
нотаріуса, у зв'язку з чим, Банк має
право звернення до суду із зазначеним
позовом.

Колегією суддів також не беруться до
уваги доводи апеляційної скарги про те,
що між кредитором ПАТ «ОТП Банк» та
боржником ОСОБА_3 існує спір щодо
заборгованості по кредитному договору
з наступних підстав.

25.05.2006 р. між Акціонерним комерційним
банком «Райффайзен банк Україна» та
ОСОБА_3 був укладений Кредитний договір
№ СМ- ОАи/1676/, за умовами якого ОСОБА_3
отримала кредит в сумі 270000 гривень.

В забезпечення виконання зобов'язань
за Кредитним договором ОСОБА_3 передала
Банку у іпотеку нерухоме майно - нежиле
приміщення, вбудоване в 2-й поверх 2-х
поверхової будівлі А-2, загальною
площею 240,2 кв. м. що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 , про що зазначено у
договорі іпотеки № РМ-0Аи/1633/2006 від
25.05.2006 року.

Позивачка ОСОБА_3, належним чином умови
кредитного договору не виконувала. У
зв'язку із чим, Банк звернувся до
приватного нотаріуса
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, для
вчинення на договорі іпотеки,
виконавчого напису.

Відповідно до ст. 1 Статуту ПАТ «ОТП
Банк»: « Публічне акціонерне
товариство «ОТП Банк» є
правонаступником усіх прав та
обовязків Акціонерного комерційного
банку «Райффайзенбанк Україна». Банк
був створений у формі акціонерного
товариства закритого типу на підставі
Договору про створення та діяльність
акціонерного комерційного банку
«Райффайзенбанк Україна» від 13
листопада 1997 року та рішення
Установчих зборів Банку від 28листопада
1997 року та зареєстрований Національним
Банком України 02 березня 1998 року
(Реєстраційний номер 273). Згідно з
рішенням позачергових Загальних
Зборів Акціонерів від 09 жовтня 2006 року
(Протокол № 40) Банк змінив свою назву з
Акціонерного комерційного банку
«Райффайзенбанк Україна» на Закрите
акціонерне товариство «ОТП Банк». З
метою приведення Статуту у
відповідність до вимог Закону України
«Про акціонерні товариства» від 17.09.2008
р. № 514-УІ та згідно з рішенням
Загальних Зборів Акціонерів від 23
квітня 2009 року (Протокол № 53) Банк
змінив свою назву з Закритого
акціонерного товариства «ОТП Банк» на
Публічне акціонерне товариство «ОТП
Банк»».

Отже, на підставі вищенаведеного,
колегія суддів приходить до висновку
про те, що відповідач мав право на
звернення до нотаріуса за вчиненням
виконавчого напису.

Не зазначення у виконавчому
написі нотаріусом дати і місця
народження боржника, номерів рахунків
в установах банків, строку, за який
провадиться стягнення, на думку
колегії суддів не є підставою для
визнання виконавчого напису недійсним,
оскільки факту наявності
заборгованості позивача за кредитним
договором не спростовує та за
наявності інших відомостей, зокрема,
ідентифікаційного коду боржника, місця
його проживання і роботи та відомостей
щодо об'єкта нерухомості, може бути
виконаний у повному обсязі.

Також колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відмову у задоволенні
позовної вимоги ОСОБА_3 щодо
встановлення факту того, що виконавче
провадження № 35479020 від 04.12.2012 року
підлягає закінченню у зв'язку з
визнанням судом виконавчого документу
таким, що не підлягає виконанню,
оскільки вирішення питання про
закінчення виконавчого провадження на
підставі положень ст.49 ЗУ «Про
виконавче провадження» належить до
компетенції державного виконавця. Крім
того, дана позовна вимога є
взаємопов'язаною з вимогою про
визнання недійсним виконавчого напису
нотаріуса, у задоволенні якої судом
відмовлено.

Доводи апеляційної скарги
позивача щодо того, що судом першої
інстанції не було витребувано у
відповідачів статутних документів,
колегією суддів не беруться до уваги,
оскільки спростовуються матеріалами
справи та наявним у ній Статутом АТ
«ОТП Банк».

На думку колегії суддів, не можуть бути
підставою для задоволення апеляційної
скарги доводи про те, що судом не
досліджено матеріали виконавчого
провадження по виконанню спірного
виконавчого напису нотаріуса, не
витребувано у нотаріуса документи, на
підставі яких було вчинено виконавчий
напис, оскільки тягар доказування у
цивільному процесі лежить на
позивачеві, яка повинна була надати
суду належні та допустимі докази на
підтвердження своїх позовних вимог.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що оскаржуване рішення суду по формі та
змісту не відповідає вимогам норм ст.215
ЦПК України та положенням Постанови
Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про
судове рішення» не можуть бути
підставою для задоволення апеляційної
скарги, оскільки висновків суду не
спростовують та не призвели до
неправильного вирішення спору по суті.

На підставі наведеного, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позову ОСОБА_3

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду відповідає
вимогам матеріального та
процесуального права, у зв'язку з чим
відсутні підстави для задоволення
апеляційної скарги, а рішення суду
повинно бути залишено без змін на
підставі ст. 308 ЦПК України .

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного
суду м.Кривого Рогу від 29 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: