Справа № 265/8550/13-ц
Провадження № 2/265/244/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2014 року
місто
Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Ковтуненко О. В.,

при секретарі - Григор А.Г.,

за участю представника позивача ПАТ КБ
«Приватбанк» Пархоменко М.О.,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Маріуполі
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційного
банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за
договорами кредиту, -

В С Т А Н О В И В:

05 листопада 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
кредитним договором № MRXRRX02040186 від 06
вересня 2008 року у розмірі 16542,78 гривен
(1223,98 гривен - заборгованість за
кредитом; 85,11 гривен - заборгованість за
процентами за користування кредитом;
673,92 гривен - заборгованість по комісії
за користування кредитом; 13295,83 гривен -
пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором; 500,00 гривен -
штраф (фіксована складова); 763,94 гривен -
штраф (процентна складова)).

15 листопада 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
кредитним договором № SAMDN7742 від 23
грудня 2004 року у розмірі 17444,30 гривен
(5087,57 гривен - заборгованість за
кредитом; 12356,73 гривен - заборгованість
за процентами за користування
кредитом).

У судовому засіданні 04 лютого 2014 року
вказані позови були об'єднані в одне
провадження.

У судовому засіданні представник ПАТ
КБ «Приватбанк» Пархоменко М.О. позовні
вимоги підтримала в повному обсязі,
просила позов задовольнити. Зазначила,
що нарахування заборгованості
проводилося у відповідності з умовами
кредитних договорів.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не
визнав. Пояснив, що він дійсно у грудні
2004 року отримував кредит у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну карку у розмірі 2000 гривен зі
сплатою відсотків зі строком
повернення 2 роки. У грудні 2006 року
договір був пролонгований, а саме він
отримав нову платіжну карту зі строком
дії до грудня 2009 року. У 2007 року банк в
односторонньому порядку збільшив суму
кредитного ліміту. Після 2009 року він
нову картку не отримував. Погашення
заборгованості він здійснював
внесенням грошей на картрахунок, а
також банк робив перерахування з його
зарплатної картки. Вважає, що кредит
він повернув. Якщо якісь суми
залишилися неповернутими, то він
просить застосувати строк позовної
давності, так як з грудня 2009 року по
листопад 2013 року минуло майже 4 роки.

Що стосується кредитного договору від
06 вересня 2008 року, то відповідач ОСОБА_2
пояснив, що йому надавався споживчий
кредит «Розстрочка» (Стандарт) у сумі
2340 гривен на 24 місяці до 06 вересня 2010
року. Він тривалий час вносив щомісячні
платежі, а з жовтня 2009 року після
звільнення з роботи через скрутний
матеріальний стан перестав вносити
платежі. Однак, просив у позові
відмовити, так як позивач пропустив
трирічний строк позовної давності.

Представник позивача у судовому
засіданні пояснила, що ПАТ КБ
«Приватбанк» не порушило строк
позовної давності, так як строк дії
кредитного договору 23 грудня 2004 року не
сплинув на підставі п. 9.12 Умов та правил
надання банківських послуг - договір
був пролонгований. Що стосується
кредитного договору від 06 вересня 2008
року, то згідно п.5.5 Умов та правил
надання споживчого кредиту фізичним
особам «Розстрочка» (Стандарт)
встановлений строк позовної давності у
5 років.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши
матеріали справи, суд вважає, що
позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк»
задоволенню не підлягають з наступних
підстав.

1. Положеннями ч.1 ст. 1054 ЦК України
вказано, що за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник повинен
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу виконувати взяті на себе
зобов'язання належним чином (ст. 526 ЦК
України).

Судом встановлено, що 23 грудня 2004 року
між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був
укладений кредитний договір SAMDN7742
про відкриття картрахунку та
обслуговування кредитної карти.
Відповідно до нього ОСОБА_2 23 грудня 2004
року отримав кредит у розмірі 2000 гривен
у вигляді встановлення кредитного
ліміту на платіжну карту зі сплатою
процентів за користування кредитом у
розмірі 3 % у місяць (36 % річних) зі
строком дії карти у 2 роки.

Згідно з п. 1.2 договору невід'ємною його
частиною є Правила користування
платіжними картами.

Згідно пункту 9.12 Умов і правил надання
банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він пролонгується на такий
самий строк.

При цьому, відповідно до пунктів 3.1.1 та
5.4 Правил користування платіжною
карткою граничний строк дії картки
(місяць і рік) вказано на ній і вона
дійсна до останнього календарного дня
такого місяця, строк погашення
процентів за кредитом визначено
місячними платежами, а строк погашення
кредиту в повному обсязі визначено
останнім днем місяця, вказаного на
картці (поле MONTH).

Сторонами у справі не заперечується, що
відповідач ОСОБА_2 у грудні 2004 року
отримав платіжну карту зі строком дії
до грудня 2006 року, а потім був
здійснений перевипуск картки на три
роки, тобто до грудня 2009 року.

ОСОБА_2 не виконав своїх зобов'язань за
кредитним договором, унаслідок чого у
нього перед ПАТ КБ «Приватбанк»
виникла заборгованість. Останній
платіж по карті відповідач здійснив у
липні 2009 року у сумі 223 гривен.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідач ОСОБА_2 у судових засіданнях
заявляв про застосування судом строку
позовної давності, його заяви занесені
до журналу судового засідання.

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Така правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, яка
в силу ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковою для всіх судів України.

Суд прийшов до переконливого висновку,
що відповідач ОСОБА_2 не виконав взятих
на себе зобов'язань щодо погашення
боргу до 31 грудня 2009 року, проте ПАТ КБ
«Приватбанк» звернулося до суду з
позовом про захист свого порушеного
права лише 15 листопада 2013 року, тобто з
пропуском установленого ст. 257 ЦК
України трирічного строку позовної
давності.

За таких обставин суд відмовляє в
задоволенні позовних вимог ПАТ КБ
«Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за договором кредиту №
SAMDN7742 від 23 грудня 2004 року.

2. Згідно з положеннями ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох і більше
сторін, спрямована на встановлення,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно з ч.1 ст. 638 та ч.1 ст. 640 ЦК України
договір є укладеним з моменту
досягнення в належній формі згоди з
усіх істотних умов договору.

За положеннями ст. 1055 ЦК України
кредитний договір укладається у
письмовій формі. Кредитний договір,
укладений з недодержанням письмової
форми, є нікчемним.

Судом встановлено, що згідно заяви
позичальника ПАТ КБ «Приватбанк» надав
ОСОБА_2 споживчий кредит у розмірі 2340,00
гривен на строк 24 місяці з 06 вересня 2008
року до 06 вересня 2010 року зі сплатою
процентів за користування кредитом у
розмірі 1 % на місяць (12 % річних) на суму
залишку заборгованості за Кредитом,
одноразової винагороди за надання
фінансового інструменту у розмірі 390,00
гривен та щомісячної винагороди за
надання фінансового інструменту у
розмірі 56,16 гривен.

Відповідач сплачував кошти на
погашення кредиту до 08 вересня 2009 року,
а саме сплатив 2069,29 гривен.

З вересня 2009 року відповідач умови
кредиту не виконував та у нього
утворилася заборгованість за
розрахунком позивача у розмірі 16542,78
гривен.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні
зазначив, що банк порушив трирічний
строк позовної давності, щодо
застосування іншого строку позовної
давності позивач при наданні кредитних
коштів не наголошував.

Представник позивач ПАТ КБ
«Приватбанк», заперечуючи проти
застосування наслідків пропуску
строку позовної давності, зазначила, що
пунктом 5.5 Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт)сторони передбачили строк
позовної давності у п'ять років, а тому
строк позовної давності не сплив.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 259 ЦК України позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.
Договір про збільшення позовної
давності украдається у письмовій
формі.

Вирішуючи справу, суд вважає
встановленим той факт, що кредитний
договір між сторонами був укладений у
формі написання позичальником заяви
про надання кредиту. Підписуючи
вказану заяву, ОСОБА_2 підписав її пункт
про ознайомлення та згоду із Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка») (Стандарт).

При цьому Умови надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт), що надані позивачем до суду,
не підписані позичальником
(відповідачем у справі), не мають
реквізитів, відсутня дата їх складання
або підпису сторонами, а також немає
жодної ідентифікуючої ознаки на
предмет їх невід'ємності від заяви
позичальника.

За таких обставин, суд прийшов до
переконливого висновку, що письмовий
договір між сторонами щодо збільшення
строку позовної давності до п'яти років
не укладався, а встановлений законом
трирічний строк позовної давності
сплив 06 вересня 2013 року, тоді як до суду
позивач ввернувся 05 листопада 2013 року.

За таких обставин суд відмовляє в
задоволенні позовних вимог ПАТ КБ
«Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за договором кредиту №
MRXRRX02040186 від 06 вересня 2008 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства Комерційного
банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за договором
кредиту № SAMDN7742 від 23 грудня 2004
року та договором кредиту № MRXRRX02040186
від 06 вересня 2008 року - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду Донецької області
через Орджонікідзевський районний суд
міста Маріуполя Донецької області
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ______________________