Справа № 715/1118/14-ц
Провадження № 2/715/452/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2014 року
Глибоцький районний суд Чернівецької
області

в складi: головуючого судді
Цуркана В.В.

секретаря судового засідання
Майщук С.В.

за участю:

позивача
ОСОБА_1

представника позивача
ОСОБА_2

відповідача
ОСОБА_3

представника відповідача
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засiданнi в залі суду в смт. Глибока
позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, третя особа без самостійних
вимог приватний нотаріус
Чернівецького міського нотаріального
округу ОСОБА_7 про визнання договору
дарування недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із
вказаною позовною заявою, в якій просив
суд ухвалити рішення яким визнати
недійсним договір дарування земельної
ділянки загальною площею 0,2500га у межах
згідно з планом, яка розташована в с.
Грушівка Волоківської сільської ради
Глибоцького району Чернівецької
області, кадастровий номер
:02:002:0097, який укладений між ОСОБА_3,
від імені якої діяв ОСОБА_6 та ОСОБА_5
від 20.11.2013 року посвідчений приватним
нотаріусом Чернівецького міського
нотаріального округу ОСОБА_7, та
скасувати реєстрацію права приватної
власності вищевказаної земельної
ділянки на ім'я ОСОБА_5.

До початку розгляді справи по суті,
позивач не змінюючи своїх позовних
вимог, подав нову редакцію позовної
заяви, в якій свої вимоги обґрунтовує
тим, що на даний час на розгляді в
апеляційному суді Чернівецької
області перебуває цивільна справа
позовні вимоги якої стосуються
розподілу житлових будинків літ. А та
літ. Ж, які були збудовані в 2006 та 2011
роках відповідно та знаходяться в
АДРЕСА_1, які належить їм з
відповідачкою ОСОБА_3 на праві спільно
сумісної власності подружжя. При цьому
спірні будинки розташовані на
земельній ділянці, площею 0,2500га, яка
знаходиться в селі Грушівка
Волоківської сільської ради
Глибоцького району Чернівецької
області, цільове призначення для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, яка належить
відповідачці ОСОБА_3 на підставі
державного акту серії ЯБ №443753 від
12.12.2005 року. Вказана земельна ділянка
відповідачкою ОСОБА_3 була подарована
ОСОБА_5

Позивач вважає, що договір дарування
земельної ділянки є незаконним та
недійсним і таким, що направлений на
позбавлення його права власності на
спірні будинки, які є об'єктом
розподілу спільного майна подружжя,
оскільки, нотаріус не мав права
посвідчувати договір дарування
земельної ділянки, на якій знаходяться
житлові будинки. Вказаний договір мав
посвідчуватись за місцезнаходженням
майна або за місцезнаходженням однією
з сторін правочину, крім цього договори
про відчуження нерухомого майна
подружжя, що належить їм на праві
спільної сумісної власності, посвідчує
нотаріус за наявності письмової згоди
другого з подружжя. При цьому
незважаючи на те, що земельна ділянка
належить ОСОБА_3, майно - будинки та інші
споруди, які перебувають на ній і які є
нероздільними із земельною ділянкою,
належать позивачу і відповідачці
ОСОБА_3 на праві спільної сумісної
власності.

Крім цього, позивач вказує на те, що
укладений правочин порушує його
конституційне право володіти
користуватись і розпоряджатися своєю
власністю, і визнання договору
дарування недійсним, є єдиним для нього
способом захистити свої права та
зберегти єдине житло.

Позивач ОСОБА_1 та в його інтересах
представник ОСОБА_2 в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали.
При цьому представник ОСОБА_2 в
судовому засіданні вказала на те, що
договір дарування земельної ділянки
необхідно скасувати, у зв'язку з тим, що
відповідач по справі ОСОБА_6 при
укладанні правочину діючи від імені
відповідачки ОСОБА_3, подав нотаріусу
неправдиві відомості, а саме: вказав на
те, що на земельній ділянці відсутні
будь - які будівлі та споруди, а також
надав неправдиву інформацію про те, що
ОСОБА_3 не перебуває у шлюбі, що в свою
чергу призвело до укладання даного
правочину, при цьому на думку
представника позивача, у випадку
наявності достовірних відомостей
даний правочин не був би укладений.

В судовому засіданні відповідачка
ОСОБА_3 та в її інтересах представник
ОСОБА_4 позовні вимоги не визнали. При
цьому представник відповідачки в своїх
поясненнях посилались на
безпідставність позовних вимог та
просила суд відмовити у їх задоволенні.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання
не з'явилась, проте її представник
ОСОБА_9 подав до суду заяву, в якій
вказує на те, що позовні вимоги не
визнають та давити пояснення по справі
не мають наміру.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання
не з'явився, однак від нього надійшла
заява та нотаріально засвідчена заява,
в яких він просить справу розглянути у
його відсутністі, позов не визнає і
пояснення по справі давати не бажає.

Третя особа без самостійних вимог
приватний нотаріус ОСОБА_7 в судове
засідання не з'явилась, про те від неї
надійшла заява, в якій вона просить
розглянути справу у її відсутності, при
цьому вказує на те, що підстав для
відмови у посвідченні договору
дарування земельної ділянки від 20.11.2013
року на користь ОСОБА_5 та вчинення дій
з реєстрації правочину були відсутні.

Вислухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши письмові докази по
справі, суд прийшов до висновку, що
позовні вимоги не підлягають до
задоволення.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим кодексом, звернутись
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає справу в межах заявлених
позовних вимог.

Судом встановлено, що відповідно до
державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯБ №443763 від
12.12.2005 року, ОСОБА_3 на підставі рішення
22 сесії ІV скликання №1118-22/04 від 30.09.2004
року Волоківської сільської ради є
власником земельної ділянки площею
0,2500га у с. Грушівка Волоківської
сільської ради цільове призначення
якої, для будівництва і обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
та споруд.

Згідно з вимогами ч.5 ст.57 СК України,
особистою приватною власністю
подружжя, дружини, чоловіка є земельна
ділянка, набута нею, ним за час шлюбу
внаслідок приватизації земельної
ділянки, що перебувала у її, його
користуванні, або одержана внаслідок
приватизації земельних ділянок
державних і комунальних
сільськогосподарських підприємств,
установ та організацій, або одержана із
земель державної і комунальної
власності в межах норм безоплатної
приватизації, визначених Земельним
Кодексом.

Якщо на такій земельній ділянці
знаходиться будинок, будівля, споруда,
що є спільною сумісною власністю
подружжя, то у разі поділу будинку,
будівлі, споруди між подружжям та
виділу конкретної частини будинку,
будівлі, споруди до особи, яка не мала
права власності чи користування
земельною ділянкою переходить це право
у розмірі частки права власності у
спільному майні будинку, будівлі,
споруди у відповідності до статей 120 ЗК
України, 377 ЦК України.

При цьому, аналізуючи ст.120 ЗК України
та ст.377 ЦК України, на які також
посилається позивач у своїй позовній
заяві, вбачається, що особа, яка не мала
права власності чи користування
земельною ділянкою, спочатку має
набути право власності на частку у
майні будинку, будівлі або споруди,
після чого відповідно у неї виникає
право на частку земельної ділянки, на
якій розташовані ці будівлі та споруди.

Відповідно до технічного паспорту
будинковолодіння по АДРЕСА_1, виданий
на ім'я позивача ОСОБА_1, який
виготовлений 14 січня 2014 року, за
вищевказаною адресою самочинно
збудовано з 2006 по 2011 роки: житловий
будинок літ. «А» загальною площею 229,00
кв.м., житлова площа 141,5 кв.м., житловий
будинок літ. «Ж» загальною площею 365,8
кв.м., житловою площею 192,4 кв.м., гаражі
літ. «Б» та літ. «Е», сараї літ. «В» та
«Г», вольєр літ. «Є» загальною вартістю
2 959 769 гривень.

В судовому засіданні встановлено, що
вищевказані самочинно збудовані
будинки і споруди, на даний час не здані
в експлуатацію, і право власності на
них не визнано ні за позивачем ОСОБА_1,
ні за відповідачкою ОСОБА_3

В позовній заяві та в своїх поясненнях
представник позивача вказала на те, що
на даний час на розгляді апеляційного
суду перебуває справа про розподіл
майна подружжя між сторонами по справі
та визнання права власності на
вищевказані будинки, тобто, на даний
час позивач тільки оспорює свої права
на вищевказане майно, однак не має
права власності на нього.

Згідно з договором дарування земельної
ділянки, зареєстрованого в реєстрі за
№11415 від 20 листопада 2013 року,
посвідченим приватним нотаріусом
Чернівецького міського нотаріального
округу Чернівецької області ОСОБА_7,
ОСОБА_3 (дарувальник), передала у
власність ОСОБА_5 (обдарованого)
земельну ділянку, площею 0,2500га, що
розташована в селі Грушівка
Волоківскьої сільської ради
Глибоцького району Чернівецької
області, кадастровий номер земельної
ділянки :02:002:0097, цільове
призначення для будівництва і
обслуговування житлового будинку
господарських будівель і споруд.

ОСОБА_3 зарєстрована по АДРЕСА_2, що
підтверждується копією її паспорту,
яка міститься в матеріалах спави, а
тому вона мала право посвідчити
догорів дарування у м. Чернівці.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України недодержання
сторонами або стороною в момент
вчинення правочину вимог, встановлених
ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, як правило, має
наслідком визнання правочину
недійсним.

Договір дарування земельної ділянки
між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 від 20 листопада 2013
року, посвідчений приватним нотаріусом
Чернівецького міського нотаріального
округу Чернівецької області ОСОБА_7,
укладений в письмовій формі,
посвідчений нотаріально, тобто
укладений згідно вимогам чинного
законодавства України.

Відповідно до роз'яснень постанови
Пленуму Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
особами, які беруть участь у справі про
визнання правочину недійсним, є
насамперед сторони правочину.

Відповідно до змісту ч.3 ст. 215 ЦК вимога
про визнання оспорюваного правочину
недійсним може бути пред'явлена однією
зі сторін правочину, або
заінтересованою стороною, при цьому
права даної особи мають були порушені
на момент звернення до суду.

Право звернення до суду на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання,
закріплений також у ст. 15 ЦК України та
ст.3 ЦПК України, яка передбачає, що
кожна особа вправі звернутися до суду
за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно з вимогами вищевказаних норм
закону, захисту підлягають саме
порушені, невизнані або оспорюванні
права особи на момент звернення до
суду, при цьому законом не передбачено
право особи на звернення до суду за
захистом свого порушеного права, яке у
особи, ще не виникло.

Позивач не надав суду належних та
допустимих доказів, про те, що він має
право власності на будівлі та споруди,
які знаходяться на вищезазначеній
земельній ділянці, при цьому в судовому
засіданні встановлено, що на даний час
позивач тільки оспорює своє право на
вищевказане майно.

Враховуючи, що на даний час права
позивача не порушені внаслідок
укладеного договору дарування
земельної ділянки, не може бути
підставою для задоволення його
позовних вимог і те, що відповідач по
справі ОСОБА_6 при укладанні правочину,
діючи від імені відповідачки ОСОБА_3,
подав нотаріусу неправдиві відомості,
оскільки подання цих відомостей може
порушувати права саме сторін
правочину, які і мають право звертатись
до суду з відповідним позовом.

Виходячи з вищенаведених обставин
справи, а також діючого матеріального
закону, з урахуванням загальних засад
цивільного судочинства, суд приходить
до висновку, що в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
третя особа без самостійних вимог
приватний нотаріус Чернівецького
міського нотаріального округу ОСОБА_7
про визнання договору дарування
недійсним необхідно відмовити в
повному обсязі.

На підставі викладеного, ст. 120 ЗК
України, ст.ст. 3, 11, 15, 215, 377 ЦК України,
ст.ст.3-11, 15, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа без
самостійних вимог приватний нотаріус
Чернівецького міського нотаріального
округу ОСОБА_7 про визнання договору
дарування недійсним - відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до апеляційного суду
Чернівецької області через Глибоцький
районний суд протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

СУДДЯ: