Справа № 357/7470/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2014 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді - Протасова О. М.
,

при секретарі - Снігур С. В.,

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні суду цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Білоцерківського національного
аграрного університету про поновлення
на роботі, стягнення заробітку за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з зазначеним
позовом та вказав, що починаючи з 13.10.2000
року і по 01.06.2014 року він спершу
навчався у відповідача в аспірантурі,
після чого 11 років працював на різних
посадах. Так, 13.10.2000 року згідно наказу
№186/ОС він був зарахований на посаду
асистента кафедри бухгалтерського
обліку і аудиту; 05.07.2001 року згідно
наказу №101/ОС - на посаду асистента тієї
ж кафедри за контрактом на один рік. За
наказом від 26.09.2001 року №362/С був
зарахований до стаціонарної
аспірантури, у зв'язку з чим 01.10.2001 року
наказом №146/ОС був звільнений з посади
за власним бажанням. 27.09.2004 року згідно
наказу №445/С був відрахований зі
стаціонарної аспірантури у зв'язку із
закінченням навчання. 12.10.2004 року
наказом №182/ОС був зарахований на
посаду асистента кафедри
бухгалтерського обліку та аудиту на
2004-2005 навчальні роки, а 14.07.2005 року
згідно наказу №109/ОС було продовжено
термін роботи на тій же посаді з 01.07.2005
року по 30.06.2006 року.

15.06.2006 року наказом №1 ЗІ/ОС він був
призначений на посаду асистента
кафедри бухгалтерського обліку і
аудиту, як обраний за конкурсом
терміном на 3 роки, а 28.12.2006 року
згідно наказу №291 /ОС був зарахований
за сумісництвом на 0,5 ставки асистента
тієї ж кафедри на 2006-2007 навчальний рік.
18.06.2007 року згідно наказу №99/ОС він був
призначений на посаду доцента
зазначеної кафедри як обраний за
конкурсом. 20.06.2007 року наказом №101/ОС
його було звільнено з роботи за
сумісництвом з посади асистента
кафедри бухгалтерського обліку і
аудиту, а 17.06.2009 року згідно наказу №
126/ОС призначено на посаду доцента цієї
кафедри терміном на 5 років.

Весь час він працював сумлінно, за що
неодноразово заохочувався
адміністрацією, однак в травні місяці
2014 року відповідач письмово попередив
його про закінчення дії контракту та
звільнив його наказом від 30.05.2014 року
№106/ОС на підставі ч.2 ст.36 КЗпП України.

Вважав, що, оскільки трудові контракти
з ним переоформлювались кілька разів,
трудові відносини мали вважатись
такими, що укладені на невизначений
строк, а тому його звільнення на
підставі п.2 ст.36 КЗпП є неправомірним.
Послався на те, що, незважаючи на його
згоду працювати на постійній основі,
контракт був нав'язаний відповідачем,
що порушило його трудові права.

У зв'язку з незаконним, на його думку,
звільненням він зазнав моральних
страждань, які полягали у зміні
нормальних життєвих зв'язків та
необхідності докладати додаткових
зусиль для організації свого життя,
тому просив стягнути з відповідача як
середній заробіток за час вимушеного
прогулу, так і моральну шкоду у розмірі
10000 грн.

У судовому засіданні позивач
підтримав свій позов, посилаючись на
наведені у ньому обставини,
представник відповідача Вавринчук
С.Г., яка діє на підставі довіреності,
позов не визнала як необгрунтований,
пославшись на позицію вищестоящих
судів.

Вислухавши позивача та його
представника - адвоката ОСОБА_3, яка діє
на підставі договору, та дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що позов
не підлягає задоволенню, на підставі
такого.

З відповідних наказів судом
встановлено, що позивач працював на
кафедрі бухгалтерського обліку і
аудиту Білоцерківського національного
аграрного університету: з 13.10.2000 року
згідно наказу №186/ОС - на посаді
асистента; з 05.07.2001 року згідно наказу
№101/ОС - на посаді асистента за
контрактом на один рік; за наказом від
26.09.2001 року №362/С - зарахований до
стаціонарної аспірантури, у зв'язку з
чим 01.10.2001 року наказом №146/ОС
звільнений з посади за власним
бажанням. 27.09.2004 року згідно наказу
№445/С був відрахований зі стаціонарної
аспірантури у зв'язку із закінченням
навчання, а з 12.10.2004 року наказом №182/ОС
був зарахований на посаду асистента
тієї ж кафедри на 2004-2005 навчальні роки.
14.07.2005 року згідно наказу №109/ОС було
продовжено термін роботи на тій же
посаді з 01.07.2005 року по 30.06.2006 року.

З наказу №1 ЗІ/ОС від 15.06.2006 року
судом встановлено, що позивач був
призначений на посаду асистента
кафедри бухгалтерського обліку і
аудиту, як обраний за конкурсом
терміном на 3 роки, а 28.12.2006 року
згідно наказу №291 /ОС був зарахований
за сумісництвом на 0,5 ставки асистента
тієї ж кафедри на 2006-2007 навчальний рік.
18.06.2007 року згідно наказу №99/ОС він був
призначений на посаду доцента
зазначеної кафедри як обраний за
конкурсом, і з 20.06.2007 року наказом
№101/ОС був звільнений з роботи за
сумісництвом з посади асистента
кафедри бухгалтерського обліку і
аудиту.

Судом встановлено також, що 17.06.2009
року згідно наказу № 126/ОС позивача
було призначено на посаду доцента
кафедри бухгалтерського обліку і
аудиту терміном на 5 років, після
закінчення якого наказом від 30.05.2014
року №106/ОС було звільнено на підставі
ч.2 ст.36 КЗпП України.

Згідно з ч.3 ст.21 КЗпП України, контракт -
це особлива форма строкового
трудового договору.

Відповідно до ч.2 ст. 23 того ж Кодексу,
строковий трудовий договір
укладається у випадках, коли трудові
відносини не можуть бути встановлені
на невизначений строк з урахуванням
характеру наступної роботи, або умов її
виконання, або інтересів працівника та
в інших випадках, передбачених
законодавчими актами.

Як вбачається з п.1.7 Статуту
Білоцерківського національного
аграрного університету, погодженого
наказом Міністерства аграрної
політики України 15.09.2008 р. та
затвердженого Міністерством освіти і
науки України 17.09.2008 р., університет
здійснює свою діяльність відповідно до
Конституції України, законів України
"Про освіту", "Про вищу освіту", "Про
наукову і науково-технічну діяльність"
та інших законів і нормативно-правових
актів.

За змістом ст.ст.46,54 закону України "Про
освіту", педагогічні та
науково-педагогічні працівники
приймаються на роботу шляхом укладення
трудового договору, в тому числі за
контрактом. Прийняття на роботу
науково-педагогічних працівників
здійснюється на основі конкурсного
відбору з урахуванням визначення
планів прийому студентів, аспірантів,
докторантів, державного контракту
(замовлення) та угод з
підприємствами, установами,
організаціями, громадянами, та з
урахуванням інших чинників, для чого
навчальним вищим навчальним закладам
надана певна автономія.

Відповідно до п.3.2 зазначеного Статуту,
університет має право приймати на
роботу педагогічних,
науково-педагогічних та інших
працівників за трудовим договором,
конкурсом та на умовах контракту
згідно з чинним законодавством.

За змістом п. 7 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
1992 року № 9 «Про практику розгляду
трудових спорів», власник або
уповноважений ним орган може вимагати
від працівника, який працює за трудовим
договором, укладення контракту тільки
в тому разі, коли він відноситься до
категорії працівників, які згідно з
законодавством працюють за контрактом.

До категорії таких працівників
ст.ст.20,54 Закону України "Про освіту"
відносять керівників установ освіти,
педагогічних та науково-педагогічних
установ.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.23 КЗпП України,
трудовий договір може бути укладений
на визначений строк, встановлений за
погодженням сторін.

Згідно з п.2 ч.1 того ж Кодексу,
підставами припинення трудового
договору є закінчення його строку,
крім випадків, коли трудові відносини
фактично тривають і кожна зі сторін не
поставила вимогу про його припинення.

На підставі наведених норм та
встановлених обставин суд вважає, що, з
урахуванням специфіки праці
науково-педагогічних працівників,
позивач відноситься до тієї їх
категорії, з якими можуть бути
укладені трудові договори на
визначений строк, і цей строк був
погоджений сторонами; після
закінчення цього строку одна зі сторін
поставила вимогу про припинення
трудових правовідносин і вони фактично
припинились. Тому суд вважає, що
відповідач діяв відповідно до
законодавства та в межах своїх
повноважень.

Оскільки інші вимоги позивача є
похідними від основної, відмовляючи у
поновленні на роботі суд відмовляє і у
задоволенні вимог позивача про
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст.10,11,60,88,209,212, 213, 215,294-296 ЦПК України,
суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Білоцерківського національного
аграрного університету про поновлення
на роботі, стягнення заробітку за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди
відмовити.

Рішення може бути оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається апеляційному суду Київської
області через Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги , якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя О. М. Протасова