№2/638/513/14
РІШЕННЯ

Іменем України

(вступна та резолютивна частини)

14 липня 2014 року
м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у
складі:

Головуючого - судді Задорожного
М.І.

при секретарі: Жупник Ю.В..

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Дзержинського
районного суду м. Харкова цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення суми

враховуючи те, що для написання повного
тексту рішення необхідно певний час,
суд вважає за можливе, відповідно до ч.3
ст. 209, ч.1 ст. 218 ЦПК України,
оголосити вступну та резолютивну
частини рішення.

З повним рішенням суду особи, які
беруть участь у справі, можуть
ознайомитись протягом п'яти днів після
проголошення в судовому засіданні
вступної та резолютивної частин
рішення.

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення суми - відмовити.

Рішення може бути оскаржене у
апеляційному порядку до апеляційного
суду Хар ківської області через
Дзержинський районний суд м. Харкова
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя

Справа №638/17172/13ц

№2/638/513/14

РІШЕННЯ

Іменем України

14 липня 2014 року
м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у
складі:

Головуючого - судді Задорожного
М.І.

при секретарі: Жупник Ю.В..

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Дзержинського
районного суду м. Харкова цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення суми

ВСТАНОВИВ:

28.10.2013 року позивач звернувся до суду з
позовом, в якому просить стягнути з
ОСОБА_2 на користь позивача у якості
відшкодування доходів від
необґрунтовано придбаного майна за
договором найму квартири АДРЕСА_1 з
ОСОБА_3 за червень - жовтень 2013 року із
розрахунку 4000 грн. щомісячно а всього
20000 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує
тим, що він є власником 2/3 частин
спірної квартири на підставі договору
купівлі - продажу частини квартири від
21.11.2011 року реєстровий номер 3549, а також
власником 1/3 частини спірної квартири
на підставі договору купівлі продажу
частини квартири від 10.11.2011 року
реєстровий №3406, тобто власником
квартири АДРЕСА_2. В даній квартирі була
зареєстрована відповідач ОСОБА_2, яка
зобов"язалась до 01.01.2012 року знятись з
реєстраційного обліку та виселитись з
квартири, але цього не зробила.
Рішенням Дзержинського районного суду
м.Харкова від 26.03.2013 року ухвалено
усунути перешкоди у користуванні
власністю та виселити ОСОБА_2, та
зобов"язано зняти з реєстрації
відповідача та всіх осіб які були
зареєстровані в даній квартирі. Однак,
ОСОБА_2 не виконала рішення суду і не
будучи власником вказаної квартири та
не маючи відповідних повноважень з
01.06.2013 року до кінця 2013 року уклала з
ОСОБА_3 договір оренди вказаної
квартири. Власність оренди вказаної
квартири згідно оголошення в газеті
"Прем"єр" складає не менш 4000 грн
щомісяця.

Оскільки відповідач, до теперішнього
часу не знялась з реєстраційного
обліку за вищезазначеною адресою та
продовжує користуватися квартирою, чим
перешкоджає йому реалізовувати право
власності, він вимушений звернутись з
даним позовом до суду.

Уповноважений представник позивача
ОСОБА_4, що діє на підставі довіреності,
підтримав вимоги позовної заяви,
просив позов задовольнити в повному
обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та її уповноважений
представник у судове засідання не
з"явились, про день, час, та місце
розгляду справи були повідомлена
своєчасно та належним чином, надали до
суду письмові заперечення проти
позову, в якому позовні вимоги не
визнали, просили відмовити у їх
задоволенні, посилаючись на те, що
позивачем на підтвердження позовних
вимог надано документ який не може бути
визнаний допустимим доказом, тобто
доказів укладення оплатного договору
оренди між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не надано.
Наданий у якості доказу договір оренди,
є безоплатним договором, яким
встановлено, що розмір орендної плати
складає щомісячний платіж за
комунальні послуги. Даний договір
виконувався орендатором, про що
свідчить надані квитанції про сплату
комунальних послуг, які долучені до
матеріалів справи.

Суд, вислухавши пояснення представника
позивача, пояснення свідків ОСОБА_3,
ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи та
докази, надані в обґрунтування позову,
доходить висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню, з наступних
підстав.

Судовим розглядом справи встановлено,
що 01.06.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
укладено договір оренди житлового
приміщення, а саме квартири АДРЕСА_3.
Підпунктом 4.1. п.4 вказаного договору
розмір орендної плати складає
щомісячний платіж за комунальні
послуги та поточний ремонт квартири.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач
посилається на те, що він є власником 2/3
частин спірної квартири на підставі
договору купівлі - продажу частини
квартири від 21.11.2011 року реєстровий
номер 3549, а також власником 1/3 частини
спірної квартири на підставі договору
купівлі продажу частини квартири від
10.11.2011 року реєстровий №3406, тобто
власником квартири АДРЕСА_2. В даній
квартирі була зареєстрована
відповідач ОСОБА_2, яка зобов"язалась до
01.01.2012 року знятись з реєстраційного
обліку та виселитись з квартири, але
цього не зробила. Рішенням
Дзержинського районного суду м.Харкова
від 26.03.2013 року ухвалено усунути
перешкоди у користуванні власністю та
виселити ОСОБА_2, та зобов"язано зняти з
реєстрації відповідача та всіх осіб
які були зареєстровані в даній
квартирі. Однак, ОСОБА_2 не виконала
рішення суду і не будучи власником
вказаної квартири та не маючи
відповідних повноважень з 01.06.2013 року
до кінця 2013 року уклала з ОСОБА_3
договір оренди вказаної квартири.
Власність оренди вказаної квартири
згідно оголошення в газеті "Прем"єр"
складає не менш 4000 грн щомісяця.
Оскільки відповідач, до теперішнього
часу не знялась з реєстраційного
обліку за вищезазначеною адресою та
продовжує користуватися квартирою, чим
перешкоджає йому реалізовувати право
власності.

Однак, позивачем не надано належних
доказів знаходження у його власності
даної квартири, як і не надано доказів
того, що в квартирі зареєстровані інші
особи.

Крім того, як вбачається з тексту
вищезазначеного договору оренди
житлового приміщення від 01.06.2013 року,
цей договір є безоплатним, тому сума
орендної плати на яку посилається
позивач в обґрунтування позовних вимог
в розмірі 4000 грн. щомісяця, є
непідтвердженою та договором не
передбачена.

Наданий суду договір оренди від 01.06.2013
року, як вбачається з його тексту, є
безоплатним.

Уповноважений представник позивача, у
судовому засіданні стверджував, що ані
відповідачем, ані орендатором не
сплачувались комунальні послуги, на
підтвердження чого надав суду
квитанцію з зазначеним боргом станом
на 01.07.2014 р.

Суд не може розглядати у якості доказу
надану квитанцію, оскільки вона не
містить відомостей про власника даної
квартири, та не містить відомостей за
який період виникла дана
заборгованість.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 10 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 57 ЦПК
України, доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 58 ЦПК
України, належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_3
пояснив, що він дійсно є орендарем
вищезазначеної квартири, на підставі
договору оренди житлового приміщення
від 01.06.2013 року, проживає в ній з ОСОБА_5
На виконання зобов'язань даного
договору щомісячно проводить оплату за
комунальні послуги, що являється
розміром орендної плати.

Даний факт підтвердила свідок ОСОБА_5,
яка надала аналогічні пояснення у
судовому засіданні.

Позивачем не наведено доказів, що
підтверджують кожну обставину на яку
посилається позивач в обґрунтування
своїх позовних вимог.

Відтак, зібрані у справі докази та їх
належна оцінка вказують на відсутність
законних підстав для стягнення з
відповідача на користь позивача суми в
розмірі 20000 грн. в якості відшкодування
доходів від необґрунтовано придбаного
майна за вищезазначеним договором.

Питання про присудження судових
витрат, понесених позивачем при
зверненні з позовом до суду, що
документально підтверджені, у вигляді
судового збору, суд вирішує в порядку,
передбаченого ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 3, 4, 11, 57-60, 88, 209, 212, 215 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення суми - відмовити.

Рішення може бути оскаржене у
апеляційному порядку до апеляційного
суду Хар ківської області через
Дзержинський районний суд м. Харкова
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя