У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

Головуючого
Василевича В.С.

Суддів: Малько О.С.,
Рожина Ю.М.

при секретарі Пиляй
І.С.

з участю представників
відповідача ОСОБА_1

ОСОБА_2 та ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Володимирецького районного суду від 10
червня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за
договором позики,-

в с т а н о в
и л а:

Рішенням Володимирецького
районного суду від 10 червня 2014 року
позов у даній справі задоволено.

Стягнуто з відповідача на користь
позивачки 618437 грн. боргу та 6587 грн. 86
коп. річних за прострочення боргового
зобов»язання.

Вирішено питання про судові
витрати.

В апеляційній скарзі відповідач
доводить про незаконність та
необґрунтованість рішення через
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.

Вказує, що спірний правочин (договір
позики) вчинявся на території
Російської Федерації і є пов»язаний з
правом цієї держави, громадянкою якої є
позивачка, тому виходячи з положень
Закону України «Про міжнародне
приватне право» спір підлягав розгляду
за нормами законодавства Російської
Федерації.

Суд же при розгляді справи
застосував норми матеріального права
України.

Не дотримані судом також і норми
ЦПК України та Закону «України «Про
засади державної мовної політики в
частині оформлення (подачі) документів
та доказів.

По наведених підставах просить
рішення скасувати та ухвалити нове про
відмову у позові.

________________________________________________________________________
________________

Провадження № 22-ц /787/1632/14
Головуючий суддя 1 інстанції: Іванків
О.В.

Суддя-доповідач : Василевич В.С.

В судове засідання позивачка не
з»явилась, надіслала повідомлення про
розгляд справи за її відсутності.

Представники відповідача
апеляційну скаргу підтримали, привівши
наведені у ній доводи.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представників відповідача,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку про її
відхилення.

Як видно з матеріалів справи та як
це встановлено судом першої інстанції,
28 серпня 2013 року між сторонами у даній
справі укладено договір позики на суму
2500000 російських рублів, які ОСОБА_1
зобов»язувався повернути до 1 вересня
2013 року.

Укладення договору відповідачем
не заперечується. Розписка про
отримання коштів написана ним
власноручно (а.с.4,6).

Зобов»язання відповідач не
виконав. Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов»язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та
вимог-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За змістом ст.ст. 1049, 1050 ЦК України
позичальник зобов»язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Дослідивши обставини справи,
правильно у відповідності до ст.212 ЦПК
оцінивши докази суд дійшов
обґрунтованого висновку про
підставність позову.

Заперечуючи проти позову, позивач
вказував про вчинення договору позики
під впливом погроз з боку позивачки.
Але суд обґрунтовано такі доводи
відхилив, оскільки вони не знайшли
беззаперечного ствердження.
Зустрічних вимог про визнання
правочину недійсним з підстав його
укладення під впливом психічного тиску
чи погроз відповідач не надав.

Не являється підставою для
скасування рішення доводи апеляційної
скарги про неправильне застосування
норм матеріального права.

При з»ясуванні обставин, які
випливають із зобов»язальних
правовідносин за участю іноземного
елемента вирішальне значення має вибір
права, яким регулюються ці
правовідносини.

За винятком випадків, коли вибір
права прямо заборонений законами
України, сторони договору за ст.43
Закону України «Про міжнародне
приватне право» можуть обрати право,
що застосовується до договору, крім
випадків, коли вибір права прямо
заборонено законами України.

Якщо сторони не досягнули згоди
про вибір права, то відповідно до ст.44
Закону України «Про міжнародне
приватне право» застосовується право
відповідно до ч.2,ч.3 ст.32 цього Закону,
при цьому стороною, що повинна
здійснити виконання, яке має
вирішальне значення для змісту
договору, є позичальник.

За змістом цієї ж статті у разі
відсутності вибору права до змісту
правочину застосовується право, яке
має найбільш тісний зв»язок з
правочином. Якщо інше не передбачено
законом або не випливає з умов, суті
правочину або сукупності обставин
справи, то правочин більш тісно
пов»язаний з правом держави, у якій
сторона, що повинна здійснити
виконання, яке має вирішальне значення
для змісту правочину, має місце
проживання або місцезнаходження.

Відповідач проживає на території
України, кошти за договором позики ним
отримані, але їх повернення не
відбулось. З цього слідує, що виконання
правочину згідно із Законом України
«Про міжнародне приватне право» має
відбуватись за законодавством України.

Виходячи з наведеного, немає
підстав вважати, що судом були порушені
норми матеріального права.

Не можуть слугувати підставою для
скасування рішення доводи апеляційної
скарги щодо неналежного оформлення
позивачкою документів та доказів,
оскільки це жодним чином на законність
рішення не вплинуло. Відповідач
власноручно написав розписку про
отримання в позику коштів на
російській мові. Яким чином питання
мови судочинства чи оформлення
документів вплинуло на правильність
вирішення спору відповідач не вказує.

Відповідно до ч.3 ст.309 ЦПК
порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, якщо це призвело до
неправильного вирішення справи. З
матеріалів справи таких порушень не
вбачається.

Враховуючи, що рішення ухвалено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права і доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують підстав для його
скасування немає.

Керуючись ст.307, ст.308, ст. ст.313-315
ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л
а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Володимирецького
районного суду від 10 червня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення

та може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий
Василевич В.С.

Судді
Малько Ю.М.

Рожин Ю.М.