Справа № 147/399/14-ц
Провадження № 2/147/184/14
18.07.2014 року Тростянецький
районний суд Вінницької області
у складі : головуючого судді Волошина
за участі секретаря Чудак Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт.Тростянець
Вінницької області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
повернення грошової суми, сплаченої за
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_2 про повернення грошової суми,
сплаченої за товар, вказавши, що 24.09.2013
року вона придбала у ОСОБА_2 корову за
ціною 6100грн. Через декілька днів вона
побачила, що корова себе погано почуває
та 04.10.2013 року повернула назад
відповідачу корову, яку останній
забрав, не повернувши грошових коштів.
27.11.2013 року позивачка ОСОБА_1 звернулась
в міліцію з заявою про вчинення
кримінального правопорушення, в якій
зазначила, що громадянин ОСОБА_2 шляхом
обману заволодів її коштами в сумі
6100грн. Дана заява внесена до Єдиного
реєстру досудових розслідувань за
провадження закрите у зв`язку з
відсутністю в діянні складу
кримінального правопорушення,
мотивуючи тим, що ОСОБА_2 умислу на
заволодіння чужими коштами злочинним
шляхом не переслідував, гроші які він
винен за корову зобов`язався повернути
в найкоротші строки. На звернення
позивачки в добровільному порядку
розрахуватись відповідач ОСОБА_2
ігнорує. В зв`язку з чим позивачка
просить стягнути з відповідача на її
користь 6100грн. виплачених йому за
продану корову коштів та стягнути на її
користь понесені судові витрати.
У судове засідання позивач не
з`явилась, однак надала на адресу суду
заяву, в якій просив справу розглянути
в його відсутності, позовні вимоги
підтримує та просить задовольнити. Не
заперечує проти винесення заочного
рішення по даній справі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
повторно не з'явився, хоча про місце та
час розгляду справи був належним чином
повідомлений, заяви про розгляд справи
за його відсутності не надіслав.

Суд не вбачає підстав для відкладення
розгляду справи та вважає за можливе
вирішити справу за наявними в ній
доказами відповідно до ч. 4 ст.169 ЦПК
України.

Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України,
взявши до уваги відсутність
заперечення з боку позивача про
можливий заочний розгляд справи та
ухвалення заочного рішення на підставі
наявних у справі доказів, суд ухвалює
заочний розгляд справи.

Судом було встановлено наступні
обставини та визначені відповідно до
них правовідносини:

В судовому засіданні встановлено, що
дійсно 24.09.2013 року позивачка ОСОБА_1
придбала у ОСОБА_2 корову за 6100грн. за
попередньою усною домовленістю. Однак
під час догляду за нею помітила, що
корова себе погано почуває, тому 04.10.2013
року повернула її назад ОСОБА_2, яку той
прийняв, але гроші не повернув,
сказавши, що поверне пізніше. На вимогу
позивача в добровільному порядку
розрахуватись відповідач не реагував.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

За положеннями ст. 639 ЦК України договір
може бути укладений у будь-якій формі,
якщо вимоги щодо форми договору не
встановлені законом.

Відповідно до ст. 208 ЦК України у
письмовій формі належить вчиняти
правочини фізичних осіб між собою на
суму, що перевищує у двадцять і більше
разів розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян.

Проте, відповідно до ч.1 ст.206 ЦК України
усно можуть вчинятися правочини, які
повністю виконуються сторонами у
момент їх вчинення, за винятком
правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність.

Відповідно до ст. 218 ЦК України
недодержання сторонами письмової
форми правочину, яка встановлена
законом, не має наслідком його
недійсність. Якщо правочин, для якого
законом встановлена його недійсність у
разі недодержання вимоги щодо
письмової форми, укладено усно і одна
із сторін вчинила дію, а друга сторона
підтвердила її вчинення, зокрема
шляхом прийняття виконання, такий
правочин у разі спору може бути
визнаний судом дійсним.

Як встановлено у судовому засіданні,
відповідач ОСОБА_2 передав, а позивач
ОСОБА_1 прийняла товар, за що отримав
від позивача грошову суму в розмірі 6100
гривень.

Таким чином незважаючи на те, що між
сторонами не було додержано письмової
форми правочину, суд вважає, що між ними
був укладений договір купівлі-продажу,
оскільки одна із сторін вчинила дію, а
друга сторона підтвердила її вчинення.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

ЦК не встановлено загальних вимог щодо
форми договору купівлі-продажу. У
зв'язку з цим на нього поширюються
загальні вимоги, встановлені щодо
форми правочину (ст.ст. 205- 209 ЦК).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до поданої ОСОБА_1 заяви до
Тростянецького РВ УМВС України у
Вінницькій області 27.11.2013 року було
відкрито кримінальне провадження, яке
внесено до Єдиного реєстру досудових
розслідувань за №000512 від 27.11.2013
року. В ході проведення досудового
розслідування ОСОБА_1 підтвердила свою
заяву, а ОСОБА_2 під час допиту
повідомив, що дійсно 24.09.2013 року він
продав ОСОБА_1 корову, яку вона в
подальшому повернула, аргументуючи
тим, що ОСОБА_1 є людиною похилого віку
та не взмозі доглядати за коровою. Він
забрав корову та гроші обіцяв
повернути пізніше.

Дане факт підтверджується копією
протоколу допиту свідка ОСОБА_2,
доданого до матеріалів справи(а.с.13-14).

Факт повернення корови відповідачу
підтверджений показаннями свідка
ОСОБА_3(а.с.10-11).

Крім того, відповідно до ст. 707 ЦК
України покупець має право протягом 14
днів з моменту передання йому товару
обміняти його у місці купівлі на
аналогічний товар. Якщо у покупця немає
необхідного товару, покупець має право
повернути придбаний товар продавцеві
та одержати сплачену за нього грошову
суму.

Як убачається з матеріалів справи
позивач звернулась до відповідача з
вимогою про повернення їй коштів 04.10.2013
року, коли повернула йому корову, отже у
встановлені законом строки.

Згідно ст. 4 Закону України «Про захист
прав споживачів», споживачі під час
придбання, замовлення або використання
продукції, яка реалізується на
території України, для задоволення
своїх особистих потреб мають право на
захист своїх прав державою; належну
якість продукції та обслуговування;
безпеку продукції; необхідну,
доступну, достовірну та своєчасну
інформацію про продукцію, її кількість,
якість, асортимент, а також про її
виробника (виконавця, продавця);
відшкодування шкоди (збитків), завданих
дефектною чи фальсифікованою
продукцією або продукцією неналежної
якості, а також майнової та моральної
(немайнової) шкоди, заподіяної
небезпечною для життя і здоров'я людей
продукцією у випадках, передбачених
законодавством; звернення до суду та
інших уповноважених органів державної
влади за захистом порушених прав.

Згідно статті 8 Закону України «Про
захист прав споживачів», у разі
виявлення протягом встановленого
гарантійного строку недоліків
споживач, в порядку та у строки, що
встановлені законодавством, має право
вимагати: 1) пропорційного зменшення
ціни; 2) безоплатного усунення
недоліків товару в розумний строк; 3)
відшкодування витрат на усунення
недоліків товару. У разі виявлення
протягом встановленого гарантійного
строку істотних недоліків, які виникли
з вини виробника товару (продавця,
виконавця), або фальсифікації товару,
підтверджених за необхідності
висновком експертизи, споживач, в
порядку та у строки, що встановлені
законодавством і на підставі
обов'язкових для сторін правил чи
договору, має право за своїм вибором
вимагати від продавця або виробника: 1)
розірвання договору та повернення
сплаченої за товар грошової суми; 2)
вимагати заміни товару на такий же
товар або на аналогічний, з числа
наявних у продавця (виробника), товар.
Вимоги споживача, встановлені частиною
першою цієї статті пред'являються на
вибір споживача продавцеві за місцем
купівлі товару, виробникові або
підприємству, що задовольняє ці вимоги
за місцезнаходженням споживача.
Споживач має право пред'явити одну з
вимог, передбачених частиною першою
цієї статті, а в разі її невиконання
заявити іншу вимогу, передбачену
частиною першою цієї статті.

Статтею 9 Закону України «Про захист
прав споживачів» передбачено, що
споживач має право обміняти
продовольчий товар належної якості на
аналогічний у продавця, в якого він був
придбаний, якщо товар не задовольнив
його за формою, габаритами, фасоном,
кольором, розміром або з інших причин
не може бути ним використаний за
призначенням. Споживач має право на
обмін товару належної якості протягом
чотирнадцяти днів, не рахуючи дня
купівлі, якщо триваліший строк не
оголошений продавцем. Обмін товару
належної якості провадиться, якщо він
не використовувався і якщо збережено
його товарний вигляд, споживчі
властивості, пломби, ярлики, а також
розрахунковий документ, виданий
споживачеві разом з проданим товаром.
Перелік товарів, що не підлягають
обміну (поверненню) з підстав,
зазначених у цій статті,
затверджується Кабінетом Міністрів
України. Якщо на момент обміну
аналогічного товару немає у продажу,
споживач має право або придбати
будь-які інші товари з наявного
асортименту з відповідним
перерахуванням вартості, або розірвати
договір та одержати назад гроші у
розмірі вартості повернутого товару,
або здійснити обмін товару на
аналогічний при першому ж надходженні
відповідного товару в продаж.
Продавець зобов'язаний у день
надходження товару в продаж повідомити
про це споживача, який вимагає обміну
товару. При розірванні договору
купівлі-продажу розрахунки із
споживачем провадяться виходячи з
вартості товару на час його купівлі.
Гроші, сплачені за товар, повертаються
споживачеві у день розірвання
договору, а в разі неможливості
повернути гроші у день розірвання
договору - в інший строк за
домовленістю сторін, але не пізніше ніж
протягом семи днів.

Суд, дослідивши матеріали справи,
всебічно та повно з'ясувавши обставини,
на яких ґрунтуються позовні вимоги,
об'єктивно оцінивши в сукупності
докази, які мають значення для розгляду
справи, прийшов до висновку, що позов
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
підлягають стягненню судові витрати,
понесені нею при поданні позовної
заяви та документально підтверджені,
що складаються з витрат за надання
правової допомоги в розмірі
1000грн.(а.с.17-18).

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо
позивача, на користь якого ухвалено
рішення, звільнено від сплати судового
збору, він стягується з відповідача в
дохід держави пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимог. Оскільки позивачем додано
документ, що підтверджує факт
звільнення її від сплати судового
збору, чим є довідка МСЕК серії 2-17АА
№340686(а.с.3), то судовий збір в сумі
243,60грн. підлягає стягненню з
відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 16, 206, 638, 639, 651, 654, 655, 673,
675, 678 ЦК України, ст.ст.10,60,88,209,212-215,224-226
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
повернення грошової суми, сплаченої за
товар задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
зареєстрованого АДРЕСА_1, на користь
ОСОБА_1 6100грн.00коп.(шість тисяч сто
гривень 00 коп.) сплачених за корову,
витрати за надання правової допомоги в
сумі 1000грн.(одна тисяча гривень 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на
користь держави в сумі 243 грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

За ст.228 ЦПК України заочне рішення суду
може бути переглянуто судом, що його
ухвалив за письмовою заявою
відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом 10 днів з дня отримання його
копії. У разі залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення, заочне рішення може бути
оскаржене в загальному порядку,
встановленому цим Кодексом. У цьому
разі строк на апеляційне оскарження
рішення починає відраховуватись з дати
постановлення ухвали про залишення
заяви про перегляд заочного рішення
без задоволення.

Суддя