Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/3559/14
Головуючий у 1-й інстанції: Кучеренко
Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Сапун О.А.,

При секретарі: Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» на рішення
Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області від 23 червня 2014
року,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ПАТ КБ "ПриватБанк"
(далі - Банк) звернувся до суду з
указаним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що 14 липня 2006 року між ним та
ОСОБА_3 був укладений кредитний
договір, згідно з яким банк надав
позичальнику кредит у розмірі 2 312,69
грн. зі сплатою 25,08 % річних на суму
залишку заборгованості за кредитом зі
строком повернення 14 липня 2008 року.
ОСОБА_3 свої грошові зобов'язання за
договором не виконав, внаслідок чого
станом на 19 травня 2014 року у нього
утворилася заборгованість у розмірі 28
610, 13 грн., із яких заборгованості за
кредитом - 1803,05 грн.; заборгованості по
процентам за користування кредитом - 8
801,74 грн.; 16 166, 76 грн. пені, штраф
(фіксована частина) - 500,00 грн.; штраф
(процентна складова) - 1 338, 58 грн.

На підставі викладеного, позивач
просив суд стягнути з ОСОБА_3 вказану
суму заборгованості.

Рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 23 червня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням
суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що Банком
пропущений строк позовної давності,
про застосування якого просив
відповідач, подавши відповідну
письмову заяву до суду.

Висновки суду відповідають фактичним
обставинам справи і вимогам діючого
законодавства.

Встановлено, що 14 липня 2006 року між ПАТ
КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір , за яким останній
отримав кредит у розмірі 2 312,7 грн. на
строк 24 місяці по 14 липня 2008 року
включно з виплатою 2,09% у місяць на суму
залишку заборгованості по кредиту в
обмін на зобов'язання позичальника
повернути кредит, сплатити проценти в
обумовлених у заяві та умовах строки, а
також сплати комісії, яка зазначена в
Умовах. Погашення зобов'язання
здійснюється щомісячно з 21 по 28 числа
шляхом внесення щомісячних платежів у
сумі 123, 93 грн. (а.с.7).

Із копії особистого рахунку боржника
вбачається, що останній платіж на
погашення кредиту позичальник вніс 12
квітня 2007 року, строк повернення
кредиту відповідно до умов договору 14
липня 2008 року. З відповідним позовом до
суду Банк звернувся у травні 2014 року
(а.с.2, 6-7).

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України). Для окремих видів
вимог законом встановлена спеціальна
позовна давність. Зокрема, частина
друга статті 258 ЦК України передбачає,
що позовна давність в один рік
застосовується до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Зважаючи на те, що перебіг позовної
давності щодо повернення кредиту в
повному обсязі починається з липня 2008
року, а з відповідним позовом до суду
Банк звернувся у травні 2014 року,
відповідач просив про застосування
строків позовної давності, подавши
відповідну заяву до ухвалення судового
рішення (а.с.24-26), висновки суду першої
інстанції про пропуск Банком строку
позовної давності відповідає вимогам
закону і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що
умовами надання споживчого кредиту
(п.5.5) сторони встановили тривалість
строку позовної давності у п'ять років,
висновків суду першої інстанції не
спростовують, оскільки позов
пред'явлено до суду після спливу і
п'ятирічного строку позовної давності.

Посилання апелянта на переривання
строку позовної давності у зв'язку із
зверненням до суду у липні 2013 року з
вимогами про стягнення заборгованості
за цим же договором і ухваленням
заочного рішення від 29 липня 2013 року
також не свідчить про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального права. Як
вбачається із матеріалів справи,
Банком дійсно у 2013 році пред'являлися
вимоги до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
які заочним рішенням від 29 липня 2013
року були задоволені (а.с.38). Проте,
ухвалами цього ж суду від 5 березня 2014
року вказане заочне рішення скасовано,
а 24 березня 2014 року позов залишено без
розгляду у зв'язку з повторною неявкою
позивача до суду (а.с.43, 44).

За змістом ст. 265 ч.1 ЦК України
залишення позову без розгляду не
зупиняє перебігу позовної давності.

Зважаючи на те, що заявлений Банком
позов про стягнення боргу був
залишений без розгляду, доводи
апелянта про переривання перебігу
позовної давності не відповідають
фактичним обставинам справи і вимогам
ст.265 ч.1 ЦК України.

Оскаржуване рішення відповідає
вимогам закону і матеріалам справи,
підстав для його скасування судова
колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст.307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 23 червня 2014 року у цій
справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: