Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/3253/14
Головуючий у 1 інстанції Щаслива О.В.
Суддя-доповідач Ломейко В.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Онищенка Е.А.,

Суддів: Ломейка В.О.,

Кухаря С.В.,

При секретарі Хомяк К.В

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_4 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 12 червня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 в
особі законного представника ОСОБА_3
про визнання фізичних осіб такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2010 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_6 в особі
законного представника ОСОБА_3 про
визнання фізичних осіб такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням.

В обґрунтування позову позивач
зазначав, що квартира АДРЕСА_1 належить
йому на праві власності. Відповідач у
справі ОСОБА_3, яка доводиться йому
дружиною його сина, із його онукою
ОСОБА_6 до серпня 2011 року мешкала в
зазначеній квартирі.

На теперішній час стосунки сина з
невісткою припинились, відповідач
створила нову сім'ю і добровільно
залишила житлове приміщення, забрала
усе своє майно. Участі в утриманні
спірної квартири не приймає, видатках
по сплаті комунальних послуг
відповідачка не несе.

Перебування відповідачів на
реєстраційному обліку спричиняє
позивачу складнощі в здійсненні права
власності, оскільки він сплачує
житлово-комунальні послуги, виходячи
із кількості зареєстрованих в житлі
осіб. Крім того, позивач позбавлений
можливості розпорядитись належним
йому майном.

На підставі викладеного, позивач
просив суд, визнати ОСОБА_3, ОСОБА_6
такими, що втратили право користування
квартирою АДРЕСА_1.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 12 червня 2014 року
позов ОСОБА_5 задоволено.

Визнано ОСОБА_3, ОСОБА_6 такими, що
втратили право користування квартирою
АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_3 в особі представника
ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи, що
квартира АДРЕСА_1 належить на праві
власності ОСОБА_5(а/с 5-9).

Відповідач ОСОБА_3, яка є дружиною його
сина, із донькою ОСОБА_6 до серпня 2011
року(а/с 55), припинення шлюбних
стосунків з його сином, з його дозволу
оселилась та мешкала в зазначеній
квартирі.

Оскільки відповідачка участі в
утриманні квартири(сплаті комунальних
платежів, ремонті квартири) не бере, не
проживає в ній, позивач просить визнати
ОСОБА_3, ОСОБА_6 такими, що втратили
право користування квартирою АДРЕСА_1.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК
України власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. При цьому відповідно до ст.
391 ЦК України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм
цивільного законодавства України дає
підстави для висновку про те, що у разі
будь-яких обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод, у тому
числі шляхом звернення до суду за
захистом свого майнового права,
зокрема, із позовом про усунення
перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до
членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
частині другій ст. 64 цього Кодексу,
відповідно до якої до членів сім'ї
наймача належать дружина наймача, їх
діти і батьки. Членами сім'ї наймача
може бути визнано й інших осіб, якщо
вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство. Припинення сімейних
відносин з власником будинку (квартири)
не позбавляє їх права користування
займаним приміщенням.

Отже, відповідно до ст. 156 ЖК України
та ст. 405 ЦК України право члена сім'ї
власника будинку, квартири, який не є
його співвласником, на користування
цим будинком, квартирою обумовлено
наявністю сімейних відносин із
власником і спільним із ним
проживанням у цьому будинку.

Однак, як встановлено судом першої
інстанції, відповідачка хоч і
вселилася з дозволу позивача в його
квартиру, проте відповідно до
вищезазначених норм матеріального
права, членом сім*ї власника квартири
не стала, з ним не проживала, не веде з
ним спільне господарство та участі в
утриманні квартири не приймає.

Крім того, як встановлено судом
першої інстанції відповідачка
добровільно виселилася з квартири,
впродовж кількох років інтересу до
житла не проявляє, питання про вселення
та поновлення реєстрації в цій
квартирі в судовому порядку не ставить.

Посилання апелянта на те, що
оскаржуваним рішенням суду першої
інстанції позбавлено права
користування квартирою її саму та
доньку не законно, не є обґрунтовані,
оскільки, як встановлено відповідач, на
власний розсуд реалізувала своє право
на користування житлом, а права
неповнолітньої доньки похідні від
права матері.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що доводи апеляційної скарги не
є суттєвими та такими, що дають
підстави для скасування оскаржуваного
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.209, 218, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 12 червня 2014 року у
цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: