АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5551/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Багбая Є. Д. Доповідач - Дерев'янко
О.Г. Категорія 30
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2014 року
м. Дніпропетровськ

колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного

суду Дніпропетровської області в
складі:

головуючого судді: Дерев'янка О.Г.,

суддів: Черненкової Л.А.,
Осіяна О.М.

при секретарі: Філіній Я.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Дніпровського районного
суду м. Дніпродзержинська від 28 квітня
2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_3 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди
спричиненої злочином, -

В С Т А Н
О В И Л А:

У січні 2013 року позивач ОСОБА_2
звернувся до суду з вказаним позовом до
відповідача ОСОБА_3, та згідно уточнень
зазначав, що 07.10.2012 року на території СТ
«Турбіна» в м. Дніпродзержинську
Дніпропетровської області в ході
виниклої сварки був побитий
відповідачем - ОСОБА_3, який спричинив
йому тілесні ушкодження у вигляді
закритої черепно-мозкової травми з
синцями на обличчі, перелом нижнього
краю глазниці, струсу головного мозку,
тупої травми грудної клітини з
переломом десятого ребра, закритий
перелом зовнішньої лодижки лівої
гомілки, які відносяться до ушкоджень
середнього ступеню тяжкості. За цим
фактом Дніпровським райвідділом
Дніпродзержинського МУ ГУУМВС України
розпочато досудове розслідування в
кримінальному порядку. Внаслідок
спричинених тілесних ушкоджень він
перебував на лікуванні та поніс
витрати, які у загальній сумі
становлять 1605 грн., тому позивач просив
суд стягнути з відповідачки вказану
матеріальну шкоду, а також моральну
шкоду у розмірі 10 000 грн., визнати, що
злочином спричинено йому шкоду у
спричиненні середнього ступеню
тяжкості, визнавши його потерпілим та
цивільним позивачем у справі.
(а.с.6,12,13,44).

Рішенням Дніпровського
районного суду м. Дніпродзержинська
від 28 квітня 2014 року ОСОБА_2 у
задоволенні позовних вимог -
відмовлено (а.с.87-88).

В апеляцiйнiй скарзi позивач
ставить питання про скасування рішення
суду та ухвалення нового по суті
позовних вимог.

Як на підстави апеляційної
скарги, ОСОБА_2 посилається на те, що
судом першої інстанції при ухваленні
рішення порушено норми матеріального
та процесуального права (а.с.93).

Перевiривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегiя суддiв вважає, що скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
залишенню без змін з наступних пiдстав.

Відповідно до ч. 1,2 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачем в підтвердження його позову
та спричинення йому тілесних ушкоджень
відповідачем надано суду тільки витяг
з кримінальної провадження №
0000180, дата внесення до ЄРДР 12.12.2012
року на підставі заяви ОСОБА_2, в якій
він повідомив, що 07.10.2012 року на
території СТ «Турбіна» в м.
Дніпродзержинську Дніпропетровської
області невстановлена особа на
призвістко «Десантник» його побила,
тим самим спричинила йому середньої
тяжкості тілесні ушкодження. (а.с.16)

Вбачається, що ОСОБА_2 подав 10.01.2013 року
заяву про залучення до провадження як
потерпілого, на підставі ч. 3 ст..55 КПК
України, вказавши в заяві про те, що при
зазначених вище обставинах був побитий
відповідачем - ОСОБА_3 (а.с.17)

Відповідно до висновку судово-медичної
експертизи № 1082 від 13.11.2012 року
судмедексперт прийшов до висновку про
наявність виявлених у ОСОБА_2
пошкоджень, які мають ознаки
середнього ступеню тілесних
пошкоджень, як викликавши тривалий
розлад здоров'я більш 21 дня. (а.с.15)

Відповідно до положень частин 1 та 2
статті 62 Конституції України особа
вважається невинуватою у вчиненні
злочину і не може бути піддана
кримінальному покаранню, доки її вину
не буде доведено в законному порядку і
встановлено обвинувальним вироком
суду.

Ніхто не зобов'язаний доводити свою
невинуватість у вчиненні злочину.

Відповідно до змісту ст.1166 ЦК України
шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її завдала. Особа, яка заподіяла
шкоду, звільняється від її
відшкодування, якщо доведе, що шкоду
заподіяно не з її вини.

Суд першої інстанції обґрунтовано
зазначив в рішенні про те, що вина
відповідача у спричинення позивачу
шкоди є недоведеною. Матеріали справи
не містять такі данні.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992
року із змінами, №7 від 08.07.94 р., №11 від
30.09.1994 р., № 15 від 25.05.1998р., №9 від 24.10.2003
р.,"Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди", розглядаючи
позови про відшкодування шкоди, суди
повинні мати на увазі, що відповідно до
ст.. 440 і 450 ЦК ( в редакції 1963 року) шкода,
заподіяна особі і майну громадянина
або заподіяна майну юридичної особи,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи.

Вирішуючи питання щодо стягнення з
відповідача матеріальної шкоди суд
першої інстанції обґрунтовано
зазначив в рішенні про те, що
відповідно до норм процесуального ст..
57 ЦПК України, доказами є будь-які
фактичні данні, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи. В частині другій цієї статті
зазначено, що ці данні встановлюються
зокрема поясненнями сторін, письмовими
доказами, висновків експертів тощо.

Позивачем при подачі позову, а також в
судовому засіданні не надано суду
жодного доказу (письмового документу,
пояснень свідків тощо) які б
підтверджували вину саме відповідача у
скоєнні дій на які він посилається. Не
надано таких документів і апеляційному
суду.

Колегія суддів вважає, що посилання
позивача в апеляційній скарзі на те, що
оскільки не було доведено спричинення
шкоди позивачу іншою особою, є підстави
для задоволення позову. Такі посилання
позивача не ґрунтуються на нормах
діючого законодавства та є
безпідставними.

Колегія суддів звертає увагу позивача
на те, що матеріали справи не містять
жодних документів, які б
підтверджували знаходження ОСОБА_2 на
лікуванні в медичних закладах, а також
показання лікарів щодо необхідності
придбання зазначених у квитанціях
ліків. Деякі квитанції дублюються без
обґрунтування - квитанція аптеки № 25.
(а.с.18-20)

Враховуючи викладене колегія суддів
вважає, що пред'явлений позивачем позов
є передчасним, що не позбавляє
останнього звернутись з вимогами про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди після встановлення особи що
спричинила йому шкоди та притягнення
її до відповідальності.

Вирішуючи спір, який виник між
сторонами, суд першої інстанції в
достатньо повному обсязі з'ясував
права та обов'язки сторін, обставини
справи, перевірив доводи сторін та дав
їм належну правову оцінку, постановив
рішення, яке відповідає вимогам закону.
Висновки суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами та
поясненнями самих сторін.

Наведені в апеляційній скарзі інші
доводи не спростовують висновків
місцевого суду, зводяться до
переоцінки доказів і незгоди із
висновками суду щодо обставин справи, а
також до особистих міркувань, які не
мають відношення до виниклого спору.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України,
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Судом апеляційної інстанції не
встановлено порушень матеріального
або процесуального закону, які могли б
потягти за собою скасування рішення
суду першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
є необґрунтовані, а рішення суду
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л
И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Дніпродзержинська від 28 квітня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та протягом двадцяти днів
може бути оскаржена у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: