Справа № 295/5839/14-ц
РІШЕННЯ

27.06.2014 р.
Іменем УКРАЇНИ
м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира
у складі

судді Корицької В.О.,

при секретарі Зоренко Т.О.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали цивільної справи

за позовом ОСОБА_1,

до ОСОБА_2,

АДРЕСА_1,

про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 17.04.2014 р. звернувся до суду із
наведеним вище позовом про розірвання
шлюбу, в якому зазначив, що перебуває у
зареєстрованому 14.01.2005 р. відділом РАЦС
Житомирського МУЮ із ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, від якого сторони мають
трьох спільних неповнолітніх дітей:
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3, і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3
Заявлені вимоги позивач мотивувала
тим, що їхнє подружнє життя не склалося
через різні погляди на сімейне життя,
шлюбні обов'язки, несумісність
характерів. Крім того, ОСОБА_1 вказала,
що сім'я розпалася остаточно, спільного
господарства сторони не ведуть, шлюб
існує лише формально. Примирення
вважає неможливим, оскільки ні хто із
сторін цього не бажає. Спору щодо
поділу спільного майна і місця
проживання неповнолітніх дітей немає.

У судове засідання, яке відбулось 27.06.2014
р. сторони не з'явились, надали суду
заяви, в яких просять розглянути справу
за їх відсутності. У поданій заяві
ОСОБА_1 позов підтримала, просила
задовольнити /а.с. 21/, відповідач
позовні вимоги визнав повністю та
проти розлучення не заперечує. /а.с. 22/

Так, згідно положень ч. 4 ст. 174 ЦПК
України у разі визнання відповідачем
позову, суд за наявності для того
законних підстав, ухвалює рішення про
його задоволення.

Враховуючи, що у матеріалах справи є
достатньо доказів про взаємовідносини
сторін, розгляд справи відбувся у
відсутності учасників процесу згідно
до ст.ст. 158, 169 ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку із
неявкою сторін у судове засідання,
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального засобу
не здійснювалось. /а.с. 23/

Суд оцінивши докази по справі за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на повному та об'єктивному
розгляді всіх обставин справи в їх
сукупності, приходить висновку, що
позов підлягає задоволенню, виходячи
із наступних підстав.

Згідно до норм ст. 51 Конституції
України та ст. 24 Сімейного Кодексу
України шлюб ґрунтується на вільній
згоді дружини і чоловіка, примус до
шлюбу не допускається.

У відповідності із ч. 3 ст. 56 СК України
кожен з подружжя має право припинити
шлюбні відносини. Примушування до
збереження шлюбних відносин є
порушенням права чоловіка, дружини на
свободу та особисту недоторканість.

Судом встановлено наступні юридичні
факти та відповідні їм правовідносини.

Зі змісту свідоцтва про шлюб серії
НОМЕР_1 вбачається, що 14.01.2005 р.
відділом реєстрації актів цивільного
стану Житомирського міського
управління юстиції зареєстрований
шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, про що складено
відповідний актовий запис № 17.

Дружині присвоєно прізвище «ОСОБА_2».
/а.с. 3/ Від даного шлюбу сторони мають
трьох спільних неповнолітніх дітей:
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3
/а.с. 6, 7, 8/

Сторони припинили шлюбні відносини та
проживають окремо, через те, що мають
різні погляди на сімейне життя,
обов'язки та побут. Спору щодо поділу
спільно нажитого сумісного майна та
місця проживання спільних дітей -
немає.

Беручи до уваги ступінь конфліктних
відносин, а також причини припинення
шлюбних відносин, суд вважає, що
вживати заходів щодо примирення
подружжя не доцільно.

Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб
припиняється внаслідок його
розірвання за позовом одного з
подружжя на підставі рішення суду,
відповідно до ст. 110 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд
постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них.

За наведених вище обставин, суд вважає
за доцільне згідно положень ст. 112 СК
України шлюб розірвати, оскільки
подружні стосунки фактично
припинились, спільного господарства
сторони не ведуть, збереження шлюбу
суперечить їх інтересам, що має істотне
значення у справі.

Оскільки позивач не заявляла вимоги
про стягнення із відповідача судових
витрат, суд, керуючись принципом
диспозитивності цивільного
судочинства, закріпленим ст. 11 ЦПК
України, не вирішує питання щодо
розподілу судових витрат згідно із ст.
88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 158, 169, 174, 212-215 ЦПК
України, ст.ст. 104, 105, 110, 112-115 СК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_7 задовольнити.

Шлюб, що зареєстрований 14.01.2005 р.
відділом реєстрації актів цивільного
стану Житомирського міського
управління юстиції між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 за актовим записом № 17 -
розірвати.

Відповідно вимог ст. 115 СК України, дане
рішення суду після набрання ним
законної сили надіслати до органу
державної РАЦСу за місцем ухвалення
рішення для внесення відомостей до
Державного реєстру актів цивільного
стану громадян.

Шлюб припиняється у день набрання
чинності даного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Житомирської
області через суд першої
інстанції шляхом подання апеляційної
скарги протягом десяти днів із дня його
проголошення, особи які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
із дня отримання копії даного рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на його оскарження. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
В.О. Корицька