АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 609/1611/13-цГоловуючий у 1-й
інстанції Ковтунович О.В. Провадження
№ 22-ц/789/541/14 Доповідач - Щавурська
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2014 р. колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючої - Щавурської Н.Б.

суддів - Фащевська Н. Є., Гурзель І. В.,

при секретарі - Коваль О.І.

з участю сторін - представника
апелянта ОСОБА_1, позивача ОСОБА_2 і її
представника адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Шумського районного суду
Тернопільської області від 25 березня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про усунення перешкод в
користуванні будинком та виселення з
будинку,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року позивач
ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_4 про усунення
перешкод в користуванні будинком та
виселення. В обгрунтування позовних
вимог посилалася на те, що в квітні 2013
року в будинок по АДРЕСА_1, що належить
їй на праві власності, самоправно
вселився її колишній чоловік ОСОБА_4

Рішенням Шумського районного
суду Тернопільської області від 26
березня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2
задоволено. Ухвалено усунути перешкоди
в користуванні та розпорядженні
власністю ОСОБА_2, а саме житловим
будинком та спорудами в АДРЕСА_1 шляхом
виселення ОСОБА_4 без надання йому
іншого житлового приміщення.

Вирішено питання про стягнення
судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4
просить скасувати рішення суду і
ухвалити нове, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити, посилаючись
на незаконність, неповне з'ясування
судом обставин, які мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
процесуального права.

На думку апелянта, судом
безпідставно не взято до уваги акт
обстеження будинку на предмет його
проживання в ньому; не вірно
відображені показання окремих свідків
у рішенні та не дано оцінки його
твердженням щодо оплати комунальних
послуг, догляду за господарством. Також
вважає, що ухвалюючи рішення про
виселення судом не взято до уваги його
стан здоров'я, відсутність належних для
проживання умов за місцем його
реєстрації в с.Садки Шумського району
та перебування у неприязних стосунках
з сином, який проживає за місцем його
реєстрації.

У судовому засіданні представник
апелянта ОСОБА_1 підтримала апеляційну
скаргу свого довірителя, просила її
задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 і її представник
адвокат ОСОБА_3 апеляційної скарги не
визнали, вважають рішення суду першої
інстанції законним і обгрунтованим,
таким, що скасуванню не підлягає.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення учасників
апеляційного розгляду справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
ознайомившись з матеріалами справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга до задоволення не
підлягає, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги про
виселення з житлового будинку, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач самоправно (без згоди
позивача) зайняв будинок належний
останній на праві власності та
незаконно проживає в ньому, створюючи
перешкоди позивачу в користуванні
власністю, у зв'язку з чим підлягає
виселенню без надання іншого жилого
приміщення.

З такими висновками суду слід
погодитись, оскільки вони достатньо
мотивовані, відповідають нормам
матеріального та процесуального права,
грунтуються на матеріалах справи.

Так, судом установлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі,
який рішенням Шумського районного суду
Тернопільської області від 06 лютого 1997
року розірвано (а.с.53)

13 грудня 2006 року ОСОБА_5 придбала
житловий будинок з господарськими
будівлями, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с.11).

В даному будинку, окрім позивача,
зареєстровані та проживають донька
ОСОБА_1 з зятем ОСОБА_6, а також внуки
позивача ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.16-17).

Крім цього, як встановлено в ході
апеляційного розгляду справи,
відповідач ОСОБА_4 з 27.08.1996 року по даний
час перебуває у зареєстрованому шлюбі
з громадянкою ОСОБА_9, в якому має
неповнолітню дитину.

Як вбачається з паспорта
відповідача НОМЕР_1, виданого 24.04.2007
року Шумським РВ УМВС України в
Тернопільській області, з 16.07.1996 року до
11.05.1999 року відповідач ОСОБА_4 був
зареєстрований у м.Запоріжжі, а з 25.05.1999
року по даний час - в АДРЕСА_2.

Права власника жилого будинку,
квартири визначені ст.383 ЦК України та
ст.150 ЖК України, які передбачають право
власника використовувати житло для
власного проживання, проживання членів
сім'ї, інших осіб і розпоряджатися
своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Гарантуючи захист права
власності, закон надає власнику право
вимагати усунення будь-яких порушень
його права хоч би ці порушення і не були
поєднані з позбавленням володіння.
Способи захисту права власності
передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК
України.

Відповідно до ч.3 ст.116 ЖК України
осіб, які самоправно зайняли жиле
приміщення, виселяють без надання їм
іншого жилого приміщення.

Суд першої інстанції,
встановивши, що власником спірного
будинку є позивач, відповідач права
власності та користування будинком з
підстав, встановлених законом не набув,
дійшов правильного висновку про те, що
позивач, як власник, має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права володіння та користування свої
майном, а відповідач, який самоправно
вселився у будинок позивача, підлягає
виселенню з цього будинку без надання
іншого жилого приміщення.

У відповідності до змісту ст.ст.10,
60 кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов'язок доведення наявності
обставин, які обгрунтовують
заперечення лежить на відповідачу.
Маючи процесуальний статус
відповідача, ОСОБА_4 не допитувався
судом як свідок, тому доводи
апеляційної скарги про неврахування
судом його свідчень і, як наслідок, -
ухвалення упередженого та
необ'єктивного рішення, колегія суддів
вважає необгрунтованими.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4
в частині ненадання судом першої
інстанції оцінки акту обстеження на
предмет його проживання в житловому
будинку колегія суддів вважає
безпідставними, такими, що
спростовуються текстом самого рішення
(а.с.108), з якого вбачається, що даний акт
критично оцінено судом у зв'язку з
проведенням обстеження без участі
власника житла. Крім цього, на думку
колегії суддів, сам по собі акт
сільської ради не є належним та
допустимим доказом набуття ОСОБА_4 на
законних підставах права користування
жилим будинком, належним на праві
власності позивачу. За обставин
перебування відповідача у
зареєстрованому шлюбі з 27.08.1996 року з
іншою жінкою, в якому є неповнолітня
дитина, і який на даний час не
розірвано, а також - за наявності у
відповідача іншого місця проживання в
АДРЕСА_2 (в будинку сина) та з
врахуванням пояснень позивача, яка не
заперечувала колишньому чоловіку
періодично відвідувати дітей та внуків
за її місцем проживання в АДРЕСА_1,
однак дозволу на вселення не давала,
колегія суддів приходить до висновку
про недоведеність доводів апелянта в
частині набуття права користування
будинком позивача на законних
підставах.

Доводи апеляційної скарги в
частині неврахування судом
відсутності за місцем реєстрації
відповідача належних умов для його
проживання, стану його здоров'я та
неприязних відносин, що існують між ним
та сином (в будинку якого він
зареєстрований), колегія суддів вважає
безпідставними з тих міркувань, що
закон не пов'язує факт набуття права
користування будинком, що належить
будь-кому на праві власності, ні зі
станом здоров'я особи, ні з наявністю
неприязних відносин цієї особи з
іншими членами сім'ї за зареєстрованим
у законному порядку місцем проживання,
ні з наявністю чи відсутністю у неї
іншого житла .

У відповідності до ч.1 ст.308
Цивільного процесуального кодексу
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що рішення Шумського
районного суду Тернопільської області
від 25 березня 2014 року ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права і підстав для
його скасування немає.

Керуючись ст.307 ч.1 п.1, 308 ч.1, 313, 314 ч.1
п.1; 315 ч.ч.1, 2; 319 ч.1; 324 ч.1 п.1; 325 ч.1
Цивільного процесуального кодексу
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
відхилити.

Рішення Шумського районного суду
Тернопільської області від 25 березня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуюча - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Н.Б. Щавурська