Справа № 463/315/14
Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В.
Провадження № 22-ц/783/4036/14
Доповідач в 2-й інстанції: Богонюк М. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Ванівського О.М., Шашкіної С.А.

При секретарі: Цар М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 24 квітня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням частково
задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 19551
грн. заборгованості по договору позики.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову.

Апелянт вважає, що рішення суду
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
при неповно з'ясованих обставинах, що
мають значення для справи, а висновки
суду не відповідають дійсним
обставинам справи. Покликається на те,
що договір позики не укладався, а
ОСОБА_3 насправді була рівноправним
партнером при здійсненні
підприємницької діяльності. Також
ОСОБА_3 та її представник визнали
неодноразово, що позивач не передавала
їй грошові кошти, а через банк
проплатила кошти за нитки та бісер для
магазину.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення сторін на підтримання та
заперечення скарги, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що така
задоволенню не підлягає.

У відповідності до ст. 1046 ЦК України за
договором за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України
передбачено, що на підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 05 червня 2013 року
ОСОБА_2 склала розписку у відповідності
до якої, вона отримала позику у ОСОБА_3 в
сумі 17150 грн., які зобов'язувалася
повернути до 10 червня 2013 року під 42%
річних.

Задовільняючи позовні вимоги про
стягнення боргу за договором позики та
відсотків за користування коштами, які
передбачені договором, суд вірно
виходив з положень ст. ст. 1046, 1047, 1049 ЦК
України, встановивши при цьому, що
після укладення договору позики у
встановленому законом порядку,
відповідач кошти позивачу не
повернула, взявши до уваги розписку,
яка посвідчує передачу позичальнику
позикодавцем грошей в сумі 17 150 грн.

У відповідності до ч. 1 ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Безпідставними є покликання апелянта
на те, що договір позики не укладався, а
ОСОБА_3 насправді була рівноправним
партнером при здійсненні
підприємницької діяльності, оскільки
апелянтом ні в суді першої інстанції,
ні в апеляційному суді не представлено
належних та допустимих доказів
здійснення підприємницької діяльності
разом з позивачем, натомість судом
встановлено, що між сторонами було
укладено договір позики.

Судом вірно встановлені фактичні
обставини справи, правильно
застосований матеріальний закон та
дотримана процедура передбачена ЦПК
України.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, а тому
колегія суддів не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч. 1 п.
1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 24 квітня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з часу набрання ухвалою
законної сили.

Головуючий:

Судді: