Справа№592/2055/14-ц
Провадження №2/592/902/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

27 червня 2014 року
м.Суми

Ковпаківський районний суд м.
Суми в складі головуючого: судді
Котенко О.А., при секретарі - Чайка Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Суми цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Суми про
відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом і
свої вимоги обґрунтовує тим, що він
перебував у трудових відносинах з
Публічним акціонерним товариством
«Сумське машинобудівне
науково-виробниче об`єднання
ім.М.В.Фрунзе» з 17.08.1976 року по 03.10.2013
року та був звільнений за власним
бажанням у зв'язку з виходом на пенсію
на пільгових умовах. Згідно до акту
розслідування хронічного професійного
захворювання № 103 від 25.09.2002 року
позивачу були встановлені такі
професійні захворювання:
«Нейросенсорна туговухість 3-4 ст.
професійного характеру» - основний
діагноз. «Вегетативно-сенсорна полі
невропатія верхніх кінцівок з
ангіоспазмами пальців рук та
вегетативно-трофічними порушеннями на
кистях в поєднанні з 2-х стороннім
плечелопаточним періартрозом, 2-х
стороннім єпікондильозом плеча і ДОА
ліктьових і променево-запястних
суглобів з помірним обмеженням функції
верхніх кінцівок» - супутній діагноз.
Згідно до акту розслідування
хронічного професійного захворювання
№ 100 від 30.09.2003 року позивачу були
встановлені такі професійні
захворювання: «Вегетативно-сенсорна
полі невропатія верхніх кінцівок з
ангіоспазмами пальців рук та
вегетативно-трофічними порушеннями на
кистях в поєднанні з 2-х стороннім
плечелопаточним пери артрозом,
міофіброз надлопаткових м`язів, ДОА
ліктьових і променево-запястних
суглобів зі стійким больовим синдромом
і обмеженням функції верхніх кінцівок.
Захворювання професійне.
Нейросенсорна туговухість 4 ст.
професійного характеру» - основний
діагноз. «Гепатит І-ІІ ст., хронічний
коньюктивіт, гіпертонічна ангіопатія
сітківки» - супутній діагноз. Причина
професійного захворювання -
недосконалість технологічних
процесів, неефективність засобів
індивідуального захисту, довготривала
робота в умовах інтенсивного
виробничого шуму. 18.11.2013 року йому
встановлено 50% втрати професійної
працездатності та встановлено третю
групу інвалідності. Зниження здатності
до сприйняття звуків зробила його
інвалідом - він втратив можливість
нормально спілкуватися з іншими
людьми, навчатися, працювати за
професією. Через дратівливість, що
з`явилася, погіршилися особисті
взаємини з ріднимиЮ сусідами, він
змушений вести досить замкнутий спосіб
життя, що не властиво характеру і
сильно його пригнічує. Порушено
звичний уклад життя, бо крім цього, він
змушений часто лікуватись. Позивач
позбавлений можливості повноцінно
виконувати хатню роботу через значне
обмеження рухів, що призводить до
необхідності докладати додаткових
зусиль для організації праці та побуту,
що пригнічує його фізичний та
моральний стан. Заподіяну йому
моральну шкоду оцінює в 15000грн. Позивач
просить суд ухвалити рішення, яким
стягнути з відповідача 15000грн. в
відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримала з зазначених
підстав.

В судовому засіданні представник
відповідача позовні вимоги не визнав,
надав заперечення на позов, в якому
зазначив, що позивачу ОСОБА_1 згідно
висновку МСЕК від 15.11.2002 року
встановлено 20 % стійкої втрати
професійної працездатності у зв'язку з
професійним захворюванням
встановленим 25.09.2002 року, у зв'язку з чим
потерпілому виплачена одноразова
допомога у розмірі 8800,00 грн., яка за
своєю суттю компенсує моральний аспект
страхового випадку. Згідно висновку
МСЕК від 10.11.2003 року встановлено 45 %
стійкої втрати професійної
працездатності у зв'язку з професійним
захворюванням встановленим 30.09.2003 року,
у зв'язку з чим потерпілому виплачена
одноразова допомога у розмірі 10640,00
грн., яка за своєю суттю компенсує
моральний аспект страхового випадку.
Станом на сьогодні, по двом страховим
випадкам ОСОБА_1 щомісячно
відшкодовується сума втраченого
потерпілим заробітку, яка на сьогодні
складає 2429,60грн. Таким чином, Фонд
належним чином виконує всі покладені
на нього обов'язки, відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності». Документи, на які
посилається позивач як на підставу
заподіяння моральної шкоди, а саме
довідку МСЕК і акт за формою П-4 є
документами, що підтверджують факт
професійного захворювання і
встановлення у зв'язку з цим втрати
працездатності для відшкодування
частини втраченого заробітку, і ніяким
чином не можуть бути незаперечним
доказом заподіяння моральної шкоди.
Крім того, позивачем пропущено строк
звернення до суду, оскільки
встановлений трьохрічний строк
позовної давності для звернення з
вимогою про відшкодування моральної
шкоди. На дату звернення позивача з
позовом до суду Закон України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та
професійного захворювання» не містить
обов'язку Фонду соціального
страхування щодо здійснення страхової
виплати за моральну (немайнову) шкоду.
Просить в позові відмовити в повному
обсязі.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача, представника відповідача,
перевіривши матеріали справи, вважає
позов таким, що підлягає задоволенню
частково, виходячи з наступних підстав:

Судом встановлено, що позивач з 17.08.1976
року працював у Публічному
акціонерному товаристві «Сумське
машинобудівне науково-виробниче
об`єднання ім. М.В.Фрунзе» та звільнився
03.10.2013 року за власним бажанням у
зв'язку з виходом на пенсію на
пільгових умовах.

Викладені обставини підтверджуються
копією трудової книжки позивача (а.с.5-6).

Відповідно до акту розслідування
хронічного професійного захворювання
№ 103 від 25.09.2002 року позивачу були
встановлені такі професійні
захворювання: «Нейросенсорна
туговухість 3-4 ст. професійного
характеру» - основний діагноз.
«Вегетативно-сенсорна полі невропатія
верхніх кінцівок з ангіоспазмами
пальців рук та вегетативно-трофічними
порушеннями на кистях в поєднанні з 2-х
стороннім плечелопаточним
периартрозом, 2-х стороннім
єпікондильозом плеча і ДОА ліктьових і
променево-запястних суглобів з
помірним обмеженням функції верхніх
кінцівок» - супутній діагноз (а.с.8-9).

Згідно до акту розслідування
хронічного професійного захворювання
№ 100 від 30.09.2003 року позивачу були
встановлені такі професійні
захворювання: «Вегетативно-сенсорна
полі невропатія верхніх кінцівок з
ангіоспазмами пальців рук та
вегетативно-трофічними порушеннями на
кистях в поєднанні з 2-х стороннім
плечелопаточним пери артрозом,
міофіброз надлопаткових м`язів, ДОА
ліктьових і променево-запястних
суглобів зі стійким больовим синдромом
і обмеженням функції верхніх кінцівок.
Захворювання професійне.
Нейросенсорна туговухість 4 ст.
професійного характеру» - основний
діагноз. «Гепатит І-ІІ ст., хронічний
коньюктивіт, гіпертонічна ангіопатія
сітківки» - супутній діагноз (а.с.11).
Відповідно до акту огляду МСЕК від
15.12.2003 року (а.с.29-32) ОСОБА_1 встановлено
45% втрати професійної працездатності.

18.11.2013 року позивачу було встановлено 50%
стійкої втрати професійної
працездатності та третю групу
інвалідності (а.с.12).

У зв'язку з професійним захворюванням
ОСОБА_1 зазнає фізичних і моральних
страждань, які полягають у погіршенні
стану його здоров'я, і як наслідок
необхідність тривалого лікування.
Позивач має значні обмеження в
життєдіяльності, звичках, бажаннях.
Позивач змушений докладати додаткових
зусиль для організації свого життя.

Належними письмовими доказами - актом
розслідування професійного
захворювання №103 від 25.09.2002 року (а.с.8-9),
актом розслідування професійного
захворювання №100 від 30.09.2003 року (а.с.11),
повним актом огляду МСЕК (а.с.25-40)
підтверджується, що позивачу заподіяно
моральну шкоду, яка полягає у
стражданнях, яких позивач зазнав і
зазнає у зв'язку з хворобою, втратою
професійної працездатності, внаслідок
чого позивач має обмежену здатність до
трудової діяльності, повинен проходити
періодичне стаціонарне лікування.

Згідно з ч.1, п.1 ч.2 ст.23 ЦК України особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає: у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивачу внаслідок професійного
захворювання було заподіяно моральну
шкоду, яка не відшкодована, тобто право
позивача є порушеним і підлягає
захисту.

Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійних захворювань, які
спричинили втрату працездатності» в
редакції, яка діяла станом на момент
встановлення професійного
захворювання позивачу обов'язок щодо
відшкодування моральної шкоди було
покладено на Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України.

За загальним правилом про дію
нормативно-правового акту в часі до
кожної події, факту чи відносин
застосовується той
нормативно-правовий акт, який був
чинним на момент, коли вказана подія,
факт чи відносини мали місце, а не на
момент пред'явлення позову. Відповідно
до частин першої та другої ст.5 ЦК
України акти цивільного законодавства
регулюють відносини, які виникли з дня
набрання ними чинності. Акт цивільного
законодавства не має зворотної дії у
часі, крім випадків, коли він пом'якшує
або скасовує цивільну
відповідальність особи. Норми Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань, які
спричинили втрату працездатності»
передбачали відшкодування моральної
шкоди застрахованим особам як страхову
виплату, тому покладення на відділення
Фонду соцстраху обов'язку зі сплати
такої страхової виплати не є цивільною
відповідальністю зазначеного органу.

Згідно з п.3 ч.1 ст.268 ЦК України на вимогу
про відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я
(тобто і на вимогу про відшкодування
моральної шкоди) позовна давність не
поширюється.

Оскільки право на відшкодування
моральної шкоди виникло у позивача до 01
січня 2006 року, тобто до набрання
чинності Законом України «Про
Державний бюджет України на 2006 рік»,
Законом України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік», якими було зупинено
дію норм на відшкодування моральної
шкоди, та Законом України від 23.02.2007
року «Про внесення змін до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань» (виключені
норми про відшкодування моральної
шкоди), ОСОБА_1 має право на
відшкодування моральної шкоди з Фонду
соцстраху.

Отже, позивач має право на
відшкодування моральної шкоди за
рахунок відповідача, оскільки стійку
втрату працездатності у зв'язку з
професійним захворюванням вперше
встановлено в 2002 році.

Враховуючи характер, обсяг та
тривалість моральних та фізичних
страждань позивача ОСОБА_1, виходячи із
засад розумності, виваженості та
справедливості, суд визначає розмір в
відшкодування моральної шкоди
позивачу в сумі 7000грн., яка підлягає
стягненню з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Суми на користь
ОСОБА_1

Відповідач звільнений від оплати
судового збору.

Керуючись ст.ст. 23, 268 ЦК України,
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності», ст.ст.10, 11, 57-60, 88, 209,
213-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Суми на користь
ОСОБА_1 7000грн. в відшкодування
моральної шкоди.

На рішення суду протягом десяти днів з
дня його проголошення може бути подана

апеляційна скарга до апеляційного суду
Сумської області через Ковпаківський
районний суд м. Суми. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під чає
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Суддя
О.А. Котенко