Справа № 500/6826/13-ц
Провадження № 2/500/421/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2014 року Ізмаїльський
міськрайонний суд Одеської області у
складі:

головуючий - суддя Швець В.М.,

при секретарі Гончаренко М.Ю.,

за участю представників позивача
ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідачки ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому попередньому
судовому засіданні в залі суду в місті
Ізмаїлі цивільну справу за позовом
ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3, третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору, Ізмаїльської міської
ради про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду із
позовом до ОСОБА_3, із залученням
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору,
Ізмаїльської міської ради про усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою, що розташована по АДРЕСА_1.

Відповідачка по справі ОСОБА_3 в
попередньому судовому засіданні
надала клопотання про закриття
провадження по справі у зв'язку з тим,
що по тім самим обставинам, по тому
самому предмету, з тих самих підстав,
між тими ж самими сторонами судом
раніше був розглянутий спор, та є
прийняте рішення, що набрало законної
чинності, тобто на підставі п.2 ч.1 ст.205
ЦПК України. Крім того, вважає, що
позивачі не надали суду відповідних
доказів і не мали права звертатися до
суду.

Представники позивачки ОСОБА_5 в
судовому засіданні із клопотанням
позивачки не погодились, бо вважають,
що раніше розглянута справа за позовом
ОСОБА_3 мала інший предмет спору.

Представник третьої особи в судовому
засіданні з клопотанням також не
погодилась з тих самиз підстав.

Вислухав осіб, які беруть участь у
справі, суд доходить до висновку, що
вказане клопотання не підлягає
задоволенню.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України
суд закриває провадження по справі,
якщо набрали законної сили рішення
суду, ухвалені або постановлені з
приводу спору між тими самими
сторонами, про той самий предмет і з тих
самих підстав. З матеріалів справи
встановлено, що у жовтні 2013 року ОСОБА_5,
ОСОБА_6 звернулися до суду із позовом до
ОСОБА_3, із залученням третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору, Ізмаїльської міської
ради про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою, що
розташована по АДРЕСА_1. Раніше, у
вересні 2011 року ОСОБА_3 зверталася до
суду із позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_6 про
визначення порядку користування
земельною ділянкою, що розташована по
АДРЕСА_2 та усунення перешкод в її
користуванні. Вказана справа
розглянута, прийнято рішення від 20
березня 2012 року, яким визначений
порядок користування земельною
ділянкою по АДРЕСА_2, в інших вимогах
ОСОБА_3 відмовлено. Таким чином, з
огляду на вищевказане вбачається, що
перераховані справи мають спільне лише
в частині осіб, що беруть участь у
розгляді справи, але відрізняються за
предметом і підставами спору.

Щодо посилань відповідачки на
відсутність доказів вимог позивачів та
відсутність права звертатися до суду,
то відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду для захисту своїх цивільних прав,
якщо вважає, що вони порушені.
Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. У
відповідності зі ст.11 ЦПК України суд
розглядає справу в межах заявлених
вимог на підставі представлених
доказів. Тобто суд не повинен вимагати
надавати докази від сторони, а дає лише
оцінку наданим доказам.

На підставі викладеного, керуючись
ст.130,208-210 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні
клопотання ОСОБА_3 про закриття
провадження по цивільній справі за
позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3,
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору,
Ізмаїльської міської ради про усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою.

В судовому засіданні оголосити
перерву до 10 години 26 вересня 2014 року
для виклику співпозивача ОСОБА_6,
повідомивши її, що у разі її повторної
неявки, її вимоги будуть залишені без
розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Швець