Справа № 522/5965/14-ц
Рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

01 липня 2014 року
м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси в
складі:

головуючого одноособово
судді Донцова Д.Ю.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у м. Одесі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
про визнання кредитного договору
недійсним та застосування наслідків
недійсності правочину,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до
суду із позовом до відповідача, в якому
просить визнати недійсним кредитний
договір №0 від 10.06.2008 року, який
укладено між ним та Публічним
акціонерним товариством «УкрСиббанк»,
та застосувати наслідки недійсного
правочину, шляхом повернення кожній
стороні у натурі все, що вона одержала
на його виконання.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на те, що 10.06.2008
року між ОСОБА_1 та Публічним
акціонерним товариством «УкрСиббанк»
в особі начальника відділення №558 АТ
«УкрСиббанк» Бочкарьовою О.О., укладено
кредитний договір №0, згідно з
умовами якого ОСОБА_1 отримав грошові
кошти в розмірі 27 071 дол. США. Кредит
надавався з ціллю придбання
транспортного засобу. Згідно п.1.2.2.
Кредитного договору ОСОБА_1
зобов'язався повернути кредит у
повному обсязі не пізніше 10.06.2015 року та
сплачувати відсотки шляхом сплати
ануїтентного платежу у розмірі 500 дол.
США щомісяця.

Також позивач вказує, що на виконання
зазначених вимог між ОСОБА_1 та
Публічним акціонерним товариством
«УкрСиббанк» був підписаний
Додаток №1 до Кредитного договору №
№0 - Графік платежів, визначення
сукупної вартості кредиту, що є
невід'ємною частиною кредитного
договору. Позивач зазначає, що при
прийнятті рішення щодо укладення
Кредитного договору №0 ОСОБА_1
спирався на кількість, частоту та
обсяги платежів та значною мірою на
щомісячну суму залишку по кредиту.
Ознайомившись із Додатком №1 ОСОБА_1
реально оцінив свою платоспроможність,
можливі валютні ризики та прийняв
рішення про прийнятність умов
кредитування з огляду на те, що
приблизно з початку 2012 року він зможе
достроково розрахуватись з банком.

Позивач вказує, що на початку 2014 року
почав швидко зростати курс доларів США
по відношенню до гривні і ОСОБА_1
звернувся до ПАТ «УкрСиббанк» з
питанням дострокового погашення
кредиту в тому числі з мотивів зниження
валютних ризиків. Проте замість
передбачених 3616,68 дол. США на лютий 2014
року співробітник Банку повідомив про
необхідність погашення тіла кредиту в
сумі 7181,50 дол. США, що майже вдвічі
більше прогнозної суми залишку по тілу
кредиту згідно Додатку до Кредитного
договору №0.

Позивач в своїй позовній заяві
зазначає, що АТ «УкрСиббанк» своїми
діями порушив норми ЗУ «Про захист прав
споживачів», а також свідомо надав
ОСОБА_1 відомості, що ввели його в оману,
що призвело до укладення правочину на
який ОСОБА_1 не погодився би маючи
достовірну і правдиву інформацію,
таким чином, позивач вважає, що діями
Банку порушені його права. як споживача
кредитних послуг.

Представник позивача в судовому
засіданні, позовні вимоги підтримав,
просив їх задовольнити в повному
обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання проти задоволення позовних
вимог заперечувала, просила у
задоволенні відмовити в повному
обсязі.

Суд вивчивши матеріали справи,
з'ясувавши всі суттєві обставини,
вислухавши думку присутніх в судовому
засіданні представників сторін,
прийшов до наступного.

Судом встановлено, що 10 червня 2008 року
між ОСОБА_1 (далі за текстом -
Позичальник) та Публічним акціонерним
товариством «УкрСиббанк» в особі
начальника відділення №558 АТ
«УкрСиббанк» Бочкарьовою О.О. (далі за
текстом Банк), було укладено Договір
про надання споживчого кредиту та
заставу транспортного засобу №0
(далі за текстом - Кредитний договір),
згідно з умовами якого Банк
зобов'язується надати Позичальнику, а
Позичальник прийняти, належним чином
використати і повернути Банку кредитні
кошти (кредит) в сумі 27071,00 дол. США та
сплатити плату за кредит в порядку і на
умовах, зазначених Договором. Кредит
надавався з ціллю придбання
транспортного засобу.

Згідно п.1.2.2. Кредитного договору,
ОСОБА_1 зобов'язався повернути кредит у
повному обсязі не пізніше 10.06.2015 року та
сплачувати відсотки шляхом сплати
ануїтентного платежу у розмірі 500 дол.
США щомісяця.

Згідно п. 1.3.1 Кредитного договору, за
користування кредитом була
встановлена відсоткова ставка у
розмірі 13,50 % річних.

Крім того, 10.06.2008 року між ОСОБА_1 та АТ
«УкрСиббанк» укладено Додаток №1 -
«Графік платежів, визначення сукупної
вартості кредиту» до Договору про
надання споживчого кредиту та заставу
транспортного засобу №0.

Публічне акціонерне товариство
«УкрСиббанк» свої зобов'язання за
Кредитним договором №0 виконало
в повному обсязі, надав ОСОБА_1 кредитні
кошти, шляхом зарахування їх на його
поточний рахунок.

Відповідно до ст. 11 ЦК України,
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України,
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Статтею 215 ЦК України передбачено,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Згідно ч. 3 вищезазначеної статті ЦК
України якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Частини 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України
встановлює загальні вимоги, додержання
яких є необхідним для чинності
правочину, а саме: зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам; особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним; правочин, що
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Представник позивача, під час судового
засідання, обґрунтовуючи недійсність
спірного Кредитного договору
зазначив, що відповідач свідомо надав
ОСОБА_1 відомості, що ввели останнього
в оману та призвело до укладання
правочину на який позивач би не
погодився маючи достовірну і правдиву
інформацію. Банком, в порушення норм
Закону України «Про захист прав
споживачів», у Додатку 1 «Графік
платежів, визначення сукупної вартості
кредиту» до спірного Кредитного
договору, була зазначена недостовірна
інформація, що в свою чергу призвело до
порушення прав та законних інтересів
позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього Кодексу),
такий правочин визнається судом
недійсним. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування.

У п. 20 Постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 р.
роз'яснено, що правочин визнається
вчиненим під впливом обману у випадку
навмисного введення іншої сторони в
оману щодо обставин, які впливають на
вчинення правочину. На відміну від
помилки, ознакою обману є умисел у діях
однієї зі сторін правочину. Наявність
умислу в діях відповідача,
істотність значення обставин, щодо
яких особу введено в оману, і сам факт
обману повинна довести особа, яка
діяла під впливом обману. Обман щодо
мотивів правочину не має істотного
значення.

Виходячи з аналізу вищезазначеного
роз'яснення Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009р.
та листа Верховного Суду України від
24.11.2008 р. сторона на підтвердження своїх
вимог про визнання правочину недійсним
повинна довести, що такий обман
насправді мав місце, тобто надати
докази, які б свідчили про введення
його в оману щодо істотних обставин
правочину і існування цих обставин на
момент вчинення правочину. Наявність
умислу в діях Банку, істотність
значення обставин, щодо яких особу
введено в оману, і сам факт обману
повинна довести особа, яка діяла під
впливом обману.

Відповідно до п. 7.2. спірного Кредитного
договору Позичальник підписанням
даного Договору підтверджує, що:
Позичальник повністю розуміє та вважає
справедливими щодо себе всі умови
Договору, свої права та обов'язки за
Договором і погоджується з ними; перед
укладенням цього Договору він отримав
від Банку інформаційний лист згідно
вимог законодавства України, зокрема
ЗУ «Про захист прав споживачів», а
також що він повністю розуміє та вважає
справедливим щодо себе всі умови
Договору, свої права та обов'язки за
Договором і погоджується з ним.

В своїй позовній заяві позивач не
оспорює факт підписання Кредитного
договору та Додатків до нього, а
навпаки своїми доводами та
обґрунтуваннями повністю доказує факт
укладання та підписання оспорюваного
договору.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних та кримінальних справ від
30.03.2012 № 5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» роз'яснено, що при
вирішені спорів, що виникають із
кредитних договорів суди повинні
з'ясувати виконання банками чи іншими
фінансовими установами положення
статей 11, 18, 21 Закону України «Про
захист Прав споживачів», а також пункту
3.8 Правил надання банками України
інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту, затверджених постановою
Правління Національного банку України
від 10 травня 2007 року № 168,
зареєстрованих у Міністерстві юстиції
України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо
договорів, укладених після набрання
постановою чинності), де передбачено
обов'язок банків у разі надання кредиту
в іноземній валюті під час укладення
кредитного договору попередити
споживача, що валютні ризики під час
виконання зобов'язань за цим договором
несе споживач.

Згідно п. 2.1 Правил надання банками
України інформації споживачу про
умови кредитування та сукупну вартість
кредиту, затверджених Постанови
Правління Національного банку України
від 10.065.2007 р. № 168, Банки зобов'язані
перед укладенням кредитного договору
надати споживачу в письмовій формі
інформацію про умови кредитування,
а також орієнтовну сукупну вартість
кредиту зазначивши таке: а)
найменування та місцезнаходження
банку - юридичної особи та його
структурного підрозділу;б) умови
кредитування, зокрема: можливу суму
кредиту;строк, на який кредит може бути
одержаний мету, для якої кредит може
бути використаний;форми та види його
забезпечення;необхідність здійснення
оцінки майна та, якщо така оцінка є
необхідною, ким вона
здійснюється;наявні форми
кредитування з коротким описом
відмінностей між ними, у тому числі між
зобов'язаннями споживача;тип
процентної ставки (фіксована, плаваюча
тощо); переваги та недоліки
пропонованих схем кредитування; в)
орієнтовну сукупну вартість кредиту з
урахуванням: процентної ставки за
кредитом, вартості всіх супутніх
послуг, а також інших фінансових
зобов'язань споживача, які пов'язані з
отриманням, обслуговуванням і
погашенням кредиту (у тому числі на
користь третіх осіб - страховиків,
оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів
тощо); варіантів погашення кредиту,
уключаючи кількість платежів, їх

періодичність та обсяги; можливості та
умов дострокового повернення кредиту;
г) інші умови, передбачені
законодавством.

Вищезазначеною Постановою НБУ від
10.065.2007 р. № 168 визначено типову Таблицю
визначення сукупної вартості
споживчого кредиту та реальної
процентної ставки.

При детальному вивчені Додаток №1 -
«Графік платежів, визначення сукупної
вартості кредиту» до Договору про
надання споживчого кредиту та заставу
транспортного засобу №0, судом
встановлено, його відповідність
вимогам зазначеним в Правилах надання
банками України інформації споживачу
про умови кредитування та сукупну
вартість кредиту, затверджених
Постанови Правління Національного
банку України від 10.065.2007 р. № 168.

Підписання 10.06.2008 року між ОСОБА_1 та АТ
«УкрСиббанк» Додаток №1- «Графік
платежів, визначення сукупної вартості
кредиту» до Договору про надання
споживчого кредиту та заставу
транспортного засобу №0, свідчить
про те, що вся необхідна інформація,
передбачена чинним законодавством
щодо умов надання та повернення
кредиту, зокрема й про сукупну вартість
кредиту, суму процентів за
користування кредитом, суму погашення
основної суми по кредиту, була надана
Позичальнику перед укладенням
спірного Кредитного договору.

Згідно з частиною першою статті 638 та
частиною першою статті 640 ЦК України
договір є укладеним з моменту
досягнення в належній формі згоди з
усіх істотних умов договору.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що
всі передбачені чинним законодавством
вимоги для укладення договору були
дотримані, договір містить всі
передбачені чинним законодавством
відомості, дотримано всіх вимог щодо
змісту та форми його укладення, а тому
не вбачається підстав стверджувати про
невідповідність його умов вимогам
законодавства, на що позивач
посилається в позовній заяві.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

В ході судового розгляду справи, судом
встановлено, що ОСОБА_1 за особистим
вільним волевиявленням власноруч
підписав Кредитний договір №0,
був проінформований щодо усіх умов
кредитування.

Враховуючи викладене вище та приймаючи
до уваги факт домовленості сторін щодо
всіх істотних умов Кредитного договору
№0, який було укладено між ОСОБА_1
та Публічним акціонерним товариством
«УкрСиббанк» 10 червня 2008 року, суд
приходить до висновку, про відсутність
підстав для визнання такого договору
недійсним.

У зв'язку з вищевикладеним, суд
приходить до висновку про
необґрунтованість позовних вимог та
відсутністю підстав для їх
задоволення.

Керуючись ст.ст. 11, 202, 203, 204, 215, 230, 526, 629,
638, 640, 1054 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 57, 60, 209,
213-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк» про визнання кредитного
договору недійсним та застосування
наслідків недійсності правочину -
відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Одеської області через суд першої
інстанції протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя