У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Амеліна
В.І., Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
Вищого навчального закладу
«Міжнародний гуманітарно-педагогічний
інститут «Бейт-Хана» про поновлення на
роботі, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 20 жовтня 2013 року,
ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 16 січня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з указаним позовом, із урахуванням
уточнених позовних вимог просила
визнати недійсним її звільнення з
посади викладача Вищого навчального
закладу «Міжнародний
гуманітарно-педагогічний інститут
«Бейт-Хана», стягнути з інституту
відшкодування моральної шкоди у
розмірі 150 000 грн, а також виразити
недовіру адміністрації інституту у
зв'язку з поданням недостовірної
інформації до державних органів.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
вона є кандидатом філологічних наук, з 1
вересня 2004 року працювала викладачем
Дніпропетровського педагогічного
коледжу «Бейт-Хана», а з 2011 року - Вищого
навчального закладу «Міжнародний
гуманітарно-педагогічний інститут
«Бейт-Хана» та 2 жовтня 2013 року була
звільнена у зв'язку з відмовою
підписати новий контракт на новий
навчальний рік.

Її звільнення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36
КЗпП України є незаконним, оскільки
протягом всього періоду роботи в
інституті їй не було зроблено жодного
зауваження адміністрацією та не було
притягнуто її до дисциплінарної
відповідальності.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 20 жовтня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 16 січня 2014 року, в позові
відмовлено

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати судові рішення у справі,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 337 ЦПК України не
може бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 з 1
вересня 2004 року працювала у
відповідача за контрактом на посаді
викладача.

1 вересня 2012 року між Вищим навчальним
закладом «Міжнародний
гуманітарно-педагогічний інститут
«Бейт-Хана» та ОСОБА_3 укладено
контракт, відповідно до якого останню
прийнято на умовах контракту
викладачем на кафедру
соціально-гуманітарних та природничих
дисциплін з 1 вересня 2012 року до 31
серпня 2013 року (далі - Контракт).

27 червня 2013 року ОСОБА_3 попереджено про
те, що після закінчення терміну дії
Контракту трудові відносини
продовжені не будуть.

Відповідно до наказу № 127/к від 2 жовтня
2013 року ОСОБА_3 звільнено з посади
викладача на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП
України у зв'язку із закінченням строку
дії трудового договору (контракту).

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що звільнення позивача у зв'язку
із закінченням контракту відбулось без
порушення норм чинного законодавства,
тому відсутні підстави для поновлення
її на роботі та відшкодування
моральної шкоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України
особливою формою трудового договору є
контракт, в якому строк його дії, права,
обов'язки і відповідальність сторін (в
тому числі матеріальна), умови
матеріального забезпечення і
організації праці працівника, умови
розірвання договору, в тому числі
дострокового, можуть встановлюватися
угодою сторін. Сфера застосування
контракту визначається законами
України.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України
підставою припинення трудового
договору є закінчення строку (пункти 2 і
3 статті 23), крім випадків, коли трудові
відносини фактично тривають і жодна з
сторін не поставила вимогу про їх
припинення.

Як убачається із п. 6.2 Контракту
контракт припиняє дію з підстав,
передбачених чинним законодавством
України та умовами цього контракту.

Відповідно до п. 6.7 Контракту при
розірвання контракту з підстав, не
передбачених чинним законодавством,
звільнення проводиться на підставі п. 8
ст. 36 КЗпП України.

Оскільки підставою припинення
трудового договору (контракту) із
ОСОБА_3 було саме закінчення строку
його дії, а не інші підстави, суди
дійшли обґрунтованого висновку про
правомірність її звільнення згідно з п.
2 ч.1 ст. 36 КЗпП України.

Не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_3
про фактичне продовження трудових
відносин із інститутом після 1 вересня
2013 року (закінчення строку дії
контракту), оскільки як убачається із
матеріалів справи, відповідно до
наказу № 121/к від 2 вересня 2013 року
ОСОБА_3 було продовжено відпустку з 31
серпня 2013 року до 2 жовтня 2013 року, після
чого звільнено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36
КЗпП України.

Висновки судів відповідають вимогам
ст. ст. 21, 36 КзпП України та,
встановленим обставинам справи, а
наведені в скарзі доводи є
необґрунтованими та правильність
таких висновків не спростовують, тому
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ не знаходить підстав для
задоволення касаційної скарги.

З огляду на викладене, рішення суду
першої інстанції та ухвалу
апеляційного суд необхідно залишити
без змін відповідно до ст. 337 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 20 жовтня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 16 січня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
А.С. Олійник

Судді:

В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

В.О. Савченко