Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №296/2200/14-ц
Головуючий у 1-й інст. Анциборенко
Доповідач Забродський М. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді:
Забродського М.І.

суддів:
Заполовського В.Й., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання
Капустинської Н.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на ухвалу Корольовського районного
суду м. Житомира від 06 червня 2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_4
до ОСОБА_2 про визнання недійсним
договору довічного утримання, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_4
звернулася до суду із зазначеним
позовом та просила визнати недійсним
договір довічного утримання квартири
АДРЕСА_1, укладений 02 вересня 2011 року
між нею та відповідачкою ОСОБА_2,
застосувати реституцію до даних
правовідносин та стягнути з
відповідачки на свою користь 25 000 грн.
одноразового грошового утримання, 23
033грн. щомісячного грошового утримання
з витратами на поштовий зв'язок, всього
на суму 48 033 грн. та судові витрати.

ОСОБА_4 у березні 2014 року подала
заяву про забезпечення позову, яка
ухвалою судді Корольовського
районного суду м. Житомира від 19
березня 2014 року задоволена частково.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1,
право власності на яку зареєстровано
за ОСОБА_4

Під час розгляду справи ОСОБА_2
подала заяву про скасування заходів
забезпечення позову.

Ухвалою Корольовського районного
суду м. Житомира від 06 червня 2014 року у
задоволенні заяви про скасування
забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною
ухвалою, представник відповідача
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернулася до суду із
апеляційною скаргою, в якій просить її
скасувати та постановити нову про
скасування заходів забезпечення
позову.

Зазначає, що відмовляючи у скасуванні
заходів забезпечення позову суд першої
інстанції врахував виключно інтереси
тільки позивача по справі, при цьому
безпідставно ігнорував доводи
відповідачки та порушив її право
особистої приватної власності.

Зокрема, не враховано судом те, що право
власності на спірну квартиру
зареєстровано за ОСОБА_4, а не за ОСОБА_2,
і вжиті ним заходи забезпечення позову
є неспівмірними з ціною позову.

Судом не було зазначено в оскаржуваній
ухвалі жодних обставин, які б
підтверджувалися належними та
допустимими засобами доказування, що
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали Корольовського
районного суду м. Житомира від 06 червня
2014 року колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає виходячи з наступного.

За змістом ст.151 ЦПК України
забезпечення позову це вжиття судом, у
проваджені якого знаходиться справа,
заходів щодо охорони
матеріально-правових інтересів
позивача проти несумлінних дій
відповідача.

Відповідно до п. 3 ст. 151 ЦПК України,
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Забезпечення позову є
цивільно-процесуальним заходом, що
вживається судом та направлений на
охорону матеріально-правових
інтересів позивача, що гарантують за
його позовом реальне виконання
судового рішення, а ухвала суду - це
процесуальний документ, яким
оформлюється та чи інша процесуальна
дія.

Відмовляючи у задоволенні заяви про
скасування забезпечення позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
спір має майновий характер, і у своїй
позовній заяві позивач просить визнати
договір довічного утримання квартири
недійсним з моменту укладення та
застосувати реституцію. Тому
скасування заходів по забезпеченню
позову може утруднити чи зробити
неможливим виконання майбутнього
рішення і підстави для задоволення
заяви відсутні. Проте це не позбавляє
позивача права звернутися із заявою
про зміну допущеного виду
забезпечення.

З матеріалів справи убачається, що
предметом судового розгляду є квартира
АДРЕСА_1. Ціна позову становить 48033грн.

За договором довічного утримання від 02
вересня 2011 року, який укладено між
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 і предметом якого є
спірна квартира АДРЕСА_1 ціну
зазначеної відчужуваної квартири
сторонами визначено в розмірі 19 161 грн.,
що є меншою ніж ціна позову.

Крім того, ОСОБА_4 у травні 2014 року
звернулася із заявою про збільшення
позовних вимог і просила визнати
договір довічного утримання недійсним
з моменту укладення, застосувати
реституцію до даних правовідносин і
стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 25 000
грн. одноразового грошового утримання,
23 033 грн. щомісячного грошового
отримання з витратами на поштовий
зв'язок, 87 000 грн. заподіяних збитків.
Всього 135 033 грн. (а.с. 68-69).

Враховуючи наведене, а також
особу ОСОБА_2, яка є пенсіонеркою і
інших доходів у неї не має крім пенсії,
тому суд першої інстанції на даній
стадії розгляду справи обгрунтовано
відмовив у скасуванні забезпечення
позову.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують і на правильність
його рішення не впливають. Підстави для
скасування ухвали відсутні.

Керуючись ст.ст. 209,151-153,312,315 ЦПК України,
колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Корольовського районного
суду м. Житомира від 06 червня 2014 року

залишити без змін.

Ухвала в касаційному порядку
оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Судді: