Справа № 591/1123/14-ц
Провадження № 2/591/817/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2014 року
м. Суми

Зарічний райсуд м. Суми

в складі головуючого судді
Мальованої-Когер В.В.

при секретарі Карпенко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Суми справу за позовом
ОСОБА_1 до ПАТ «Сумихімпром» про
відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач свої вимоги мотивує тим,
що перебував у трудових
правовідносинах з відповідачем з 06.04.1982
р. до 16.07.2013 р., і у нього виявлено
невідповідність займаній посаді
внаслідок стану здоров'я, причиною
якого, згідно з актом форми П-4 від 27.11.2012
року, стало недотримання відповідачем
норм ГОСТ 12.003-83 «ССБТ. Шум.Загальні
вимоги до повітря робочої зони» п.2.3,ДСН
3.3.6-037-99 «Державні санітарні норми
виробничого шуму, ультразвуку і
інфразвуку», п. 1.3-1.4 ГОСТ 12.1.005-88
«Санітано-гігієнічні вимоги до повітря
робочої зони п.3.1. 10.12.2012 року МСЕК
вперше встановила позивачу 40% стійкої
втрати професійної працездатності та
вдруге 15.01.2014 року 50% стійкої втрати
професійної працездатності та третю
групу інвалідності, внаслідок
професійного захворювання -
безтерміново. У звязку із зазначеними
обставинами позивач вважає, що
відповідачем йому завдана моральна
шкода, яку оцінює в 10 000 грн. Просив
стягнути вказану суму з відповідача.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги в
повному обсязі.

Представник ПАТ „Сумихімпром" проти
позову заперечував, вважав, що вина
відповідача відсутня, як відсутній і
сам факт заподіяння позивачу моральної
шкоди.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення сторін, суд вважає, що позов
обґрунтований, та підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що позивач
перебував у трудових правовідносинах з
ПАТ „Сумихімпром" з з 06.04.1982 р. до 16.07.2013
р., що підтверджується даними трудової
книжки ( а.с.6-9).

Згідно з випискою з історії хвороби №
08-06/1134 Харківського науково-дослідного
інституту гігієни праці та
профзахворювань, ОСОБА_1знаходився на
обстеженні з 15.10.2012 р. по 08.11.2012 р., а
також з 25.11.2013 року по 18.12.2013 року та у
нього виявлено професійне
захворювання і рекомендовано
направити його на МСЕК. (а.с.10,12).

Відповідно до довідки та акту огляду
МСЕК від 15.01.2014 р. № 249597 позивачу
встановлено 50% втрати професійної
працездатності та третя група
інвалідності безтерміново. (а.с.13).

Згідно з актом розслідування причин
виникнення хронічного професійного
захворювання від 27.11.2012 року, ОСОБА_1
встановлений основний діагноз
внаслідок професійного захворювання,
пов'язаного з роботою в шкідливих
умовах праці, які відповідають: ІІІ
класу 2 ступеню шкідливих і небезпечних
умов праці по шуму, ІІІ класу 2 ступеню
шкідливих та небезпечних умов праці (по
температурі), ІІІ класу 1 ступеню
шкідливих та небезпечних умов праці
(сірчана кислота) , стаж роботи в цих
умовах 30 років 1 місяць. Професійне
захворювання виникло через механізмів,
технологічного обладнання,
незадовільний стан виробничого
середовища. (а.с.11). Адміністрація цеху
не в повній мірі виконала вимоги ряду
пунктів нормативних актів, що
встановлюють відповідні норми.

Як вбачається з наданого представником
відповідачем пояснення, потерпілого
було забезпечено засобами
індивідуального захисту, спецодягом,
спецвзуттям.

Таким чином, судом
встановлений факт отримання ОСОБА_1
професійного захворювання в 2012 році та
2013 році, що виникло внаслідок
професійної діяльності та зумовлено
недосконалістю технологій,
неефективним використанням засобів
індивідуального захисту, тривалої
роботи в шкідливих та важких умовах.

Відповідно до ст. 13 Закону України „Про
охорону праці", роботодавець
зобов'язаний створити на кожному
робочому місці в кожному структурному
підрозділі умови праці відповідно до
нормативно-правових актів, а також
забезпечити додержання вимог

законодавства щодо прав працівників у
галузі охорони праці.

Згідно з ст. 153 КЗпП
України забезпечення безпечних і
нешкідливих умов праці покладається на
власника або уповноважений ним орган.
Умови праці на робочому місці, безпека
технологічних процесів, машин,
механізмів, інших засобів виробництва,
стан засобів колективного та
індивідуального захисту, що
використовуються працівником, повинні
відповідати вимогам нормативних актів
про охорону праці. Власник або
уповноважений ним орган повинен
забезпечувати санітарно-гігієнічні
умови, що запобігають виникненню
професійних захворювань працівників.

Відповідно до ст. 1167
ЦК України моральна шкода, завдана
особі неправомірними діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою
за наявності її вини.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України
власником або уповноваженим ним
органом проводиться відшкодування
моральної шкоди працівнику у разі, якщо
порушення його законних прав призвели
до моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Дійшовши висновку про
часткове задоволення позовних вимог,
суд виходить з наступного. Факт
отримання професійного захворювання
позивачем внаслідок професійного
захворювання, у звязку з його роботою в
шкідливих умовах праці визнається
сторонами та не підлягає доказуванню.
Актом розслідування, наведеним вище,
підтверджується, що відповідач не
виконав вимоги щодо охорони праці, що і
призвело до професійного захворювання
позивача та втрати ним, внаслідок цього
50% професійної працездатності. Третя
група інвалідності встановлена
позивачу безтерміново, що означає
неможливість повного одужання. На
думку суду, втрата працездатності та
отримання інвалідності призвела до
моральних страждань позивача,
оскількиці фактори негативно вплинули
на його звичний спосіб життя, фізичний
біль та інші фізичні страждання, які
майже постійно відчуває позивач у
звязку з наявністю у нього
професійного захворювання, також
негативно впливають на життєвий уклад,
оскільки позивач не має можливості
вести звичний спосіб життя, постійно
знаходиться під наглядом лікарів, не
має можливості працювати та
забезпечувати коштами для існування
себе та свою родину. Ці страждання
носять тривалий характер, і не можуть
припинитися в подальшому житті,
оскільки втрата здоров'я має
безповоротний характер. Враховуючи
викладене, суд вважає за необхідне
стягнути з відповідача на
відшкодування моральної шкоди на
користь позивача 4 000 грн., в
іншійчастині позовних вимог відмовити
за необґрунтованістю.

На підставі ст. 88 ЦПК
України, суд також вважає за необхідно
стягнути з відповідача на користь
держави судові витрати у сумі судового
збору, що підлягає сплаті при зверненні
з цим позовом до суду, - 243,6 гр..

Керуючись ст. 13 Закону України „Про
охорону праці", ст.ст. 153, 237-1 КЗпП
України, ст. 1167 ЦК України, ст.ст.10, 60, 88,
213- 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Стягнути з приватного акціонерного
товариства „Сумихімпром" на користь
ОСОБА_1 на відшкодування моральної
шкоди 4 000 гривень 00 коп.

В іншій частині позовних вимог
відмовити у зв'язку з
необґрунтованістю.

Стягнути з приватного акціонерного
товариства „Сумихімпром" на користь
держави судові витрати в сумі 243 гривні
60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана особою яка була присутня
при оголошенні рішення суду протягом 10
днів з дня його оголошення а особою яка
не брала участі в розгляді справи
протягом 10 днів з дня отримання копії
рішення до судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Сумської
області через Зарічний районний суд м.
Суми.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги якщо скаргу не було
подано.

Суддя
В.В.Мальована-Когер