АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/2761/14
Головуючий 1 інстанції -
Справа № 2012/6762/2012
Категорія - договірні
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - судді:
Пилипчук Н.П.,

суддів:
Борової С.А.,

Кірсанової Л.І.,

при секретарі -
Костенко Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
справу

апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду
м. Харкова від 19 лютого 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що 9 квітня 2008 року
між ним та ОСОБА_2 був укладений договір
поставки, відповідно до умов якого
ОСОБА_2 зобов'язався поставити ОСОБА_3
бетононасос, а ОСОБА_4 зобов'язався його
оплатити, при цьому передплата
сплачена ОСОБА_3, становила 25000 євро,
після якої протягом 1 місяця ОСОБА_2
зобов'язався виконати договір. В той же
час, незважаючи на наявність
передплати, з боку ОСОБА_2 умови
договору виконані не були. Після
уточнення позовних вимог ОСОБА_3 просив
стягнути з відповідача суму основного
боргу (передплати) в розмірі 277063,38 грн.,
що є еквівалентом 25000 євро станом на
день подання позову, а також відповідно
до ч. 2 ст. 625 ЦК України відсотки за
користування грошима за 1053 дні
прострочення в розмірі 23979,27 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Харкова від 19 лютого 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_3 задоволено, вирішено
стягнути з ОСОБА_2 на його користь
передплату за договором поставки в
розмірі 277063,38 та відсотки за
користування грошовими коштами в
розмірі 23979,27 грн., а всього 391042,65 грн.,
судовий збір в розмірі 1700 грн. та
витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи в розмірі
120 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 з
посиланням на безпідставність позову,
неправильне застосування судом норм
матеріального права і порушення вимог
процесуального права просить рішення
суду першої інстанції скасувати у
задоволенні позову відмовити.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
учасників процесу, що з'явились,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, не
заперечується сторонами, що 9 квітня 2008
року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений
договір поставки бетононасосу,
відповідно до якого ОСОБА_3, зокрема,
зобов'язується зробити передплату в
сумі 25000 Євро.

Позивачем надано розписку ОСОБА_2, за
якою він отримав у ОСОБА_3 25000 Євро для
придбання бетононасосу.

ОСОБА_2 не заперечує факт укладання
договору, факт отримання передплати за
цим договором 25000 Євро.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору
поставки застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж, якщо інше
не встановлено договором, законом або
не випливає з характеру відносин
сторін.

Згідно з ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо
продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1, ч. 4
ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_2 вказує, що умови договору
поставки виконав, за участю ОСОБА_5
придбав бетононасос, витратив при
цьому також і особисті кошти, однак
ОСОБА_3 не побажав приймати зазначене
майно, оскільки на придбання було
витрачено трохи більше грошей. Крім
того, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 домовились між
собою та спільно використовують
бетононасос, а його, ОСОБА_2 використали
та обманули.

Матеріали справи не містять доказів
того, що ОСОБА_3 відмовився прийняти
виконання за договором поставки.

ОСОБА_2 зазначає, що договір поставки не
містить строку виконання, ОСОБА_3
вимоги про виконання умов договору не
пред*являв, отже строк виконання вимоги
не настав. Однак з матеріалів справи
вбачається, що ОСОБА_3 звернувся до суду
з цим позовом 18.03.2011 року, та навіть з
цього часу протягом більш ніж 3 років
ОСОБА_2 умови договору не виконав.

За таких обставин висновок суду про
стягнення з ОСОБА_2 передплати за
договором поставки в сумі 277063,38 грн. є
правильним, розмір заборгованості
відповідачем не спростовано.

Разом з тим, колегія суддів не може
погодитись з висновком суду про
стягнення з відповідача відсотків за
користування грошовими коштами.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення
відсотків за користування коштами
позивача, суд посилався на норми статті
625 ЦК України, що регулює
відповідальність боржника за
порушення грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлено
договором або законом.

При цьому, виходячи з аналізу вимог ст.
ст. 524, 533-535 та 625 ЦК України, грошовим є
зобов'язання, яке виражається в
грошових одиницях України (грошовому
еквіваленті в іноземній валюті), тобто
будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов'язанням є
таке правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана сплатити
гроші на користь другої сторони
(кредитора), а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

З умов договору поставки між сторонами
вбачається, що ОСОБА_2 не мав грошового
зобов*язання перед ОСОБА_3 тому ч. 2 ст. 625
ЦК України до правовідносин, що виникли
між сторонами застосована судом
помилково, вимоги про стягнення трьох
процентів річних задоволенню не
підлягають.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК
України суд апеляційної інстанції має
право змінити рішення суду першої
інстанції, підставою для чого, згідно п.
4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є порушення
судом норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, п. п. 2, 3, ч. 1 ст.
309 ЦПК України, ст. ст. 313, 316, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Харкова від 19 лютого 2014 року змінити, в
частині стягнення відсотків за
користування грошовими коштами 23979,27
грн. - скасувати, у задоволенні позову в
цій частині відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржено в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -