У Х В А Л А

Іменем України

04 липня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА
Р.Ю.

суддів ЛЕСКА В.В.,
ЧУЖІ Ю.Г.

при секретарі МАРЧИШАКУ Ю.М.

за участю сторін розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Ужгороді апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
ухвалу Воловецького районного суду від
15 квітня 2014 р. про відмову в
забезпеченні доказів у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
майна подружжя, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 оскаржив ухвалу Воловецького
районного суду від 15.04.2014, якою
відмовлено в забезпеченні доказів у
справі за його позовом до ОСОБА_2 про
поділ майна подружжя. На думку
апелянта, суд необґрунтовано відмовив
у задоволенні заяви, оскільки позивач
на має змоги самостійно надати суду
документи щодо обставин будівництва та
реєстрації нерухомого майна, що є
об'єктом поділу, які знаходяться у
відповідача та мають значення для
вирішення справи. Посилаючись на ці
обставини, на положення ст. 133 ЦПК
України щодо права на забезпечення
доказів у справі, апелянт просить
ухвалу скасувати та задовольнити заяву
про забезпечення доказів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
апелянта ОСОБА_1, який скаргу підтримав,
представника відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3, який апеляцію не визнав,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи учасників процесу,
колегія суддів приходить до такого.

Вирішуючи процесуальне питання, суд
першої інстанції виходив з відсутності
підстав для задоволення заяви про
забезпечення доказів. Ухвала суду від
15.04.2014 (а.с. 13) є обґрунтованою.

ОСОБА_1 подав у справі за його позовом
до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя
заяву про забезпечення доказів шляхом
витребування від відповідача
документів про реєстрацію права
власності на павільйон за адресою
АДРЕСА_1 та технічної документації на
павільйон, а також шляхом зобов'язання
відповідача впустити до павільйону
працівників Міжгірського БТІ та не
чинити їм перешкод у проведенні
технічної інвентаризації.

Під час розгляду заяви судом
відповідач ОСОБА_2 пояснила, що не є
власником спірного павільйону та не
має правовстановлюючих документів і
технічної документації на нього. З
інших документів, наявних у справі,
випливає, що реєстрація права
власності на указаний павільйон не
проводилася, тож відсутні і документи,
на підставі яких така реєстрація
здійснюється. За таких обставин, суд не
мав підстав забезпечувати докази
шляхом витребування від відповідача
вищевказаних документів.

Вимога заяви про зобов'язання
відповідача впустити до павільйону
працівників підприємства
техінвентаризації та не чинити їм
перешкод у проведенні технічної
інвентаризації павільйону не є у
розумінні частини другої статті 133 ЦПК
України способом забезпечення судом
доказів, у т.ч., не належить до «інших
способів забезпечення доказів», на
можливість застосування яких вказує
друге речення цієї частини статті.
Технічна інвентаризація об'єкта
нерухомості належить до компетенції
відповідних суб'єктів господарювання,
здійснюється відповідно до Інструкції
про порядок проведення технічної
інвентаризації об'єктів нерухомого
майна, затвердженої наказом
Держкомбудархітектури України від
24.05.2001 (реєстрація в Мінюсті України від
10.07.2001 за № 582/5773), у визначених нею
випадках.

Доводи заперечення на апеляцію про те,
що вимога про встановлення обов'язку
вчинити певні дії або утриматись від
таких у контексті заяви не є способом
забезпечення доказів, оскільки за
своєю правовою природою відповідає
правилам щодо забезпечення позову
(ст.ст. 151-153 ЦПК України), теж слушні.

Крім того, заявник не обґрунтував, у
який спосіб можливо реально виконати
ухвалу суду у випадку задоволення
заяви з урахуванням відсутності факту
оформлення права власності
відповідача на нерухомість та
розташування павільйону, виходячи з
позиції позивача, за іншою адресою, ніж
місце проживання відповідача. Таким
чином, ОСОБА_1 невірно обрав спосіб
забезпечення доказів, якщо вважав таке
необхідним, і заявив необґрунтоване
клопотання, що не підлягало
задоволенню.

Відтак, суд постановив ухвалу з
додержання вимог закону, чого доводи
апеляції не спростовують, тому на
підставі ст. 312 ч. 1 п. 1 ЦПК України
скаргу слід відхилити, ухвалу -
залишити без змін.

Керуючись ст. 307 ч. 2 п. 1, ст. 312 ч. 1 п. 1,
ст.ст. 314, 315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити,
ухвалу Воловецького районного суду від
15 квітня 2014 р. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді