РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2014 року
м. Житомир

Богунський районний суд м.Житомира у
складі:

головуючої судді - Кузнєцова Д.В.,

при секретарі с/з - Никончук М.С.,

розглянувши в судовому засіданні в
залі суду в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до Приватного
підприємства "Ітера" про стягнення
заробітної плати та середнього
заробітку за час затримки розрахунку, -

ВСТАНОВИВ:

05 грудня 2013 року позивач звернувся до
суду із указаним позовом в якому
просить зобов'язати ПП «Ітера»
здійснити розрахунок по заробітній
платі у розмірі 525 грн., зобов'язати
відповідача здійснити виплату
середнього заробітку за весь час
затримки у розмірі 4 620 грн. та здійснити
компенсацію витрат, пов'язаних із
проїздом у розмірі 80 грн. Свої вимоги
мотивував тим, що 24 вересня 2013 року з
метою працевлаштування на посаду
охоронця звернувся до філії ПП «Ітера»
в м. Житомирі, де за результатами
співбесіди йому запропонували
вищезазначену посаду охоронця. При
цьому позивач вказує, що окрім
написаної ним власноруч заяви про
прийняття на роботу, в офісі ПП «Ітера»
від нього навіть не потребували ніяких
інших додаткових документів. Додає, що
в обов'язки позивача входила охорона
території автоколони, яка знаходиться
у м. Києві по вул. Резервній, 8-а, куди
прибувши за домовленістю 27 вересня 2013
року він був допущений до виконання
своїх обов'язків начальником охорони
ОСОБА_3 Позивач вказує, що після того як
він приступив до виконання своїх
трудових обов'язків - були змінені
умови праці, які не влаштовували його. У
зв'язку із цим позивач відпрацював
01.10.2013 року та попросив розрахунок,
однак йому було повідомлено, що для
отримання заробітної плати необхідно
звернутись до центрального відділення
ПП «Ітера», яке знаходиться в м.
Кіровограді, про що ніякої попередньої
домовленості із роботодавцем позивач
не мав.

В судовому засіданні ОСОБА_2 позовні
вимоги підтримав та просив їх
задовольнити, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві.
Додав, що не має документального
підтвердження оформлення трудових
відносин із відповідачем, однак про те,
що він працює саме на відповідача
дійшов висновку по робочій формі інших
співробітників та по журналу, який
знаходився на об'єкті по вул. Резервній
у м. Києві та на якому містилась печатка
приватного підприємства.

Представник відповідача позов не
визнав та просив відмовити в його
задоволені, посилаючись на те, що
позивач ОСОБА_2 не перебував у трудових
відносин із відповідачем і доступ до
виконання певної роботи йому ніхто не
надавав. Зазначив, що працевлаштування
здійснювалось на той час ПП «Ітера»
безпосередньо в м.Кіровограді після
надання особою, котра
працевлаштовується, ряду документів,
зокрема трудової книжки, медичної
довідки та довідки про відсутність
судимості. Пояснив, що філій ПП «Ітера»
на території України не має, однак
відповідач орендує приміщення під
офіси, один із яких знаходиться і в м.
Житомирі, в яких майбутнім працівникам
просто надається інформація щодо умов
роботи.

Свідок ОСОБА_4 пояснила суду, що знає
позивача із 27.09.2013 року, коли той почав
працювати на посту №10 автоколони по
вул. Резервній, 8-а у м. Києві, оскільки
сама працювала на ПП «Ітера» з 30.08.2013
року по 12.10.2013 року. Про те, що
роботодавцем її та позивача було саме
ПП «Ітера» дізналась так само як і
ОСОБА_2 - по одягу та журналах у яких
вона із позивачем розписувались та які
містили печатку відповідача.

Вислухавши пояснення сторін, показання
свідка, дослідивши письмові докази у
справі, судом приходить до висновку про
відмову в задоволені позовних вимог з
огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно наданих
відповідачем документів, ПП «Ітера» на
момент виникнення спірних
правовідносин було зареєстровано в
АДРЕСА_1 (а.с. 11-13, 19-20, 30-31).

Із наявних в матеріалах справи копій
табелів обліку робочого часу ПП
«Ітера» за вересень-жовтень 2013 року
вбачається відсутність даних щодо
позивача по справі (а.с.21-28, 56-63).

Дані щодо позивача ОСОБА_2 не містяться
також в розрахунковій відомості ПП
«Ітера» за жовтень 2013 року та у витягу
із книги обліку руху трудових книжок і
вкладишів до них за період із 27 вересня
по 01 жовтня 2013 року (а.с. 46-48, 51-55).

На виконання вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК
України та доведення позивачем факту
перебування у трудових відносинах із
відповідачем по справі, судом було
задоволено клопотання ОСОБА_2 та
направлено запити до ТОВ «Бетон
Комплекс» (пост №2 та автоколона), що
розташоване у м. Києві по вул.
Резервній, 8 та 8-а з метою одержання
витягів із журналів виходу та
повернення автомобілів,
прийому-передачі чергувань, книг ввозу
та вивозу матеріальних цінностей та
інших документів, які б могли містити
підписи позивача або інші ознаки
виконання ним трудових обов'язків в
зазначеному вище місці. Незважаючи на
це, на адресу суду не надійшло жодних
документів, які б підтверджували
перебування позивача у трудових
відносинах з підприємством «Ітера».
(а.с.93-94).

Стаття 24 КЗпП України передбачає, що
трудовий договір укладається, як
правило, в письмовій формі. Пунктом 6 ст.
24 КЗпП України визначено, що додержання
письмової форми є обов'язковим при
укладенні трудового договору з
фізичною особою.

Статтею 24 КЗпП України передбачено
також, що при укладенні трудового
договору громадянин зобов'язаний
подати паспорт або інший документ, що
посвідчує особу, трудову книжку, а у
випадках, передбачених законодавством,
- також документ про освіту
(спеціальність, кваліфікацію), про стан
здоров'я та інші документи. Укладення
трудового договору оформляється
наказом чи розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу про
зарахування працівника на роботу.
Трудовий договір вважається укладеним
і тоді, коли наказу чи розпорядження не
було видано, але працівника фактично
було допущено до роботи.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 9 від 06.11.92
року «Про практику розгляду судами
трудових спорів» укладання трудового
договору оформляється наказом чи
розпорядженням власника підприємства,
установи, організації чи
уповноваженого ним органу. Фактичний
допуск до роботи вважається укладанням
трудового договору незалежно від того,
чи було прийняття на роботу належним
чином оформлене, якщо робота
проводилась за розпорядженням чи з
відома власника або уповноваженого ним
органом.

Як встановлено в судовому засіданні
відповідач заперечував факт існування
трудових відносин із позивачем та
залучення його до роботи у вказаний в
позові період, а отже в даному випадку
не можна вважати, що відбувся фактичний
допуск до роботи.

У відповідності до ст.60 ЦПК України
докази подаються сторонами та кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається.
Доказуванню підлягають саме ті
обставини, які заперечуються
відповідачем.

Пояснення свідка в даному випадку
оцінюється в сукупності з іншими
наданими доказами, в тому числі
письмовими, які повинні містити в собі
інформацію щодо предмета доказування.

Суду не надано будь-яких письмових
доказів, які б підтверджували
беззаперечно перебування позивача у
фактичних трудових відносинах з
відповідачем. Окрім цього, позивач не
ставить серед своїх вимог, викладених у
позовній заяві, навіть встановлення
факту перебування у трудових
відносинах.

Враховуючи вищенаведене суд приходить
до висновку, що відсутні відповідні
правові підстави для задоволення
заявлених позовних вимог, а відтак у
позові слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України,
ст.ст. 21, 24 КЗпП України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну
скаргу до Апеляційного суду
Житомирської області через Богунський
районний суд м. Житомира протягом 10
днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя