АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц /790/3122/14 р.
Головуючий І інстанції
Категорія: договірні
Доповідач - Коростійова В.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Коростійової
В.І.,

суддів: - Пшенічної Л.В., Івах
А.П.,

за участю секретаря - Бойко А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
заочне рішення Комінтернівського
районного суду міста Харкова від 6
березня 2014 року по справі за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Україниське
Фінансове Агенство «Верус», в особі
філії товариства з обмеженою
відповідальністю «Україниське
Фінансове Агенство «Верус» у
Комінтернівському районі міста
Харкова, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним
договором,-

встановила:

У грудні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк»)
звернулося до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позову посилалось на
те, що 13 березня 2006 року ОСОБА_3 отримав
від банку кредит у розмірі 6300 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну карту зі сплатою за
користування кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії карти.

Згідно договору він складається із
заяви позичальника, Умов і правил
надання банківських послуг.

На забезпечення виконання зобов`язань
за кредитним договором ПАТ КБ
«ПриватБанк» 22 березня 2011 року уклало з
товариством з обмеженою
відповідальністю «Україниське
Фінансове Агенство «Верус» (далі ТОВ
«УФА «Верус») договір поруки з лімітом
відповідальності поручителя - 200 грн.

ПАТ КБ «ПриватБанк» виконало перед
ОСОБА_3 умови договору та надало йому
кредит у розмірі 6300 грн.

ОСОБА_3 умови кредитного договору щодо
повернення кредиту та процентів за
його користування належним чином не
виконував.

Станом на 31 липня 2013 року допустив
заборгованість за кредитом у сумі 28834,46
грн., з яких:

5230,29 грн. - заборгованість за кредитом;

21754,91 грн. - заборгованість за
процентами за користування кредитом;

500 грн. - штраф (фіксована частина);

1349,26 грн. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на вказані обставини,
просило стягнути на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитом: з ОСОБА_3 у сумі 28634,46 грн.; з
ОСОБА_3 і ТОВ «УФА «Верус» солідарно - 200
грн. та судові витрати.

Заочним рішенням Комінтернівського
районного суду міста Харкова від 6
березня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» у
позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить заочне рішення
скасувати, а його позов задовольнити.
При цьому посилається на: неповне
з`ясування обставин, що мають значення
для справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення норм матеріального і
процесуального права.

Інші особи, які беруть участь у справі,
заочне рішення не оскаржили, письмових
заперечень на апеляційну скаргу не
надали.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість судового рішення
відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України
- у межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а заочне рішення -
скасуванню - з підстав, передбачених
ст.309 ЦПК України з ухваленням нового
рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що 13 березня 2006 року
закрите акціонерне товариство (далі
ЗАТ) КБ «ПриватБанк», правонаступником
якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» уклало з
ОСОБА_3. кредитний договір, згідно якого
надало ОСОБА_3 кредит у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну карту у розмірі 6300 грн. зі
сплатою 36% річних за користування
кредитом на суму залишку
заборгованості з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
карти.

Кредитний договір складається із заяви
позичальника та Умов і правил надання
банківських послуг, затверджених
наказом банку №С-89 від 24 травня 2005 року
(а.с.8-12, 76-79).

На забезпечення виконання зобов`язання
ОСОБА_3 за кредитним договором банк
уклав з ТОВ «УФА «Верус» договір поруки
з лімітом відповідальності поручителя
- 200 грн. (а.с.7).

Встановлено також, що банк свої
зобов`язання за кредитним договором
виконав та надав ОСОБА_3 кредит у сумі
6300 грн.

ОСОБА_3 умови кредитного договору щодо
повернення кредиту та процентів за
його користування належним чином не
виконував, внаслідок чого станом на 31
липня 2013 року допустив заборгованість
у сумі 28834,46 грн., з яких:

5230,29 грн. - заборгованість за кредитом;

21754,91 грн. - заборгованість за
процентами за користування кредитом;

500 грн. - штраф (фіксована частина);

1349,26 грн. - штраф (процентна складова).

Відмовляючи ПАТ КБ «ПриватБанк» у
позові, суд першої інстанції вважав
встановленим, що останній платіж
ОСОБА_3 здійснив 20 квітня 2007 року. ПАТ КБ
«ПриватБанк» звернулося в суд з
позовом з пропуском трирічного строку
позовної давності.

При цьому суд першої інстанції виходив
із того, що згідно ст.11 Закону України
«Про захист прав споживачів» кредитору
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув.

Погодитися з таким висновком не можна,
оскільки суд дійшов його з порушенням
норм матеріального і процесуального
права.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна
давність в один рік застосовується,
зокрема до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Матеріалами справи встановлено, що
ОСОБА_3 до винесення судом рішення
заяву про застосування судом строку
позовної давності не надав.

За таких обставин, суд першої інстанції
не мав підстав для застосування строку
позовної давності.

Посилання у рішенні на ст.11 Закону
України «Про захист прав споживачів» є
безпідставним.

Відповідно до роз`яснень, що містяться
у п.31 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року №5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
(у редакції постанови №7 від 7 лютого 2014
року) при застосуванні положення
пункту 7 частини одинадцятої статті 11
Закону України «Про захист прав
споживачів», яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, суди мають виходити з того,
що у системному зв'язку з частиною
одинадцятою статті 11 зазначеного
Закону ця вимога стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямована на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не
передбачає заборони пред'явлення
окремих вимог у зв'язку з пропущенням
строку позовної давності, при
вирішенні таких спорів, суди повинні
враховувати положення ЦК про позовну
давність.

Оскільки зі сплином строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення пункту 7 частини одинадцятої
статті 11 Закону України «Про захист
прав споживачів» та вимоги ЦК щодо
позовної давності застосовуються й до
додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи).

З огляду на це, суд апеляційної
інстанції скасовує заочне рішення та
ухвалює нове, про задоволення позову.

Питання про судові витрати, судова
колегія вирішує відповідно до вимог
ст.88 ЦПК України.

Керуючись ч.1 ст.303, ст.304, п.2 ч.1 ст.307,
ст.ст.309, 313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія,-

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Комінтернівського
районного суду міста Харкова від 6
березня 2014 року скасувити.

Позов публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» задовольнити.

Стягнути на користь публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» з ОСОБА_3 28634
(двадцять вісім тисяч шістсот тридцять
чотири) гривні 46 копійок; ОСОБА_3 і
товариства з обмеженою
відповідальністю «Україниське
Фінансове Агенство «Верус» солідарно
200 (двісті) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» витрати
по сплаті судового збору у сумі 288
(двісті вісімдесят вісім) гривень 34
копійки.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням законної сили.

Головуючий -

Судді: