Справа № 716/251/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2014 року Заставнівський районний
суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Угриновської Л.Я.

при секретарі Кулька О.М.

за участю сторін: позивачки ОСОБА_1,
представника позивачки ОСОБА_2,
відповідачки ОСОБА_3, представника
відповідачки ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Заставна цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
захист честі та гідності та
відшкодування моральних збитків,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із
позовом, в якому просить зобов»язати
відповідачку ОСОБА_3 спростувати на
зборах відділення анестезіології з
ліжками інтенсивної терапії обласної
клінічної комунальної установи
«Лікарні швидкої медичної допомоги»,
відомості, що ганьблять її честь та
гідність, а також стягнути із
відповідачки на її користь в рахунок
відшкодування моральних збитків 50 000
грн., а також судові витрати по сплаті
судового збору і оплаті правової
допомоги в сумі 5500 грн.. В мотивування
заявлених вимог посилається на те, що
вона працює молодшою медсестрою
відділення анестезіології з ліжками
інтенсивної терапії обласної
комунальної установи «Лікарня швидкої
медичної установи». 14.02.2013 року вона
разом із ОСОБА_3 та ОСОБА_5 чергували в
лікарні. Того дня працівники
отримували аванс. Під час перебування в
сестринській кімнаті вона почула від
ОСОБА_6, що у неї із шафи пропали гроші.
Позивачка ОСОБА_1 вказала, що при цьому
ОСОБА_5 говорила, що вона точно не
пам'ятає куди поклала гроші, шукала їх.
Позивачка посилається, що 30.03. 2013 року
відповідачка ОСОБА_3 під час робочого
чергування в лікарні в присутності
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 сказала ОСОБА_5,
що вона (тобто ОСОБА_1) взяла гроші в
останньої. В послідуючому така
інформація стала відома керівництву
відділення, іншим працівникам.
Позивачка вважає, що відповідачка
ОСОБА_3 поширила недостовірну
інформацію про неї , що ця інформація
про заволодіння грішми принижує її
честь та гідність. Розповсюдженням
неправдивих відомостей їй спричинено
моральні збитки, що виразились в тому,
що вона зазнала стресу від незаконного
звинувачення, моральних страждань та
переживань. Моральні збитки позивачка
оцінює в 50000 грн.. Крім цього просить
стягнути із відповідачки судові
витрати.

В судовому засіданні позивачка
підтримала позовні вимоги. Суду
пояснила, що працює молодшою
медсестрою у відділенні
анестезіології з ліжками інтенсивної
терапії обласної клінічної
комунальної установи «Лікарні швидкої
медичної допомоги» із серпня 2011 року.
За місцем роботи характеризується із
доброї сторони. 14.02.2013 року вона
працювала в одній зміні із ОСОБА_5 та
ОСОБА_3. Того дня працівники отримували
аванс. Позивачка пояснила, що
перебувала в кімнаті, де
переодягаються медсестри, там
знаходились також ОСОБА_3 . та ОСОБА_5.
Остання сказала, що у неї пропали гроші,
які вона отримала в банкоматі як аванс.
При цьому ОСОБА_5 шукала їх, говорила, що
точно не пам'ятає, де їх поклала.
Позивачка вказала, що вона особисто
допомагала шукати в кімнаті гроші і
порадила ОСОБА_5 звернутись до міліції.
По спливу деякого часу, 30.03.2013 року, під
час робочої зміни, ОСОБА_3 в присутності
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 сказала ОСОБА_5
про те, що вона (ОСОБА_1) взяла гроші
ОСОБА_5. Почувши про це від ОСОБА_3,
ОСОБА_5 сказала, що, якщо вона взяла її
гроші, то хай поверне. Після цього
ОСОБА_5 звернулась із скаргою до
завідуючого відділенням. Працівники
були викликані в кабінет до
завідуючого, котрий порадив звернутись
із заявою до міліції. ОСОБА_1 вказала
суду, що їй відомо про те, що після цього
ОСОБА_5 зверталась до міліції.
Позивачка пояснила, що вона визивалась
в Першотравневий райвідділ міліції,
давала свідчення, проте ніякої підозри
їй не висунуто. ОСОБА_1 вказала, що
відповідачка ОСОБА_3, незаконно
звинувативши її в крадіжці чужих
грошей, поширила про неї недостовірну
інформацію, чим принизила її честь та
гідність. Вказані обставини
обговорювались в колективі, до неї
змінилось ставлення працівників за
місцем роботи. Через це вона зазнала
стресу, душевного хвилювання,
переживань. Вказані обставини
негативно вплинули на стан її здоров'я,
стан здоров'я чоловіка, котрий
переживав за неї. Свої моральні збитки,
яких вона зазнала від приниження її
честі та гідності, репутації позивачка
оцінює в 50000 грн.. Просить суд
зобов'язати відповідачку на зборах
працівників відділення анестезіології
з ліжками інтенсивної терапії «Лікарні
швидкої медичної допомоги»
спростувати недостовірну інформацію
щодо того, що вона викрала 14.02.2013 року
гроші в ОСОБА_5, стягнути із останньої в
рахунок відшкодування моральних
збитків 50000 грн., а також в рахунок
судових витрат: 5000 грн. для надання
правової допомоги, 500 грн. по сплаті
судового збору.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому
засіданні позов не визнала. Пояснила,
що працювала із ОСОБА_1 в одній зміні у
відділенні анестезіології та
інтенсивної терапії. 14.02.2013 року
працівники отримували аванс. Коли
знаходились в сестринській кімнаті
ОСОБА_5 сказала їм, що отримала аванс і
поклала в шафу. Після цього вона разом
із ОСОБА_1 пішли до банкомату за
авансом. Коли повернулись, ОСОБА_1 пішла
в сестринську кімнату, а вона вийшла
покурити. Через 5-10 хв. вона також пішла
в сестринську кімнату. ОСОБА_3 вказала
суду, що коли вона зайшла всередину, то
побачила ОСОБА_1, котра стояла посеред
кімнати, тримала в руках гроші і
сказала до неї - Дивись, я знайшла гроші,
то, мабуть, гроші ОСОБА_5. Відповідачка
пояснила, що ОСОБА_1 сказала також, що їй
необхідні гроші, щоб лікувати чоловіка
і, якщо вона її не видасть, то вона
забере ці гроші. ОСОБА_3 пояснила, що
погодилась мовчати. Через деякий час в
сестринську зайшла ОСОБА_5 і відкривши
свою шафу сказала, що у неї пропали
гроші. Відповідачка пояснила, що вона
при цьому мовчала, а ОСОБА_1 говорила до
ОСОБА_5, щоб та добре шукала. ОСОБА_3
пояснила, що після цього вона не раз
говорила ОСОБА_1, щоб та підкинула гроші
ОСОБА_5, проте остання почала все
заперечувати. Відповідачка визнала, що
вона розповіла про те, що ОСОБА_1 взяла
гроші ОСОБА_5 спочатку ОСОБА_7, а потім
30.03.2013 року сказала і особисто ОСОБА_5 в
присутності ОСОБА_8, ОСОБА_9. Крім цього
вона зізналась, що пообіцяла ОСОБА_1 не
розповідати про це. ОСОБА_5 повідомила
завідуючому відділенням, котрий визвав
всіх, порадив ОСОБА_5 звернутись до
міліції. Відповідачка визнала, що
будучи викликаною в органи міліції
після того, як ОСОБА_6 туди звернулась,
вона давала такі ж свідчення як і в
суді. Крім цього працівник міліції
приходив на роботу, де опитував
працівників відділення. Відповідачка
ОСОБА_3 вважає, що інформація про те, що
ОСОБА_1 незаконно привласнила гроші
ОСОБА_5 є правдивою, оскільки вона сама
насправді це бачила і обіцяла
позивачці мовчати.

Відповідачка ОСОБА_3, допитана судом в
якості свідка, дала суду покази,
аналогічні її поясненням як сторони.
Підтвердила, що вона 14.02.2013 року,
зайшовши в сестринську кімнату, бачила
ОСОБА_1 із грішми в руках, чула від
останньої, що та знайшла ці гроші, хоче
привласнити їх і просила нікому про це
не говорити. При цьому свідок також
вказала, що вона особисто не бачила, щоб
ОСОБА_1 брала із шафи гроші ОСОБА_5.
Відповідачка, будучи допитана як
свідок, вказала, що вона не змогла
скривати факт приховання нею того, що
ОСОБА_1 взяла гроші ОСОБА_5, тому
розповіла про це працівникам за місцем
роботи у відділенні лікарні, самій
ОСОБА_5, а пізніше також у міліції.

Конституцією України кожному
гарантується право на свободу думки і
слова, на вільне вираження своїх
поглядів і переконань. Відповідно до
ст. 68 Конституції України кожен
зобов'язаний неухильно додержуватись
Конституції та законів України, не
посягати на права і свободи, честь і
гідність інших людей. Праву на свободу
думки і слова, на вільне вираження
своїх поглядів і переконань відповідає
обов'язок не поширювати про особу
недостовірну інформацію та таку, що
ганьбить її гідність, честь чи ділову
репутацію. Стаття 32 Конституції
України передбачає судовий захист
права спростовувати недостовірну
інформацію про себе і членів своєї
сім'ї. Ніхто не може зазнавати
втручання в його особисте і сімейне
життя, крім випадків, передбачених
Конституцією. Не допускається
збирання, зберігання, використання та
поширення конфіденційної інформації
про особу без її згоди, крім випадків,
визначених законом і лише в інтересах
національної безпеки, економічного
добробуту та прав людини.

Відповідно до Постанови Верховного
Суду України від 27.02.2009 року при
розгляді справ зазначеної категорії
суди повинні мати на увазі, що
юридичним складом правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позову, є сукупність
таких обставин: а) поширення
інформації, тобто доведення її до
відома хоча однієї особі у будь-який
спосіб; б) поширена інформація
стосується певної фізичної чи
юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

Недостовірною вважається інформація,
яка не відповідає дійсності або
викладена неправдиво, тобто містить
відомості про події, явища, яких не
існувало або які існували, але
відомості про них не відповідають
дійсності (неповні або перекручені).

Згідно із ч.3 ст.277 ЦК України негативна
інформація, поширена про особу,
вважається недостовірною, якщо особа,
яка її поширила, не доведе протилежного
(презумпція добропорядності).
Негативною слід вважати інформацію, в
якій стверджується про порушення
особою, зокрема, норм чинного
законодавства, вчинення будь-яких
інших дій ( наприклад порушення
принципів моралі, загальновизнаних
правил співжиття, неетична поведінка в
особистому, суспільному чи політичному
житті тощо) і яка, на думку позивача,
порушує його право на повагу до
гідності, честі чи ділової репутації.

Згідно із положеннями ст.277 ЦК України і
ст.10 ЦПК України обов'язок довести, що
поширена інформація є достовірною,
покладається на відповідача, проте
позивач має право подати докази
недостовірності поширеної інформації.
Позивач повинен довести факт поширення
інформації відповідачем, а також, що
внаслідок цього було порушено його
особисті немайнові права.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що працює із
сторонами в одному відділенні «Швидкої
медичної лікарні». В лютому місяці 2013
року вона чула від ОСОБА_5 про те, що у
неї із сестринської кімнати пропали
гроші та банківська картка. При цьому
ОСОБА_5 говорила, що не пам'ятає, де вона
поклала гроші. Через місць після цього
вона була свідком того, як ОСОБА_3 в
присутності ОСОБА_8, ОСОБА_9 сказала
ОСОБА_5, що її гроші взяла ОСОБА_1. Після
цього працівники відділення ще деякий
час говорили про ці обставини, проте
більше року про це ніхто не згадує.
Свідок визивалась в міліцію і давала
там свідчення.

Свідок ОСОБА_10 підтвердила суду, що
вона працює в одному відділенні із
сторонами по справі. У лютому місці
минулого року вона чула від
працівників відділення, що у ОСОБА_5 на
роботі пропали гроші, а від ОСОБА_3 чула,
що гроші взяла ОСОБА_1.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що в лютому
місяці 2013 року чула від ОСОБА_5, що в тої
із сестринської кімнати пропали гроші,
які вона отримала в аванс, а в березні
минулого року ОСОБА_3 в присутності
працівників відділення сказала ОСОБА_5,
що її гроші взяла ОСОБА_1 При цьому
свідок вказувала на те, що ОСОБА_3
говорила про те, що бачила ОСОБА_1 із
грішми в руках, і що при цьому остання
говорила, що найшла їх на підлозі.

Дослідивши покази свідків, покази
відповідачки ОСОБА_3, дані в якості
свідка суд вважає, що в суді знайшов
підтвердження факт поширення
відповідачкою ОСОБА_3 інформації про
те, що ОСОБА_1 в лютому 2013 року
незаконно привласнила гроші . Вказану
обставину визнала також і відповідачка
ОСОБА_3. Остання, будучи попереджена про
кримінальну відповідальність і
допитана в якості свідка підтвердила
суду, що вона була свідком обставин, про
які в послідуючому розповіла іншим
особам.

Із повідомлення начальника
Першотравневого РВ УМВС на
адвокатський запит (а.с.12) вбачається,
що ОСОБА_1 повідомлень про підозру в
скоєнні кримінального правопорушення
не вручалось. Крім цього із
повідомлення цього райвідділу
вбачається, що ОСОБА_5 в період 2013 року
до відділу міліції із приводу
викрадення у неї грошей не зверталась.
Разом із тим в процесі судового
розгляду даної цивільної справи
сторони, а також особи, допитані в
якості свідків підтвердили суду, що
мало місце звернення до міліції ОСОБА_5
із приводу викрадення у неї грошей, що
вони були опитані в міліції, а також за
місцем роботи. Покази свідків в цій
частині суд вважає достовірними і
приймає до уваги.

Відповідно до ст. 62 Конституції України
особа вважається винною у вчиненні
злочину і не може бути піддана
кримінальному покаранню доки її вину
не буде доведено в законному порядку і
встановлено обвинувальним вироком
суду. Враховуючи, що в порушення вимог
КПК України заява ОСОБА_5 не внесена до
ЄРДР, особа не змогла реалізувати своє
конституційне право, на звернення до
правоохоронних органів за захистом
своїх порушених прав, суд вважає, що
посилання позивачки на відомості, що
містяться в повідомленнях
Першотравневого райвідділу УМВС, як на
доказ недостовірності поширеної про
неї інформації, слід оцінити критично і
не приймати до уваги. Обов'язок довести,
що негативна інформація, яку поширила
ОСОБА_3 є недостовірною законом
покладається на останню. Судом
встановлено, що інформація, яку
поширила відповідачка ОСОБА_3
стосувалась того, що позивачка ОСОБА_1
незаконно присвоїла знайдені гроші. Це
підтвердила як свідок сама
відповідачка, свідок ОСОБА_9. Доказів,
що відповідачка поширила інформацію
про те, що позивачка ОСОБА_1 викрала
гроші ОСОБА_11 судом не здобуто.
Враховуючи, що судом не встановлено
обставин, які повинні бути юридичний
складом правопорушення, наявність
якого може бути підставою для
задоволення позову, суд вважає , що в
його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 16,20, 275, 277 ЦК України,
Постановою Пленуму Верховного суду
України №1 від 27.02.2009 року Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної особи, ст.
213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист
честі та гідності і відшкодування
моральних збитків відмовити.

Апеляційна скарга подається до
Чернівецького апеляційного суду через
районний суд протягом 10 днів з часу
проголошення.

Суддя: