Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

Головуючого - судді Бисага Т.Ю.,

суддів - Власова С.О., Дроботя В.В.,

при секретарі -Чучка Н.В.,

за участю апелянта - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Ужгород справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 20 листопада 2013 року у справі за
цивільним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа - Приватний нотаріус
Ужгородського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 про визнання недійсним
правочину, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2, третя особа - Приватний
нотаріус Ужгородського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 про
визнання недійсним правочину.

Позовні вимоги мотивувала тим, що у 2001
році вона мала у приватній власності
земельну ділянку 0,086 га, яка
знаходиться по АДРЕСА_1. У 2001 році вона
мала намір виїхати на постійне місце
проживання у Росію (м. Санкт-Петербург),
де раніше проживала та працювала. У
зв'язку з цим, 27 лютого 2001 року оформила
Договір дарування вищевказаної
земельної ділянки своєму батькові
ОСОБА_2, зареєстрований приватним
нотаріусом Ужгородського міського
нотаріального округу ОСОБА_3, у реєстрі
за №1021. Фактично між нею та
відповідачем був оформлений Договір
купівлі-продажу даної земельної
ділянки. Однак, з метою зменшення
сплати державного мита їй порадили і
вона погодилась оформити Договір
дарування. У зв'язку з тим, що фактично
було укладено Договір купівлі-продажу
даної земельної ділянки, відповідач
написав розписку, якою зобов'язався за
вказану земельну ділянку сплатити їй
кошти у сумі 50000 грн. частками по мірі
можливості до січня 2012 року. Одночасно,
між ними була домовленість про те, що
ОСОБА_2 не буде на себе оформляти
земельний акт до повної сплати боргу,
що він і зробив. У довідці Головного
управляння Держземагенства в
Ужгородському районі №07-35/К-87 від 20.05.2013
року зазначено, що станом на 01.01.2013 року
земельна ділянка площею 0,086 га,
Державний акт серія ЗК №015-010256 за
адресою: АДРЕСА_1, зареєстрована за
ОСОБА_4 Однак, на даний час відповідач
кошти їй не виплатив і не заперечує їх
виплачувати у зв'язку з погіршенням
стану здоров'я та матеріального
становища, та не погоджується з
розірванням Договору дарування.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 20 листопада 2013 року в
задоволенні позовних вимог відмовлено
повністю.

Не погоджуючись та вважаючи незаконним
рішення першої інстанції, позивачка
подала апеляційну скаргу, якою просить
скасувати рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 20 листопада 2013
року та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі, мотивуючи це неповним
з'ясуванням обставин, які мають
значення для справи та порушенням норм
матеріального і процесуального права.

У судовому засіданні апелянтка
апеляційну скаргу підтримала з
наведених у ній підстав.

Відповідач ОСОБА_2 в судове
засідання надав заяву, в якій просив
справу розглянути у його відсутності,
не заперечував щодо задоволення
апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія приходить до наступного
висновку.

У відповідності до ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

У відповідності до ч.1 ст. 229 ЦК
України, якщо особа, яка вчинила
правочин, помилилась щодо обставин, які
мають істотне значення, такий правочин
може бути визнаний недійсним.

Згідно ст. 717 ЦК України за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Дослідивши матеріали справи,
судом встановлено, що у 2001 році
позивачка мала у приватній власності
земельну ділянку 0,086 га, яка
знаходиться по АДРЕСА_1. У 2001 році вона
мала намір виїхати на постійне місце
проживання у Росію (м. Санкт-Петербург),
де раніше проживала та працювала.

У зв'язку з цим, 27 лютого 2001 року
оформила Договір дарування
вищевказаної земельної ділянки своєму
батькові ОСОБА_2, зареєстрований
приватним нотаріусом Ужгородського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
у реєстрі за №1021. (а.с.11).

Але фактично між ними був оформлений
договір купівлі-продажу даної
земельної ділянки, про що відповідач
написав розписку, якою зобов'язався за
вказану земельну ділянку сплатити
позивачці суму 50 000 грн., частками по
мірі можливості до січня 2012 року. (а.с.12).

При цьому сторони домовилися, що ОСОБА_2
не буде на себе оформляти земельний акт
до повної сплати боргу, що він і
виконав.

Відповідно до довідки Головного
управління Держземагенства у
Ужгородському районі №07-35/К-87 від 25.05.2013
року зазначено, що станом на 01.01.2013 року
земельна ділянка площею 0,086 га,
Державний акт серії ЗК 010256 за адресою
АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_4.(а.с.8).

Крім того, відповідач ОСОБА_2 подав до
апеляційного суду нотаріально
посвідчену заяву в якій зазначив, що
сплачені ним кошти на земельну ділянку,
що знаходиться за адресою м. Ужгород,
АДРЕСА_1 - ОСОБА_1 йому повернула
повністю.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що місцевий суд неповно
з'ясував обставини, які мають значення
для справи, його висновки не
відповідають обставинам справи та
суперечать матеріальному закону.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 316, 319
ЦПК України, судова колегія, -

Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, -
задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 20 листопада 2013 року, -
скасувати, ухваливши по справі нове
рішення яким договір дарування
земельної ділянки, яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, розміром 0,086 га.,
укладений 27.02.2001 року приватним
нотаріусом Ужгородського міського
нотаріального округу ОСОБА_3,
реєстраційний № 1021 між ОСОБА_4 та
ОСОБА_2, - визнати недійсним.

Рішення набирає законної сили з
моменту його постановлення і може бути
оскаржене на протязі двадцяти днів з
дня набрання ним законної сили в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: