Справа № 143/896/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

10 липня 2014 року
Погребищенський районний суд
Вінницької області

в складі: головуючого - судді Бойчука
О.Г.

з участю секретаря Павліченко М.Д.

представника відповідача - адвоката
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Погребищі справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості, -

Встановив:

23 травня 2014 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» звернулося в суд з цим
позовом, в якому вимагало стягнути з
ОСОБА_2 борг за кредитним договором,
вказуючи, що станом на 30.04.2014р.
відповідач заборгував 6967,32 грн.
основного боргу за кредитним договором
від 27.03.2007р., 23654,54 грн. заборгованості по
процентам за користування кредитом, 500
грн. штрафу (фіксована частина) та 1531,09
грн. штрафу (процентна складова).

В судовому засіданні відповідач
ОСОБА_2 позов не визнав, мотивуючи тим,
що 27 березні 2007р. у Печерському
відділенні м. Києва в ЗАТ «ПриватБанку»
отримав кредитну карточку з лімітом
7000 грн. Строк дії картки 12 місяців. В
серпні 2009р. від колекторської фірми
«Вегес», яка стверджувала, що купила
його борг у Банку, і за рішенням суду,
йому потрібно погасити заборгованість,
що ним в присутності свідків було
зроблено. Проте на початку 2013р.
працівники «ПриватБанку» почали
телефонувати до нього, стверджуючи про
наявність боргу по кредитному
договору.

На звернення до Печерської філії ПАТ
КБ «ПриватБанк» отримав відповідь, що у
них документів про отримання ним
кредиту немає, а колекторська фірма
«Вегес», з якою він розрахувався,
припинила своє існування. У вересні
2009р. на його рахунок було перераховано
921,46 грн., які були надмірно з нього
зняті колекторською фірмою.

На своє звернення від 22 березня 2013р. до
ПАТКБ «ПриватБанк» м. Дніпропетровськ
вул. Набережна Перемоги,50 отримав
відповідь від 09.04.2013р., що для
з'ясування наявності боргу, йому
потрібно звернутися у колекторську
організацію на рахунок якої було
перераховано кошти за рішенням суду на
погашення боргу. Тобто Банком було
підтверджено факт стягнення з нього
коштів за рішенням суду колекторською
організацією. Таким чином, зобов'язання
перед ПАТ КБ « ПриватБанк» ним
виконані в повному обсязі.

Окрім того, при візуальному огляді
ксерокопії наявної у справі заяви про
оформлення банківського кредиту
підпис вчинений не ним, а шрифт Умов і
правил надання банківських послуг
відрізняється від шрифту Умов і
правил надання банківських послуг, які
відповідач долучав до позовної заяви в
Погребищенський районний суд від
03.10.2013р.

Просить відмовити в позові, при цьому
застосувати також позовну давність,
оскільки перебіг позовної давності
щодо повернення кредиту в повному
обсязі починається зі спливом
останнього дня дії картки - 27 березня
2008р. та стягнути з позивача на його
користь понесені ним документально
підтверджені витрати на правову
допомогу в сумі 2000 грн.

Представник відповідача адвокат
ОСОБА_1 позов заперечив та звернув
увагу суду на те, що на підтвердження
позову позивач надав суду ксерокопії
заяви, умов і правил надання
банківських послуг, довідки серії АА
№241170, довіреності, банківської
ліцензії, свідоцтва про державну
реєстрацію юридичної особи та статуту,
які належним чином не посвідчені,
відсутні дата та прізвище посадової
особи ПАТ КБ «ПриватБанку», яка
посвідчила відповідність ксерокопій
оригіналам, що не відповідає вимогам
ст. 64 ЦПК України, згідно з якими
письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи. Письмові докази як правило
подаються в оригіналі, якщо подано
копію письмового доказу, суд за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, має право вимагати подання
оригіналу. Крім того, позивачем не
виконано ухвалою суду від 11.06.2014р. якою
було зобов'язано позивача ПАТ КБ
«ПриватБанк» (вул. Набережна Перемоги,
буд.50 м. Дніпропетровськ) надати
оригінали заяви відповідача від
27.03.2007р. про надання банківських послуг,
договорів б/н від 27.03.207р. та №4840
від 27.03.2007р. про надання банківських
послуг. Про надання зазначених
письмових доказів не була виконана і
ухвала Погребищенського районного
суду від 24.12.2013р. при розгляді позову
ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за вищезазначеним
кредитним договором (який в зв'язку з
повторною неявкою представника
позивача судом залишено без розгляду).
Також надані суду ксерокопії Умов і
правил надання банківських послуг за
своїм шрифтом відрізняються від тих, що
були надані суду 03.10.2013р.

Також, з наданих позивачем ксерокопій
заяви від імені ОСОБА_2 від 27.03.2007р.
убачається, що позивачу надано кредит
в розмірі 7000 грн., а не 15000 грн., як
зазначено в позовній заяві, у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку з базовою процентною
ставкою за кредитним лімітом 3% на
місяць на залишок заборгованості.

Згідно з пунктом 9.12 умов і правил
надання банківських послуг, які, разом
із Правилами користування платіжною
карткою та заявою ОСОБА_2, складають
між банком і відповідачем договір, що
останній діє протягом 12 місяців з
моменту його підписання.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил
користування платіжною карткою
граничний строк дії картки (місяць і
рік) указано на ній і вона дійсна до
останнього календарного дня такого
місяця. Строк погашення процентів за
кредитом визначено щомісячними
платежами, а строк погашення кредиту в
повному обсязі визначено останнім
днем місяця вказаного на картці, та що
згідно з наданим позивачем розрахунком
заборгованості за договором б/н, від
27.03.2007р., укладеного між «ПриватБанком»
та клієнтом ОСОБА_2 станом на 30.04.2014р.
останній платіж здійснено 01.11.2008р., а
дія карточки закінчилася 27 березня 2008р.

За даних обставин слід застосувати
позову давність (про застосування якої
позивачем було заявлено) відповідно до
ст. 256 ЦК України, частин першої та
п'ятої статті 261 ЦК України, частини
четвертої статті 267 ЦК України.

Просить суд в позові відмовити та
відповідно до ст. 88 ЦПК України
стягнути з позивача на користь
відповідача понесені ним
документально підтверджені витрати на
правову допомогу в розмірі 2000 грн.

Суд, вислухавши пояснення відповідача,
його представника адвоката ОСОБА_1,
дослідивши письмові докази по справі,
прийшов до висновку, що позов не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ч. 2 ст.27 ЦПК України, особи,
які беруть участь у справі позовного
провадження, для підтвердження своїх
вимог або заперечень зобов'язані
подати усі наявні у них докази до або
під час попереднього судового
засідання, а якщо попереднє судове
засідання у справі не проводиться - до
початку розгляду справи по суті.

Суд вважає, що позивач не надав доказів
на підтвердження своїх позовних вимог
та не довів ті обставини, на які він
посилався як на підставу позову.

Із досліджених судом матеріалів
справи убачається, що на підтвердження
позову позивач надав суду ксерокопії
заяви, умов і правил надання
банківських послуг, довідки серії АА
№241170, довіреності, банківської
ліцензії, свідоцтва про державну
реєстрацію юридичної особи та статуту,
які заперечуються відповідачем,
належним чином не посвідчені, відсутні
дата та прізвище посадової особи ПАТ КБ
«ПриватБанку», яка посвідчила
відповідність ксерокопій оригіналам,
що не відповідає вимогам ст. 64 ЦПК
України, згідно з якими письмовими
доказами є будь-які документи, акти,
довідки, листування службового або
особистого характеру або витяги з них,
що містять відомості про обставини,
які мають значення для справи.
Письмові докази як правило подаються в
оригіналі, якщо подано копію
письмового доказу, суд за клопотанням
осіб, які беруть участь у справі, має
право вимагати подання оригіналу.

Судом звернуто увагу на Лист головного
офісу ПАТ КБ «ПриватБанк» від 09.04.2013р. -
відповідь на заперечення відповідачем
боргу, яким відповідачу для з'ясування
питання наявності боргу рекомендовано
звернутися у колекторську організацію
на яку було перераховано кошти за
рішенням суду, що, на думку суду,
підтверджує твердження відповідача
про відсутність заборгованості по
кредитному договору.

Ухвалою суду від 11.06.2014р. було
задоволено клопотання представника
відповідача адвоката ОСОБА_1 про
витребування письмових доказів та
зобов'язано позивача ПАТ КБ
«ПроиватБанк» (вул. Набережна Перемоги,
буд.50 м. Дніпропетровськ) надати
оригінали заяви відповідача від
27.03.2007р. про надання банківських послуг,
договорів б/н від 27.03.207р. та №4840
від 27 .03.2007р. про надання банківських
послуг. Проте це судове рішення
позивачем виконано не було. Про надання
зазначених письмових доказів не була
виконана і ухвала Погребищеннського
районного суду від 24.12.2013р. при
розгляді позову ПАТ КБ «Приватбанк»
до ОСОБА_2 про стягнення боргу за
вищезазначеним кредитним договором,
який в зв'язку з повторною неявкою
представника позивача залишено судом
без розгляду.

Судом звернуто увагу також на
відмінність шрифту наявної у справі
ксерокопії Умов і правил надання
банківських послуг і ксерокопії Умов і
правил надання банківських послуг,
наданій позивачем Погребищенському
районному суду 03.10.2013р., що може
свідчити про виготовлення їх в різні
періоди часу та невідповідності
оригіналу.

Зазначені обставини, разом з наявним у
справі Листом головного офісу
відповідача на заперечення
відповідача наявності боргу, про
необхідність звернення відповідача у
колекторську організацію на яку було
перераховано кошти за рішенням суду,
викликають сумнів у наявності
заборгованості відповідача за
кредитним договором.

З цих підстав, надані позивачем
вищезазначені ксерокопії заяви, умов і
правил надання банківських послуг,
довідки серії АА №241170, довіреності,
банківської ліцензії, свідоцтва про
державну реєстрацію юридичної особи та
статуту, суд вважає неналежними
доказами та їх відхиляє.

Крім цього, із наявної у справі
ксерокопії заяви від імені ОСОБА_2 від
27.03.2007р. про надання банківських послуг
убачається, що позивачу надано кредит в
розмірі 7000 грн., а не 15000 грн., як
зазначено в позовній заяві, у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку з базовою процентною
ставкою за кредитним лімітом 3% на
місяць на залишок заборгованості.

Згідно пункту 9.12 (ксерокопії) умов і
правил надання банківських послуг,
які, разом із Правилами Користування
платіжною карткою та заявою ОСОБА_2
складають між банком і відповідачем
договір, останній діє протягом 12
місяців з моменту його підписання.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4
(ксерокопії) Правил користування
платіжною карткою граничний строк дії
картки (місяць і рік) указано на ній і
вона дійсна до останнього календарного
дня такого місяця, строк погашення
процентів за кредитом визначено
щомісячними платежами, а строк
погашення кредиту в повному обсязі
визначено останнім днем місяця
вказаного на картці. Із наданого
позивачем розрахунку заборгованості
за договором б/н, від 27.03.2007р.,
укладеного між «ПриватБанком» та
клієнтом ОСОБА_2 станом на 30.04.2014р.
убачається, що останній платіж
здійснено 01.11.2008р., а дія карточки
закінчилася 27 березня 2008р.

За даних обставин слід застосувати
позову давність відповідно до ст. 256 ЦК
України, частин першої та п'ятої статті
261 ЦК України, частини четвертої статті
267 ЦК України.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові (частина четверта
статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність. Зокрема, частина друга статті
258 ЦК України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу),
пені.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного після
відповідної календарної дати або
настання події, з якого пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша
статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

За таких обставин, суд дійшов до
переконливого висновку, що позивач не
довів ті обставини, на які посилався як
на підставу своїх позовних вимог і
тому позовні вимоги про стягнення
заборгованості за кредитним договором
в сумі 32652,95 грн. не підлягають
задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 213, 214, 215 ЦПК
України, суд -

Вирішив:

У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«Приватбанк» на користь ОСОБА_2
документально підтверджені витрати на
правову допомогу в розмірі 2000 (дві
тисячі) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до Апеляційного суду
Вінницької області протягом десяти
днів з дня його проголошення через
Погребищенський районний суд.

Повний текст рішення виготовлено
15.07.2014р.

Суддя