Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1790/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Варакіна Н. Б.
Доповідач Савченко С. О.
УХВАЛА

Іменем України

10.07.2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області в складі:

Головуючої: Савченко С.О.

Суддів: Белінської І.М.,
Суржика М.М.

при секретарі: Гончар О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ
«Приватбанк» про захист прав
споживача, за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Кіровського
районного суду м. Кіровограда від 20
травня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк»
про захист прав споживачів. В
обґрунтування вимог посилається на те,
що 09.07.2008 року уклала кредитний договір
АСВВRХ № 27030103 з ПАТ «Акцент-Банк»,
згідно якого отримала кредит в розмірі
1023,26 грн. строком на один рік.

01.04.2009 року уклала кредитний договір
KGXRRX №12250020 з ПАТ КБ «Приватбанк», згідно
якого отримала 772,99 грн. строком на один
рік.

23.07.2009 року надіслала заяву до ПАТ
«Приватбанк» про перенесення строків
сплати платежів по вказаних двох
договорах, але відповіді не отримувала.
Вважає, що зазначені дії банку
порушують ЗУ «Про звернення громадян»
та просила визнати їх неправомірними.

Крім того, 29.09.2009 року з метою погашення
кредиту сплатила до каси ПАТ
«Приватбанк» 310,60 грн. та 262,80 грн., при
цьому касиру наголосила на тому, що
суму в розмірі 310,60 грн. необхідно
зарахувати на рахунок договору АСВВRХ
№ 27030103 з ПАТ «Акцент-Банк», а суму в
розмірі 262,80 грн. на рахунок договору
KGXRRX №12250020 з ПАТ КБ «Приватбанк». Касир
зарахувала зазначені кошти на один
рахунок № НОМЕР_1, за договором АСВВRХ №
27030103 з ПАТ «Акцент-Банк», двома чеками.
02.10.2009 року звернулась з листом до
відповідача про повернення коштів на
рахунок іншого кредиту. В зв'язку з
неправомірними діями відповідача, по
кредиту за договором договору KGXRRX
№12250020 з ПАТ КБ «Приватбанк» утворилась
заборгованість в розмірі 401,08 грн.
Просила визнати неправомірними дії
відповідача щодо зарахування коштів не
на той рахунок.

В зв'язку з наявністю заборгованості за
кредитними договорами відповідач чине
на неї психологічний тиск, надсилає
листи з погрозами, в зв'язку з чим
просить визнати дії відповідача щодо
психологічного тиску неправомірними.

Крім того, зазначає, що відповідач
обманом нарахував заборгованість за
кредитом, ввів її в оману та не дав
можливості погасити два різні кредити,
а зарахував суму на один рахунок, не
надав достовірної інформації про умови
кредитування, протягом чотирьох років
погрожує їй, зіпсував її фінансову
репутацію, що призвело до погіршення її
стану здоров'я, нервових потрясінь та
хвилювання за своє життя. В зв'язку з
цим просить стягнути моральну шкоду в
розмірі 15000 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 20 травня 2014 року в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове про
задоволення її позову в повному обсязі.

В судовому засіданні представник КС
«Простір» вимоги не визнала.

Позивач в судове засідання не
з»явилася, про час та місце слухання
справи повідомлена належним чином, що в
силу ч.2 ст. 305 ЦПК України не
перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09.07.2008 року ОСОБА_2
уклала кредитний договір АСВВRХ № 27030103
з ПАТ «Акцент-Банк», згідно якого
отримала кредит в розмірі 1023,26 грн.

01.04.2009 року ОСОБА_2 уклала кредитний
договір KGXRRX №12250020 з ПАТ КБ
«Приватбанк», згідно якого отримала
772,99 грн.

23.07.2009 року надіслала заяву до ПАТ
«Приватбанк» про перенесення строків
сплати платежів по вказаних двох
договорах (а.с.10).

15.09.2009 року їй надана відповідь про
відмову у задоволенні запиту (а.с.16).

Відповідно до ст. 20 ЗУ «Про звернення
громадян» звернення розглядаються і
вирішуються у термін не більше одного
місяця від дня їх надходження, а ті, які
не потребують додаткового вивчення, -
невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти
днів від дня їх отримання. Якщо в
місячний термін вирішити порушені у
зверненні питання неможливо, керівник
відповідного органу, підприємства,
установи, організації або його
заступник встановлюють необхідний
термін для його розгляду, про що
повідомляється особі, яка подала
звернення. При цьому загальний термін
вирішення питань, порушених у
зверненні, не може перевищувати сорока
п'яти днів.

Відповідь банком надана, але не в
строки, встановлені зазначеною
статтею.

Представник відповідача просить
застосувати строк позовної давності.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Позивач про порушення своїх прав мала
дізнатися 15.09.2009 року, а подала позов
17.04.2014 року, тобто з пропуском строку
позовної давності.

Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
самостійною підставою для відмови у
позові.

Оскільки позивач ставить вимоги про
визнання неправомірними дій банку щодо
ненадання відповіді, суд відмовляє у їх
задоволенні по суті, з підстав
необґрунтованості, зважаючи на те, що
відповідь надана, але з порушенням
місячного строку встановленого
законом.

29.09.2009 року позивач сплатила до каси ПАТ
«Приватбанк» 310,60 грн. та 262,80 грн., які
були зараховані на один рахунок №
НОМЕР_1, за договором АСВВRХ № 27030103 з ПАТ
«Акцент-Банк».

Позивач просить визнати дії банку, щодо
зарахування коштів на один рахунок
неправомірними, мотивуючи тим, що мала
намір зарахувати суму в розмірі 310,60
грн. на рахунок договору АСВВRХ № 27030103 з
ПАТ «Акцент-Банк», а суму в розмірі 262,80
грн. на рахунок договору KGXRRX №12250020 з
ПАТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, сторони
повинні довести ті обставини, на які
вони посилаються як на підставу своїх
вимог та заперечень.

Позивачем не надано суду доказів на
підтвердження зазначеної вимоги. Лист
ПАТ КБ «ПриватБанка» (а.с.9), на який
посилається позивач, не доводить
зазначені обставини, тому вищезгадана
позовна вимога задоволенню не
підлягає.

Крім того, позивач посилається на те, що
банк здійснює психологічний тиск на
неї з приводу погашення заборгованості
за кредитними договорами, просить
визнати такі дії відповідача
неправомірними.

В обґрунтування вимог посилається на
листи банку, які знаходяться в
матеріалах справи.

З листів вбачається, що відповідач
звертається до позивача з вимогою
погасити борг за кредитним договором, в
листах роз'яснює законодавство та
наслідки невиконання боргових
зобов'язань (а.с.9,11,13,14,16).

Інших доказів на підтвердження своїх
вимог позивачем не надано, тому вимога
задоволенню не підлягає.

ОСОБА_2 зазначає, що оскільки
відповідач зарахував суму, внесену нею
для погашення боргу на один рахунок, не
надав достовірної інформації про умови
кредитування, протягом чотирьох років
погрожує їй, зіпсував фінансову та
ділову репутацію,що призвело до
нервових потрясінь та хвилювань в
зв'язку з чим зазнала душевних
страждань, просить відшкодувати
моральну шкоду в розмірі 15000 грн.,
посилаючись на ст. 22 ЗУ «Про захист прав
споживачів».

Відповідно до Закону України «Про
захист прав споживачів» поняття шкоди
визначено як завдані внаслідок дефекту
в продукції каліцтво, інше ушкодження
здоров'я або смерть особи, пошкодження
або знищення будь-якого об'єкта права
власності, за винятком самої продукції,
що має дефект.

Крім того, судом не встановлено
порушення ПАТ КБ «ПриватБанк» прав
ОСОБА_2 як споживача.

За таких обставин колегія судді
погоджується з висновком суду 1-ї
інстанції, що вимоги позивача про
визнання неправомірними дій
відповідача щодо ненадання відповіді
на її звернення, зарахування коштів на
один рахунок, здійснення
психологічного тиску та відшкодування
моральної шкоди задоволенню не
підлягає. Вказаний висновок суду
першої інстанції відповідає фактичним
обставинам справи та узгоджується з
нормами матеріального права, які
регулюють спірні правовідносини

При встановлені фактичних обставин
справи судом першої інстанції не було
порушено норми процесуального права, а
при ухваленні судового рішення
правильно застосовано норми
матеріального права.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для встановлення
неправильного застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, не спростовують
висновків суду, обґрунтовано
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваного рішення. При вирішенні
даної справи судом правильно
визначений характер правовідносин між
сторонами, вірно застосовано закон, що
їх регулює, повно і всебічно досліджено
матеріали справи та надано належну
правову оцінку доводам сторін і
зібраним у справі доказам.

За таких обставин, відповідно до ст. 308
ЦПК України апеляційну скаргу слід
відхилити і залишити оскаржуване
рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 20 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскарженою
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів з
дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: