Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №276/463/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Борисюка Р.М.

суддів
Галацевич О.М., Широкової Л.В.

з участю секретаря

судового засідання
Ходаківської О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання незаконним
позбавлення права користування
частиною сараю, зобов'язання його
звільнити та відшкодування
матеріальних збитків,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Володарсько-Волинського
районного суду Житомирської області
від 19 травня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся з
даним позовом, в якому просив визнати
незаконним позбавлення його права
користування допоміжним приміщенням,
яке знаходиться в шлакоблочному сараї
біля будинку, зобов'язати відповідача
звільнити незаконно зайняту частину
цього приміщення і сплатити заподіяні
йому збитки в розмірі 1200 грн. за
пошкоджені двері та речі, які винесли
на вулицю.

В обґрунтування позову зазначав, що з 14
грудня 2005 року він на підставі договору
купівлі-продажу є власником квартири
АДРЕСА_1. Біля будинку розташований
шлакоблочний сарай, який розділено на
два рівних допоміжних приміщення. Ці
приміщення надавались для
обслуговування квартир вказаного
будинку. Продавці квартири надали йому
ключі від квартири і допоміжного
приміщення, яким він користувався до
31.08.2011 року. Вказаного дня відповідач з
іншими особами зірвали скоби із дверей
приміщення сараю, винесли всі його речі
на вулицю, при цьому нанесли збитків на
суму 1200 гривень. ОСОБА_3 мотивувала свої
дії тим, що вона приватизувала сарай
повністю.

Вважає, що незаконними діями
відповідача його було позбавлено права
користування частиною сараю, яке
належить йому на праві спільної
власності співвласників
багатоквартирного будинку. Тому він
змушений звернутися до суду з вимогою
про усунення вищевказаних порушень.

Рішенням Володарсько-Волинського
районного суду Житомирської області
від 19 травня 2014 року у задоволенні
позову відмовлено за безпідставністю.

Не погоджуючись із судовим рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить його скасувати та справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Вважає, рішення постановлене з
порушенням і неправильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права. Зокрема, суд
порушив ст. 213 ЦПК України щодо повного
і всебічного з'ясування обставин
справи, не врахував положення ч.2 ст. 382
ЦК України, де передбачено що будівлі,
які призначені для забезпечення потреб
власників квартир будинків, належать
всім власникам будинку на праві
спільної сумісної власності.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах ст. 303 ЦПК України,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню із наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення суду,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Кожна особа має право в порядку,
встановленому цивільно-процесуальним
законом, звернутися до суду за захистом
своїх порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів
(ст. 3 ЦПК України).

Згідно положень ст. 391 ЦК України
власник має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що двоквартирний
будинок по вул. Лісна 36 в смт. Нова
Борова Володарсько-Волинського району
Житомирської області перебував на
балансі ДП «Коростенське ЛМГ» і був
його власністю, а саме: 3-х квартирний
будинок інв. №0181; 2-х квартирний будинок
інв. №0209; дерев'яний сарай інв. № 0124;
дерев'яний сарай інв. № 0125;
шлакоблоковий сарай інв. № 0210; сарай з
цегли інв. № 0179 (а.с. 43).

У 1997 році ОСОБА_5 з дозволу
адміністрації ДП "Коростенське ЛМГ"
приватизував квартиру №1 у
вищевказаному будинку і після смерті
власника спадкоємці ОСОБА_6 та ОСОБА_7
продали вказану квартиру ОСОБА_2
Наведене підтверджується договором
купівлі-продажу квартири від 14.12.2005
року, а технічний паспорт на квартиру
АДРЕСА_1, вказує на те, що предметом
купівлі-продажу була тільки квартира
АДРЕСА_1 (а.с.15-22).

На час продажу вказаної квартири на
балансі ДП "Коростенське ЛМГ" рахувався
та був його власністю сарай
шлакоблочний інв. № 0210. Адміністрація
ДП "Коростенське ЛМГ" надала дозвіл №
1339 від 09.12.2006 року ОСОБА_3 на
приватизацію квартири АДРЕСА_2, гаража,
літньої кухні та сараю шлакоблочного
інв. № 0210.

27 грудня 2006 року відповідач разом з
членами сім'ї отримали свідоцтво про
право власності на житло № 490 видане
Новоборовським ДЖКП.

Згідно довідки Новоборівського ДЖКП №
886 від 29.12.206 року до квартири № 2 за
вищевказаною адресо додатково входить
сарай шлакоблочний, дерев'яна літня
кухня та гараж, які увійшли в
приватизацію.

Викладені обставини підтверджуються
довідками ДП «Коростенське ЛМГ»,
довідкою про склад сім'ї, свідоцтвом
про право власності, інвентарним
описом, технічною документацією на
приватизацію квартири АДРЕСА_2 (а.с.45-50).

Вимогами ч.2 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.4 ст. 60 ЦПК України, доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із матеріалів справи вбачається, що є
безпідставними доводи ОСОБА_2 про те, що
спірний сарай є допоміжним приміщенням
будинку АДРЕСА_1, а тому попередній
власник квартири АДРЕСА_1 набув право
власності на нього одночасно з
приватизацією квартири. В матеріалах
справи відсутні будь-які докази на
підтвердження того, що даний сарай є
допоміжним приміщенням цього будинку.

Статтею 308 ЦПК України визначено, що суд
апеляційної інстанції відхиляє
апеляційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Таким чином, ухвалюючи рішення, суд
першої інстанції дійшов вказаного
висновку при повному, всебічному та
об'єктивному з'ясуванні обставин
справи, прав і обов'язків сторін у даних
правовідносинах, перевірив належним
чином доводи сторін, з'ясував характер
та суть заявлених позивачем вимог, норм
права, якими вони регулюються, дав
належну правову оцінку зібраним у
справі доказам.

Тому, колегія суддів приходить до
переконання, що доводи апеляційної
скарги не спростовують висновки суду
та не впливають на правильність
прийнятого рішення, оскільки суду не
було надано інших доказів, на які
апелянт посилається на підтвердження
обставин, крім тих, на які суд послався
в своєму рішенні.

Рішення ухвалено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317
ЦПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Володарсько-Волинського
районного суду Житомирської області
від 19 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий
Судді