Справа № 175/512/14-ц
Провадження № 2/175/187/14
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

28 травня 2014 року Дніпропетровський
районний суд Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - судді Бойка О.М.,

при секретарі - Карпенко І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Ювілейне цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Підгородненської міської ради
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області, третя особа
Дніпропетровська районна державна
адміністрація Дніпропетровській
області про визнання права власності
на земельну ділянку в порядку
спадкування за законом,

В с т а н о в и в :

Сторони та їх представники у судове
засідання не з'явилися, надавши
письмові заяви у яких позов підтримали
та визнали у повному обсязі і просили
справу розглянути без їхньої участі.

Суд, дослідивши матеріали справи,
дійшов до наступного висновку.

Встановлено, що 22 грудня 1999 року згідно
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про приватизацію земельних ділянок»
від 26 грудня 1992 року №15/92, виконавчим
комітетом Підгородненської міської
ради винесено рішенням №284, яким
ОСОБА_2, як члену садового товариства
«Тюльпан», безкоштовно було передано у
приватну власність та постійне
користування земельну ділянку на
території товариства, для садівництва,
загальною площею 0,10 га.

З метою реєстрації свого права
власності на земельну ділянку, ОСОБА_2
звернувся до районної державної
адміністрації із заявою про дозвіл на
виготовлення технічної документації
із землеустрою, на що у відповідності
до п.3 «Порядку безоплатного оформлення
та видачі громадянам України державних
актів про право власності на земельні
ділянки», затвердженого постановою КМУ
від 05.08.2009 року №844, на підставі витягу з
виконкому Підгородненської міської
ради від 22.12.1999 р. №284, керуючись ст.ст. 35,
118, 121 та п.12 перехідних положень
Земельного кодексу України та ст.ст. 19,
21 Закону України «Про місцеві державні
адміністрації», Головою районної
державної адміністрації винесено
розпорядження від 19.02.2010 року №753-р., на
виготовлення технічної документації
із землеустрою та передачі у власність
земельної ділянки НОМЕР_2, загальною
площею 0,10 га для ведення садівництва в
Садівничому товаристві «Тюльпан» за
межами населеного пункту на території
Підгородненської міської ради.

Як встановлено у судовому засіданні, на
виконання даного розпорядження
ОСОБА_2, здійснив дії щодо внесення змін
до земельно-кадастрових документів та
звернувся до Відділу Держкомзему
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області із заявою
від 19.01.2012 року обліковий номер
№ЗВ-32012 про державну реєстрацію
земельної ділянки та державного акта
на право власності на земельну ділянку.
Однак, отримати належним чином
оформлений державний акт на право
власності на виділену земельну ділянку
ОСОБА_2 не встиг, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_2
помер (свідоцтво про смерть Серія
НОМЕР_3 від 09.06.2012 року).

У свою чергу, позивачка, будучи єдиним
спадкоємцем за законом після смерті
свого чоловіка (оскільки діти
відмовилися від спадщини на її
користь), в строки передбачені чинним
законодавством звернулася до Шостої
Дніпропетровської державної
нотаріальної кантори з відповідно
заявою про прийняття спадщини та
отримання на своє ім'я свідоцтва про
право на спадщину після смерті
спадкодавця ОСОБА_2

У відповідності до п.4.15, п.4.20 глави 10
розділу II «Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України»
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 22.02.2012 року
№296/5, видача свідоцтва про право
власності на спадщину на майно, яке
підлягає реєстрації, проводиться
нотаріусом на підставі державного акта
на право власності на земельну ділянку
та витягу з Державного земельного
кадастру, а оскільки державний акт
зареєстровано не було, державний
нотаріус Шостої дніпропетровської
державної нотаріальної контори виніс
постанову про відмову у вчиненні
нотаріальної дії від 31.07.2013 року вих.
№1970/02-31 та роз'яснив, що питання по
оформленню права власності на земельну
ділянку після смерті спадкодавця
можливо вирішити лише у судовому
порядку, шляхом подачі позову про
визнання права власності.

Як вбачається з матеріалів справи,
передача земельної ділянки у власність
спадкодавцю ОСОБА_2, відбулася за
рішенням місцевої ради народних
депутатів від 22 грудня 1999 року №284.

Згідно до ч.2 п.1 Перехідних положень
Земельного кодексу України, рішення
про передачу громадянам України
безоплатно у приватну власність
земельних ділянок, прийняті органами
місцевого самоврядування відповідно
до Декрету Кабінету Міністрів України
від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію
земельних ділянок», є підставою для
виготовлення та видачі цим громадянам
або їх спадкоємцям державних актів на
право власності на земельну ділянку за
технічною документацією щодо
складання документів, що посвідчують
право на земельну ділянку.

Так, Декретом Кабінету Міністрів
України від 26 грудня 1992 року №15/92 «Про
приватизацію земельних ділянок» було
встановлено, що право приватної
власності громадян на земельні
ділянки, передані їм для цілей,
передбачених статтею 1 цього Декрету,
посвідчується відповідною Радою
народних депутатів, про що робиться
запис у земельно-кадастрових
документах, з наступною видачею
державного акта на право приватної
власності на землю.

Статтею шостою цього ж Декрету було
зупинено дію ч.2 ст.17 і ст.23 Земельного
кодексу України (в редакції 1992 року),
якими передбачалося, що право
власності виникає лише з дня видачі та
державної реєстрації державного акта
на право власності на земельну ділянку.
Дія цих статей Земельного кодексу (в
редакції 1992 року) зупинялася для
громадян 5 країни при передачі їм
безоплатно у приватну власність
земельних ділянок, наданих їм для
ведення особистого підсобного
господарства, будівництва і
обслуговування жилого будинку і
господарських будівель (присадибна
ділянка), садівництва, дачного і
гаражного будівництва, у межах норм,
установлених цим Кодексом.

Отже, у громадянина ОСОБА_2 з дня
прийняття радою рішення про передачу
йому земельної ділянки для ведення
садівництва фактично виникло право
власності на земельну ділянку. А
оскільки він не встиг отримати
державного акта на право власності на
земельну ділянку внаслідок
біологічної смерті, його спадкоємці
мають право виготовити державний акт
на себе у відповідності до ч.2 п.1
перехідних положень Земельного
кодексу України.

Так, 01.01.2013 року реєстрація прав
власності проводиться в Державному
реєстрі речових прав та їх обтяжень, в
якому не передбачено реєстрацію права
власності на померлого громадянина.

Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного
Суду України №7 від 30 травня 2008 року
«Про судову практику у справах про
спадкування» роз'яснено, що свідоцтво
про право на спадщину видається за
письмовою заявою спадкоємців, які
прийняли спадщину в порядку
установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання із нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину у
судовому розглядові не підлягають. У
разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину особа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

Також, згідно п.10 вищезазначеної
Постанови зазначено, що відповідно до
статті 1225 ЦК право власності на
земельну ділянку переходить до
спадкоємців за загальними правилами
спадкування (зі збереженням її
цільового призначення) при
підтвердженні цього права спадкодавця
державним актом на право власності на
землю або іншим правовстановлюючим
документом.

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до
складу спадщини входять усі права й
обов'язки, які належали спадкодавцеві
на момент відкриття спадщини й не
припинилися внаслідок його смерті.

Також відповідно до ст. 81 ЗК України
громадяни України набувають права
власності на земельні ділянки, зокрема,
на підставі прийняття спадщини.

Стаття 321 ЦК України передбачає, що
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. Особа може бути позбавлена
права власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

В порядку, передбаченому ст. 392 ЦК
України, власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право не визнається
іншою особою.

Відповідно до листа Міністерства
юстиції України від 21.02.2005 року №19-32/319
«Щодо порядку оформлення документів в
разі смерті власника нерухомого майна»
у разі смерті власника нерухомого
майна, первинна реєстрація права
власності на яке не була проведена і
правовстановлюючий документ
відсутній, питання визначення
належності цього майна попередньому
власнику та наступного його власника
(спадкоємця) повинно вирішуватись в
судовому порядку.

Лист Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, від 16.05.2013 р. за №
24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про спадкування»
визначає, що за відсутності інших
спадкоємців за заповітом і за законом,
усунення їх від права на спадкування,
неприйняття ними спадщини, а також
відмови від її прийняття відповідачами
є територіальні громади в особі
відповідних органів місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини.

Місцеві органи самоврядування
виступають у відповідності зі ст. 83 ЗК
України суб'єктами права комунальної
власності в межах населеного пункту.

Таким чином, відповідно до ст. 328 ЦК
України право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом.
Статтею 373 ЦК України передбачено, що
право власності на землю (земельну
ділянку) набувається і здійснюється
відповідно до закону.

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини.

На підставі п.1 ст. 1225 Цивільного
кодексу України право власності на
земельну ділянку переходить до
спадкоємців на загальних підставах, із
збереженням її цільового призначення.
Заповіту спадкодавець не залишала,
таким чином згідно частини 2 статті 1223
ЦК України право на спадкування за
законом одержують особи, зазначені в
ст. 1261-1265 ЦК України. На підставі ст. 1261
ЦК України у першу чергу право на
спадкування за законом мають діти
спадкодавця, той з подружжя, який його
пережив, та батьки.

Відповідно до ст.ст. 125,126 Земельного
кодексу України право власності на
земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.
Також право власності на земельну
ділянку посвідчується державним актом,
крім випадків, визначених частиною
другою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її.

Оскільки судом встановлено
неможливість оформлення позивачем
спадкового прав у встановленому
законом порядку, а задоволення позову
не суперечить закону, не порушує
законних прав чи інтересів інших осіб,
позовні вимоги підлягають задоволенню
у повному обсязі.

На підставі ст.ст.
8,328,373,376,1216,1233,1268,1270,1296,1297 ЦК України,
ст.ст. 125,126 ЗК України, керуючись ст.ст.
7,10,11,27,31,57,60,61,174,212-215 ЦПК України, суд -

В и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Підгородненської
міської ради Дніпропетровського
району Дніпропетровської області,
третя особа Дніпропетровська районна
державна адміністрація
Дніпропетровській області про
визнання права власності на земельну
ділянку в порядку спадкування за
законом - задовольнити у повному
обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт
серії НОМЕР_4, виданого Індустріальним
РВ ДМУ УМВС України Дніпропетровської
області 01.02.2001 року, ІПН: НОМЕР_1) в
порядку спадкування за законом, після
смерті ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2,
право власності на земельну ділянку
НОМЕР_2, площею 0,1032 га, кадастровий
номер: :01:003:0033, розташованої у
садівничому товаристві «Тюльпан» за
межами населеного пункту на території
Підгородненської міської ради
Дніпропетровського району,
Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Дніпропетровський районний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя О.М. Бойко