Справа № 204/3894/13-ц
Провадження № 2/204/125/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 року Красногвардійський
районний суд м. Дніпропетровська в
складі:

головуючої судді
Дубіжанської Т.О.

при секретарі
Сорокіної А.С.

за участю позивачки
ОСОБА_1

за участю представника позивачки
ОСОБА_2

за участю відповідача
ОСОБА_3

за участю представника відповідача
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську справу
за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
третя особа ОСОБА_5, Третя
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора про визнання договору
дарування договором купівлі - продажу
квартири та визнання права власності
на ? її частину, -

В С Т А Н О В И В:

В червні 2013 року позивачка звернулася
до суду з позовною заявою, в якій
просила суд постановити рішення, яким
договір дарування 39/100 частини
домоволодіння, визнати договором
купівлі - продажу, визнати за ОСОБА_1
право власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1 В обґрунтування своїх вимог
позивачка посилається на те, що з 27.01.1985
року вона знаходься з відповідачем в
зареєстрованому шлюбу. В жовтні 2013 року
відповідач звернувся до суду з позовом
про розірвання шлюбу, в якому вказав, що
майновий спір між сторонами відсутній,
що не відповідає дійсності. Під час
перебування у шлюбі сторони 19 травня 2005
року придбали квартиру АДРЕСА_1, яка
складає 39/100 частин домоволодіння. Дана
квартира була куплена у ОСОБА_6 на
сумісні кошти, частину яких подарувала
мати позивачки. Спочатку відповідачем
та продавцем вищевказаної квартири 29
червня 2004 року було укладено
попередній договір купівлі -продажу
квартири, згідно якого було узгоджено
ціну в 17 556 грн., що на той час було
еквівалентно 3 300 дол. США. Подружжям
було оплачено продавцю частку вартості
квартири в сумі 2 660 грн. (500 дол. США). Але
потім куплю - продажу квартири за
згодою сторін 19 травня 2005 року було
оформлено як договір дарування, з
причин меншої сплати державного мита.
Позивачка вказує, що відповідач
останнім часом чинить їй перешкоди у
користуванні квартирою, заявляє, що
квартира подарована йому, що вона не
має на неї ніякого права. У зв'язку з
такою поведінкою відповідача,
позивачка вважає, що укладаючи договір
дарування він мав на меті ошукати її.
Таким чином, була вимушена звернутися
до суду з даним позовом для захисту
своїх порушених прав.

В судовому засіданні позивачка та її
представник свої позовні вимоги
підтримали та просили задовольнити в
повному обсязі, посилалися на
обставини викладені в позовній заяві.

Відповідач та його представник в
судовому засіданні заперечували проти
задоволення даного позову та просили
відмовити позивачці в задоволенні її
позовних вимог.

Вислухавши сторони, представників,
свідків та вивчивши матеріали справи,
суд вважає, що позовні вимоги необхідно
задовольнити з наступних підстав.

Згідно ст. 717 ЦК України за договором
дарування одна сторона (дарувальник)
передає або зобов'язується передати в
майбутньому другій стороні
(обдаровуваному) безоплатно майно
(дарунок) у власність.

У судовому засіданні встановлено, що з
27 січня 1985 року сторони перебували в
зареєстрованому шлюбі. В жовні 2013 року
відповідач звернувся до
Красногвардійського районного суду з
позовом про розірвання шлюбу, який було
задоволено в січні 2014 року.

19 травня 2005 року подружжям було
придбано квартиру АДРЕСА_1, яка складає
39/100 частин домоволодіння. Дана
квартира була куплена у ОСОБА_6 на
сумісні кошти. Спочатку між
відповідачем та продавцем
вищевказаної квартири 29 червня 2004 року
було укладено попередній договір
купівлі -продажу квартири, згідно якого
було узгоджено ціну в 17 556 грн., що на той
час було еквівалентно 3 300 дол. США.
Сторонами було оплачено продавцю
частку вартості квартири в сумі 2 660 грн.
(500 дол. США) та оговорено всі інші умови
договору купівлі - продажу квартири.
Попередній договір було посвідчено
нотаріально приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 та
зареєстровано в реєстрі за № 4202 (а.с.14).

Після чого, 19 травня 2005 року за згодою
сторін договір купівлі - продажу
квартири було оформлено як договір
дарування, який посвідчено державним
нотаріусом Третьої дніпропетровської
державної нотаріальної контори
Янковою І.В. та зареєстровано в реєстрі
за № 5-1036 (а.с.16)

Відповідно до ч. 1 ст. 235 ЦК України -
удаваним є правочин, який вчинено
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили.
Якщо буде встановлено, що правочин був
вчинений сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили, відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Про удаваність договору дарування від
09.05.2005 року свідчать наявні в
матеріалах справи докази, а саме копія
розписки про отримання грошових коштів
за продаж домоволодіння за адремою
АДРЕСА_1 (а.с. 10), та копія попереднього
договіру купівлі-продажу тієї самої
квартири.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що договір
дарування є удаваною угодою, оскільки
його було укладено для приховання
іншого договору, який на справді було
вчинено. При укладенні договору
дарування між сторонами був факт
передачі грошей, в дійсності метою
даного договору була купівля-продаж, а
тому необхідно визнати договір
дарування квартири 39/100 частин
домоволодіння, розташованого по
АДРЕСА_1 від 19.11.2008 року, укладений між
ОСОБА_3 та ОСОБА_5, посвідчений
приватним нотаріусом ОСОБА_9 за
реєстром № 3793 - удаваною угодою, та
визнати його як вчинений на справді
договір купівлі-продажу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 60
Сімейного кодексу України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності.

Частиною ч. 1 ст. 70 СК України
передбачено, що у разі поділу майно, що
є об'єктом спільної сумісної власності
подружжя, частки майна дружини та
чоловіка є рівними, якщо інше не
визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором.

Згідно п. п. 9, 10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12.06.1998 року
«Про застосування судами деяких норм
Кодексу про шлюб та сім'ю України»,
вирішуючи спори між подружжям про
поділ майна необхідно встановлювати
обсяг спільно нажитого майна, наявного
на час припинення спільного ведення
господарства. З'ясовувати джерела та
час придбання зазначеного майна.
Вартість майна визначається за
погодженням між подружжям, а при
недосягненні згоди виходячи із дійсної
вартості на час розгляду справи.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_3
знаходилися в зареєстрованому шлюбі
під час укладання договору купівлі -
продажу 39/100 частин домоволодіння, суд
вважає, що частки кожного з подружжя у
спільній сумісний власності є рівними
і вважає за необхідне визнати право
власності на 39/200 частин домоволодіння
АДРЕСА_1 за ОСОБА_1

Що стосується посилань відповідача та
його представника щодо застосування
строків позовної давності до заявлених
позивачкою вимог, то суд не бере їх до
уваги, оскільки Відповідно до ч. 2 ст. 72
СК України - до вимоги про поділ майна,
заявленої після розірвання шлюбу,
застосовується позовна давність у три
роки. Позовна давність обчислюється
від дня, коли один із співвласників
дізнався або міг дізнатися про
порушення свого права власності. Як
вбачається з матеріалів справи та
пояснень позивачки у судовому
засіданні, про оформлення угоди
купівлі-продажу договором дарування
вона дійсно знала у 2005 році, але її
права були порушені після розірвання
шлюбу.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Тому з відповідача на
користь позивача повинно бути стягнено
сплачений судовий збір у розмірі 1 160
грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 235, 717 ЦК України, ст. ст. 60, 70 СК
України, ст. ст. 10, 57-61, 88, 209, 212-215 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя
особа ОСОБА_5, Третя Дніпропетровська
державна нотаріальна контора про
визнання договору дарування договором
купівлі - продажу квартири та визнання
права власності на ? її частину -
задовольнити.

Визнати договір дарування 39/100 частини
домоволодіння АДРЕСА_1, укладений між
ОСОБА_10 та ОСОБА_3, державним нотаріусом
третьої Дніпропетровської державної
нотаріальної контори Янковою І.В. за
реєстром № 5-1036 - удаваною угодою, та
визнати його як вчинений на справді
договір купівлі-продажу.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
39/200 частин домоволодіння АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судові витрати по справі у розмірі 1160
грн.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Красногвардійський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Т.О. Дубіжанська