Номер провадження 2/522/1404/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014 року Приморський районний
суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Шенцевої О.П.

за участю секретаря - Соболевої О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права
власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом,
у якому просить суд визнати дійсним
правочин про припинення зобов'язання
передаванням відступного - угоду про
відступне від 01.08.2005 року, укладену між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, визнати за ОСОБА_1
право власності на нежитлову будівлю
загальною площею 1 052,0 кв.м., яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує
тим, що у жовтні 2004 року між нею та
відповідачем була досягнута
домовленість про надання йому коштів у
позику для придбання та реконструкції
нежилої двоповерхової будівлі
розташованої за адресою: АДРЕСА_1,
літера Г. 27 жовтня 2004 року, ОСОБА_1 були
позичені ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 500
000 (п'ятсот тисяч) доларів США на
придбання вказаного об'єкту
нерухомості строком до 01.08.2005 року, що
підтверджується розпискою. У зв'язку з
тим, що придбана будівля вимагала
негайної реконструкції відповідач, в
рамках попередньої домовленості,
додатково позичив у позивачки ще 3 000 000
(три мільйони) доларів США для
проведення реконструкції будівлі із
строком повернення до 01.08.2005 року, що
підтверджується розпискою від 04.11.2004р.

Виконуючи вимоги ОСОБА_1 відповідач
погодився на укладання договору
відступного та 01.08.2005 року між нею та
відповідачем було підписано вказаний
договір. У зв'язку з тим, що станом на
01.08.2005 року реконструкція будівлі, ще не
була завершена, договором відступного
передбачалось, що з моменту підписання
договору до позивачки переходить право
власності на спірну будівлю.

У 2008 році відповідач закінчив
будівництво та отримав свідоцтво про
право власності на нерухоме майно.

Одночасно з цим відповідач звернувся
до позивачки із пропозицією
відстрочити нотаріальне посвідчення
договору відступного до 01.07.2013р. у
зв'язку з тим, що він планує здійснити
повернення суми позики та за цей строк
він зможе зібрати необхідну суму
коштів. 25 квітня 2008 року між сторонами
була підписана додаткова угода до
договору відступного, якою було
відстрочено нотаріальне посвідчення
договору до 01.07.2013 року. Однак, після
настання зазначеної дати Відповідач
так і не виконав власні зобов'язання
щодо повернення коштів, та більш того
ухиляється від нотаріального
посвідчення договору відступного.
Внаслідок чого позивачка вимушена
звернутися до суду за захистом своїх
прав.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги в
повному обсязі та просив їх
задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні позов
визнав та просив його задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що нежитлова
будівля за адресою: АДРЕСА_1 літ. «Г»
належить на праві власності 1/3 частина
ОСОБА_3, 2/3 частини ОСОБА_2

В матеріалах справи наявний договір
про припинення зобов'язання
передаванням відступного від 01.08.2005
року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
відповідно до якого відповідач передав
позивачці замість виконання
зобов'язання за борговими розписками
від 27.10.2004 року та 04.11.2004 року
незакінчене реконструкцією нежитлове
приміщення, розташоване за адресою:
АДРЕСА_1 літ. Г.

ОСОБА_1 просить визнати зазначений
договір дійсним, позовні вимоги ОСОБА_2
визнаються, підстав, що перешкоджають
для нотаріального посвідчення
зазначеного договору відсутні.

Згідно частини 1 статті 181 ЦК України до
нерухомих речей (нерухоме майно,
нерухомість) належать земельні
ділянки, а також об'єкти, розташовані на
земельній ділянці, переміщення яких є
неможливим без їх знецінення та зміни
їх призначення. Особливий правовий
режим нерухомості зводиться до
особливого порядку набуття права
власності на неї; особливого порядку її
відчуження; відповідної форми
правочинів, об'єктами яких виступають
нерухомі речі.

Згідно частини 3 ст.640 ЦК України,
договір, який підлягає нотаріальному
посвідченню або його державній
реєстрації, є укладеним з моменту його
нотаріального посвідчення або
державної реєстрації, а в разі
необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

Згідно зі ст. 220 ЦК України у разі
недодержання сторонами вимог закону
про нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним. Якщо сторони
домовилися щодо усіх істотних умов
договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна зі сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
разі наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

Ч. 2 ст. 220 ЦК України надає суду право
визнавати дійсним нікчемний договір, а
не договір, який не є укладеним. Саме на
це звернув увагу Пленум Верховного
Суду України у п. 13 постанови "Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними" від 06.11. 2009 року № 9,в п.13
якої роз'яснено, що вирішуючи спір про
визнання правочину, який підлягає
нотаріальному посвідченню, дійсним,
судам необхідно враховувати, що норма
частини другої статті 220 ЦК не
застосовується щодо правочинів, які
підлягають і нотаріальному
посвідченню, і державній реєстрації,
оскільки момент вчинення таких
правочинів відповідно до статей 210 та 640
ЦК пов'язується з державною
реєстрацією, тому вони не є укладеними
і не створюють прав та обов'язків для
сторін.

У зв'язку з недодержанням вимог закону
про нотаріальне посвідчення правочину
договір може бути визнано дійсним лише
з підстав, встановлених ст. 218 та ст. 220
ЦК України. Інші вимоги щодо визнання
договорів дійсними, в тому числі
заявлені в зустрічному позові у
справах про визнання договорів
недійсними, не відповідають можливим
способам захисту цивільних прав та
інтересів. Такі позови не підлягають
задоволенню.

Таким чином, враховуючи, що договір
припинення зобов'язання передаванням
відступного від 01.08.2005 року укладений
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стосується прав на
нерухомість він підлягає обов'язковому
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації, у сторін
відсутні будь-які перепони для
нотаріального посвідчення зазначеного
договору, а тому суду не має підстав для
задоволення вимог ОСОБА_1 в частині
визнання договорі дійсним.

Відповідно до ч. 3 ст. 16 ЦК України суд
може відмовити у захисті цивільного
права та інтересу особи в разі
порушення нею положень частин другої -
п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Частинами 2-4 ст. 13 ЦК України
встановлено, що при здійсненні своїх
прав особа зобов'язана утримуватися
від дій, які могли б порушити права
інших осіб.

Не допускаються дії особи, що
вчиняються з наміром завдати шкоди
іншій особі, а також зловживання правом
в інших формах.

При здійсненні цивільних прав особа
повинна додержуватися моральних засад
суспільства.

У зв'язку з відсутністю спору між
позивачкою та відповідачем, штучності
позову, враховуючи, що задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 порушить право
власності ОСОБА_3, підстав для
задоволення вимоги ОСОБА_1 про визнання
договору дійсним та визнання права
власності на нежитлову будівлю не
вбачається.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Одеської області через
Приморський районний суд м. Одеси
шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя

19.06.2014