АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 8070 /2014
інстанції - Морозов М.О.
Доповідач - Поливач Л.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

02 липня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В.

при секретарі Меєчко Д.П.

за участю осіб: прокурора Олійника
А.Д.

представника КП
«Дирекція з утримання та
обслуговування житлового

фонду в
Святошинському районі м. Києва» -
Микитин С.С.

представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом
Святошинської районної в м.Києві
державної адміністрації, Комунального
підприємства «Дирекція з утримання та
обслуговування житлового фонду в
Святошинському районі м. Києва», в
інтересах яких до суду звернувся
заступник прокурора Святошинського
району м. Києва Семко С.М. до Приватного
підприємства «Транспортні логістичні
системи», ОСОБА_3, треті особи:
Комунальне підприємство «Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна»,
Реєстраційна служба Головного
управління юстиції у м. Києві,
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу, скасування реєстрації
права власності на нежитлові
приміщення та зобов'язання звільнити
приміщення;

за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Святошинського районного
суду м.Києва від 03 квітня 2014 року

в с т а н
о в и л а:

Рішенням Святошинського районного
суду м.Києва від 03.04.2014 року позов
Святошинської районної в м.Києві
державної адміністрації, Комунального
підприємства «Дирекція з утримання та
обслуговування житлового фонду в
Святошинському районі м. Києва»
задоволено. Визнано недійсним договір
купівлі-продажу від 22.07.2011 року,
укладений між ПП «Транспортні
логістичні системи» та ОСОБА_3,
посвідчений приватним нотаріусом КМНО
ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за
№1240. Зобов'язано ОСОБА_3 звільнити
приміщення АДРЕСА_1, та повернути КП
«Дирекція з утримання та
обслуговування житлового фонду
Святошинського району міста Києва».
Скасовано в державному реєстрі прав
запис під номером 9844-П в книзі 201п-240 про
право власності на ім'я ОСОБА_3,
проведений КП «Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
рухомого майна» 14.09.2011 р., на нежилі
приміщення АДРЕСА_1, реєстраційний
номер 33499496.

Не погоджуючись з рішенням
суду, ОСОБА_4, діючи в інтересах ОСОБА_3,
подав апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.
Посилається на незаконність,
ухваленого рішення, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що суд своїм рішенням
неправомірно визнав недійсним договір
купівлі-продажу від 22.07.2011 року,
укладений між ПП «Транспортні
логістичні системи» та ОСОБА_3, а також
застосував наслідки недійсності
правочину. ОСОБА_3 є добросовісним
набувачем зазначених нежитлових
приміщень, він сплатив їх вартість та
користується ними на праві власності.
Помилковим є висновок суду про те, що на
момент продажу майна ПП «Транспортні
логістичні системи» (момент укладення
договору купівлі-продажу від 22.07.2011
року) не було власником майна та не
мало права на його продаж. Також
помилковим є висновок суду про
можливість витребування такого майна у
добросовісного його набувача, а саме у
відповідача ОСОБА_3, оскільки Фонд
приватизації комунального майна в
Святошинському районі м. Києва продав
це майно ПП «Транспортні логістичні
системи» за власною волею.

В суді апеляційної інстанції
представник відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 підтримав апеляційну скаргу в
повному обсязі, посилаючись на доводи,
викладені в ній. Прокурор Олійник А.Д.,
представник позивача КП «Дирекція з
утримання та обслуговування житлового
фонду в Святошинському районі м.
Києва» МикитинС.С. заперечували проти
задоволення апеляційної скарги,
посилаючись на законність та
обґрунтованість ухваленого судом
рішення. Представник Святошинської РДА
в м. Києві, представник ПП «Транспортні
логістичні системи», ОСОБА_3,
представники КП «Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна», Реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
м. Києві, приватний нотаріус КМНО
ОСОБА_6 в судове засідання не з'явились,
про час та місце розгляду справи
повідомлялись належним чином, про що
свідчать розписки. Від приватного
нотаріуса КМНО ОСОБА_6 надійшов лист
про розгляд справи за її відсутності.

Неявка вказаних осіб в судове
засідання не унеможливлює
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла до
висновку про можливість розгляду
справи за їх відсутності.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
ухваленого рішення в цій частині,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
16.04.2010 р. між Фондом приватизації
комунального майна в Святошинському
районі м. Києва та ПП «Транспортні
логістичні системи» був укладений
договір купівлі-продажу нежитлових
приміщень АДРЕСА_2. З акту
прийому-передачі проданого приміщення
від 04.03.2011 р.Вбачається, що вказане
приміщення було передане у власність
ПП «Транспортні логістичні системи».

Рішенням Господарського суду м. Києва
від 08.06.2011 р. (справа №48/200) договір
купівлі-продажу зазначених приміщень,
укладений між Фондом приватизації
комунального майна в Святошинському
районі м. Києва та ПП «Транспортні
логістичні системи» був розірваний у
зв'язку з неналежним виконанням ПП
«Транспортні логістичні системи» умов
договору купівлі-продажу від 16.04.2010 р., а
саме у зв'язку з тим, що ПП «Транспортні
логістичні системи» не сплатило
вартості зазначених у договорі купівлі
- продажу нежитлових приміщень.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 21.07.2011 р.
зазначене рішення господарського суду
м. Києва залишено без змін, тобто
рішення Господарського суду м. Києва
від 08.06.2011 року набрало законної сили.

22.07.2011 р. на зазначені приміщення був
укладений договір купівлі - продажу між
ПП «Транспортні логістичні системи» та
ОСОБА_3, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_6,
зареєстровано в реєстрі за №1240. По акту
прийому-передачі приміщень від 06.09.2011 р.
ПП «Транспортні логістичні системи»
передало ці нежилі приміщення покупцю
ОСОБА_3 без будь-яких претензій. В
державному реєстрі прав запис під
номером 9844-Г1 в книзі 20ІП-240 про право
власності на ім'я ОСОБА_3 був проведений
КП «Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого
майна»14.09.2011 р. на нежилі приміщення
АДРЕСА_1, рєстраційний номер 33499496 (а.с.
6-17, 20-27, 132-135, 204, 205).

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою-
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована сторона заперечує його
дійсність підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним.

Згідно ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім, що пов'язані з його
недійсністю. У разі недійсності
правочину кожна із сторін зобов'язана
вернути другій стороні у натурі все, що
вона одержала на виконання цього
правочину.

Згідно ч. 1 ст. 346 ЦК України право
власності припиняється у разі
відчуження власником цього майна.

Згідно ст. 387 ЦК України власник має
право витребовувати своє майно від
особи, яка незаконно, без відповідної
підстави заволоділа ним.

Згідно ч.1 ст. 388 ЦК України якщо майно за
відплатним договором придбане в особи,
яка мала права його відчужувати, про що
набувач не знав і не міг знати
(добросовісний набувач), власник має
право витребувати це майно від
набувача лише у разі, якщо майно: 1) було
загублене власником або особою, якій
він передав майно у володіння; 2) було
викрадене у власника або и, якій він
передав майно у володіння; 3) вибуло з
володіння власника або особи, якій він
дав майно у володіння, не з їхньої волі,
а іншим шляхом.

Згідно ст. 392. ЦК України власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Як роз'яснено в п.5 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» №9 від
06.11.2009 р., відповідно ст.ст. 215, 216 ЦК
України суди розглядають справи за
позовами: про визнання оспорюваного
правочину недійсним і застосування
наслідків його недійсності, про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога
по визнання оспорюваного правочину
недійсним та про застосування
наслідків його недійсності, а також
вимога про застосування наслідків
недійсності нікчемного правочину може
бути заявлена як однією зі сторін
правочину, так і іншою заінтересованою
особою, права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.

Судом обґрунтовано враховано, що
договір купівлі-продажу нежитлових
приміщень між ПП «Транспортні
логістичні системи» та ОСОБА_3 від
22.07.2011 р. був укладений на наступний
день після винесення постанови
Київського апеляційного
господарського суду від 21.07.2011 р., якою
залишено без змін рішення
Господарського суду м. Києва від 08.06.2011
р., яким суд задовольнив позов по
розірвання договору купівлі-продажу
від 16.04.2010 р. №1282, укладеного між Фондом
приватизації комунального майна в
Святошинському районі м. Києва та ПП
«Транспортні логістичні системи».

Згідно ст. 653 ЦК України у разі
розірвання договору зобов'язання
сторін припиняється, що договір
змінюється або розривається у судовому
порядку, зобов'язання змінюються або
припиняються з моменту набрання
рішенням суду про зміну або розірвання
договору законної сили.

ПП «Транспортні логістичні системи»
продало 22.07.2011 р. нежитлове приміщення
після розірвання в судовому порядку
договору купівлі-продажу від 16.04.2010 р.,
тобто, після припинення зобов'язання
(прав та обов'язків) 21.07.2011 р. по
договору купівлі- продажу з попереднім
власником, тому договір від 22.07.2011 р. є
незаконним.

Суд дав вірну оцінку
посиланнямпредставника ОСОБА_3 на те,
що ПП Транспортні логістичні системи»
правомірно продало 22.07.2011 р. нерухоме
майно ОСОБА_3, маючи на таке майно
державну реєстрацію і припинення права
власності на майно не було
зареєстровано, бо державна реєстрація
права власності на майно є процедурним
закріпленням права власності на певне
майно, але юридично значимі дії по
відчуженню майна ПП «Транспортні
логістичні системи» не мало права
вчиняти, бо договір купівлі-продажу від
16.04.2010 р. вже не був чинним 22.07.2011 р., бо
був розірваний судом, а вказане
підприємство повинно було діяти
добросовісно та не замовчувати від
нового покупця та приватного
нотаріуса, яка посвідчувала договір
купівлі-продажу, факт розірвання
договору купівлі-продажу від 16.04.2010 р. в
судовому порядку.

Апелянт посилався на те, що у ОСОБА_3 не
можна витребувати зазначені нежитлові
приміщення, оскільки Фонд приватизації
комунального майна в Святошинському
районі м. Києва продав це майно ПП
«Транспортні логістичні системи» за
власною волею, а витребувати майно від
добросовісного набувача можна лише
тоді, коли воно вибуло з володіння
власника поза його волею.

Колегія суддів не погоджується з
такими доводами апелянта, оскільки
вони не відповідають дійсності
виходячи з наступного.

Так, відповідно до договору купівлі -
продажу спірних приміщень від 16.04. 2010
року, був визначений пунктом 2 порядок
розрахунків за придбаний об'єкт
приватизації. Покупець мав сплатити
повну вартість нежилих приміщень після
підписання сторонами договору купівлі
- продажу у визначені договором
терміни.

Як встановлено вищезазначеними
рішеннями господарських судів, ПП
«Транспортні логістичні системи» не
сплатило повної вартості зазначеного
нерухомого майна. Відповідно до
пункту 1.2 договору купівлі - продажу від
16.04.2010 року право власності до покупця
(до ПП «Транспортні логістичні
системи») переходить з моменту сплати
повної вартості нежитлових приміщень
та державної реєстрації цього
договору.

Таким чином, оскільки ПП «Транспортні
логістичні системи» не сплатило
повної вартості зазначеного
нерухомого майна, до нього не перейшло
право власності на зазначені нежилі
приміщення, а відповідно власником
даних приміщень залишалась
Територіальна громада Святошинського
району м. Києва, а вона зазначені
приміщення відповідачеві не продавала,
а відповідно, майно вибуло з її
володіння поза її волею.

Прокурор звернувся до суду з позовом в
інтересах держави, він довів суду, що
укладення договору купівлі-продажу
нежилих приміщень від 22.07.2011 року було
здійснено з порушення вимог
законодавства і що це призвело до
неправомірного відчуження
комунального майна, а тому це майно
було законно та обґрунтовано повернуто
державі.

ОСОБА_3 не позбавлений можливості
пред'явити вимоги до ПП «Транспортні
логістичні системи» щодо повернення
йому вартості даного майна та
відшкодування збитків.

Отже, твердження апелянта про
незаконність та необґрунтованість
рішення, неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, на думку суду є
необґрунтованими, а обставини, на які
вона посилається - недоведеними та не
підтверджені належними та допустимими
доказами по справі, оскільки
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Справу було розглянуто судом на
підставі встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи та
належних письмових доказів, поданих
сторонами.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам матеріального та
процесуального закону. Підстав для
його скасування з мотивів, викладених в
апеляційній скарзі, колегія не
знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313,
314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
м.Києва від 03 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: