ЗОЛОЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ
Справа № 2015/1080/2012 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2014 року
смт Золочів

Золочівський районний суд Харківської
області у складі:

головуючого: судді Шабас О.С.,

при секретарі: Цилюрик Т.А., Поповій
В.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Золочівського
районного суду Харківської області
позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за
участі прокурора Золочівського району
Харківської області в порядку ст. 45 ЦПК
України про визнання права власності
на житловий будинок, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до
Золочівського районного суду
Харківської області з вказаним
позовом, в якому просив визнати за
ОСОБА_1 право власності на придбаний на
виконання умов договору комісії від 07
липня 2010 р. житловий будинок АДРЕСА_1.

Свої вимоги мотивує тим, що 07 липня 2010
року між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 було укладено
договір комісії, відповідно до умов
якого відповідач зобов'язався за
дорученням позивача, за його рахунок та
в його інтересах, але від свого імені
придбати житловий будинок шляхом
укладання договору купівлі-продажу.
Відповідач на виконання умов договору
придбав житловий будинок АДРЕСА_1, але в
договорі купівлі-продажу вказаного
будинку не вказав, що хоча і діє від
власного імені але в інтересах і за
рахунок ОСОБА_1 та придбане майно
належить саме комітенту.

Позивач та його представник в судове
засідання 26.06.2014 року не з'явилися, в
спрямованих на адресу суду заявах
позовні вимоги підтримали, просили
справу розглядати за їх відсутності.
Відповідач та його представник 26.06.2014
року також не з'явилися, в спрямованих
на адресу суду заявах зазначили, що
вони позовні вимоги визнали в повному
обсязі, просили справу розглядати за їх
відсутності.

До участі у справі було залучено
прокурора Золочівського району
Харківської області, прокурор у своїх
письмових запереченнях від 26.06.2014 року
проти задоволення позову заперечував у
повному обсязі. Зауважив, що
відповідача, вироком Дзержинського
районного суду Харківської області
було засуджено за вчинення шахрайських
дії в особливо великих розмірах, разом
із основним покаранням було
застосовано додатковий вид покарання у
вигляді конфіскації майна. Даний позов
було подано після винесення вироку, та
на думку прокурора, з метою
приховування майна, що підлягає
конфіскації, оскільки договір
купівлі-продажу від 07 липня 2010 року не
містить жодних посилань на договір
комісії, яким позивач обґрунтовує свої
вимоги. Прокурор висловив сумніви, що
даний договір взагалі укладався, а не
був підписаний для подання позову
«заднім числом». Висловив сумніви, що
договір взагалі підписували визначені
у ньому сторони, оскільки відповідач
вже давно перебуває у слідчому
ізоляторі.

Суд вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази у їх сукупності,
встановив наступні факти та відповідні
їм правовідносини.

Так, судом встановлено, що 30 серпня 2010
року ОСОБА_2 уклав договір
купівлі-продажу житлового будинку з
надвірними будівлями АДРЕСА_1 із
ОСОБА_3, даний договір того ж дня
посвідчено приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, реєстровий номер 3060.

Позивачем в якості обґрунтування своїх
вимог в якості доказу надано договір
комісії на придбання житлового будинку
від 07 липня 2010 року. Відповідно до умов
вказаного договору Комісіонер ОСОБА_2
зобов'язується за дорученням, за
рахунок та в інтересах Комітента
ОСОБА_1 придбати житловий будинок
шляхом укладення договору
купівлі-продажу від свого імені.

Позивачем надано звіт про хід
виконання доручення комітента, акт
приймання передачі грошових коштів,
звіт комісіонера та акт про його
затвердження, відповідно до
перелічений документів кожна зі сторін
виконала всі прийняті на себе
зобов'язання, обидві сторони погодили
досягнутий результат.

За клопотанням прокурора по справі
було призначено та проведено
судово-почеркознавчу експертизу №12555
від 14 березня 2014 року, згідно висновків
якої, підписи на договорі комісії від 07
липня 2010 року, звіті про хід виконання
доручення комітента, акті
приймання-передачі грошових коштів,
звіті комісіонера та акті про його
затвердження виконані ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, що фактично не заперечувалося
сторонами.

В якості доводів своїх заперечень
прокурором вказувалося, що мотивом
подання позову було приховування
майна, що підлягає конфіскації, а
фактична дата підписання договору
комісії від 07 липня 2010 року не
відповідає зазначеній в договорі. За
клопотанням прокурора також було
призначено судово-технічну експертизу
документів, проте ухвала суду не
виконана через несплату за проведення
експертного дослідження. Виходячи з
наявних в справі доказів суд, вважає
дані доводи не доведеними.

Вирішуючи спір, суд виходить з того, що
спірні правовідносини врегульовані
положеннями ст.ст. 328, 1011, 1018 ЦК України.

Так зокрема ст. 328 ЦК України обумовлені
підстави набуття права власності. Так
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Відповідно до положень ст. 1011 ЦК
України за договором комісії одна
сторона (комісіонер) зобов'язується за
дорученням другої сторони (комітента)
за плату вчинити один або кілька
правочинів від свого імені, але за
рахунок комітента.

З огляду на зазначені вимоги закону
предметом договору комісії є надання
посередницьких послуг, що передбачають
вчинення одного або кількох
правочинів, за винятком правочинів, що
мають особистий характер. Предметом
договору комісії виступає діяльність
комісіонера, тобто послуга, що ним
надається, а не сам правочин як
результат діяльності комісіонера.

Таким чином, договір комісії за своєю
природою не є договором про відчуження
майна, а тому вимога позивача про
визнання за ним права власності на
підставі договору комісії не
відповідає вимогам діючого
законодавства.

Проте, укладаючи договір
купівлі-продажу від 30 серпня 2010 року,
покупець ОСОБА_2 згідно п. 9 Договору,
навпаки зазначив, що грошові кошти, за
придбання спірного будинку, що
передаються ним за цим договором,
належать йому на праві особистої
приватної власності, дану обставину
також письмово нотаріусу підтвердила
дружина відповідача - ОСОБА_5.

Тобто договір купівлі-продажу від 30
серпня 2010 року не містить жодних
посилань, що він вчинений ОСОБА_2 на
виконання умов договору комісії.

Крім того, визнання відповідачем
позову, суд сприймає як фактичну
відсутність спору між сторонами, щодо
неналежного виконання договору
комісії.

Враховуючи викладене суд, погоджуючись
із позицією прокурора, доходить
висновку, що ОСОБА_1 не надано належних
та допустимих доказів, в розумінні
положень ст. ст. 10, 59, 60 ЦПК України, що
ОСОБА_2 при укладанні договору
купівлі-продажу від 30 серпня 2010 року
діяв на виконання договору комісії від
07 липня 2010 року.

Враховуючи викладене суд відмовляє у
задоволенні позову, оскільки судом
відмовлено у задоволенні позовних
вимог у повному обсязі, відповідно до
положень ст.88 ЦПК України судові
витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись вказаними положеннями
матеріального закону та положеннями
та ст., ст. 10,11, 209, 212, 214, 215 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Харківської області
через Золочівський районний суд
Харківської області шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий:
Шабас О. С.,