Справа № 363/205/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2014 року Вишгородський
районний суд Київської області в
складі:

головуючого - судді Чіркова Г.Є.,при
секретарі Сакаді О.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Вишгороді цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_5, про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням

та зустрічним позовом ОСОБА_6 в тому
числі в інтересах неповнолітньої
ОСОБА_7, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_8, треті особи - Комунальне
підприємство житлового та
комунального господарства
Вишгородської міської ради та Служба у
справах дітей Вишгородської районної
державної адміністрації в Київській
області, про виселення, визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням, вселення та
зобов'язання усунути перешкоди в
користуванні спільним майном,

встановив:

первісні позивачі звернулися до
суду з даним позовом, посилаючись на те,
що відповідач ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, без
поважних причин відсутній у житловому
приміщенні - АДРЕСА_1, а тому на підставі
ст. 71 ЖК України втратив право
користування ним.

ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (батько та син)
звернулися із зустрічним позовом, у
якому посилаючись на перешкоди з боку
відповідачів стосовно проживання у
спірній квартирі, просять:

- виселити ОСОБА_8 - дружину ОСОБА_4,
яка проживає разом з чоловіком в
спірній квартирі без достатніх
правових підстав;

- визнати ОСОБА_3 (батька ОСОБА_6 та
ОСОБА_4) таким, що втратив право
користування спірною квартирою,
оскільки він без поважних причин не
проживає в ній більше 6-ти місяців;

- вселити ОСОБА_5, оскільки йому
чиняться перешкоди в проживанні у
квартирі;

- зобов'язати відповідачів усунути
перешкоди в користуванні спірною
квартирою, яких зобов'язати прибрати з
приміщення кухні спальне місце (диван)
та забезпечити вільний доступ до плити,
кухонного столу, тумби з посудом.

В суді сторони та їхні
представники наполягали на
задоволенні своїх позовів з викладених
у них підстав.

Заслухавши пояснення сторін,
допитавши свідків, дослідивши
матеріали справи, суд дійшов
наступного.

Встановлено, що спірна квартира
АДРЕСА_1, загальною площею 51,10 кв.м.,
житловою площею 29,10 кв.м., складається з
двох кімнат - залу площею 18, 4 кв.м. та
спальні площею 10,7 кв.м., а також кухні 8,2
кв.м., ванни 2 кв.м. та туалету 1,1 кв.м.

Квартира не приватизована,
наймачем є ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В квартирі крім нього,
зареєстровані та мають право
проживати:

- ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 (син);

- ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 (син);

- ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (онук);

- ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5 (онука);

- ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6 (онука).

У зв'язку з неможливістю
спільного проживання вказаних осіб,
браком житлової площі, у квартирі
фактично проживає молодший син наймача
- ОСОБА_4, із своєю донькою ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_5 та сам наймач ОСОБА_3

Вони займають у квартирі велику
кімнату.

В меншій кімнаті періодично
проживає ОСОБА_6, якого разом з дітьми
заселено до квартири згідно рішення
цього ж суду від 8.12.2011 року. В цій
кімнаті знаходяться речі та предмети
домашнього вжитку ОСОБА_6 Останній
систематично сплачує комунальні
платежі, що підтверджується копіями
відповідних квитанцій.

Такий порядок користування
встановлено рішенням цього ж суду від
29.08.2003 року.

З пояснень відповідача ОСОБА_6 та
зі справи встановлено, що ОСОБА_6, його
діти ОСОБА_5 та малолітня ОСОБА_7 не
мають можливості постійно і належно
проживати в спірній квартирі за браком
площі, внаслідок нестерпних умов
спільного проживання, через
багаторічні напружені та неприязні
стосунки з іншими членами сім'ї, які
чинять їм перешкоди, перекривають
крани водопостачання, замикають вхідні
двері тощо.

Через велику кімнату, якою
користуються відповідачі за
зустрічним позовом, він не має доступу
до балкону (місця загального
користування), відтак не має можливості
сушити білизну, не може забезпечити
задоволення своїх життєвих потреб. На
кухні розташоване спальне місце одного
з членів родини, що унеможливлює
належне використання кухні за
призначенням.

З цих причин наразі він вимушений
тимчасово проживати разом зі своєю
дружиною в іншій квартирі, право на
проживання в якій ні він, ні його родина
не здобули, правовий статус якої
невизначений.

Встановлено, що спір та
конфліктні відносини стосовно
сумісного проживання в квартирі між
сторонами виникли в 2002 році і до цих пір
не припинилися, що підтверджується
рішеннями цього ж суду від 15.08.2007 року,
8.12.2011 року, 26.12.2012 року, висновками і
постановами Вишгородського РВГУ МВС
від 17.05.2004 року, 6.04.2011 року, 18.05.2012 року,
26.11.2013 року.

Так, ОСОБА_6 разом з сином ОСОБА_5
рішеннями суду в 2002, 2003 та 2011 роках
неодноразово вселяли до спірного
житла, оскільки інші члени родини
чинили в цьому перешкоди, через
неприязні відносини не бажали, щоб
останні проживали в квартирі.

В 2003 році рішеннями судів між
сторонами встановлено порядок
користування спірною квартирою. З того
часу діти сторін виросли, а ОСОБА_5
досяг повноліття.

При цьому рішенням цього ж суду
від 15.08.2007 року ОСОБА_8 із спірної
квартири виселено, яка проживала в ній
разом з чоловіком, але без достатньої
правової підстави. Одночасно судом
відмовлено ОСОБА_6 у виділенні в
користування окремої кімнати і
зобов'язанні укласти окремий договір
винайму цієї жилої кімнати через
недотримання розміру норми жилої
площі, що виділяється (ст. 47 ЖК України).

Разом з тим внаслідок триваючих
перешкод у проживанні ОСОБА_6 та його
родини згідно рішення цього ж суду від
8.12.2011 року та згідно акту державного
виконавця від 14.05.2012 року ОСОБА_6 та його
неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_7
знову заселено до спірної квартири.

Втім вже 18.05.2012 року ОСОБА_6
звертався до Вишгородського РВГУ із
заявою про те, що після примусового
вселення його та членів його родини
ОСОБА_4 не впускає їх до квартири,
закривши вхідні двері.

Таким чином між сторонами існує
багаторічний (триваючий з 2002 року)
конфлікт з приводу проживання в
спірній квартирі батька (ОСОБА_3.), його
двох синів, що мають власні сім'ї,
дорослих та малолітніх дітей.

Право на проживання в квартирі
мають 6-ть вказаних вище осіб, що
зареєстровані в ній. Всі мешканці
різної статі та з різних сімей. Житлова
площа в спірній квартирі складає 29,1
кв.м. і на кожного з 6-ти проживаючих
становить 4,85 м., що не відповідає
санітарній нормі - 9 кв.м.

Така площа є істотно меншою від
норми жилої площі на одну особу,
встановленою ст. 47 ЖК України (13,65 кв.м.
на одну особу) і за будь-яких обставин
не може забезпечити реалізацією кожною
особою своїх житлових прав, є
безпосередньою умовою їх триваючого
порушення.

Крім того з пояснень позивачів
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 встановлено, що донька
останнього ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5,
змушена ночувати (спати) на кухні на
обладнаному спальному місці, а вони
вдвох із батьком на ліжку в кімнаті.

На підставі ст. 47 Конституції
України кожен має право на житло.
Держава створює умови, за яких кожний
громадянин матиме змогу побудувати
житло, придбати його у власність або
взяти в оренду.

Згідно ст. 48 Конституції України
кожен має право на достатній життєвий
рівень для себе і своєї сім'ї, що
включає достатнє харчування, одяг,
житло.

Відповідно до вимог ст. 48 ЖК
України жиле приміщення надається
громадянам у межах норми жилої площі,
але не менше розміру, який визначається
КМУ і Федерацією професійних спілок
України.

Жиле приміщення, що надається
громадянам для проживання згідно ст. 50
ЖК України має бути благоустроєним
стосовно до умов даного населеного
пункту, відповідати встановленим
санітарним і технічним вимогам.

При наданні жилих приміщень не
допускається заселення однієї кімнати
особами різної статі, старшими за
дев'ять років, крім подружжя.

Не допускається також заселення
квартири, збудованої для однієї сім'ї,
двома і більше сім'ями або двома і
більше одинокими особами.

З цих підстав відсутність ОСОБА_5
за місцем проживання, підтверджена
актами обстеження
матеріально-побутових умов, обумовлена
поважними причинами, пов'язаними з
неможливістю спільного сумісного
проживання з іншими членами родини,
багаторічним конфліктом у родині,
перешкодами, що мають місце з боку
останніх, неможливістю забезпечення
сумісного проживання, задоволення
природних потреб людини, що в свою
чергу виникає через об'єктивну
неможливість проживання 6-ти осіб
різної статі з різних сімей на 29, 1 кв.м.
житлової площі.

Відтак по справі слід встановити,
що відсутність у квартирі тих чи інших
членів сім'ї наймача, в умовах, що
склалися навколо спірного житла, не є
добровільною, а є вимушеною та має
триваючий характер.

Крім того слід урахувати й те, що
ОСОБА_5 є студентом і згідно довідки від
23.06.2014 року з 1.09.2013 року навчається на 1
курсі денного стаціонару в Державному
навчальному закладі «Катюжанське ВПУ»
в с. Катюжанка Вишгородського району.

Згідно вимог ст. 71 ЖК України при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї
були відсутні з поважних причин понад
шість місяців, цей строк за заявою
відсутнього може бути продовжено
наймодавцем, а в разі спору - судом.

Таким чином підстави для визнання
ОСОБА_5 таким, що втратив право
користування спірною квартирою по
справі відсутні, а тому в задоволенні
первісного позову слід відмовити.
Порушення прав позивачів за первісним
позовом з боку ОСОБА_5 судом не
встановлено.

Що стосується зустрічного позову,
то підстав для його задоволення також
не має.

Так, доводи зустрічного позову
про те, що в квартирі проживає дружина
ОСОБА_4 - ОСОБА_8, ґрунтуються на
припущеннях, є бездоказовими і в суді
необхідними доказами не підтверджені.

Не доведено в суді належними,
допустимими і достатніми доказами й
того, що наймач ОСОБА_3 в ній не
проживає, оскільки живе у своєї дружини
в м. Вишгороді по вул. Симоненка.

При цьому твердження як самих
позивачів за зустрічним позовом так і
свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про те, що
ОСОБА_3 по ранках виходить з іншого
будинку, а ОСОБА_8 майже щодня заходить
та виходить з будинку зі спірною
квартирою, факту проживання чи не
проживання осіб підтверджувати не
може.

Недотримання норми жилої площі на
кожного з проживаючих та неможливість
сумісного проживання в одній кімнаті
осіб різної статі (ст.ст. 47, 50 ЖК України)
є також передумовою вимушеного
розміщення спального місця на кухні
(для доньки ОСОБА_4), коли менша кімната
знаходиться в користуванні ОСОБА_6

ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не мають
можливості користуватися цією
кімнатою. А тому вони змушені для майже
повнолітньої дівчини облаштовувати
спальне місце в окремому приміщенні,
виходячи з реальних житлових умов, що
склалися.

Відтак з огляду на встановлені
обставини, суд позбавлений можливості
забороняти особі спати в певному місці
квартири, якщо вона це робить вимушено
і вважає для себе його прийнятним, та
коли це безпосередньо призведе до
порушення прав осіб різної статі на
забезпечення режиму окремого нічного
відпочинку.

Крім того з показань свідків
ОСОБА_12 та ОСОБА_13 також установлено, що
розміщений на кухні диван не
перешкоджає використанню приміщення
кухні за призначенням.

Рішенням суду від 8.12.2011 року
ОСОБА_5 до спірної квартири вже
вселений. Підстав для повторного
вселення ОСОБА_5 у житло не встановлено.
Дані про те, що останньому чиняться
перешкоди саме в доступі до квартирі в
справі відсутні.

За таких обставин у задоволенні
зустрічного позову слід також відмити
за недоведеністю та необґрунтованістю.

На підставі викладеного і
керуючись статтями 209-215 ЦПК України,

вирішив:

у задоволенні первісної та
зустрічної позовної заяви відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Київської області протягом 10 днів
з дня його проголошення шляхом подання
в зазначений строк апеляційної скарги
через Вишгородський районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя