Справа № 361/3956/14-ц
Провадження № 2/361/1710/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року
м. Бровари

Броварський міськрайонний суд
Київської області в складі:

головуючого судді - Пухної
О.М.

при секретарі - Якименко
А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики та
за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про визнання договору позики недійсним
-

в с т а н о в и в :

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом, у якому зазначав, що 28
лютого 2014 року між ним та ОСОБА_2 був
укладений договір позики, відповідно
до якого позивач передав відповідачу
грошові кошти в розмірі 589 173,00 грн., які
останній зобов'язувався повернути до 28
березня 2014 року. Факт отримання коштів
у вказаній вище сумі підтверджується
розпискою, власноручно написаною
відповідачем ОСОБА_2 У встановлений
договором строк позичальник суму
позики не повернув, сплатив лише 18 000
грн. У зв'язку згаведеним, ОСОБА_1 був
змушений звернутися до суду із позовом
про стягнення боргу за договором
позики в сумі 571 173,00 грн., 3 % річних за
користування грошовими коштами - 983,17
грн., 3 654,00 грн. - сплаченого судового
збору.

До початку розгляду справи по суті
відповідач ОСОБА_2 подав до суду
зустрічну позовну заяву про визнання
договору позики недійсним. Ухвалою
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 13 червня 2014 року
зустрічний позов прийнято до спільного
розгляду та об'єднано в одне
провадження з первісним позовом.

В обґрунтування зустрічних позовних
вимог ОСОБА_2 посилався на те, що 28
лютого 2014 року він написав розписку,
якою засвідчено факт отримання у
позику грошових кошів у сумі 589 173,00 грн.,
які відповідач зобов'язувався
повернути до 28 березня 2014 року. Проте
вказаний договір є удаваним, оскільки
він був укладений як страхування
повернення ОСОБА_2 Товариству з
обмеженою відповідальністю
«Українська компанія Імперіал» (далі
ТОВ «Українська компанія Імперіал»), де
ОСОБА_1 працював начальником охорони,
боргу за отриманий товар, що є
приховуванням іншого правочину та
правовідносин, які склалися між
відповідачем та ТОВ «Українська
компанія Імперіал». Крім того, на
відповідача при написанні розписки
здійснювався фізичний тиск, йому та
його сім'ї погрожували розправою.
Просив на підставі ч. 1 ст. 231 ЦК України
визнати укладений договір позики
недійсним.

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 позов
підтримала, надала пояснення,
аналогічні фабулі позовної заяви,
просила суд задовольнити первісні
позовні вимоги повністю, а в
задоволенні зустрічного позову -
відмовити, оскільки правові підстави
визнання договору позики недійсним
відсутні, а доказів, що підтвердили б
застосування до відповідача фізичного
та психічного примусу з метою
підписання спірного документу ОСОБА_2
не надано.

Відповідач ОСОБА_2, його представники
ОСОБА_4, ОСОБА_5 проти задоволення
первісного позову заперечували,
просили відмовити у його задоволенні,
підтримали зустрічний позов та просили
його задовольнити й визнати недійсним
договір позики, укладений з порушенням
вимог чинного законодавства України.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши наявні у справі
докази, суд дійшов висновку, що
первісний позов підлягає задоволенню в
повному обсязі, а в задоволенні
зустрічних позовних вимог слід
відмовити з наступних підстав.

Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. ст. 205, 1047 ЦК України
договір позики може укладатися як в
усній, так і в письмовій формі. Договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що 28 лютого 2014 року
між ОСОБА_1 (далі - Позикодавець) та
ОСОБА_2 (далі - Позичальник) був
укладений договір позики, відповідно
до якого Позичальник отримав у
Позикодавця грошові кошти в розмірі 589
173,00 грн., та зобов'язувався повернути їх
до 28 березня 2014 року. За домовленістю
сторін позика є безвідсотковою. На
підтвердження передачі коштів
Позичальник власноручно написав
розписку від 28 лютого 2014 року (а.с. 4). На
виконання умов вказаного договору
ОСОБА_2 повернув ОСОБА_1 лише 18 000 грн.,
тому заборгованість відповідача перед
позивачем становить 571 173 грн.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2
підтвердив факт складання власноручно
ним розписки.

У розписці зазначено, що грошові кошти
ОСОБА_2 отримав від громадянина ОСОБА_1
у борг за договором позики.

За правилами ст. 59 ЦПК України
обставини, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Відповідно до вимог ст.. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

У судовому засіданні відповідачем
ОСОБА_2 та його представниками не було
надано суду належних і допустимих
доказів в обґрунтування зустрічних
позовних вимог, а саме, того що ОСОБА_2
уклав договір позики під впливом
насильства, погроз фізичної розправи,
тощо. Крім того, відповідач не
звертався до правоохоронних органів
щодо вказаних погроз та насильства.

Посилання відповідача на ту обставину,
що вказані грошові кошти він
заборгував не ОСОБА_1 а ТОВ «Українська
компанія Імперіал», де ОСОБА_1 працював
начальником охорони, тому й розписка
складена на його ім'я, не підтверджено
доказами та спростовуються
дослідженою в судовому засіданні
трудовою книжкою ОСОБА_1, де відсутній
запис про перебування його у трудових
відносинах з ТОВ «Українська компанія
Імперіал».

Крім того, у зустрічній позовній заяві
йде посилання на недійсності договору
як з підстав того що договір укладено
під погрозами, так і з підстав його
удаваності, тобто, такий, який вчинено
для прихованні іншого правочину.

Згідно зі ст. 526, ч. 1 ст. 530 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства. Якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК
України позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором.

У ч. 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

З зустрічної позовної заяви та
додатків до неї вбачається, що 02 січня
2014 року ОСОБА_2 та ТОВ «Українська
компанія Імперіал» уклали договір
відповідального зберігання № 0201/14,
предметом якого було відповідальне
зберігання Відповідачем товару
(замороженої м'ясної та рибної
продукції) протягом строку дії
Договору у кількості згідно з актом
приймання-передачі (а.с. 20-21). З копії
акту передачі-приймання, що є додатком
до договору відповідального
зберігання № 0201/14 від 02 січня 2014 року,
та копій видаткових накладних
вбачається, що відповідач прийняв на
відповідальне зберігання заморожену
м'ясну та рибну продукцію (а.с. 22). Також
було до матеріалів позовної заяви
додано приходно-касові ордери за
період з грудня 2013 по березень 2014 року.

Проте, відповідачем не доведено у
судовому засіданні та не надано
належних та допустимих доказів того, що
його боргові зобов'язання перед ОСОБА_1
мають відношення до його договірних
зобов'язань з ТОВ «Українська компанія
Імперіал».

В п. 21 роз'яснень Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 6
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» при вирішенні
спорів про визнання недійсним
правочину, вчиненого особою під
впливом насильства

(ст. 231 ЦК), судам необхідно враховувати,
що насильство має виражатися в
незаконних, однак не обов'язково
злочинних діях. Насильницькі дії
можуть вчинятись як стороною
правочину, так і іншою особою - як щодо
іншої сторони правочину, так і щодо
членів її сім'ї, родичів тощо або їх
майна.

Оцінюючи належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд приходить
до висновку, про відсутність правових
підстав для задоволення зустрічного
позову про визнання договору позики
недійсним, про задоволення первісного
позову й стягнення з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_6 571 173 грн. боргу.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК
України).

Виходячи з наведеного з відповідача на
користь позивача підлягають
стягненню й 3% річних у розмірі 983 грн. 17
коп.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
підлягає стягненню судовий збір у
розмірі 3 654,00 грн. з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57, 60, 88, 179, 212-215
ЦПК України,

суд, -

в и р і ш и в :

Первісні позовні вимоги - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
проживаючого в АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, на
користь ОСОБА_1 571 173 грн. (п'ятсот
сімдесят одна тисяча сто сімдесят три
гривні) та 983 грн. (дев'ятсот вісімдесят
три гривні) - 3% річних; 3 654 грн. (три
тисячі шістсот п'ятдесят чотири гривні)
судового збору.

В задоволенні зустрічних позовних
вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
О. М. Пухна