інстанції Величко В.П.Провадження №
22-ц/780/3935/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

01 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого Малорода О.І.

суддів: Ігнатченко Н.В., Приходька К.П..

при секретарі Бобко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Київ цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі її
представника - ОСОБА_2 на рішення
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 22 квітня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, третя особа: ПП "Регіон" про
скасування державного акту, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року позивачка звернулася
до суду та, уточнивши позовні вимоги,
просила скасувати державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЛ №561009, виданий 01 червня 2011 року
із кадастровим номером :13:001:0101 на
ім'я відповідачки.

Мотивувала тим, що в листопаді 1999 року
її батько, ОСОБА_4 купив земельну
ділянку площею 0,10 га в АДРЕСА_1.

У вересні 2000 року її батько отримав
державний акт на право приватної
власності на землю серії ІІ-КВ №015208.

Вказану ділянку у 2010 році батько
подарував їй, а вже у червні 2011 році
вона отримала державний акт на
земельну ділянку на власне ім'я.

Вказувала, що на час будівництва нею
паркану, на земельній ділянці
відповідачки, біля спільної межі були
складовані будівельні матеріали, які,
як вона вважала, знаходяться на
земельній ділянці, належній
відповідачці ОСОБА_1, а тому здійснила
встановлення паркану впритул до
складованих будівельних матеріалів.

В подальшому, весною 2013 року, при
проектуванні фасадної частини огорожі,
нею було виявлено невідповідність
розмірів земельної ділянки зі сторони
вул. Л.Курбаса до державного акту.

Вказувала, що відповідачка зробила
складування будівельних матеріалів, з
їх частковим знаходженням на належній
їй земельній ділянці і це порушення на
час будівництва вона візуально
встановити не мала можливості.

Однак, після виявлення даного
порушення, вона звернулася до
відповідачки з вимогою звільнити
частину земельної ділянки біля
спільної межі, проте та жодним чином не
відреагувала на її пропозицію.

Рішенням суду позов задоволено.
Скасовано державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯЛ
№561009, виданий 01 червня 2011 року із
кадастровим номером :13:001:0101, що
перебуває у власності відповідачки.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
відповідачка подала апеляційну скаргу,
в якій просить рішення першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
про відмову в задоволенні позовних
вимог.

Мотивує тим, що суд першої інстанції
дійшов неправильного висновку про
скасування державного акту на право
власності на земельну ділянку, виданий
на її, відповідачки, ім'я.

Зазначене обґрунтовує тим, що
державний акт, виданий на підставі
законного рішення органу місцевого
самоврядування, скасуванню не
підлягає.

Вказує, що Рішення Бориспільської
міської ради від 23 грудня 2010 року
№192-3-VI, на підставі якого і видавався
спірний державний акт, є чинним. Тому і
державний акт, скасований оскаржуваним
рішенням суду першої інстанції, в
даному випадку і з тих підстав, що
заявлялися позивачкою, скасуванню не
підлягає.

Крім того, звертає увагу колегії на
недоведеність порушення нею прав
позивачки в частині замірів фактичного
розміру земельної ділянки та вказує на
відсутність вини в своїх діях.

Зазначає, що суд першої інстанції не
надав належної оцінки доказам, що
станом на 14 квітня 2014 року були
складені три акти про передачу на
зберігання межових знаків земельної
ділянки землекористувачам, що свідчить
про відновлення меж земельної ділянки
в натурі (на місцевості) на підставі
раніше розробленої та затвердженої
відповідно до ст. 186 ЗК України
документації із землеустрою.

Апеляційну скаргу слід задовольнити.

Судом першої інстанції встановлено, що
3 листопада 1999 року батько позивачки
ОСОБА_4 купив земельну ділянку площею
0,10 га в м. Бориспіль по АДРЕСА_1.

4 вересня 2000 року він отримав державний
акт на право приватної власності на
землю серії ІІ-КВ №015208, а 15 жовтня 2009
року ОСОБА_4 отримав довідку №691 про
присвоєння кадастрового номера
земельній ділянці - :13:001:0092.

30 липня 2010 року ОСОБА_4 подарував
вказану земельну ділянку позивачці.

23 червня 2011 року, позивачка отримала
державний акт на земельну ділянку,
серії ЯЛ В51809, кадастровий номер
:13:001:0092. Земельна ділянка площею
0,10 га з цільовим призначенням для
будівництва господарських будівель і
споруд, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1.

Суд першої інстанції також встановив,
що суміжним землевласником позивачки є
відповідачка по справі - ОСОБА_1 у якої
на праві власності знаходиться
земельна ділянка площею 0,0469 га з
цільовим призначенням для будівництва
та обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд за
адресою: АДРЕСА_1-а. Право власності на
земельну ділянку відповідачки
підтверджується державним актом на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЛ №561009, виданим 01 червня 2011 року,
кадастровий номер - :13:001:0101.

В рішенні суд першої інстанції також
зазначив, що на час будівництва
позивачкою паркану, на земельній
ділянці відповідачки, біля спільної
межі були складовані належні
відповідачкою будівельні матеріали.
При цьому позивачка вважала, що ці
матеріали знаходяться на земельній
ділянці відповідачки, а тому позивачка
здійснила встановлення паркану
впритул до складованих будівельних
матеріалів.

Судом першої інстанції встановлено, що
на весні 2013 року, при проектуванні
фасадної частини огорожі, було
виявлено, що розмір земельної ділянки
позивачки зі сторони вул. Л.Курбаса
фактично складає 25,88 м. тоді, як згідно
державного акту цей розмір складає 26,65
м. Після проведення замірів фактичного
розміру земельної ділянки був
виготовлений зведений план земельних
ділянок, належних сторонам. При замірах
було встановлено, що належна позивачці
земельна ділянка зменшилася на 8 м. кв.,
а земельна ділянка відповідачки
збільшилася на 53 м. кв.

Викладене повністю підтверджується
листом Державної інспекції сільського
господарства в Київській області від 28
серпня 2013 року, а також зведеним планом
земельних ділянок, що наявні в
матеріалах справи.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з положень ст. ст. 78 ч. 1-2 ,126, 152 ч.
2-3 ЗК України та ст. 321 ч.1-2 ЦК України.

Колегія не погоджується з висновками
суду першої інстанції.

Так, колегією встановлено, що згідно
Національної кадастрової системи,
земельні ділянки з кадастровими
номерами :13:001:0092, що належить
позивачці та :13:001:0101, що належить
відповідачці - мають перетин меж.
Вказане підтверджується листом
Державної інспекції сільського
господарства в Київській області від 28
серпня 2013 року з доданими до нього
графічними матеріалами(а.с. 129-132).

Проте, колегією також встановлено, що
на підставі проектної документації
щодо відведення спірної земельної
ділянки у власність рішенням
Бориспільської міської ради від 23
грудня 2010 року № 192 земельну ділянку із
кадастровим номером :13:001:0101
передано у власність відповідачці.

Державний акт на право приватної
власності на землю видається на
підставі рішення органу місцевого
самоврядування або органу виконавчої
влади, тому вирішення питання про
правомірність видачі державного акта
безпосередньо залежить від законності
рішення, на підставі якого такий акт
видано, і дотримання вимог,
передбачених земельним
законодавством, зокрема, статтями 116, 118
ЗК України.

Така ж позиція викладена і в постанові
Верховного Суду України від 25 червня
2014 року у справі № 6-67цс14.

Колегія вважає, оскільки рішення
Бориспільської міської ради, згідно
якого відповідачці передана спірна
земельна ділянка у власність, - чинне та
позивачкою не оскаржується, тому
підстави для скасування державного
акту на право власності на земельну
ділянку кадастровим номером
:13:001:0101, що перебуває у власності
відповідачки - відсутні.

Оскільки в ході розгляду справи не
встановлено, що підстав для скасування
державного акту на право власності на
земельну ділянку, виданого на ім'я
відповідачки, тому відповідно до ст. 309
ЦПК України, апеляційну скаргу слід
задовольнити, рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст..309, 316 ЦПК України колегія
,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 22 квітня 2014 року скасувати та
ухвалити нове про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом 20 днів.

Головуючий:

Судді: