Справа № 572/1687/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2014 року

Сарненський районний суд Рівненської
області

головуючий суддя -
БОЛОТВІНА Л.О.

при секретарі -
ОСЮК І.В.

з участю адвоката -
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Сарни справу за позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
встановлення факту ухилення від
виконання обов»язків щодо утримання
спадкодавця та усунення від права на
спадкування,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заявили
цивільний позов до ОСОБА_4 про
встановлення факту ухилення від
виконання обов»язків щодо утримання
спадкодавця та усунення від права на
спадкування, оскільки ОСОБА_4, як син
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 брата ОСОБА_5,
ухилився від виконання своїх
обов»язків щодо утримання та
допомоги батьку, який потребував такої
допомоги, так як був непрацездатним та
в безпорадному стані, жодного разу не
провідавши батька та не надавши
матеріальної та фізичної допомоги;
тому вважають, що він не має права на
спадок від померлого.

Позивачі та їх представник
адвокат ОСОБА_6 підтримали позовні
вимоги та надали суду пояснення.

Відповідач ОСОБА_4 в судовий
розгляд не з»явився, належним чином
повідомлений про розгляд справи, його
представник ОСОБА_7 позовні вимоги не
визнав, оскільки вважає, що позивачі не
надали належних доказів, що ОСОБА_5 був
в безпорадному стані та що ОСОБА_4 не
відвідував батька та не допомагав йому.

Вислухавши сторони та їх
представників, дослідивши надані
докази, суд приходить до висновку, що
позов не підлягає задоволенню.

З наданих суду свідоцтв про
народження, смерть та розірвання
шлюбу,витягу з реєстрації прав
власності вбачається, що ОСОБА_5, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 мав у власності
квартиру АДРЕСА_1, він є батьком ОСОБА_4,
а позивачі є рідними братами ОСОБА_5,
ОСОБА_5, ОСОБА_5 11.01.1988 р. розірвав шлюб з
матір»ю відповідача ОСОБА_8 і
відповідач, що підтвердили позивачі,
залишився проживати з матір»ю та з
батьком не спілкувався, набувши
прізвище матері.

Відповідно до ст. 202 СК України
повнолітні діти зобов»язані
утримувати батьків, які є
непрацездатними і потребують
матеріальної допомоги, що є загальною
нормою; цивільного позову до ОСОБА_4
ОСОБА_5 у зв»язку з цим не подавав.

Хоча утримання непрацездатних
батьків не є в залежності від майнового
стану дорослих дітей, судом
встановлено, що на утриманні
відповідача є шестеро неповнолітніх
дітей.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України
ОСОБА_4, як спадкоємець першої черги,
має право на спадкування після смерті
батька, ОСОБА_5; згідно ст. 1224 цього ж
кодексу особа може бути усунена від
права на спадкування за законом, якщо
буде встановлено, що вона ухилялась від
надання допомоги спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво був у безпорадному стані. Саме
на цю норму закону посилаються
позивачі в підтвердження позовних
вимог.

Судом допитані свідки позивачів
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, які
підтвердили, що ОСОБА_5 хворів, вони
йому надавали допомогу, як сусіду та
другу, йому було тяжко ходити, однак, як
ствердила свідок ОСОБА_9 він час від
часу відвідував їх по сусідству,
опускаючись та потім піднімаючись по
сходам і це також було за кілька днів
до смерті; вони також знали, що кілька
разів в тиждень йому допомагає
соціальний працівник; сина ОСОБА_5
ОСОБА_4 вони ніколи не бачили.

Свідок ОСОБА_12 підтвердила, що, як
соціальний працівник, доглядала за
хворим ОСОБА_5 протягом двох років до
його смерті двічі на тиждень, купувала
ліки та продукти харчування, йому
допомагали сусіди та його брати.

Суд зазначає, що посилання позивачів
на те, що сусіди не бачили у ОСОБА_5
його сина, суд не розцінює як доказ
того, що відповідач не був у батька,
оскільки сусіди не проживали з
померлим і не були з ним цілодобово.

Так, допитана свідком ОСОБА_13
ствердила, що її сестра разом із своїм
чоловіком, ОСОБА_4 провідували його
батька, носили продукти харчування, про
що вона знає як зі слів сестри, так і з
її розмов по телефону з ОСОБА_5, при
яких особисто була присутня.

Судом досліджені медичні
документи щодо стану здоров»я ОСОБА_5,
з яких вбачається, що він хворів
хронічною мікробною екземою обох
нижніх кінцівок, і, як ствердили
позивачі, це був основний його тяжкий
діагноз; згідно посмертного епікризу,
смерть настала від ІХС дифузного
кардіосклерозу, гіпертонічної хвороби
2 ст., серцево-судинної недостатності;
на час смерті він був інвалідом другої
групи довічно за загальним
захворюванням, потребував лікування,
яке періодично проходив.

Таким чином, з досліджених
доказів, суд робить висновок, що ОСОБА_5
хоча і був людиною похилого віку,
потребував допомоги, однак в
безпорадному стані не був, оскільки
ходив, на що вказує відвідування ним
сусідів з інших поверхів, йому
допомагали брати, соціальний
працівник, сусіди, друзі і, на думку
суду, ще додаткової допомоги він не
потребував, оскільки доказів цьому
позивачі не надали. І лише факт
недостатнього невідвідування його
сином, тому, що це син, не є підставою
вважати, що відповідач ухилявся від
надання допомоги, якої потребував
батько, умисно і це спрямовано на
ухилення від обов»язку забезпечити
підтримку. Крім того, суд вважає, що
умислу у відповідача в цьому не було,
так як, як слідує з показань свідка
ОСОБА_13, ОСОБА_4 часто перебував на
заробітках для утримання багатодітної
сім»ї, що, можливо і не давало йому
більше часу спілкуватись з батьком.

Тому, судом не встановлений факт
ухилення відповідача від виконання
обов»язків щодо утримання спадкодавця
ОСОБА_5, а тому немає і підстав для його
усунення від права на спадкування.

На підставі ст. 202 Сімейного
кодексу України, ст. ст. 1223, 1224 ЦК
України, керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК
України суд -

В И Р І Ш И
В :

В задоволенні позову ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення
факту ухилення від виконання
обов»язків щодо утримання спадкодавця
та усунення від права на спадкування
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Рівненської обл.
через районний суд протягом 10 днів з
дня його проголошення.

Суддя