Номер провадження: 22-ц/785/5176/14
Головуючий у першій інстанції Гудіна
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Одеської області у складі:

головуючого судді:
Погорєлової С.О.

суддів: Сидоренко І.П.,
Цюри Т.В.

при секретарі
Колмакові В.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2,
яка дії в своїх інтересах та в
інтересах МПП «Анжеліка» та ОСОБА_3 на
рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 25 лютого 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення
заробітної плати та моральної шкоди,-

встановила:

В 2003 році ОСОБА_3 звернулася до суду із
позовом до МПП «Анжеліка» в особі
директора ОСОБА_2 про стягнення з
відповідача, згідно з договором позики
від 22.12.1999 року борг у сумі 20 140 гривень
та просила накласти арешт на квартиру
АДРЕСА_1. (т. 1 а. с. 2)

Ухвалою суду від 26.02.2003 року клопотання
ОСОБА_3 задоволено, накладено арешт на
квартиру АДРЕСА_1. (т. 1 а. с. 7)

26.05.2003 року до суду надійшла зустрічна
позовна заява від ОСОБА_2 до ОСОБА_3, з
урахуванням уточнень, в якій вона
просила визнати дії ОСОБА_3
неправомірними, стягнути з неї
вартість присвоєного майна у розмірі 14
425,80 гривень, індекс інфляції - 15 954,93
гривень. (т. 1 а. с. 39-40, т. 3 а. с. 154)

Посилалась на те, що в період її хвороби
відповідачка, скориставшись
безпорадним станом позивача,
заволоділа документами та майном
підприємства та використала документи
та майно за своїм розсудом. З цього
приводу ОСОБА_2 неодноразово
зверталась до міліції. В серпні 2001 року
під час особистої зустрічі сторін
ОСОБА_3 повернула частину другорядних
документів та офісні стільці позивачу,
про що ОСОБА_2 дала розписку.

Рішенням суду позов ОСОБА_3 було
задоволено. Зустрічна позовна заява
ОСОБА_2 судом не розглядалась. (т. 1 а. с.
63-64)

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 28.06.2004 року апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задоволено частково,
рішення суду першої інстанції
скасовано, справу направлено на новий
розгляд. (т. 1 а. с. 116)

Ухвалою суду від 29.09.2006 року позов
ОСОБА_3 залишено без розгляду, яка
ухвалою апеляційного суду Одеської
області скасована, справа направлена
на новий розгляд. (т. 1 а. с. 195, 229-230)

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 16.06.2009 року позов ОСОБА_3
задоволено частково. В задоволенні
зустрічного позову МПП «Анжеліка» -
відмовлено. (т. 2 а. с. 147-149)

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 11.02.2010 року апеляційну
скаргу МПП «Анжеліка» задоволено
частково, рішення скасоване, в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та
МПП «Анжеліка» - відмовлено. (т. 2 а. с.
228-231)

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 11.02.2010 року позовна заява
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди
повернута до суду першої інстанції для
вирішення питання про її прийняття та
подальшого розгляду (т. 2 а. с. 233-234).

Ухвалою судді Суворовського районного
суду м. Одеси від 16 березня 2010 року
позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальних збитків та
моральної шкоди була повернута
позивачеві, якій роз'яснено право
звернення за підсудністю до
Приморського районного суду м. Одеси на
загальних підставах (т. 2 а. с. 237).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 21.12.2011 року
касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено,
рішення апеляційного суду Одеської
області від 11.02.2010 року залишено без
змін. (т. 2 а. с. 276-277)

Ухвалою суду від 06.03.2012 року задоволено
заяву ОСОБА_2 та скасовано арешт на
квартиру АДРЕСА_1 (т. 3 а. с. 36-37)

Ухвалою суду від 05.04.2012 року задоволено
заяву ОСОБА_2 та накладено арешт на
квартиру АДРЕСА_2 (т. 3 а. с. 40)

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовними
вимогами, які 24.02.2014 року були уточнені,
і остаточно просила суд визнати дії
ОСОБА_3 щодо присвоєння майна
неправомірними; стягнути з ОСОБА_3
вартість присвоєного нею у березні 2001
року майна у розмірі 14 425,8 гривень;
стягнути з ОСОБА_3 індекс інфляції за
період з березня 2001 року по січень 2014
року в сумі 15 954,93 гривень (т.3 а.с.154).

14.10.2013 року до суду надійшла зустрічна
позовна заява від ОСОБА_3 до МПП
«Анжеліка», ОСОБА_2 про стягнення
заробітної плати у розмірі 4 000 гривень,
суму різниці по авансовому звіту у
розмірі 481,30 гривень, моральної шкоди у
розмірі 26 000 гривень. (т. 3 а. с. 137-138)

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 25 лютого 2014 року позов
ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму майнової
шкоди в розмірі 14 425,80 гривень. В іншій
частині позову відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 - відмовлено. (т. 3 а. с. 162-164)

В апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_2
просить рішення скасувати в частині
відмови у стягненні інфляційних
витрат, ухвалити нове, яким
задовольнити позов в цій частині та
визнати дії ОСОБА_3 неправомірними,
посилаючись на його необґрунтованість,
неповне з`ясування обставин, що мають
значення для справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права. (т. 3 а. с. 169)

В апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_3
просить рішення скасувати, ухвалити
нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_2
відмовити у повному обсязі, а її
зустрічний позов задовольнити у
повному обсязі, посилаючись на його
необґрунтованість, неповне з`ясування
обставин, що мають значення для справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. (т. 3 а. с. 201-208)

Заслухавши суддю - доповідача,
доводи апеляційних скарг, перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів вважає,

що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає
відхиленню, а апеляційна скарга ОСОБА_3
підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд
першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_3 з 30 листопада 2000 року працювала
на підприємстві на посаді заступника
генерального директора з повною
матеріальною відповідальністю. Згідно
проведеної бухгалтером підприємства
інвентаризації майна, станом на 01
червня 2001 року, відсутнє майно на суму 14
425,8 гривень. Отже, суд вважав доведеним
завдання ОСОБА_3 підприємству шкоди в
сумі вартості втраченого майна. Інші
вимоги ОСОБА_2 суд вважав недоведеними.
Зустрічний позов ОСОБА_3 до МПП
«Анжеліка», ОСОБА_2 про стягнення
заробітної плати у розмірі 4 000 гривень,
суму різниці по авансовому звіту у
розмірі 481,30 гривень, моральної шкоди у
розмірі 26 000 гривень, суд вважав також
недоведеними.

Проте з таким висновком судова
колегія погоджується частково.

За змістом ч. 2 п. 3 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 29
грудня 1992 року N 14 "Про судову практику в
справах про відшкодування шкоди,
заподіяної підприємствам, установам,
організаціям їх працівниками",
виходячи з вимог цивільного
процесуального законодавства, суд у
кожному випадку зобов'язаний вживати
передбачених законом заходів до
всебічного, повного й об'єктивного
з'ясування обставин, від яких згідно зі
статтями 130, 1353, 137 КЗпП України залежить
вирішення питання про покладення
матеріальної відповідальності та про
розмір шкоди, що підлягає
відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати:
наявність прямої дійсної шкоди та її
розмір; якими неправомірними діями її
заподіяно і чи входили до функцій
працівника обов'язки, неналежне
виконання яких призвело до шкоди; в
чому полягала його вина; в якій
конкретно обстановці заподіяно шкоду;
чи були створені умови, які
забезпечували б схоронність
матеріальних цінностей і нормальну
роботу з ними; який майновий стан
працівника.

Судом встановлено, що ОСОБА_3
працювала в МПП «Анжеліка» у період з
грудня 2000 року по березень 2001 року на
посаді заступника генерального
директора (т.1 а.с.41-43). Трудові обов'язки
заступника генерального директора на
МПП «Анжеліка» не регламентовані.

Докази того, що ОСОБА_3 є
матеріально відповідальною особою
матеріали справи не містять.

Колегія суддів не
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що
інвентаризаційна опис майна МПП
«Анжеліка» станом на 01.06.2001 року може
бути доказом винних дій ОСОБА_3, а також
означати її повну матеріальну
відповідальність за втрату майна.

Відповідно до ст. 132 КЗпП
України за шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації
при виконанні трудових обов'язків,
працівники, з вини яких заподіяно
шкоду, несуть матеріальну
відповідальність у розмірі прямої
дійсної шкоди, але не більше свого
середнього місячного заробітку.
Матеріальна відповідальність понад
середній місячний заробіток
допускається лише у випадках,
зазначених у законодавстві. Так, ст. 134
КЗпП України встановлені випадки
повної матеріальної відповідальності
працівників за шкоду, заподіяну з їх
вини підприємству. Цей перелік є
вичерпним.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України
встановлено, що працівники несуть
матеріальну відповідальність у
повному розмірі шкоди, заподіяної з їх
вини підприємству, установі,
організації, у випадку, коли між
працівником і підприємством,
установою, організацією, відповідно до
ст. 1351 цього Кодексу укладено письмовий
договір про взяття на себе працівником
повної матеріальної відповідальності
за незабезпечення цілості майна та
інших цінностей, переданих йому для
зберігання або для інших цілей.

У п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 29 грудня 1992 року N 14 "Про
судову практику в справах про
відшкодування шкоди, заподіяної
підприємствам, установам, організаціям
їх працівниками" (з наступними змінами)
роз'яснено, що, розглядаючи справи про
матеріальну відповідальність на
підставі письмового договору,
укладеного працівником з
підприємством, установою,
організацією, про взяття на себе повної
матеріальної відповідальності за
незабезпечення цілості майна та інших
цінностей (недостача, зіпсування),
переданих йому для зберігання або
інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП України), суд
зобов'язаний перевірити, чи належить
відповідач до категорії працівників, з
якими згідно зі ст. 1351 КЗпП України може
бути укладено такий договір, та чи був
він укладений.

Отже, системний аналіз
зазначених вище норм права, дає
підстави для висновку, що при
покладенні матеріальної
відповідальності права і законні
інтереси працівника гарантуються
шляхом установлення відповідальності
тільки за пряму дійсну шкоду, лише в
межах і в порядку, передбачених
законодавством, і за умови, що така
шкода заподіяна підприємству,
установі, організації винними
протиправними діями (бездіяльністю)
працівника. Ця відповідальність, як
правило, обмежується певною частиною
заробітку працівника і не повинна
перевищувати повного розміру
заподіяної шкоди, за винятком випадків,
передбачених законодавством.

Суд на зазначені вимоги
законодавства і викладені обставини
справи уваги не звернув, не надав
жодної оцінки відсутності договору про
повну матеріальну відповідальність,
який мав бути укладений між МПП
«Анжеліка» та ОСОБА_3 на період
виконання нею обов'язків заступника
генерального директора МПП «Анжеліка».

В матеріалах справи наявні -
копія заяви ОСОБА_2 від 21.04.2001 року на
ім'я начальника міського відділу МВС
України в Одеській області щодо
неправомірних, з її точки зору, дій
ОСОБА_3; копія заяви ОСОБА_2 від 08.10.2001
року на ім'я начальника Жовтневого РО
ОГУ УМВД України в Одеській області по
факту знищення документації та майна
підприємства ОСОБА_3; копія скарги
ОСОБА_2 від 01.08.2001 року прокурору м.
Одеси на дії працівників міського
відділу МВС України в Одеській області.

Вказане листування свідчить
про наявність спору щодо майна
підприємства, проте таке листування
не може слугувати доказом винних дій
ОСОБА_3

Крім того, звертає увагу відсутність
доказів наявності у підприємства
переліченого майна в
інвентаризаційному опису від
01.06.2001року, наданий суду опис не містить
підпису голови інвентаризаційної
комісії або іншої уповноваженої особи,
відсутні відомості про наявність
переліченого майна і на балансі
підприємства.

Будь-яких інших доказів на
підтвердження позовних вимог ОСОБА_2
матеріали справи не містять.

Установивши, недоведеність заподіяння
матеріальної шкоди МПП «Анжеліка» при
виконанні ОСОБА_3 трудових обов'язків,
відсутності договору про повну
матеріальну відповідальність, акту
прийому-передачі матеріальних
цінностей та доказів забезпечення їх
схоронності, колегія суддів дійшла
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення позову ОСОБА_2

Колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відсутність жодного
допустимого доказу на підтвердження
зустрічного позову ОСОБА_3 Отже,
оцінюючи зібрані по справі докази в їх
сукупності, колегія суддів робить
висновок, що позов ОСОБА_3 до МПП
«Анжеліка», ОСОБА_2 про стягнення
заробітної плати у розмірі 4 000 гривень,
суму різниці по авансовому звіту у
розмірі 481,30 гривень, моральної шкоди у
розмірі 26 000 гривень не підлягає
задоволенню у зв'язку з
безпідставністю вимог.

При указаних обставинах,
судова колегія вважає, що суд першої
інстанції не в повній мірі визначився з
виниклими між сторонами
правовідносинами, застосував закон,
який не підлягає застосуванню, що
відповідно, призвело до неправильного
вирішення справи в частині задоволення
вимог ОСОБА_2, у зв'язку з чим рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 25 лютого 2014 року в цій частині
підлягає скасуванню з ухваленням
нового по суті заявлених позовних
вимог.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.3,4
ч.1ст.309,316,317,318,319 ЦПК України, колегія
суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка дії в
своїх інтересах та в інтересах МПП
«Анжеліка» - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 25 лютого 2014 року в частині
задоволення позову ОСОБА_2 - скасувати.

В цій частині ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про відшкодування матеріальної шкоди
в розмірі 14 425,8 гривень - відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Погорєлова С.О.

Судді
Цюра Т.В.

Сидоренко І.П.