Номер провадження: 22-ц/785/5356/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Черевка П.М.,

Сватаненка В.І.,

при секретарі Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою прокурора Татарбунарського
району Одеської області - Волкова І.І.,
який діє в інтересах малолітньої
ОСОБА_4 на рішення Татарбунарського
районного суду Одеської області від 09
квітня 2014 року по справі за позовом
Комунального закладу «Кілійська
спеціальна загальноосвітня
школа-інтернат І-ІІ ступенів» в
інтересах малолітньої ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, треті особи без самостійних
вимог щодо предмета спору: служба у
справах дітей Татарбунарської
районної державної адміністрації
Одеської області, прокуратура
Татарбунарського району Одеської
області, Саратська районна державна
нотаріальна контора Одеської області
про оспорювання факту прийняття
спадщини та відміну державної
реєстрації об'єкта нерухомості,-

встановила:

У лютому 2012 року позивач звернувся до
суду з зазначеними позовними вимогами,
посилаючись на те, що у Комунальному
закладі «Кілійська спеціальна
загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ
ступенів» з 15.07.2008 року навчається та
перебуває на повному державному
утриманні, згідно розпорядження
Татарбунарської райдержадміністрації
від 24.06.2008 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка
була влаштована до даного закладу
після смерті своєї матері ОСОБА_6.

На підставі зазначеного розпорядження
та рішення виконкому Татарбунарської
міської ради від 26.06.2008 року за ОСОБА_4
було закріплено право користування
житлом по АДРЕСА_1, в якому вона
постійно проживала до прибуття до
Комунального закладу.

Цей будинок належав дідусеві
неповнолітньої особи ОСОБА_7, що
перебував у шлюбі з її бабусею ОСОБА_8.
Мати неповнолітньої ОСОБА_4 померла в
ІНФОРМАЦІЯ_6. В ІНФОРМАЦІЯ_7 помер
ОСОБА_7, а в ІНФОРМАЦІЯ_8 - ОСОБА_8.

Оскільки мати дитини померла раніше,
тобто до відкриття спадщини, що
лишилась після дідуся і бабусі
малолітньої особи, то вона мала право
успадкувати зазначене житло за правом
представлення, згідно ст. 1266 ЦК України.
Але в січні 2014 року стало відомо, що на
житловий будинок по АДРЕСА_1 оформлено
право власності у порядку спадкування
за законом за ОСОБА_5 - тіткою ОСОБА_4, що
є незаконним і порушує право
неповнолітньої особи на житло.

Рішенням Татарбунарського районного
суду Одеської області від 09 квітня 2014
року позовні вимоги Комунального
закладу «Кілійська спеціальна
загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ
ступенів» в інтересах малолітньої
ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності на 1/2 частину житлового
будинку загальною площею 44,3 кв.м,
житловою площею 25,6 кв.м з будівлями та
спорудами по АДРЕСА_1.

Визнано не чинним нотаріальне
оформлення права власності на 1/2
частину житлового будинку з будівлями
та спорудами по АДРЕСА_1.

Відмінено державну реєстрацію права
власності на 1/2 частину житлового
будинку з будівлями та спорудами по
АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
прокурор Татарбунарського району
Одеської області - Волков І.І., який діє
в інтересах малолітньої ОСОБА_4 подав
до суду апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду скасувати,
ухвалити по справі нове рішення, яким
визнати незаконним нотаріальне
оформлення права власності на житловий
будинок за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 і
відмінити його; відмінити державну
реєстрацію права власності за адресою:
АДРЕСА_1 за ОСОБА_5; визнати право
власності на житловий будинок за
адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на порушення
судом норм права.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, який
доповів зміст рішення, яке оскаржено,
доводи апеляційної скарги, межі, в яких
повинні здійснюватись перевірка
рішення, встановлюватися обставини і
досліджуватися докази, вислухавши
думку учасників процесу, колегія
суддів вважає необхідним апеляційну
скаргу задовольнити частково, з
наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги
Комунального закладу «Кілійська
спеціальна загальноосвітня
школа-інтернат І-ІІ ступенів» в
інтересах малолітньої ОСОБА_4 частково,
суд першої інстанції виходив з того, що
оформлення права власності на все
спірне нерухоме майно за ОСОБА_5, яка
відноситься до другої черги
спадкоємців за законом, порушує
конституційне право малолітньої
ОСОБА_4 на житло. А оскільки спірний
житловий будинок був успадкований
малолітніми ОСОБА_9 та ОСОБА_4 за правом
представлення по ? кожній, то суд дійшов
висновку про визнання права власності
за ОСОБА_4 тільки на ? частину спірного
житлового будинку.

Однак колегія суддів не може
погодитися з висновками суду першої
інстанції, оскільки висновки суду не
відповідають дійсним обставинам
справи, суд неправильно застосував
норми матеріального права.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 2 постанови від 18 грудня 2009
року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі» рішення є законним
тоді, коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства відповідно до
статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми. Обґрунтованим визнається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Рішення Татарбунарського районного
суду Одеської області від 09 квітня 2014
року зазначеним вимогам не відповідає.

Так, апеляційним судом встановлено,
підтверджено матеріалами справи та не
спростовується сторонами, що ОСОБА_4
народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.
Татарбунари Одеської області, що
підтверджується свідоцтвом про
народження (а.с.3), матір'ю якої записано
ОСОБА_6. У ОСОБА_4 є сестра ОСОБА_9, яка
народилась ІНФОРМАЦІЯ_5, матір'ю якої
також записана ОСОБА_6.

Відповідно до актового запису про
народження № 181 від 15.10.1981 року ОСОБА_6
народилась ІНФОРМАЦІЯ_9, її батьками
були ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с.39-41).

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_6 померла, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1 (а.с.4).

З довідки адресного бюро
вбачається, що ОСОБА_6 була
зареєстрована та проживала по день
смерті по АДРЕСА_1 та була знята з
реєстраційного обліку у зв'язку зі
смертю (а.с.6).

Відповідно до довідки виконкому
Татарбунарської міської ради № 1803 від
25.06.2008 року ОСОБА_4 проживала за адресою:
АДРЕСА_1 разом з сестричкою ОСОБА_9,
бабусею ОСОБА_8, дідусем ОСОБА_7 та
прабабусею ОСОБА_10 (а.с.7).

На підставі розпоряджень
Татарбунарської райдержадміністрації
Одеської області № 229/А-2008 від 24.06.2008
року, та № 292/А-2008 від 17.09.2008 року та
рішення виконкому Татарбунарської
міської ради Одеської області № 161 від
26.06.2008 року у зв'язку зі смертю ОСОБА_6
прийнято рішення про влаштування її
малолітніх дітей ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5,
та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в дитячий
державний заклад на повне державне
утримання та збереження за ними права
користування житлом по АДРЕСА_1 (а.с.8-9).

З довідки КЗ «Кілійська
спеціальна загальноосвітня
школа-інтернат І-ІІ ступенів» за № 36
від 14.02.2014 року вбачається, що ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно навчається в
зазначеному закладі з 15.07.2008 року по
наступний час та знаходиться на
повному державному забезпеченні (а.с.14).

ІНФОРМАЦІЯ_7 помер ОСОБА_7, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_2 (а.с.26).

ІНФОРМАЦІЯ_8 померла ОСОБА_8, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_3 (а.с.25).

Згідно інформаційної довідки з Реєстру
прав власності на нерухоме майно за №
НОМЕР_4 від 27.01.2014 року власником
будинку АДРЕСА_1 був ОСОБА_7, будинок
належав йому на праві приватної
власності (а.с.12).

На даний час, відповідно до
інформаційної довідки з Реєстру прав
власності на нерухоме майно за №
НОМЕР_5 від 27.01.2014 року, зазначений
будинок належить ОСОБА_5 на праві
приватної власності (а.с.11).

Згідно довідки Татарбунарского БТІ № 25
від 05.02.2014 року житловий будинок з
будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 має
загальну площу 44,3 кв.м та житлову площу
25,6 кв.м.

З листа завідувача Саратської
районної державної нотаріальної
контори від 19.02.2014 року вбачається,
спадкова справа до майна померлої
ОСОБА_8 була заведена 08.11.2012 року.
Свідоцтво про право власності на
спадщину було видано спадкоємцям, які
про себе заявили у встановлений
законом строк. Згідно довідки щодо
складу сім'ї спадкодавця, інформація
щодо малолітніх, неповнолітніх дітей
була відсутня (а.с.43).

Судом першої інстанції вірно було
встановлено, що у спірному будинку
АДРЕСА_1 проживала сім'я: власник
будинку ОСОБА_7, його дружина ОСОБА_8, їх
дочка ОСОБА_6 та її малолітні дочки -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_5.

Після смерті ОСОБА_6 у 2008 році її
малолітніх дітей ОСОБА_9 і ОСОБА_4 було
влаштовано в дитячий державний заклад
на повне державне утримання і за ними
було збережено право користування
спірним житловим будинком.

Після смерті власника будинку
ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_7 відкрилась
спадщина на зазначене спірне нерухоме
майно, на яке мали право дружина
померлого в порядку ст. 1261 ЦК України
(на 1/2 частку) та малолітні онуки
померлого, відповідно до ст. 1266 ЦК
України, за правом представлення,
оскільки на час відкриття спадщини не
було в живих їх матері, яка спадкувала
би 1/2 частку спадщини за законом.

Тобто, спірне спадкове нерухоме
майно повинно було належати ОСОБА_8 - 1/2
частка - та неповнолітнім ОСОБА_9 і
ОСОБА_4 - 1/2 частка (по 1/4 частці кожній).

Після смерті ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_8
відкрилась спадщина на належну їй
частину у спірному нерухомому майні, на
яку мали право малолітні онуки
померлої - ОСОБА_9 і ОСОБА_4 - відповідно
до ст.1266 ЦК України, за правом
представлення.

Таким чином, як зазначив суд
першої інстанції, ОСОБА_9 і ОСОБА_4
успадкували спірний житловий будинок
по 1/2 частці кожна.

Але судом першої інстанції не
прийнято до уваги, що відповідно до
рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 12.09.2012 року ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5 було
усиновлено іноземними громадянами без
збереження правового зв'язку між
усиновленою та її бабою, дідом та
сестрою за походженням, зі зміною
прізвища, ім'я та по батькові
усиновленої.

Зазначені обставини визнані сторонами,
а тому відповідно до ст. 1 ст. 61 ЦПК
України доказуванню не підлягають.

Відповідно до ст. 207 СК України,
усиновленням є прийняття
усиновлювачем у свою сім'ю особи на
правах дочки чи сина, що здійснено на
підставі рішення суду.

Частиною 2 ст. 1260 ЦК України
передбачено, що усиновлений та його
нащадки не спадкують за законом після
смерті батьків усиновленого, інших
його родичів за походженням по
висхідній лінії.

Юридичне значення усиновлення полягає
в тому, що з ним пов'язується припинення
особистих та майнових права і
обов'язків між батьками та особою, яка
усиновлена, а також між нею та іншими
родичами за походженням.

Таким чином, відповідно до ст. 1266 ЦК
України єдиним спадкоємцем спірного
житлового будинку АДРЕСА_1, за правом
представлення є ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів
дійшла висновку, що рішення суду першої
інстанції порушує законні права та
інтереси ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є
єдиною спадкоємицею на спірний
житловий будинок, а тому вважає
необхідним задовольнити позовні
вимоги щодо визнання недійсним
свідоцтва про право власності у
порядку спадкування за законом на
будинок АДРЕСА_1, видане на ім'я ОСОБА_5,
та визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
право власності на спірний будинок у
порядку спадкування за законом.

Що стосується позовних вимог про
відміну державної реєстрації права
власності за ОСОБА_5, то в цій частині
суд відмовляє в їх задоволенні,
оскільки само по собі визнання
недійсним свідоцтва про право
власності у порядку спадкування за
законом на будинок АДРЕСА_1, видане на
ім'я ОСОБА_5, та визнання права
власності на спірне майно у порядку
спадкування за ОСОБА_4 є підставою для
здійснення державної реєстрації за
останньою, а також скасування
попередньої реєстрації (ст.ст. 19, 27 ЗУ
України від 01 липня 2004 року № 1952 - ІУ
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень»).

Відповідно до ч. 1. ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається на
підставу своїх вимог та заперечень.

На підставі викладеного колегія суддів
дійшла висновку, що рішення суду першої
інстанції є необґрунтованим та
підлягає скасуванню з ухваленням по
справі нового рішення про часткове
задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1
п.п. 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області, -

вирішила:

Апеляційну скаргу прокурора
Татарбунарського району Одеської
області - Волкова І.І., який діє в
інтересах малолітньої ОСОБА_4,
задовольнити частково.

Рішення Татарбунарського районного
суду Одеської області від 09 квітня 2014
року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким
позовні вимоги Комунального закладу
«Кілійська спеціальна загальноосвітня
школа-інтернат І-ІІ ступенів» в
інтересах малолітньої ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, треті особи без самостійних
вимог щодо предмета спору: служба у
справах дітей Татарбунарської
районної державної адміністрації
Одеської області, прокуратура
Татарбунарського району Одеської
області, Саратська районна державна
нотаріальна контора Одеської області
про оспорювання факту прийняття
спадщини та відміну державної
реєстрації об'єкта нерухомості
задовольнити частково.

Визнати недійсним свідоцтво про право
власності у порядку спадкування за
законом на будинок АДРЕСА_1, видане на
ім'я ОСОБА_5.

Визнати право власності у порядку
спадкування за законом на будинок
АДРЕСА_1 загальною площею 44,3 кв.м,
житловою площею 25,6 кв.м з будівлями та
спорудами за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення колегії судів набирає законної
сили з моменту проголошення.

Рішення колегії суддів може бути
оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня
проголошення до суду касаційної
інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області

І.А. Артеменко

В.І. Сватаненко

П.М. Черевко