АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА[1]

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Прокопчук Н.О.,
Росік Т.В.,

при секретарі: Калініній Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві апеляційну
ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2,

на ухвалу Дніпровського районного
суду м. Києва від 19 травня 2014 року

у цивільній справі за заявою ОСОБА_2,
заінтересована особа: ОСОБА_3, про
встановлення факту, що має юридичне
значення, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 19 травня 2014 року ОСОБА_2
відмовлено у відкритті провадження у
вказаній справі.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою
суду ОСОБА_1, який діє в інтересах
ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій
зазначив, що ухвала суду постановлена з
порушенням норм процесуального права,
висновки суду не відповідають дійсним
обставинам справи, а тому ухвала
підлягає скасуванню з направленням
справи для продовження розгляду до
суду першої інстанції.

Представник заявника - ОСОБА_1 в
судовому засіданні підтримав
апеляційну скаргу, з підстав
викладених в ній та просив
задовольнити.

Заінтересована особа, яка відповідно
до ст. 74 ЦПК України належним чином
повідомлялася про час та місце
розгляду справи, в судове засідання не
з'явилася, причини неявки суду не
повідомила.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України,
колегія суддів вважає за можливе
розглянути справу за відсутності
заінтересованої особи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення
представника заявника ОСОБА_1,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
законність та обґрунтованість ухвали
суду в межах апеляційного оскарження,
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження,
суд першої інстанції виходив з
положень ч. 4 ст. 256 ЦПК України та
вважав, що із заяви вбачається спір про
право.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду та вважає його
передчасним, з огляду на наступне.

Як вбачається зі змісту заявлених
вимог, заявниця просила суд встановити
факт належності ОСОБА_2 на праві
власності 1/3 частини квартири АДРЕСА_1,
посилаючись на те, що документ, що
підтверджує належність їй на праві
власності вказаної частини квартири, а
саме свідоцтво про право власності
було протиправно привласнено батьком
ОСОБА_3, в зв'язку з чим вона, будучи
власником 1/3 частини вказаної квартири
фактично не може розпоряджатись своїм
майном.

Відповідно до ч. 4 ст. 256 ЦПК України
суддя відмовляє у відкритті
провадження у справі, якщо з заяви про
встановлення факту, що має юридичне
значення, вбачається спір про право, а
якщо спір про право буде виявлений під
розгляду справи, - залишає заяву без
розгляду.

Доказів того, що між ОСОБА_2 виник спір з
ОСОБА_3 стосовно 1/3 частини зазначеної
квартири, матеріали справи не містять.

Зважаючи на те, що в справі відсутні
дані про те, що факт, який просить
встановити заявниця, можуть вплинути
на права чи обов'язки інших осіб,
колегія суддів приходить до висновку,
що в даному випадку заявниця здійснює
дії, направлені на реалізацію свого
права про встановлення юридичного
факту, а тому є неправильними висновки
суду щодо наявності спору про право.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 та ст. 235
ЦПК України справи окремого
провадження розглядаються судом з
додержанням загальних правил,
встановлених цим Кодексом, за винятком
положень щодо змагальності та меж
судового розгляду.

За загальним правилом, встановленим
цим Кодексом, суддя отримавши заяву
повинен перевірити дотримання
заявником вимог щодо змісту та форми
заяви.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 258 ЦПК України
у заяві про встановлення фактів, що
мають юридичне значення повинно бути
зазначено:

1) який факт заявник просить
встановити та з якою метою;

2) причини неможливості одержання або
відновлення документів, що посвідчують
цей факт;

3) докази, що підтверджують факт.

Крім того, частиною другою цієї статті
встановлено, що до заяви додаються
докази, що підтверджують викладені в
заяві обставини, і довідка про
неможливість відновлення втрачених
документів.

Суд першої інстанції не врахував цих
положень, та не звернув уваги, що заява
не відповідає вимогам, передбаченим ст.
258 ЦПК України, до заяви не додано
довідку про неможливість відновлення
втрачених документів відповідно до
вимог ч.2 ст. 258 ЦПК України.

За вказаних обставин, заява підлягає
залишенню без руху з наданням строку
для усунення недоліків.

На підставі викладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції порушив порядок,
встановлений для вирішення питання про
відкриття провадження у справі.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України за
наслідками розгляду скарги на ухвалу
суду першої інстанції апеляційний суд
скасовує ухвалу і передає питання на
новий розгляд до суду першої інстанції,
якщо останній порушив порядок,
встановлений для його вирішення.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 218, 303, 304, 307, 312, 317, 319, 325, 327 ЦПК України,
судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в
інтересах ОСОБА_2,- задовольнити
частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.
Києва від 19 травня 2014 року - скасувати і
передати питання на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, оскарженню в касаційному
порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді:

Справа № 755/12423/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9069/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Антипова Л.О.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Мазурик О.Ф.