Справа № 458/834/13
Головуючий у 1 інстанції: Кріль Л.М.
Провадження № 22-ц/783/3646/14
Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Бойко С.М., Берези В.І.

за участі судового секретаря:
Брикайло М.В.,

представника позивача ОСОБА_2 та
відповідача ОСОБА_3, розглянувши у
відкритому судовому засіданні у місті
Львові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення Турківського
районного суду Львівської області від
12 березня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод
у користуванні приватним житловим
будинком та зняття вдповідача з
реєстрації на проживання в ньому, -

встановила:

В червні 2013 року позивачка ОСОБА_4
звернулася до суду з даним позовом,
посилаючись на те, що вона є власницею
житлового будинку, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 Турківського району
Львівської області. В листопаді 2009 року
з її дозволу в її будинок тимчасово
вселився її племінник, відповідач
ОСОБА_3, який був прописаний в цьому
будинку з 1973 року та після одруження в
1986 році проживав в с.Гусине
Турківського району Львівської
області. Разом з ним в її будинок
вселилась його дружина ОСОБА_5. Згодом
після вселення в будинок відповідач з
дружиною стали її ображати, створювати
конфлікти та перешкоджати вільно
користуватись помешканням і вести
господарство, що змусило її звернутись
до суду.

Рішенням Турківського районного
суду Львівської області від 12 березня
2014 року зазначений позов задоволено та
зобов'язано ОСОБА_3 усунути перешкоди у
користуванні належним ОСОБА_6 на праві
приватної власності житловим будинком
шляхом його виселення з її житлового
будинку, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 Турківського району
Львівської області. Крім того, ухвалено
зняти ОСОБА_3 з реєстрації на
проживання у житловому будинку, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
Турківського району Львівської
області та стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 114,70
грн..

Вказане рішення суду оскаржив
відповідач ОСОБА_3. В апеляційній
скарзі, посилається на незаконність,
необґрунтованість оскаржуваного
рішення, порушення норм процесуального
права та неправильне застосування норм
матеріального права, без повного та
всебічного з'ясування обставин справи,
без належної оцінки всіх доказів.
Вказує також на те, що спір, що
розглядається вже був предметом
розгляду у судах першої, апеляційної та
касаційної інстанцій, а підставами для
звернення з даним позовом були ті самі
обставини, на підтвердження яких
позивач подавала ті ж докази. Відтак,
вважає, що даний позов подано щодо того
ж предмету позову, з тих самих правових
підстав та між тими самими сторонами.
відносно якого вже ухвалено рішення по
суті і воно набрало законної сили.
Додатково наголошує, що докази, на які
посилається позивач як підставу своїх
позовних вимог вже були підставами для
звернення до суду та з врахуванням яких
ухвалено рішення Апеляційного суду
Львівської області 19.03.2013 року. Також
зазначає, що будинок, право на
проживання та реєстрацію у якому є
предметом спору, був колгоспним двором,
що підтверджується відповідними
доказами. Згідно витягу з по
господарської книги Великовисоцької
сільської ради та архівної довідки №196
від 04.07.2012 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є
членами колгоспного двору. Відомості
про виключення ОСОБА_3 із членів
колгоспного двору відсутні. На
підставі вказаного, вважає, що його
право на частку майна колишнього
колгоспного двору під час приватизації
такого позивачем було порушено, а
пред'явлення позову про його виселення
є передчасним та необґрунтованим.

На підставі вказаного, апелянт
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким повністю відмовити
у задоволенні позовних вимог (а.с. 126-131).

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представника відповідача
ОСОБА_3 на обґрунтування доводів
апеляційної скарги, заперечення на
скаргу представника позивача ОСОБА_2,
перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду з урахуванням доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню
виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
та заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

У відповідності до положень ст.303
ЦПК України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції. Апеляційний суду не
обмежений доводами апеляційної скарги,
якщо під час розгляду справи буде
встановлено неправильне застосування
норм матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають ті обставини,
які мають значення для ухвалення
рішення у справі і щодо яких у сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі,
виник спір.

Відповідно з ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Згідно зі ст.ст. 3,4 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутись
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. Здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб у спосіб,
визначений законами України.

Колегія суддів вважає, що вказані
вимоги процесуального закону судом у
повному обсязі не були дотримані,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи
та беззаперечно встановлено судом
першої інстанції, позивачка ОСОБА_4 та
відповідач ОСОБА_3 є тіткою і
племінником. Позивачці ОСОБА_4 належить
на праві приватної власності житловий
будинок, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 Турківського району
Львівської області, отриманої у
власність в 2011 році в порядку
приватизації.

Беззаперечною є і та обставина, що
відповідач ОСОБА_3, починаючи із
трьохмісячного віку (з 1958 року)
проживав у спірному будинку біля своєї
бабусі, яка померла в 1978 році та з 01.03.1986
року був зареєстрований в цьому
будинку.

Після одруження в 1987 року
переїхав проживати до батьків дружини
ОСОБА_5 в с.Гусне Турківського району
Львівської області та повернувся
проживати у спірний будинок за згодою
ОСОБА_4 в 2009 році.

В матеріалах цивільної справи
№2-62/12 (а.с.253), яка досліджувалась судом,
наявні докази того, що ОСОБА_3 був
зареєстрований в погосподарській
книзі в будинку по АДРЕСА_1 Висоцьке з
1958 року, зберігав реєстрацію після
навчання 1977-1982 року, станом на 1991 рік і
по даний час.

При запереченні ОСОБА_3 щодо
наявності у нього, окрім спірного
будинку, іншого житла, жодних даних,
які б з достатньою очевидністю
спростовували ці його твердження в
матеріалах справи немає. Не надано
таких і позивачем.

З матеріалів справи також
вбачається, що в лютому 2012 року ОСОБА_4
вже зверталась до суду з позовом
(цивільна справа №2-62/12) до ОСОБА_3 і
ОСОБА_5 про їх виселення як з підстав,
визначених ст.ст.98, 116, 161 ЖК України так
і ст.ст. 379, 386, 391 ЦК України.

За рішенням Турківського
районного суду Львівської області від
19.06.2012 року цей позов було задоволено.

Однак, рішенням Апеляційного суду
Львівської області від 19.03.2013 року
вказане рішення Турківського
районного суду Львівської області в
частині задоволення позову про
виселення ОСОБА_3 було скасовано та
ухвалено нове рішення про відмову у
задоволенні цих позовних вимог.

Повторно звертаючись до суду в
червні 2013 року з даним позовом щодо
зобов'язання ОСОБА_3 не чинити перешкод
в користуванні будинком, про зняття
його з реєстрації та виселення з
підстав перешкоджання у користуванні
її власністю, ОСОБА_4 фактично виходила
з тих самих правових підстав порушення
її права власності та покликалась на ті
ж обставини: порушення громадського
порядку з боку відповідача,
систематичні конфлікти, скандали,
вчинення насильства, які мали місце в
2011 році, та фактично були предметом
розгляду судів у попередній справ№2-62/12
за позовом 2012 року.

Жодних належних та допустимих
доказів, які б з достатньою
об'єктивністю і достовірністю свідчили
про те, що після рішення Апеляційного
суду Львівської області від 19.03.2013 року
ОСОБА_3 продовжував вчиняти дії, на які
позивається ОСОБА_4 суду не надано.

Більш того, колегією суддів
встановлено, що з осені 2013 року ОСОБА_3 в
спірному будинку не проживає та немає
вільного доступу до нього, що позивач
не заперечила, мешкає в інших
тимчасових помешканнях, а от же фізично
не чинить жодних перешкод в
користуванні спірним будинком.

Таким чином, за даних обставин, на
переконання колегії суддів, у суду
першої інстанції не було достатніх
фактичних і правових підстав для
задоволення позовних ОСОБА_4 з
наведених нею мотивів та обґрунтувань.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Згідно ч.1 ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є: неповне з'ясування судом
обставин справи, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

З огляду на викладене колегія
суддів приходить до висновку про
необхідність скасування рішення суду
про задоволення позову ОСОБА_4 і
ухвалення нового рішення про відмову у
задоволенні цих позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307,
п.п. 1-4 ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити.

Рішення Турківського районного суду
Львівської області від 12 березня 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення
перешкод у користуванні приватним
житловим будинком та зняття
відповідача з реєстрації в цьому
будинку відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскарженим
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання цим
рішенням законної сили.

Головуючий:
Штефаніца Ю.Г.

Судді:
Бойко С.М.

Берези В.І.