Справа №585/1281/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Очиргораєва О. М.Номер
провадження 22-ц/788/1195/14 Суддя-доповідач -
Таран С. А. Категорія - 50
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Сумської області в
складі:

головуючого-судді - Таран С. А.,

суддів - Левченко Т. А. , Хвостика
С. Г.

з участю секретаря судового засідання -
Чуприни В.І. ,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 20 травня 2014
року

в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3

про стягнення додаткових витрат на
дитину, -

в с т а н
о в и л а:

Рішенням Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 20 травня 2014
позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення
додаткових витрат на дитину -
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 ІДН
НОМЕР_1, на користь ОСОБА_4
відшкодування додаткових витрат на
лікування дитини - інваліда дитинства
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 864
(вісімсот шістдесят чотири) грн. 80 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір на
користь держави в розмірі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначено,
що з рішенням суду першої інстанції
вона не згодна і вважає його таким, що
винесене з порушенням вимог
матеріального та процесуального
законодавства.

Також зазначено, що місцевий суд
постановив рішення не з'ясувавши повно
і всебічно обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, прийняв до уваги
обставини, які не підтверджені
належним чином, в наслідок чого дійшов
невірних висновків.

Відповідачка не погоджується з
висновком суду першої інстанції в тій
частині, що дитина займається верховою
їздою, бо на даний період часу позивач
не водить дитину до коня, і не несе з
цього приводу жодних витрат.

Також на думку відповідачки висновок
місцевого суду, щодо її матеріального
стану не відповідає дійсності, так як
її заробітна плата становить 2900 грн., з
яких 1/4 частина аліментів, загалом вона
отримує 2200 грн. Тобто платить аліменти
в розмірі більшому половини
прожиткового мінімуму на дитину.

Стосовно витрат на лікування дитини
апелянт зазначає, що таке лікування
згідно індивідуальної програми
реабілітації інваліда №153,
рекомендовано проходити протягом року,
стаціонарно - 2 рази на рік, і
амбулаторно - 2 рази на рік. Вказано, що
витрати на таке лікування відповідачка
з позивачем несуть порівну.

Позивачка ставить під сумнів висновок
суду першої інстанції, щодо
відсутності у позивача додаткових
джерел доходу, так-як він утримує
господарство яке дає позивачу певні
прибутки.

Виходячи з наведеного відповідачка
зробила висновок, що судом неправильно
застосовані норми матеріального та
процесуального законодавства, в
наслідок чого місцевий суд виніс
незаконне рішення, яке підлягає
скасуванню, а в задоволенні позову
ОСОБА_4 слід відмовити.

Просить суд, скасувати рішення суду
першої інстанції від 20 травня 2014 року у
даній справі, та постановити нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність й
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та
з матеріалів справи вбачається, що
відповідно до свідоцтва про народження
сторони є батьками неповнолітнього
сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6).

Рішенням Роменського міськрайонного
суду 19 лютого 2014 року з відповідачки
ОСОБА_3, на користь позивача ОСОБА_4
стягнуто аліменти на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_5 в розмірі
14 частки від її заробітку щомісячно,
але не менше 30% прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку (а.с.5).

Встановлено, що ОСОБА_5 є
дитиною-інвалідом до 18 років, що
підтверджується посвідченням серії
НОМЕР_2 (а.с.7). В зв'язку з цим позивач
отримує від Управління соціального
захисту населення Роменської районної
держадміністрації допомогу, розмір
якої становить 1950 грн. 30 коп. (а.с.35).

Відповідачка офіційно
працевлаштована, працює медичною
сестрою в Хмелівському
психоневрологічному інтернаті,
регулярно отримує дохід і має
середньомісячну заробітну плату в
розмірі 2900 грн. (період обчислення
листопад 2013 року - квітень 2014 року),
(а.с.40).

Згідно з довідкою про доходи ОСОБА_3 за
січень - квітень 2014 року з її заробітної
плати відраховано на користь ОСОБА_4 на
утримання сина ОСОБА_5 аліменти,
середній розмір яких за вказаний
період складає 551 грн. 72 коп. (а.с.26).

Відповідно до довідок Хмелівської
сільської ради ОСОБА_6 від 19.05.2014
позивач ОСОБА_4 ніде не працює та не
займається підприємницькою
діяльністю. (а.с.32, 33).

Відповідно до фіскальних чеків позивач
за призначення лікаря витратив на
лікарські препарати для лікування сина
ОСОБА_5 кошти в загальному розмірі 864
грн. 79 коп. (а.с.8).

Суд першої інстанції прийшов до
висновку, що виходячи з норм закону та
приймаючи до уваги встановлені
обставини справи, та те, що оскільки
дитина сторін дійсно має захворювання,
є дитиною-інвалідом, має стійкі тяжкі
рухові порушення і потребує лікування,
що підтверджується довідками з
лікарень (а.с.10, 27), позивачка, як мати
дитини, безумовно зобов'язана нести
витрати разом із позивачем. Але,
враховуючи матеріальне становище
позивача і відповідачки, про що згадано
вище, ці витрати слід покласти на
відповідачку в повному розмірі.

На думку колегії суддів, такий висновок
суду першої інстанції не повністю
відповідає встановленим обставинам
справи та вимогам закону.

Згідно ст.180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст.185 Сімейного
кодексу України той з батьків, з кого
присуджено стягнення аліментів на
дитину, а також той з батьків, до кого
вимога про стягнення аліментів не була
подана, зобов'язані брати участь у
додаткових витратах на дитину, що
викликані особливими обставинами
(розвитком здібностей дитини, її
хворобою, каліцтвом тощо).

Згідно ч. 2 ст.185 Сімейного кодексу
України розмір участі одного з батьків
у додаткових витратах на дитину в разі
спору визначається за рішенням суду, з
урахуванням обставин, що мають істотне
значення. Додаткові витрати на дитину
можуть фінансуватися наперед або
покриватися після їх фактичного
понесення разово, періодично або
постійно.

У зв'язку з тим, що син сторін є
інвалідом з дитинства і що у березні 2014
року йому було призначено лікування
медичними препаратами , вказаними у
висновку лікаря , то відповідно
позивачем на лікування дитини було
витрачено 864,80 грн., що підтверджується
квитанціями ( а.с.80)

Задовольняючи позов , на думку
колегії суддів , суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з того, що дитина
сторін внаслідок інвалідності
потребує додаткові витрати на її
лікування, і це підтверджується
матеріалами справи.

Разом з тим , вирішуючи питання про
стягнення всієї суми додаткових витрат
тільки з відповідачки , суд першої
інстанції не в повній мірі врахував
матеріали справи та вимоги закону.

Ч.1 ст. 185 СК України передбачає
обов'язок батька, з якого присуджено
стягнення аліментів , брати участь у
додаткових витратах на дитину,
викликаних її хворобою. З аналізу
цього закону . вбачається, що такі
витрати повинні нести як мати так і
батько.

Покладаючи обов'язок відшкодувати
додаткові витрати тільки на
відповідачку , суд першої інстанції в
рішенні суду послався на матеріальний
стан сторін, а саме, що позивач не
працює у зв'язку з хворобою сина, не має
можливості працевлаштуватися.

Разом з тим, по догляду за дитиною
призначена до державної соціальної
допомоги, яка складає 664,30грн.
надбавка на догляд за дитиною в
розмірі 1286грн., розмір допомоги
становить 1950грн. 30 коп. ( а.с.35) . Крім
вказаної суми позивач отримує від
відповідачки аліменти на дитину у
розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку
відповідачки.

Позивач мешкає разом з матерію -
пенсіонеркою, разом утримують
господарство ( 2 корови та кури - 20 шт. )
Мати позивача одержує пенсію в
розмірі 1149грн.

Судом першої інстанції не враховано ,
що відповідачка також несе додаткові
витрати на дитину , пов'язані з його
інвалідністю. ( а.с. 28), що
підтверджується квитанціями на
придбання таких же ліків, як і придбав
позивач по даній справі, на 593грн. 06
коп.

Посилання суду на те, що окрім
матеріальних витрат на лікарські
препарати , позивач докладає інших
додаткових зусиль для лікування сина ,
не може бути підставою покладенні
матеріальних витрат на лікування лише
на відповідачку.

За таких обставин, рішення суду
підлягає зміні.

Керуючись ст.303, п.3 ч.1 ст.307, ст.309, п.1 ч.1
ст.314, ст.ст.315, 319 ЦПК України, колегія
суддів

В
и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 20 травня 2014 в
даній справі змінити. Стягнути з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
відшкодування додаткових витрат на
лікування дитини в розмірі 432грн. 40
коп.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і з цього часу на
протязі двадцяти днів може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

Головуючий -

Судді -