Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1154/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
Доповідач Белінська І. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

03.07.2014 р. колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

Белінської І.М. - головуючої,

Савченко С.О.,

Суржика М.М.,

при секретареві - Гончар О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, яка
як законний представник діє також в
інтересах неповнолітніх ОСОБА_7 та
ОСОБА_8, треті особи: ОСОБА_9, орган опіки
та піклування Кіровоградської міської
ради, - про задоволення вимог кредитора
та звернення стягнення на майно
спадкоємців боржника шляхом визнання
права власності на майно за
апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
Кіровського районного суду
м.Кіровограда від 5 березня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року ОСОБА_5 звернулась
до суду з позовом до ОСОБА_10, яка діє
також в інтересах неповнолітніх дітей
ОСОБА_7 та ОСОБА_8, про звернення
стягнення на 3/8 часток квартири в
рахунок погашення заборгованості по
аліментам спадкодавця шляхом визнання
права власності на цю частку.

В обґрунтування позовних вимог
посилалась на те, що відповідачі є
спадкоємцями у рівних частках
спадщини, яка відкрилась після смерті
ОСОБА_11, до складу якої входить ?
частина однокімнатної квартири
АДРЕСА_1 та заборгованість спадкодавця
по аліментах на утримання
неповнолітнього ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1,
який є їх із спадкодавцем сином, у сумі
40 769 грн.59 коп.

Крім відповідачів - дружини та
неповнолітніх дітей померлого,
спадщину також прийняв її
неповнолітній син ОСОБА_9, якому на
праві власності належить ? частина
квартира на підставі заповіту його
баби ОСОБА_12, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5
року.

На підставі ч.1ст.1282 ЦК України
відповідачі повинні сплатити їй борг
спадкодавця за аліментами у розмірі ?
його частин, що складає 30 577,19 грн. при
вартості належної їм частки (3/8)
квартири 37 162,5 грн.

2.07.2013 року вона подала до
нотаріальної контори заяву про
наявність у спадкодавця боргу по
сплаті аліментів та вимогу про
погашення спадкоємцями боргу, чим
вчинила дії по пред»явленню своїх
вимог до спадкодавців, які прийняли
спадщину.

Відповідачка відмовилась
сплатити їй зазначену суму боргу
спадкодавця шляхом одноразового
платежу.

Посилаючись на ці обставини,
просила накласти стягнення на належні
відповідачам 3/8 частки квартири шляхом
визнання за нею права власності на цю
частку з виплатою відповідачам різниці
між вартістю частки та сумою боргу у
розмірі 6 585,31 грн.

Рішенням Кіровського районного
суду м.Кіровограда від 5.03.2014 року у
задоволенні позову відмовлено. Суд
дійшов висновку про недоведеність
позивачем допустимими доказами
дійсної (ринкової) вартості квартири та
факту поінформованості відповідачів
щодо наявності боргу у спадкодавця.
Крім того, позивач мав звернутися з
вимогою про повернення боргу
спадкодавця до кожного із спадкоємців.

В апеляційній скарзі позивачка
просить скасувати рішення через
невідповідність висновку суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального права. Вказує на те, що
закон не зобов»язує її як кредитора
повідомляти спадкоємців боржника про
наявність боргу та необхідність його
оплати. Позов пред»явлено нею до
кожного із спадкоємців, у тому числі і
неповнолітніх, інтереси яких
представляє їх законний представник -
ОСОБА_6 Відсутність експертної оцінки
успадкованого майна не перешкоджало
задоволенню її позовних вимог,
оскільки сторони домовились про
проведення оцінки спірного майна
спеціалістом, і відповідачі не
заявляли вимог про стягнення різниці
між вартістю успадкованого майна та
сумою боргу.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення представників позивача та
відповідача, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, рішення суду першої
інстанції - скасуванню з ухваленням
нового рішення з таких підстав.

Судом першої інстанції
встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 року помер
ОСОБА_11. Після його смерті відкрилась
спадщина на ? частку квартири АДРЕСА_1
яка належала йому на праві власності на
підставі заповіту ОСОБА_12, складеного
5.07.2012 року відповідно до ч.3ст.1268 ЦК
України. ОСОБА_12 померла ІНФОРМАЦІЯ_5
року.

Спадкоємцями першої черги за
законом після смерті ОСОБА_7 у рівних
частках є: син від шлюбу з позивачкою
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, його дружина
ОСОБА_10 та двоє їх дітей - син ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_3, і дочка ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_4. ОСОБА_6 у строк,
передбачений ч.1ст.1270 ЦК України,
вчинила дії, які згідно із ст.1269 ЦК
України, свідчать про прийняття нею
спадщини, а неповнолітні діти
спадкодавця є такими, що прийняли
спадщину в силу ч.4ст.1268 ЦК України.

Матеріалами справи
підтверджується і визнано
відповідачкою той факт, що на час
відкриття спадщини заборгованість
спадкодавця по сплаті аліментів на
користь позивачки на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_9 становить
40 769 грн.59 коп.

Суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що відповідно до
ст.1218 ЦК України борг спадкодавця за
аліментами, входить до складу спадщини.

Згідно із ч.2 ст.1281 ЦК України
кредиторові спадкодавця належить
протягом шести місяців від дня, коли
він дізнався або міг дізнатися про
відкриття спадщини, пред»явити свої
вимоги до спадкоємців, які прийняли
спадщину, незалежно від настання
строку вимоги.

З доданої позивачкою до
матеріалів справи претензії, яку вона
2.07.2013 року подала до Кіровоградської
міської державної нотаріальної
контори №2, видно, що вона повідомила
спадкоємців ОСОБА_7 про непогашений ним
борг по сплаті аліментів за рішенням
суду в сумі 39 711,97 грн., який бажає
отримати від них одноразовим платежем.

ОСОБА_5 пояснила, що між нею та
ОСОБА_6 склалися неприязні стосунки, що
унеможливлювало їх спілкування, тому
вона пред»явила свої вимоги до
спадкоємців, які прийняли спадщину,
шляхом подачи претензії до них через
нотаріальну контору.

За таких обставин та зважаючи на
те, що відповідачка є законним
представником своїх неповнолітніх
дітей ( ч.1ст.242 ЦК України), апеляційний
суд вважає, що позивачка як кредитор
спадкодавця належним чином пред»явила
свої вимоги до спадкоємців, які
прийняли спадщину. Крім того, 10.07. 2013
року ( в межах шестимісячного строку
від дня, коли вона могла дізнатись про
відкриття спадщини) позивачка
звернулась до суду з цим позовом,
заявивши про свої вимоги спадкоємцям
про повернення боргу.

Отже, висновок суду про
недоведеність факту дотримання
позивачкою вимог, встановлених ч.2ст.1281
ЦК України, є помилковим, оскільки він
не відповідає обставинам справи.

Не можна погодитись і з тим, що
однією з підстав для відмови у
задоволенні позову суд першої
інстанції вважав те, що позовні вимоги
не заявлені до кожного із спадкоємців,
оскільки як видно із позовної заяви
вимоги заявлені до усіх спадкоємців, у
тому числі і до неповнолітніх, із
зазначенням їх законного представника.

З порушенням положень ст.10, 57-60, 212
ЦПК України суд дійшов висновку про
недоведеність сторонами факту дійсної
вартості квартири. До матеріалів
справи долучено два звіти про оцінку
квартири, виконані різними
експертами-оцінювачами, згідно з якими
станом на 12.02.2014 року оціночна вартість
спірної квартири становить 99 100 грн.

( звіт, який було надано позивачкою), а
станом на 3.03.2014 року - 141 905 грн. ( звіт,
наданий відповідачкою). За таких
обставин, враховуючи, що призначена
ухвалою Кіровського районного суду
м.Кіровограда від 23.10.2013 року судова
будівельно-технічна експертиза щодо
визначення ринкової вартості спірної
квартири проведена не була, сторони
погодились на встановлення дійсної
(ринкової) вартості квартири без
проведення судової експертизи, - суду
належало дати оцінку наданим доказам з
цього питання, за необхідності
допитати спеціалістів, які здійснили
оцінку майна, та встановити вартість
спірного майна на підставі наданих
сторонами доказів.

Наведене свідчить про те, що
ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції дійшов висновку, який не
відповідає обставинам справи, порушив
норми матеріального та процесуального
права, що відповідно до ст.309 ЦПК
України є підставами для скасування
рішення і ухвалення нового рішення.

Правильно визначивши, що
правовідносини, які виникли між
сторонами з приводу вимог кредитора
спадкодавця до спадкоємців, які
прийняли спадщину, про сплату
останніми боргу ( заборгованості за
аліментами) спадкодавця, урегульовані
ст.ст. 1281, 1282 ЦК України, суд першої
інстанції неправильно застосував
правила ч.2ст.1282 ЦК України, що призвело
до неправильного визначення предмету
доказування та ухвалення рішення, яке
не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України.

Згідно із ст.1282 ЦК України
спадкоємці зобов»язані задовольнити
вимоги кредитора повністю, але в межах
вартості майна, одержаного у спадщину.
Кожен із спадкоємців зобов»язаний
задовольнити вимоги кредитора
особисто, у розмірі, який відповідає
його частці у спадщині. Вимоги
кредитора спадкоємці зобов»язані
задовольнити шляхом одноразового
платежу, якщо домовленістю між
спадкоємцями та кредитором інше не
встановлено. У разі відмови від
одноразового платежу суд за позовом
кредитора накладає стягнення на майно,
яке було передане спадкоємцям у натурі.

Статтею 4 ЦПК України передбачено,
що здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Позивачка просила задовольнити
її вимоги про сплату спадкоємцями
боржника-спадкодавця його боргу.
Оскільки відповідачі не задовольнити
її вимоги про сплату боргу одноразовим
платежем, просила для задоволення
своїх вимог звернути стягнення на 3/8
частки квартири, яку вони набули у
власність внаслідок спадкування,
шляхом визнання за нею права власності
на цю частку.

Сторони не заперечують, що кожен
із чотирьох спадкоємців ОСОБА_7 набув
права на 1/8 частку квартири АДРЕСА_1
(1/2:4). Відповідачка подала до
нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини. Свідоцтва про
право на спадщину не отримав ніхто із
спадкоємців.

З урахуванням уточнень позовних
вимог, викладених у заяві ОСОБА_5 від
20.02.2014 року, сума вимоги до відповідачів
становить ? частини загальної
заборгованості спадкодавця на час його
смерті, а саме 30 577,19 грн. ( 40 769,59 х ?).

Колегія суддів вважає, що позов
про накладення стягнення на
успадковане майно з метою задоволення
вимог кредитора є передчасним,
оскільки за змістом абз.2ч.2ст.1282 ЦК
України стягнення у такому випадку
може бути накладене на майно, яке було
передане спадкоємцям у натурі, тобто на
таке спадкове майно, яке має визначений
у натурі статус.

Оскільки спірна квартира
належить неповнолітньому синові
позивачки ОСОБА_9 та відповідачам на
праві спільної часткової власності,
питання щодо поділу спільного майна
співвласниками не вирішене, -
накладення стягнення на ідеальну
частку спадкового майна, яка
знаходиться у спільній власності з
іншою особою, в порядку, передбаченому
абз.2ч.2ст.1282 ЦК України, є неможливим.
Крім того, позивачка обрала спосіб
захисту свого порушеного права, який не
передбачено законом, оскільки ч.2ст.1282
ЦК України не містить такого способу
захисту прав кредитора спадкодавця як
накладення стягнення на майно
спадкоємців шляхом визнання за
кредитором права власності на передане
спадкоємцям майно.

За таких обставин, позов ОСОБА_5
задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5
задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного
суду м.кіровограда від 5 березня 2014 року
скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до
ОСОБА_10, яка діє також в інтересах
неповнолітніх дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_7,
про накладення стягнення на передане
спадкоємцям майно шляхом визнання на
це майно права власності - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі 20 днів з дня набрання
ним законної сили.

ГОЛОВУЮЧА:

СУДДІ: