Номер провадження: 22-ц/785/4308/14
Головуючий у першій інстанції Шепытко
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі :

головуючого - судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Погорєлової С.О.,
Цюри Т.В.,

при секретарі - Колмакові В.І.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою URLEP d.o.o. на рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 07 лютого 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до компанії URLEP d.o.o.,
треті особи: ОСОБА_3, Моторне
(транспортне) страхове бюро України про
відшкодування шкоди, завданої
внаслідок дорожньо - транспортної
пригоди,

в с т а н о в и л а:

03.12.2012 року ОСОБА_2 звернуся до суду з
позовом до URLEP d.o.o. та просив стягнути на
його користь в рахунок відшкодування
матеріальної шкоди грошові кошти у
розмірі 181207,95 грн., 80000 грн. моральної
шкоди, а також понесені ним судові
витрати зі сплати судового збору та
витрат на проведення експертизи.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 27.03.2010
року сталося зіткнення автомобіля
ОСОБА_2 з автомобілем під управлінням
третьої особи ОСОБА_3 - працівника
підприємства відповідача, вина якого у
вчиненні ДТП доведена. В результаті
дорожньо-транспортної пригоди
автомобілеві позивача було завдано
механічних ушкоджень, здоров'ю
позивача було завдано ушкодження, в
зв'язку із чим він зазнав матеріальної
та моральної шкоди у зазначеному
розмірі.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 07.02.2014 року задоволено
частково позов ОСОБА_2 Стягнуто з URLEP
d.o.o., що знаходиться за адресою:
Словенія, м. Рогоза, вул. Самова, 36 на
користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у
розмірі 181207,95 грн., моральну шкоду в
розмірі 5000 грн., а також понесені
позивачем та документально
підтверджені судові витрати у
загальному розмірі 2812,07 грн. В іншій
частині заявленого розміру моральної
шкоди відмовлено.

У апеляційній скарзі Крот Є.Л.,
представник URLEP d.o.o., посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
скасувати, ухвалити нове, яким
відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах, заслухавши
суддю-доповідача, обговоривши доводи
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Судом встановлено, що 27.03.2010 року на
автодорозі Київ - Пустомитівського
району Львівської області, ОСОБА_3,
керуючи вантажним автомобілем
Мерседес-Бенц, державний номерний знак
НОМЕР_2, що належить URLEP d.o.o., при
здійсненні розвороту, не надав
переваги транспортному засобу, що
рухався у зустрічному напрямку,
внаслідок чого здійснив зіткнення з
автомобілем Ауді А-6, державний
номерний знак НОМЕР_1, під керуванням
позивача у справі, що належить
позивачеві на праві власності.

Постановою Пустомитівського районного
суду Львівської області від 29.03.2010 року
ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст.124 КУпАП та притягнуто
до адміністративної відповідальності.

Винний у вчиненні ДТП ОСОБА_3 являється
працівником (водієм) словенської фірми
URLEP d.o.o., що не заперечувалось
відповідачем у справі.

У результаті зазначеної
дорожньо-транспортної пригоди
автомобілеві позивача було завдано
механічних ушкоджень, відповідно до
висновку №254 експертного
автотоварознавчого дослідження по
визначенню вартості матеріальної
шкоди по автомобілю Ауді А-6, виконаного
29.04.2010 року суб'єктом підприємницької
діяльності ОСОБА_5, розмір
відновлювального ремонту автомобіля
позивача становить 181207,95 грн.

Судом також встановлено, що позивач
отримав травму правого коліна, за
рекомендацією лікаря здійснював
лікування у домашніх умовах на протязі
тривалого часу, що підтвердили
допитані у судовому засіданні свідки.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що винними
діями водія підприємства позивачу
завдано шкоди, тому відповідач як
власник джерела підвищеної небезпеки
зобов'язаний відшкодувати шкоду.

Проте повністю погодитися із таким
висновком суду не можна, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи
цивільна відповідальність відповідача
застрахована страховою компанією
«Заваровальниця Марібор», доказом чого
є відомості в матеріалах
адміністративної справи про
притягнення до адміністративної
відповідальності ОСОБА_3 (а.с.94), що було
відомо позивачу на час звернення із
позовом, про що свідчить текст його
позовної заяви (а.с.2,3), а також
телеграма, направлена на адресу
страхової компанії (а.с.12).

За п.16 Постанови Пленуму ВССУ №4 від
01.03.2013 року «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки» відповідно до статті 21
Закону № 1961-IV на території України
забороняється експлуатація
транспортного засобу без поліса
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
тобто володільці транспортних засобів,
за винятком осіб, звільнених від
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього
Закону, зобов'язані застрахувати ризик
своєї цивільної відповідальності, яка
може настати внаслідок завдання шкоди
життю, здоров'ю або майну інших осіб при
використанні транспортних засобів. У
зв'язку із цим при пред'явленні
позовних вимог про відшкодування такої
шкоди в результаті
дорожньо-транспортної пригоди
безпосередньо до особи, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, суд має право виключно в
порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК,
залучити до участі у справі страхову
організацію (страховика), яка
застрахувала цивільну
відповідальність володільця
транспортного засобу. Непред'явлення
вимог до страховика за наявності
підстав для стягнення завданої шкоди
саме зі страховика є підставою для
відмови в позові до завдавача шкоди у
відповідному розмірі.

При цьому питання відшкодування самої
шкоди вирішується в залежності від
поведінки заподіювача шкоди,
повідомлення ним страховика про факт
пригоди, та виходячи з умов договору
страхування.

З матеріалів справи видно, що
відповідач компанія URLEP d.o.o. в особі
представника заперечувала проти
стягнення з нього шкоди, зверталася із
клопотанням про залучення до участі у
справі страховика (а.с.67), а обставини
звернення до страховика, умов договору
страхування залишилися поза увагою
суду, що свідчить про неповне
з'ясування обставин справи.

Відповідно до ст.40 Закону України «Про
обов'язкове страхування цивільно -
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів» МТСБУ є
гарантом відшкодування шкоди: на
території країн - членів міжнародної
системи автомобільного страхування
"Зелена картка", заподіяної власниками
та/або користувачами транспортних
засобів, якщо такі власники та/або
користувачі надали іноземним
компетентним органам страховий
сертифікат "Зелена картка", виданий від
імені страховиків - членів МТСБУ; на
території України, заподіяної водіями -
нерезидентами, на умовах та в обсягах,
встановлених законодавством про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності та
принципами взаємного врегулювання
шкоди на території країн - членів
міжнародної системи автомобільного
страхування "Зелена картка", за інших
обставин, визначених чинним
законодавством про цивільно-правову
відповідальність.

За відповіддю Моторного
(транспортного) стразового бюро
України у разі звернення ОСОБА_2 є
правові підстави для врегулювання
питання відповідно до чинного
законодавства (а.с.169). Телеграмою (а.с.12)
страхову компанію «Заваровальниця
Марібор» запрошували до участі у
проведенні експертизи за фактом
дорожньо-транспортної пригоди.

Незважаючи на такі правила судом
першої інстанції не залучено до участі
у справі ані страховика, ані МТСБУ, тому
справу вирішено щодо неналежного
відповідача, що є порушенням норм
процесуального права.

В основу рішення суду про
відшкодування матеріальної шкоди
покладений звіт №254 від 29.04.2010 року,
складений СПД ОСОБА_5, в якому зазначені
три різні державні номери дослідженого
транспортного засобу, що дало підстави
піддавати сумніву правильність
ідентифікації об'єкта дослідження,
однак питання таких розбіжностей судом
не оговорено і не усунено.

З копії звіту, долученого до матеріалів
справи видно, що під час розгляду
справи предметом дослідження був звіт,
який містить відповіді на питання 1.2 та
1.6, тоді як відповіді на решту пунктів
відсутні.

Крім того, звіт в повній мірі не
відповідає вимогам Методики
автотоварознавчої експертизи, зокрема
п.п.8.6.1,8.6.2,8.5.10, щодо обґрунтування
вартості замінних складових, не
включення втрати товарної вартості до
розрахунків, що впливає на
достовірність висновку вартості
матеріального збитку.

На спростування відомостей, викладених
у звіті, представником відповідача до
суду першої інстанції була надана
відповідь ТОВ «АУДАТЕКС Україна» про
калькуляцію витрат на ремонт спірного
транспортного засобу, однак такі
обставини не були досліджені і
перевірені судом, оцінка таким доводам
не надана, а справу розглянуто без
представника відповідача, який просив
відкласти розгляд справи в зв'язку з
хворобою (копія лікарняного листка
а.с.158), чим позбавив можливості у суді
першої інстанції довести ті обставини,
на які посилався на заперечення
доводів позову.

Разом із тим на підтвердження доводів
апеляційної скарги представником
відповідача надана рецензія звіту
суб'єкта оціночної діяльності, що
допускається з огляду на припис ст.13
Закону України «Про оцінку майна,
майнових прав та професійну оціночну
діяльність в Україні», висновки якої
частково спростовують правильність
звіту про оцінку шкоди, а також рахунок
№20 від 20.04.2010 року на ремонт автомобіля
АУДІ А6НОМЕР_1, виставлений СТО
«Авалон», тобто саме тим СТО, на якому
проводився огляд автомобіля СПД
ОСОБА_5, який при тих самих видах робіт
та матеріалів за вартістю є значно
меншим та складає 30178 грн. Такі докази
прийняті судом апеляційної інстанції в
порядку ч.2ст.303 ЦПК, оскільки справу
розглянуто судом першої інстанції за
відсутності відповідача із
ігноруванням заяви про відкладення
розгляду справи з поважних причин -
хвороби, підтвердженої листом
непрацездатності, що позбавило сторону
участі у розгляді справи і можливості
скористатися правом заявити
клопотання.

За таких обставин висновок суду про
розмір матеріальної шкоди
обґрунтований доказом, який не
відповідає вимогам ст.58 ЦПК.

Судом апеляційної інстанції сторонам у
справі було роз'яснено право
звернутися із клопотанням про
призначення судової експертизи на
предмет визначення вартості
матеріальної шкоди, однак представник
позивача від неї відмовився, а
представник відповідача не з'явився в
судове засідання і відповідного
клопотання також не надав.

Представник позивача в судовому
засіданні не заперечував факт
відновлення автомобіля, але не міг
змістовно пояснити місце та розмір
фактичних витрат на здійснення таких
робіт.

Судом першої інстанції задоволено
вимоги про відшкодування моральної
шкоди без врахування вимог ст.23 ЦК
України, п.21 Постанови Пленуму ВССУ №4
від 01.03.2013 року «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки», ст.9,22 Закону України № 1961-IV
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», якими передбачена можливість
відшкодування страховиком моральної
шкоди у відносинах у сфері
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів.

Звертаючись із позовом, позивач
посилався, в тому числі, на ушкодження
здоров'я, вимушених змін, пов'язаних із
необхідністю звернення до медичної
установи за допомогою, на
підтвердження цих обставин до суду
викликалися свідки, обґрунтовуючи,
таким чином, моральну шкоду, завдану
ушкодженням здоров'я, що, до речі і
стало обґрунтуванням підсудності у
справі, оскільки інші підстави для
розгляду справи Суворовським районним
судом м.Одеси були відсутні.

Враховуючи те, що обґрунтування
моральної шкоди мало місце з двох
підстав, за однією із яких належним
відповідачем має бути страховик, то
висновок суду з приводу їх стягнення
лише з винної особи є передчасним.

За участі у правовідносинах страховика
вимоги до власника джерела підвищеної
небезпеки обумовлені правилами ст.1194
ЦК України, відтак без участі
страховика і визначення обсягу його
відповідальності вирішення вимог лише
до відповідача унеможливлене.

З огляду на викладені обставини
рішення суду не може вважатися таким,
що відповідає вимогам ст.214 ЦПК, тому
підлягає скасуванню із ухваленням
нового про відмову в задоволенні
позову, оскільки не залучені до участі
у справі належні співвідповідачі і
можливість усунути цей недолік на
стадії апеляційного провадження
відсутній.

Крім того, позивачем не надані належні
докази на підтвердження суми
матеріальної шкоди, оскільки
представлений звіт не відповідає
вимогам ст.58 ЦПК в силу вищевикладених
підстав, не може бути прийнятий до
уваги, тоді як обов'язок доведення
розміру шкоди покладається на
позивача.

Водночас такі обставини не позбавляють
ОСОБА_2 як права вирішення питання
шляхом звернення до страхової компанії
у внесудовому порядку, так і шляхом
повторного звернення до суду із
позовом до належних відповідачів із
наданням доказів, що відповідають
вимогам цивільно - процесуального
законодавства.

Керуючись
ст.ст.304,п.2ч.1ст.307,309,313,314,316,317,319 ЦПК
України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу URLEP d.o.o. задовольнити
частково.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 07 лютого 2014 року скасувати,
ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до URLEP d.o.o.
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: