Справа № 755/439/14-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.06.2014 року Дніпровський районний
суд м. Києва в складі:

головуючого судді -
Катющенко В.П.

при секретарі -
Нестеровському Б.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, в м. Києві, заяву
відповідача ОСОБА_1 про перегляд
заочного рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 04 вересня
2008 року по справі за позовною заявою
ОСОБА_2 до Головного управління
житлового забезпечення виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації), ОСОБА_1, третя особа: ЖБК
«Локомотив-2» про визнання наказу,
свідоцтва частково недійсними,
визнання права власності на частину
квартири, -

В С Т А Н О В И В :

04 вересня 2008 року Дніпровським
районним судом м. Києва постановлено
заочне рішення у справі за позовом
ОСОБА_2 до Головного управління
житлового забезпечення виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації), ОСОБА_1, третя особа: ЖБК
«Локомотив-2» про визнання наказу,
свідоцтва частково недійсними,
визнання права власності на частину
квартири, яким позовні вимоги
задоволені частково.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, 30
грудня 2013 року до Дніпровського
районного суду м. Києва надійшла заява
відповідача ОСОБА_1 про перегляд
зазначеного рішення.

Заява обґрунтована тим, що суд
приймаючи ухвалу про проведення
заочного розгляду справи, виходив з
того, що вона, ОСОБА_1, була належно
повідомлена про день, час та місце
розгляду справи, через свого
представника ОСОБА_3 Однак, представник
не повідомив її про час розгляду
справи. У відповідності до ст. 74 ЦПК
України на її адресу місця постійного
проживання, також не надходила
повістка про виклик до суду, у зв`язку з
чим вона не прибула на судове засідання
та не повідомила про причини не явки.
Дані обставини позбавили її можливості
надати суду докази, якими вона
заперечує проти позову. Зокрема,
позивачка під час розгляду справи
змінила свої позовні вимоги та
фактично подала новий позов з вимогами
про поділ майна подружжя. При цьому
позивач, ОСОБА_2, пропустила
встановлений строк на поділ майна
подружжя, оскільки батьки розлучилися
15 листопада 1991 року, а батьком останній
пайовий платіж за квартиру внесений 15
березня 1992 року, та він набув право
приватної власності на квартиру. Також,
судом не було повністю з`ясовані всі
обставини у справі, оскільки на момент
звернення з позовом до суду, її право
власності на квартиру було
зареєстроване на підставі свідоцтва
про право на спадщину за законом.

В судовому засіданні представник
заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 вимоги,
викладені в заяві підтримав в повному
обсязі, просив заяву задовольнити.
Додатково зазначив, що у зв`язку з
тяжкими обставинами, які виникли в
сім`ї ОСОБА_1, остання перестала
цікавитись ходом судового розгляду
справи, а її представник ОСОБА_3 не
повідомляв про результати розгляду
справи, а в подальшому взагалі перестав
виходити на зв`язок. У 2009 році ОСОБА_1
повернулася проживати в м. Київ, та жила
разом з матір`ю ОСОБА_2, в спірній
квартирі, та вважала, що всі питання
судового розгляду з`ясовані та
вичерпані.

Інші учасники судового розгляду
справи, в судове засідання не з`явились,
про день, час та місце розгляду справи
повідомлялись належним чином.

Суд вислухавши пояснення представника
заявника, оцінивши доводи поданої
заяви, дослідивши матеріали справи,
приходить до наступного.

Судом встановлено, що 04 вересня 2008
року Дніпровським районним судом м.
Києва ухвалено заочне рішення у справі
за позовом ОСОБА_2 до Головного
управління житлового забезпечення
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації), ОСОБА_1, третя особа: ЖБК
«Локомотив-2» про визнання наказу,
свідоцтва частково недійсними,
визнання права власності на частину
квартири.

Рішення від 04 вересня 2008 року у
вищевказаній справі було постановлено
заочне з тих підстав, що відповідач
ОСОБА_1 та її представник в судове
засідання не з'явилися, про місце та час
розгляду справи повідомлені належним
чином, про причини неявки суд не
повідомили.

Відповідно до положень ч.2 ст.77
Цивільного процесуального кодексу
України, сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, зобов'язані
повідомляти суд про причини неявки у
судове засідання. У разі
неповідомлення суду про причини неявки
вважається, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, не з'явились
в судове засідання без поважних причин.

За вимог ч.5 ст. 76 Цивільного
процесуального кодексу України
вручення судової повістки
представникові особи, яка бер участь у
справі, вважається врученням повістки
і цій особі.

Відповідно до положень ч.2 ст.169
Цивільного процесуального кодексу
України, неявка представника в судове
засідання без поважних причин або
неповідомлення ним про причини неявки
не є перешкодою для розгляду справи. За
клопотанням сторони та з урахуванням
обставин справи суд може відкласти її
розгляд.

Як передбачено ч.4 ст.169 Цивільного
процесуального кодексу України, у разі
повторної неявки в судове засідання
відповідача, повідомленого належним
чином, суд вирішує справу на підставі
наявних у ній даних чи доказів (
постановляє заочне рішення).

З матеріалів справи вбачається, що в
судові засідання призначені до
розгляду на 03 червня 2008 року, 03 вересня
2008 року, відповідач ОСОБА_1 та її
представник ОСОБА_3 не з`явилися.
Відповідно до розписок про
повідомлення про розгляд справи,
представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_3,
достовірно було відомо про розгляд
справи 03 червня 2008 року, 03 вересня 2008
року. В той же час, представник ОСОБА_1 -
ОСОБА_3, у вказані судові засідання не
з`явився, суд про причини не явки не
повідомив.

У відповідності до п.2 ч.3 ст. 231
Цивільного процесуального кодексу
України суд може своєю ухвалою за
результатами розгляду заяви про
перегляд заочного рішення скасувати
заочне рішення і призначити справу до
розгляду в загальному порядку.

Відповідно до ст.232 Цивільного
процесуального кодексу України заочне
рішення підлягає скасуванню, якщо
судом буде встановлено, що відповідач
не з'явився в судове засідання та не
повідомив про причини неявки з
поважних причин і докази, на які він
посилається мають істотне значення для
правильного вирішення справи.

З огляду на викладене, суд вважає, що в
межах розгляду даної справи судом було
дотримано процедуру виклику
відповідача та його уповноваженого
представника в судові засідання, вжито
відповідних заходів для повідомлення
відповідача та представника
відповідача про час та місце слухання
справи відповідно до положень ст.ст.74,
76, 77 Цивільного процесуального кодексу
України.

В той же час, посилання відповідача
ОСОБА_1 на те, що суд при ухваленні
заочного рішення обмежився лише
доказами позивача, а відповідач була
позбавлена можливості реалізувати
свої процесуальні права та взяти
участь у судовому засіданні є
безпідставними.

Відповідач мала можливість
реалізувати свої процесуальні права та
навести доводи та заперечення щодо
предмету спору на стадії судового
розгляду справи, в тому числі шляхом
надання письмових пояснень
(заперечень) по суті предмету спору.

Небажання відповідача надавати докази
в обґрунтування своїх заперечень проти
позову, зокрема з причини ухилення від
участі в судових засіданнях, давало
право суду при заочному розгляді
справи обмежитись доказами, наданими
позивачем, що повністю відповідає
положенням ч.1 ст.224 Цивільного
процесуального кодексу України.

Крім того, відповідач ОСОБА_1,
звертаючись до суду з заявою про
перегляд заочного рішення не надала
доказів, які б мали істотне значення
для правильного вирішення справи, в той
же час відповідно до положень ч.4 ст.60
Цивільного процесуального кодексу
України, доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

У відповідності до п.1 ч.3 ст. 231
Цивільного процесуального кодексу
України суд може своєю ухвалою за
результатами розгляду заяви про
перегляд заочного рішення залишити
заяву без задоволення.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що заява відповідача ОСОБА_1
про перегляд заочного рішення
Дніпровського районного суду міста
Києва від 04 вересня 2008 року не підлягає
задоволенню, оскільки відповідач мала
можливість реалізувати свої
процесуальні права безпосередньо в
судовому засіданні, однак небажання
відповідача надавати докази в
обґрунтування своїх заперечень проти
позову, зокрема, з причини ухилення від
участі в судових засіданнях, давало
суду право при заочному розгляді
справи обмежитися доказами, наданими
позивачем, що повністю відповідає
положенням ч.1 ст. 224 Цивільного
процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 209-210, 228-232 ЦПК України,
суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви відповідача
ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 04 вересня 2008 року по справі за
позовною заявою ОСОБА_2 до Головного
управління житлового забеспечення
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації), ОСОБА_1, третя особа: ЖБК
«Локомотив-2» про визнання наказу,
свідоцтва частково недійсними,
визнання права власності на частину
квартири - відмовити.

Роз'яснити заявнику, що заочне рішення
може бути оскаржене в загальному
порядку, встановленому Цивільним
процесуальним кодексом України.

Суддя: