Провадження № 6-379/14
у справі №760/7331/14-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2014 року Солом'янський районний
суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Лазаренко В.В.

при секретарі - Пономарьові М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні подання державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Солом'янського
районного управління юстиції у м. Києві
Бердар М.М. про тимчасове обмеження
ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України
без вилучення паспортного документу, -

ВСТАНОВИВ:

08.04.2014 року державний виконавець ВДВС
Солом'янського РУЮ у м. Києві Бердар М.М.
звернувся до суду із поданням, в якому
просить тимчасово обмежити ОСОБА_2 у
праві виїзду за межі України без
вилучення паспортного документу - до
виконання ним свої зобов'язань за
рішенням суду.

В обґрунтування подання зазначає, що на
виконанні у відділі ДВС Солом'янського
РУЮ у м. Києві знаходяться зведене
виконавче провадження №38801438 з
примусового виконання виконавчого
листа №2-315 виданого 31.10.2012 року
Солом'янським районним судом м. Києва
про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 в розмірі 790951,62 грн. та
виконавчого листа №2-3153/11 виданого
16.07.2012 року Святошинським районним
судом м. Києва про стягнення боргу з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 в розмірі
400579,81 грн.

Виконавче провадження з примусового
виконання виконавчого листа №2-315
розпочато 15.11.2012 року. Виконавче
провадження з примусового виконання
виконавчого листа №2-3153/11 розпочато
05.04.2013 року. 05.04.2013 року вказані
провадження об'єднанні в зведене
виконавче провадження.

В ході виконавчого провадження
державним виконавцем проведено ряд
виконавчих дій, зокрема, здійснено
неодноразові виходи за адресою
боржника, на які двері ніхто не
відчиняв. Також на адресу боржника
направлялися вимоги держаного
виконавця, такі ж вимоги були залишенні
за місцем проживання. 01.11.2013 року
винесено постанову про примусовій
привід боржника, втім вказана
постанова виконана не була, через
відсутність боржника за адресою
проживання.

Майна належного боржнику, за рахунок
якого могли бути виконані рішення
судів, державним виконавцем не
виявлено. Рішення судів станом на 15.15.2014
року боржником в добровільному порядку
не виконані.

Вказані обставини на думку державного
виконавця свідчать про те, що боржник
ухиляється від виконання обов'язку
покладеного на нього рішенням суду, що
унеможливлює його виконання, у зв'язку
з чим він просить обмежити боржника у
праві виїзду за межі України на
підставі ст. 6 Закону України «Про
порядок виїзду з України та в'їзд в
Україну громадян України».

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України,
подання державного виконавця про
тимчасове обмеження боржника -
фізичної особи або керівника боржника -
юридичної особи у праві виїзду за межі
України при виконанні судових рішень
та рішень інших органів (посадових
осіб), суд розглядає негайно без
виклику чи повідомлення сторін та
інших заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

З урахуванням положень вказаної статті
суд не повідомляв сторін та
заінтересованих осіб про час та місце
розгляду подання та вважає можливим
вирішити його у їх відсутності.

Дослідивши матеріали подання, суд
приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Судом встановлено, що 31.10.2012 року
Солом'янським районним судом м. Києва
видано виконавчий лист за рішенням від
28.02.2012 року у справі №2-315/12 за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів
за невиконання зобов'язань по договору
позики, яким з останнього на користь
ОСОБА_3 стягнуто 790951,62 грн. боргу.

15.11.2012 року державним виконавцем ВДВС
Солом'янського РУЮ у м. Києві винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження з примусового виконання
рішення Солом'янського районного суду
м. Києва у справі №2-315/12.

16.07.2012 року Святошинським районним
судом м. Києва видано виконавчий лист
за рішенням суду від 24.05.2011 року у
справі №2-3153/11 за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу,
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, яким стягнуто з
останнього на користь ОСОБА_4 борг в
загальному розмірі 400579,81 грн.

05.04.2013 року державним виконавцем ВДВС
Солом'янського РУЮ у м. Києві винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження з примусового виконання
рішення Святошинського районного суду
м. Києва у справі №2-3153/11.

В ході проведення виконавчих дій
з'ясовано, що ОСОБА_2 зареєстрований та
проживає за адресою АДРЕСА_1. У вказаній
квартирі окрім ОСОБА_2, зареєстровані
та проживають ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

Також встановлено, що боржнику на праві
власності належить ј квартири АДРЕСА_1.

Державний виконавець зазначає, що в
ході примусового виконання ним
здійснювались виходи за місцем
проживання боржника, проте двері
квартири ніхто не відкрив.

На неодноразові виклики на прийом до
державного виконавця боржник не
з'явився, що на його думку свідчить про
умисне ухилення від виконання рішення.
При цьому до матеріалів подання
долучено вимоги державного виконавця
про виклик боржника на прийом.

01.11.2013 року державним виконавцем
винесено постанову про примусовий
привід боржника. Згідно рапорту ст. ДІМ
СДІМ 2-го відділу міліції
Солом'янського РУ ГУМВС України в м.
Києві майора міліції Споденюк О.С.,
вказана постанова не виконана у зв'язку
з відсутністю боржника за місце
проживання по причині відрядження до м.
Вінниця з 12.11.2013 року.

На час розгляду подання рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
у справі №2-315/12 та рішення
Святошинського районного суду м. Києва
у справі №2-3153/11 - не виконані.

Вирішуючи подання державного
виконавця суд виходить з такого.

Загальні умови і порядок виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), що відповідно до
закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку визначені
Законом України «Про виконавче
провадження».

Відповідно до ст. 11 вказаного Закону,
державний виконавець зобов'язаний
вживати заходів примусового виконання
рішень неупереджено, своєчасно, повно
вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження», державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Аналіз вказаної норми закону свідчить
про те, що «ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням» слід розуміти як
будь-які навмисні, свідомі діяння (дії
або бездіяльність) боржника,
спрямовані на невиконання
відповідного обов'язку у виконавчому
провадженні, коли виконати цей
обов'язок у нього є всі реальні
можливості і цьому не заважають
будь-які незалежні від нього об'єктивні
обставини.

Так, зокрема, відповідно до ч. 6 ст. 12
Закону України «Про виконавче
провадження» боржник зобов'язаний:
утримуватися від вчинення дій, які
унеможливлюють чи ускладнюють
виконання рішення; надавати у строк,
установлений державним виконавцем,
достовірні відомості про свої доходи
та майно, у тому числі про майно, яким
він володіє спільно з іншими особами,
про рахунки у банках чи інших
фінансових установах; своєчасно
з'являтися за викликом державного
виконавця; письмово повідомляти
державному виконавцю про майно, що
перебуває в заставі або в інших осіб, а
також про кошти та майно, належні
боржникові від інших осіб.

Згідно положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України,
наявність умислу та обставини, які є
предметом посилання суб'єкта подання
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України як на підставу його
вимог, підлягають доведенню.

Відповідно задоволення подання
державного виконавця про обмеження
боржника у праві виїзду за межі України
можливе лише за умови доведення факту
ухилення останнього від виконання
зобов'язання.

Як встановлено вище виконавче
провадження з примусового виконання
виконавчого листа у справі №2-315/12
розпочато 15.11.2012 року, про що державним
виконавцем винесено відповідну
постанову та надано строк для
добровільного виконання рішення суду
до 21.11.2012 року.

Виконавче провадження з примусового
виконання виконавчого листа у справі
№2-3153/11 розпочато 05.04.2013 року, про що
державним виконавцем винесено
відповідну постанову.

Згідно положень ч. 5 ст. 25 Закону України
«Про виконавче провадження», копії
постанови про відкриття виконавчого
провадження надсилаються не пізніше
наступного робочого дня стягувачу та
боржникові.

Між тим дані вимоги Закону державним
виконавцем невиконані, оскільки
матеріали подання не містять доказів
про те, що боржнику вручена постанова
про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином відсутні підстави вважати,
що боржник був своєчасно повідомлений
про наявність виконавчого провадження
з примусового виконання рішення
рішення Солом'янського районного суду
м. Києва у справі №2-315/12 та рішення
Святошинського районного суду м. Києва
у справі №2-3153/11.

При цьому юридичні санкції у вигляді
тимчасового обмеження у праві виїзду
передбачені саме за ухилення від
виконання зобов'язань, а не за
наявність факту їх невиконання. Саме по
собі невиконання боржником самостійно
зобов'язань не може свідчити про
ухилення боржника від виконання
покладених на нього рішенням
обов'язків. На момент звернення до суду
з поданням, факт ухилення боржника від
виконання зобов'язань повинен вже
відбутися і бути об'єктивно наявним та
вбачатися з матеріалів виконавчого
провадження.

Не може бути підставою для задоволення
подання і посилання державного
виконавця на не виконання боржником
його вимог про явку до відділу ДВС
Солом'янського РУЮ у м. Києві, що на його
думку свідчить про факт ухилення
ОСОБА_2 від виконання рішення суду,
оскільки матеріали справи не містять
доказів на підтвердження того, що дані
вимоги вручені боржнику.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

В супереч положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України,
подання державного виконавця не
містить належних доказів, які
підтверджують вчинення ОСОБА_2 дій, які
унеможливлюють чи ускладнюють
виконання рішення суду про стягнення з
нього боргу, чи інших дій спрямованих
на ухилення від його виконання.

Водночас статтею 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишити територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод кожен є вільним
залишати будь-яку країну, включно зі
своєю власною. На здійснення цих прав
не може бути встановлено жодних
обмежень, крім тих, що передбачені
законом і є необхідними в
демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про
громадянські і політичні права
передбачено, що кожна людина має право
покидати будь-яку країну, включаючи
свою власну.

Фізична особа має право на свободу
пересування. Фізична особа, яка досягла
шістнадцяти років, має право на вільний
самостійний виїзд за межі України.
Фізична особа може бути обмежена у
здійсненні права на пересування лише у
випадках, встановлених законом (ст. 313
ЦК України).

З огляду на наведене, враховуючи, що
законних підстав для обмеження
гарантованого Конституцією України
права ОСОБА_2 на свободу пересування
під час розгляду справи не встановлено,
суд приходить до висновку, що у
задоволенні подання державного
виконавця Бердар М.М. має бути
відмовлено.

Керуючись статтями 293, 377-1 ЦПК України,
суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання подання
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Солом'янського районного управління
юстиції у м. Києві Бердар М.М. про
тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві
виїзду за межі України без вилучення
паспортного документу - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено
без участі особи яка її оскаржує
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: