Справа № 274/1360/14-ц Провадження № 2/0274/972/14
Бердичівський міськрайонний суд
Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

16.07.2014 р.м. Бердичів

Суддя Бердичівського міськрайонного
суду Житомирської області Корбут В.В.,
за участю секретаря судового засідання
Жмурко В.І.,

розглянувши цивільну справу за
позовомОСОБА_1 представником якого є
ОСОБА_2,доОСОБА_3простягнення боргу за
договором позики,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2014 р. ОСОБА_1 звернувся з
вказаним позовом, у якому просить
стягнути на його користь з ОСОБА_3 борг
за договором позики у розмірі 18 000,00 грн.
та 3% річних від суми боргу у розмірі 642,00
грн.

Від ОСОБА_3 заперечень проти позову або
заяви про визнання позову не надходило.

Судом з'ясовано, що відповідно до
розписки ОСОБА_3 позичив гроші у ОСОБА_1
08.04.2012 р., та зобов'язався їх повернути у
грудні 2012 р. у розмірі 18 000,00 грн. (а. с. 10).

Згідно зі статтею 1046 Цивільного
кодексу України за договором позики
одна сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Частиною другою статті 1047 Цивільного
кодексу України передбачено, що на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Абзацом першим частини першою статті
1049 Цивільного кодексу України
встановлено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Таким чином, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було
укладено договір позики, на підставі
якого перший передав у власність
другому грошові кошти, при цьому другий
зобов'язався повернути грошові кошти у
розмірі 18 000,00 грн. у грудні 2012 р.

Як вбачається зі змісту позовної заяви,
зобов'язань з повернення у грудні 2012 р.
ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 18 000,00
грн. ОСОБА_3 не виконав.

Доказів, які б це спростовували, ОСОБА_3
не подав.

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу
України визначено, що одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 в
частині вимоги про стягнення боргу за
договором позики у розмірі 18 000,00 грн.
підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Тобто ОСОБА_3 зобов'язаний сплатити
ОСОБА_1 3% річних від простроченої суми
(18 000,00 грн.), оскільки інший розмір
процентів договором або законом не
встановлений, а відтак позов ОСОБА_1 у
цій частині також підлягає
задоволенню.

При цьому суд звертає увагу, що час
прострочення складає 443 дні (з 01.01.2013 р.
по день подання позовної заяви - 20.03.2014
р.), однак ОСОБА_1 просить стягнути 3% від
суми боргу за менший період, а саме - 434
дні, що складає 642,00 грн., а суд не може
виходити за межі позовних вимог
(частина 1 статті 11 Цивільного
процесуального кодексу України).

Згідно з частиною першою, пунктом 2
частини третьої статті 79 Цивільного
процесуального кодексу України судові
витрати складаються з судового збору
та витрат, пов'язаних з розглядом
справи. До витрат, пов'язаних з
розглядом судової справи, належать
витрати на правову допомогу.

Частиною першою статті 88 Цивільного
процесуального кодексу України
передбачено, що стороні, на користь
якої ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_3
підлягають стягненню судовий збір та
витрати на правову допомогу.

ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі
243,60 грн. (а. с. 1) та адвокату ОСОБА_2 - 2 500,00
грн. у якості витрат на правову
допомогу (а. с. 14).

Між тим, суд зазначає, що витрати,
понесені ОСОБА_1, на правову допомогу, є
явно завищеним, а відтак підлягають
зменшенню судом, зважаючи на обсяг
наданої адвокатом ОСОБА_2 правової
допомоги, до 300,00 грн.

Зважаючи на наведене, з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 у якості відшкодування
судових витрат підлягають стягненню
543,60 грн.

Керуючись статтями 1 - 4, 7, 8, 10, 11, 15, 18, 57 -
60, 64, 79, 88, 208, 209, 212 - 215, 224 - 226 Цивільного
процесуального кодексу України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
борг за договором позики у розмірі 18
000,00 грн. та 3% річних від суми боргу у
розмірі 642,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у
якості відшкодування судових витрат
грошові кошти у розмірі 543,60 грн.

Роз'яснити, що:

- рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано, а у разі подання
апеляційної скарги це рішення, якщо
його не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом;

- апеляційна скарга на рішення може
бути подана лише позивачем до
Апеляційного суду Житомирської
області через Бердичівський
міськрайонний суд Житомирської
області протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення;

- апеляційна скарга на рішення може
бути подана також особами, які не брали
участі у справі, якщо суд вирішив
питання про їх права та обов'язки;

- рішення може бути переглянуто
Бердичівським міськрайонним судом
Житомирської області за письмовою
заявою відповідача, заяву про перегляд
цього рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Суддя
В.В. Корбут