Справа №489/447/14-ц 07.07.2014 07.07.2014 07.07.2014
Провадження №22-ц/784/1884/14
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2014 року

м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Миколаївської області в складі

головуючої: Кутової Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Буренкової К.О.,

із секретарем судового засідання:
Яценко Л.В.,

за участю: відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» (далі -
Банк)

на рішення Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 15 травня 2014 року,
ухвалене за його позовом до ОСОБА_1 про
стягнення кредитної заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2014 року Банк звернувсь до суду з
позовом до ОСОБА_1 про стягнення
кредитної заборгованості.

Позивач вказував, що 03 березня 2008 року
між ним та відповідачем був укладений
кредитний договір шляхом відкриття
карткового рахунку, за яким Банк надав
відповідачу 2171 грн. 20 коп. зі сплатою
відсотків за користування кредитом в
розмірі 12 % на рік. Заява відповідача
підписана разом із Умовами надання
споживчого кредиту фізичним особам
«Розстрочка», а тому відповідач
зобов'язався повернути наданий кредит,
сплатити проценти за користування
грошовими коштами, комісію, пеню, штраф.

Як зазначав Банк, в зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем умов
кредитного договору станом на 18 грудня
2013 року утворилась заборгованість в
загальному розмірі 14297 грн. 34 коп., з
яких: заборгованість за кредитом - 956
грн.26 коп.; за процентами - 46 грн.74 коп.;
за комісією - 195 грн. 40 коп.; пеня за
несвоєчасне виконання зобов'язань за
договором - 11941 грн. 92 коп.; штраф - 500 грн.
(фіксована частина) і 657 грн. 02 коп.
(процентна складова).

Посилаючись на наведене, Банк просив
стягнути з відповідача на його користь
14297 грн. 34 коп. заборгованості за
кредитом.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 15 травня 2014 року позов
задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на
користь Банку 1398 грн. 40 коп. в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором, з яких: заборгованість за
кредитом - 956 грн.26 коп.; за процентами -
46 грн.74 коп.; за комісією - 195 грн.
40 коп.; пеня за несвоєчасне виконання
зобов'язань за договором - 200 грн.

В задоволенні вимог Банку про
стягнення штрафу відмовлено.

Стягнуто з відповідача на користь
Банку 13 грн. 98 коп. витрат по сплаті
судового збору.

Не погодившись з рішенням суду, Банк
звернувся із апеляційною скаргою, в
якій просить змінити рішення суду в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог щодо стягнення пені і штрафів та
ухвалити в цій частині нове рішення,
яким задовольнити зазначені позовні
вимоги в повному обсязі, а в іншій
частині рішення залишити без змін.
Банк зазначає, що рішення в
оскаржуваній частині ухвалено судом з
порушенням умов кредитного договору та
положень ст. 551 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України
колегія вважає за необхідне вийти за
межі позовних вимог, оскільки судом при
ухваленні оскаржуваного рішення
допущені порушення норм цивільного
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

Із матеріалів справи вбачається, що 03
березня 2008 року між Банком та ОСОБА_1
укладено кредитний договір шляхом
відкриття карткового рахунку, за
умовами якого Банк надав відповідачу
2171 грн.19 коп. кредиту зі сплатою
відсотків за користування кредитом в
розмірі 12 % річних. Із заяви
відповідача на отримання кредиту
видно, що він ознайомлений із Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам «Розстрочка» (далі - Умови) і
зобов'язався повернути кредит,
сплатити проценти за користування
грошовими коштами, комісію, а в разі
порушення зобов'язань за договором -
пеню та штраф.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що у зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем умов
кредитного договору станом на 18 грудня
2013 року утворилась заборгованість в
загальному розмірі 14297 грн. 34 коп., з
яких: заборгованість за кредитом - 956
грн.26 коп.; за процентами - 46 грн.74 коп.;
за комісією - 195 грн. 40 коп.; пеня за
несвоєчасне виконання зобов'язань за
договором - 11941 грн. 92 коп.; штраф - 500 грн.
(фіксована частина) і 657 грн. 02 коп.
(процентна складова). Наявність
заборгованості відповідач не
оспорював, що свідчить про
обґрунтованість вимог Банку.

Між тим, у п.5.5 Умов, на які посилався
суд як на невід'ємну частину договору,
зазначено, що термін позовної давності
по вимогам про стягнення кредиту,
відсотків за користування кредитом,
винагороди, неустойки - пені, штрафів за
даним договором сторонами визначено
тривалістю у п'ять років.

Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.

Договір про збільшення позовної
давності укладається у письмовій
формі.

Проте, як видно із матеріалів справи,
письмовий договір про збільшення
строку позовної давності, як це
передбачено ч. 1 ст. 259 ЦК України,
сторонами не укладався. А тому суд
першої інстанції помилково вважав, що
сторони збільшили строк позовної
давності.

Тобто, на спірні правовідносини
розповсюджується загальний та
спеціальний строк позовної давності,
визначений ст. ст. 257, 258 ЦК України.

Як видно із матеріалів справи Банк
звернувся з даним позовом до суду в
січні 2013 року і просив стягнути з
ОСОБА_1 заборгованість за кредитом за
період 25 вересня 2008 року по 18 грудня 2013
року. З наданого Банком розрахунку
заборгованості видно, що останній
платіж по погашенню основного кредиту
відповідачем здійснено у вересні 2008
року, а по погашенню відсотків за
користування кредитом - у жовтні 2008
року.

На а.с. 21 є заперечення ОСОБА_1 від 12
березня 2014 року на дану позовну заяву
Банку, в якому він просить застосувати
строк позовної давності.

Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Проте при ухваленні оскаржуваного
рішення вказана заява відповідача
судом першої інстанції не була
врахована.

Аналізуючи наведені обставини, колегія
суддів приходить до висновку, що
вирішуючи спір по суті, суд не звернув
належної уваги на зазначені обставини
та положення ст.ст. 257, 259, ч.3 ст. 267 ЦК
України і помилково не застосував до
даних про відносин строк позовної
давності, передбачений ст. ст. 257, 258 ЦК
України.

Оскільки суд першої інстанції
неповно з'ясував обставини, які мають
суттєві значення для справи, у зв'язку
з чим висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи, наявним у
ній доказам та положенням цивільного
права, що відповідно до пунктів 1, 3, 4 ч.1
ст. 309 ЦПК України це є підставою для
скасування оскаржуваного рішення і
ухвалення нового рішення, яким в позові
Банку слід відмовити за пропуском
строку позовної давності.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 15 травня 2014 року
скасувати і ухвалити нове рішення..

В позові Публічному акціонерному
товариству Комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуюча
Судді