У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2014 рокум. КиївСуддя Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ Колодійчук В.М., розглянувши
касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Довгинцівського районного суду м.
Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 25 березня 2013 року та
рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 18
червня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики та відшкодування
моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У серпні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики та
відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
ОСОБА_2 03 листопада 2009 року взяв у
ОСОБА_3 в борг кошти у сумі 20 тис.
доларів США, при цьому 10 тис. доларів
США мав повернути через рік-півтора
року, а решту суми на першу вимогу
позивача, про що написав розписку.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_2 в обумовлені
строки кошти не повернув, ОСОБА_3
просила суд ухвалити рішення, яким
стягнути на її користь з ОСОБА_2 борг в
розмірі 159 998 грн., 3% річних - 3 196 грн та
моральну шкоду в розмірі 20 тис. грн.

Рішенням Довгинцівського районного
суду м. Кривого Рогу від 25 березня
2013 року частково задоволено позовні
вимоги ОСОБА_3 Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 79 993
грн. У задоволенні решти позовних вимог
- відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 18 червня
2014 року рішення Довгинцівського
районного суду м. Кривого Рогу від
25 березня 2013 року скасовано в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
про стягнення 3% річних та ухвалено в
цій частині нове рішення, яким стягнуто
із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 3% річних в
сумі 3 196 грн. В іншій частині
рішення суду першої інстанції залишено
без змін. Вирішено питання про судові
витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати ухвалені судові
рішення, а справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження у
справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у
разі, якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені у ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи,
суддя-доповідач відмовляє у відкритті
касаційного провадження у справі.

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваних судових рішень не дають
підстав для висновку, що судами при
розгляді справи допущені порушення
норм матеріального та процесуального
права, які передбачені статтями 338-341
ЦПК України як підстави для скасування
рішень.

Крім того, згідно із частиною першою
статті 335 ЦПК України, суд касаційної
інстанції не вправі встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими, а тому доводи
касаційних скарг в цій частині також не
можуть бути визнані такими, що
викликають необхідність перевірки
матеріалів справи.

Суд апеляційної інстанції правомірно
зазначив, що судом першої інстанції при
ухвалені рішення дотримано норми
матеріального та процесуального права,
а висновки відповідають фактичним
обставинам справи, при цьому судом
апеляційної інстанції правомірно
стягнуто із відповідача три відсотки
річних від простроченої суми, що
передбачено положеннями ст. 625 ЦК
України, як відповідальність за
порушення грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов`язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути надана
розписка позичальника або інший
документ, який посвідчує передання
йому позикодавцем визначеної грошової
суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до положень ст. 1051 ЦК
України, позичальник має право
оспорити договір позики на тій
підставі, що грошові кошти або речі
насправді не були одержані ним від
позикодавця або були одержані у меншій
кількості, ніж встановлено договором.

Суди першої та апеляційної інстанції
дійшли вірного висновку про те, що
відповідачем жодним належним та
допустимим доказом не доведено факту
не отримання грошових коштів від
позивача чи не підписання боргової
розписки.

На підставі наведеного та керуючись п. 5
ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в :

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті
касаційного провадження у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики та
відшкодування моральної шкоди.

Додані до касаційної скарги матеріали
повернути, особі яка подала касаційну
скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ
В.М. Колодійчук