Номер провадження: 22-ц/785/6360/14
Головуючий у першій інстанції Швець
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Троїцької Л.Л., Кварталової А.М.

при секретарі: Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області від 27 лютого 2013 року
по справі за поданням Державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Ізмаїльського
міськрайонного управління юстиції про
тимчасову заборону виїзду за кордон
України ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В
И Л А:

Заочним рішенням Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 02.04.2012 року стягнуто з ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с.Саф”яни
Ізмаїльського району Одеської області
на користь ОСОБА_3 аліменти на
утримання сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 в
розмірі 2000 гривень щомісячно,
починаючи з 12.07.2011 року до досягнення
дитиною повноліття, тобто до
ІНФОРМАЦІЯ_4.

У лютому 2013 року Відділ дежавної
виконавчої служби Ізмаїльського
міськрайонного управління юстиції
Одеської області звернулося до
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області із заявою про
тимчасову заборону виїзду за кордон
України - ОСОБА_2 з вилученням
паспортного документа до повного
погашення боргового зобов`язання,
мотивуючи це тим, що на примусовому
виконанні ВДВС Ізмаїльського
міськрайонного управління юстиції
знаходиться виконавчий лист № 2-3559-2011
виданий 15.05.2012 року Ізмаїльським
міськрайонним судом про стягнення
аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3.
Станом на 01.01.2013 року боржник має
заборгованість в сумі 35290,32 грн.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 27 лютого 2013
року заборонено ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
громадянину України, місце реєстрації:
АДРЕСА_1 виїзд за кордон України до
повного погашення боргового
зобов`язання.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду,
ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду
Одеської області з апеляційною
скаргою, в якій просить ухвалу
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області від 27 лютого 2013 року
скасувати та передати питання на новий
розгляд до суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції при постановленні ухвали
норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши суддю доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість ухвали в
межах позовної заяви та доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню на наступних
підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції.

Згідно п.2 ч.1 ст. 312 ЦПК України
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
змінює або скасовує ухвалу суду першої
інстанції і постановляє ухвалу з цього
питання, якщо воно було вирішено судом
першої інстанції з порушенням норм
процесуального права або при
правильному вирішенні було помилково
сформульовано суть процесуальної дії
чи підстави її застосування.

Задовольняючи частково подання
державного виконавця відділу
Державної виконавчої служби
Ізмаїльського міськрайонного
управління юстиції про тимчасову
заборону у праві виїзду за межі
території України ОСОБА_2, суд першої
інстанції виходив з того, що боржник
ухиляється від виконання своїх
зобов'язань. В обґрунтування
застосування вказаних заходів суд
посилався на ст. 377-1 ЦПК України та ст. 6
ЗУ «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України», п.2
Указу Президента України „Про
додаткові заходи щодо підвищення
ефективності виконання рішень судів"
та спільним Наказом МЮУ та
адміністрації ДПСУ від 27.05.2008 року.

Проте, судова колегія вважає, що з таким
висновком суду першої інстанції
погодитись не можна виходячи з
наступних підстав.

Закон України «Про судоустрій і статус
суддів» визначає правові засади
організації судової влади та
здійснення правосуддя в Україні з
метою захисту прав, свобод та законних
інтересів людини і громадянина, прав та
законних інтересів юридичних осіб,
інтересів держави згідно з принципом
верховенства права, закріпленим ст. 8
Конституції України.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 цього Закону
судова влада в Україні здійснюється
незалежними та безсторонніми судами,
утвореними згідно із законом, і
реалізується шляхом здійснення
суддями правосуддя в рамках
відповідних судових процедур та у
межах наданих повноважень.

Стаття 7 цього ж Закону гарантує
кожному захист його прав, свобод та
законних інтересів незалежним і
безстороннім судом, утвореним
відповідно до закону.

Право кожного на справедливий розгляд
його справи судом, встановленим
законом, при вирішенні спору щодо його
прав та обов'язків цивільного
характеру передбачено і п.1 ст.6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, яка підлягає
застосуванню відповідно до ст. 9
Конституції України та ст.ст. 2,8 ЦПК
України.

У розумінні п.1 ст.6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
термін «суд встановлений
законом»поширюється не лише на правову
основу створення чи законності
існування суду, але й на положення щодо
його компетенції та повноважень і на
дотримання таким судом певних норм, які
регулюють його діяльність.

Повноваження судів першої інстанцій
при вирішенні цивільних справ
визначені Цивільним процесуальним
кодексом України, у тому числі щодо
вирішення питання про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України.

Згідно ст. 377-1 ЦПК України питання про
тимчасове обмеження боржника -
фізичної особи або керівника боржника -
юридичної особи у праві виїзду за межі
України при виконанні судових рішень
та рішень інших органів (посадових
осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби. Суд негайно
розглядає подання, зазначене в частині
першій цієї статті, без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Відповідно до ст. 33 Конституції України
право кожного вільно залишати
територію України може бути обмежене
лише законом.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України" при
наявності зазначених у цій нормі
підстав для тимчасових обмежень у
праві виїзду громадян України за
кордон, громадянину може бути
тимчасово відмовлено у видачі паспорта
чи вилучено або затримано паспорт.

Зокрема пункт 5 зазначеної статті
передбачає таку підставу для відмови
громадянину у виїзді з України, як
ухилення від виконання зобов'язань,
покладених на нього судовим рішенням.

З матеріалів справи вбачається:

- заочним рішенням Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 02.04.2012 року стягнуто з ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с.Саф`яни
Ізмаїльського району Одеської області
на користь ОСОБА_3 аліменти на
утримання сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 в
розмірі 2000 гривень щомісячно,
починаючи з 12.07.2011 року до досягнення
дитиною повноліття, тобто до
ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.30);

- в лютому 2013 року начальник відділу ДВС
- Дрангой Д.О., головний державний
виконавець - Цонкова І.О. звернулися з
вищевказаним поданням до
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області (а.с.42);

- згідно виконавчого листа від 02.04.2012
року стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 аліменти на утримання сина -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 2000
гривень щомісячно починаючи з 12.07.2011
року до досягнення дитиною повноліття,
тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.44);

- згідно постанови ВП № 32695589 від 22.05.2012
року відкрито виконавче провадження з
виконання по виконавчому листу №
2-3559-2011 виданого 15.05.2012 року
Ізмаїльським міськрайонним судом про
стягнення з ОСОБА_2 аліментів в розмірі
2000 гривень починаючи з 12.07.2011 року до
повноліття. Борг на 01.06.2012 складає 21225,70
грн. (а. с. 44);

- згідно розрахунку заборгованості по
аліментам від 24.09.2012 року, складеного
державним виконавцем ВДВС
Ізмаїльського міськрайонного
управління юстиції Цонковою І.О.,
заборгованість станом на 01.01.2013 року
складає 35290,32 грн. (а. с. 45);

- згідно відповіді № 261188 від 05.10.2012 на
запит № 334066 від 04.10.2012 року до Державної
податкової служби України про номери
рахунків, відкритих у банках та інших
фінансових установах боржником
фізичною особою РНОКПП: НОМЕР_1 вказано,
що платник податків з таким податковим
номером чи за серією та номером
паспорта на обліку в органах ДПС не
перебуває (а. с. 47);

- згідно відповіді № 17862 від 03.07.2012 року
на запит № 26083 від 02.07.2012 року до ДПС
України про джерело отримання доходів
боржником ОСОБА_2, зазначено, що фізичну
особу неможливо однозначно
ідентифікувати (а. с. 48);

- згідно повідомлення начальника
комунального підприємства
„Ізмаїльське міжміське бюро технічної
інвентаризації" Каракаш О.Н. за ОСОБА_2
право власності на об"єкти нерухомого
майна в Реєстрі прав власності на
нерухоме майно не зареєстровано (а. с.
49);

- державним виконавцем Цонковою І.О.
04.09.12 року складено акт про те, що на
момент виходу державного виконавця за
адресою: АДРЕСА_1 грошових коштів та
майно, яке б належало боржнику відсутнє
(а. с. 51);

- згідно витягу з автоматизованої
інформаційно-пошукової системи
„Автомобіль" за ОСОБА_2 ніяких
транспортних засобів не зареєстровано
(а. с. 52);

- згідно довідки Відділу держкомзему у
м.Ізмаїлі Одеської області за ОСОБА_2
ніяких земельних ділянок не
зареєстровано (а. с. 53);

- згідно відповіді Управління ПФ
України в м.Ізмаїлі та Ізмаїльському
районі ОСОБА_2 пенсію не отримує,
останнє місце праці - 2006 рік ДП
Устьдунайводшлях, не занесений в
реєстр фізичних осіб підприємців.

В поданні начальника відділу Державної
виконавчої служби Ізмаїльського
міськрайонного управління юстиції
Одеської області - Дрангой Д.О.,
головного державного виконавця -
Цонкової І.О. відсутні будь які докази
підтвердження факту ухилення боржника
від виконання своїх зобов'язань, а лише
зазначається, що боржник не виконує
свої зобов'язання за судовим рішенням,
посилаючись на виконавчий лист.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження»
передбачено, що державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів для примусового
виконання рішень, неупереджено,
своєчасно і в повному обсязі вчиняти
виконавчі дії.

Згідно п. 18. ч. 3 ст. 11 цього ж Закону
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право: а у разі ухилення
боржника від виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням,
звертатися до суду за встановленням
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи за
межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням (п. 18 ч. 3).

Отже, Законом передбачено юридичні
санкції у вигляді тимчасового
обмеження у праві виїзду не за
наявність факту невиконання
зобов`язань, а за ухилення від їх
виконання.

Втім визначення поняття «ухилення»
Закон України «Про виконавче
провадження» прямо не розкриває. Також
відсутня практика Конституційного
суду України щодо офіційного
тлумачення такого поняття, як
«ухилення».

Разом з тим згідно Новим словником
української мови у 4-х томах 1998 року
видавництва, слово ухилення
тлумачиться наступним чином:
відступати, відхилятися, вивертатися;
намагатися не робити чого-небудь, не
брати участі у чомусь, уникати;
навмисно не давати відповіді на
запитання, говорити щось інше

Тобто, з погляду етимології
словосполучення ухилення від
виконання зобов`язань, покладених
судовим рішенням, рішенням іншого
органу (посадової особи) вжите у ч. 5 ст. 6
Закону України "Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України" та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
означає з об`єктивної сторони такі
діяння (дії чи бездіяльність) особи
боржника, які полягають у навмисному чи
іншому свідомому невиконанні нею
зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і
здійснюється примусове виконання.
Одночасно це і є підставою для
звернення з поданням до суду щодо
вирішення питання застосування до
такої особи тимчасового обмеження у
праві виїзду за межі України.

Проте особа, що має невиконанні
зобов`язання не може вважатися винною в
ухиленні, поки не доведено
протилежного.

В розумінні ст. 10 ЦПК України наявність
умислу та обставини, які є предметом
посилання суб`єкта подання про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України, як на підставу його вимог,
підлягають доведенню, зокрема факту
ухилення боржника від виконання
зобов`язань.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК
України таке подання розглядається без
виклику чи повідомлення сторін і інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця, то на останнього
і покладається тягар доказування. До
того особа стосовно обмеження права
якої винесено подання, фактично
позбавлена можливості довести суду, що
нею було вжито усіх залежних від неї
заходів щодо належного виконання
зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що суд
першої інстанції розглядаючи справу
обмежився лише доводами державного
виконавця, зокрема саме наявністю
статусу боржника у виконавчому
провадженні та непогашенням боргу у
добровільному порядку (самостійне
невиконання боржником зобов`язання
протягом строку, вказаного державним
виконавцем у постанові про відкриття
виконавчого провадження).

Втім, на момент звернення до суду з
поданням, факт ухилення боржника від
виконання зобов`язань, покладених на
нього рішенням, повинен відбутися і
бути об`єктивно наявним та вбачатися з
матеріалів виконавчого провадження.

За таких обставин у суду першої
інстанції не було підстав для
задоволення подання державного
виконавця про тимчасове обмеження
боржника у праві виїзду за межі
України, оскільки згадане подання
державного виконавця не містить
беззаперечних доводів та не
підтверджено належними доказами щодо
ухилення боржника від виконання
зобов`язань, покладених на нього
судовим рішенням.

При цьому під ухиленням боржника від
виконання зобов`язань, покладених на
нього судовим рішенням, судова колегія
розуміє будь-які свідомі діяння (дії
або бездіяльність) боржник, спрямовані
на невиконання відповідного обов`язку
у виконавчому провадженні, коли
виконати цей обов`язок у нього є всі
реальні можливості (наявність майна,
грошових коштів) і цьому не заважають
будь-які незалежні від нього об`єктивні
обставини.

Судова колегія доходить до висновку, що
апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає
частковому задоволенню, з
постановленням нової ухвали про
відмову у задоволенні подання
начальника відділу Державної
виконавчої служби Ізмаїльського
міськрайонного управління юстиції
Одеської області - Дрангой Д.О., та
головного державного виконавця -
Цонкової І.О. щодо заборони виїзду за
кордон громадянину України ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1, громадянину України, місце
реєстрації: АДРЕСА_1, до повного
погашення боргового зобов`язання.

На підставі викладеного і керуючись ст.
ст. 303, 307, 312 п.2 ч.1, 313, 317 ЦПК України,
судова колегія -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задоволено
частково.

Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 27 лютого 2013
року - скасувати та постановити нову
ухвалу.

У задоволенні подання начальника
відділу Державної виконавчої служби
Ізмаїльського міськрайонного
управління юстиції Одеської області -
Дрангой Д.О., та головного державного
виконавця - Цонкової І.О. щодо заборони
виїзду за кордон громадянину України
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, громадянину України,
місце реєстрації: АДРЕСА_1 до повного
погашення боргового зобов`язання -
відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та скарженню у
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:
О.М. Таварткіладзе

Судді:
Л.Л. Троїцька

А.М. Кварталова