Справа № 369/4310/14-ц
Провадження №2/369/2202/14
РІШЕННЯ

Іменем України

24.06.2014 року Києво-Святошинський
районний суд Київської області в
складі

головуючої судді
Медвідь Н.О.

при секретарі
Ткаченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
усунення від права спадкування за
законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з даним
позовом до відповідача, посилаючись на
те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4, який
був батьком сторін.

Після смерті батька відкрилась
спадщина у вигляді житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами,
який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і
двох земельних ділянок: площею 0,25га для
будівництва та обслуговування жилого
будинку і площею 0,188га для ведення
особистого підсобного господарства,
які розташовані за вищевказаною
адресою.Заповіту наш батько не залишив.

В установлений законом строк вони
звернулись до Першої Київської
обласної державної нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини, проте 26.04. 2014 нотаріусом їм
було відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом на ?
частину спадкового майна, оскільки
спадщину також прийняв відповідач, а
тому їхні частки становлять по 1/3.

Батько був учасником ліквідації аварії
на Чорнобильській АЕС, де отримав
високу дозу радіації і з 1987 року
страждав на тяжкі хронічні хвороби,
внаслідок тяжких хвороб та каліцтва
перебував у безпорадному стані і
потребував постійного догляду та
лікування.

Вони змушені були брати в борг гроші у
зв'язку з великими витратами на
лікування батька. Однак відповідач
станом здоров'я батька не цікавився,
ухилявся від надання йому допомоги, не
дивлячись на прохання.

Тому просили усунути ОСОБА_3, від права
на спадкування за законом після
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4.

В судовому засіданні позивачі та
представник позивача ОСОБА_5 позов
підтримали.

Представник відповідача позов не
визнала, оскільки жодного доказу, який
би підтверджував факт ухиляння
відповідача від надання допомоги
померлому не надано, до того ж докази,
які надані позивачами, а саме акт
обстеження житлово-побутових умов, не є
достатніми та є неналежними по даній
справі.Відповідач не виховувався
батьком та не проживав з ним однією
сім"єю з народження, його батьки
розлучилися. А отже обов'язку
піклування виходячи з норм сімейного
права не виникає.

Померлий був учасником ліквідації
аварії на ЧАБС, а тому отримував від
Держави грошову допомогу та пільги,
відповідно до закону Закону «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
чорнобильської катастрофи».

У справі немає жодного доказу про
умисне ухилення спадкоємця ОСОБА_3 від
надання допомоги спадкодавцю, крім
того факту, що сторони не спілкувалися
протягом тривалого часу.

Суд, вислухавши осіб, які приймають
участь у розгляді справи,свідків,
вивчивши матеріали справи, в позові
відмовляє з наступних підстав:

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер ОСОБА_4, що підтверджується
свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1,
виданим 16.09.2013 виконавчим комітетом
Білогородської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області.

Померлий ОСОБА_4 був батьком сторін, що
підтверджується свідоцтвами про
народження та свідоцтвом про
одруження.

Після смерті його відкрилась спадщина
у вигляді житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами,
який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і
двох земельних ділянок: площею 0,25га для
будівництва та обслуговування жилого
будинку і площею 0,188га для ведення
особистого підсобного господарства,
які розташовані за вищевказаною
адресою.

26.04.2014 нотаріусом було відмовлено
позивачам у видачі свідоцтва про право
на спадщину за законом на ? частину
спадкового майна, оскільки спадщину
також прийняв відповідач - син
померлого від першого шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 Сімейного
Кодексу України дитина, повнолітні
дочка, син зобов'язані піклуватися про
батьків, проявляти про них турботу та
надавати їм допомогу.

Як на один з доказів , в підтвердження
своїх позовних вимог, позивачі
посилаються на акт обстеження
житлово-побутових умов, але суд
критично ставиться до цього доказу,
оскільки невідомо ким складений ,
також не посвідчені підписи осіб, які
підписали акт, також копія цього акту
не посвідчена належним чином.

Статтями 202, 203 СК України встановлено
обов'язок повнолітніх дітей утримувати
своїх батьків, які є непрацездатними та
потребують матеріальної допомоги,
мають тяжкі хвороби, інвалідність або є
безпомічними.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК за рішенням
суду особа може бути усунена від права
на спадкування за законом, якщо буде
встановлено, що вона ухилялася від
надання допомоги спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво був у безпорадному стані.
Вимога про усунення від права на
спадкування за законом особи може бути
пред'явлена лише після смерті
спадкодавця.

Проте, крім голослівних стверджень
позивачів доказів про умисне ухилення
відповідача від надання допомоги
спадкодавцю, в судовому засіданні не
доведено.

Згідно п.6 Постанови ПВСУ «Про судову
практику у справах про спадкування»
від 30.065.2008 №7 правило абзацу другого
частини третьої статті 1224 ЦК
стосується особи, яка зобов'язана була
утримувати спадкодавця згідно з
нормами Сімейного кодексу України.
Факт ухилення особи від виконання
обов'язку щодо утримання спадкодавця
встановлюється судом за заявою
заінтересованої особи (інших
спадкоємців або територіальної
громади). При цьому слід враховувати
поведінку особи, розуміння нею свого
обов'язку щодо надання допомоги, її
необхідність для існування
спадкодавця, наявність можливості для
цього, та свідомого невиконання такою
особою встановленого законом
обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем,
який мав право на утримання, позову про
стягнення аліментів до особи, яка
претендує на спадщину, не є достатньою
підставою для відмови в позові про
усунення від права на спадкування.
Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК
стосується всіх спадкоємців за
законом, зокрема й тих, які відповідно
до СК не були зобов'язані утримувати
спадкодавця. Безпорадним слід
розуміти стан особи, зумовлений
похилим віком, тяжкою хворобою або
каліцтвом, коли вона не може самостійно
забезпечити умови свого життя,
потребує стороннього догляду, допомоги
та піклування.

Вимога про усунення спадкоємця від
права на спадкування може бути
пред'явлена особою, для якої таке
усунення породжує пов'язані зі
спадкуванням права та обов'язки,
одночасно з її позовом про одержання
права на спадкування з підстав,
визначених у частині другій статті 1259
ЦК.

Також , як на доказ своїх позовних
вимог, позивачі посилаються на
пояснення свідків: ОСОБА_6 яка пояснила,
що вона надавала лікарську допомогу
померлому, оскільки йому постійно
потрібен був догляд та дорогі ліки.
Проте, що у померлого був син, тобто
відповідач вона дізналась з телефонної
розмови. З кінця лютого 2013 року
померлий знаходився у безпорадному
стані, за весь час вона ні разу не
бачила відповідача.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона знала
померлого вже близько 15 років, оскільки
доглядала за ним як медсестра.
Спадкодавець часто скаржився, що
відповідач не допомагає йому.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що ніколи не
бачила відповідача щоб приїжджав до
спадкодавця, хоча думає, що відповідач
знав про хворобу. Похорони оплачували
позивачі, проте чи померлий піклувався
про відповідача як про сина їй не
відомо, відповідач не допомагав ,
оскільки не приїздив.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що йому не було
відомо, що у покійного був син від
першого шлюбу. Хворіти покійний почав
після аварії на ЧАЕС. Люди на вулиці
ніколи не бачили допомоги відповідача
померлому. З лютого 2013 року померлий
знаходився у безпорадному стані, проте
не звертався за допомогою до
відповідача. Про гроші чи допомагав
відповідач грошима свідку невідомо

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що померлий
значний час хворів та скаржився, що
відповідач його не відвідує. Померлий
потребував сторонньої допомоги за 1-2
роки до смерті, відповідач обіцяв
прийти до батька, але не приходив. При
житті померлий казав, що оформить
даровизну на будинок..

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що їхні батьки
були друзями, вона неодноразово чула,
як померлий скаржився, що відповідач
йому не допомагає. Померлий постійно
хворів та потребував сторонньої
допомоги, позивач навіть звільнився з
роботи для догляду за батьком.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що померлий
хворів, але син не допомагав. Похорон
організувала ОСОБА_2

З пояснень цих свідків не можна зробити
висновок, що відповідач ухилявся від
надання допомоги спадкодавцеві. Також
з медичної документації, яка надана
позивачами, не можна покласти в основу
рішення як доказ, що спадкодавець через
похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво
був у безпорадному стані, що він
потребував сторонньої допомоги.

Також товарні чеки , накладні на
придбання продуктів, харчування
лікарських препаратів, та предметів
одягу не є доказами, які б свідчили про
ухилення відповідача від надання
допомоги спадкодавцеві, немає
причинного зв»язку між цими доказами
та діями відповідача, оскільки
невідомо ким вони придбавалися, з якою
метою, що саме придбані були для
померлого.

Статтею 15 ЦК України визначено, що
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Зважаючи на позицію Верховного Суду
України, викладену у Постанові Пленуму
«Про судове рішення у цивільній
справі» № 14 від 18 грудня 2009 року,
оскільки правом на звернення до суду за
захистом наділена особа в разі
порушення, невизнання або оспорювання
саме її прав, свобод чи інтересів, то
суд повинен встановити, чи були
порушені, невизнані або оспорені права,
свободи чи інтереси цих осіб, а якщо
були, то вказати, чи є залучений у
справі відповідач відповідальним за
це.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості.

У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Аналізуючи вище перелічені правові
норми та рекомендації Верховного суду
України в розрізі наданих суду
матеріалів, суд вважає, що перше, що
повинні були довести суду позивачі, це
наявність прав, свобод чи інтересів,
які були порушені, невизнані чи
оспорені відповідачем.

Проте, з огляду на наявні в справі
матеріали, позивачі не довели, що
відповідач ухилявся від надання
допомоги спадкодавцеві, що померлий
потребував сторонньої допомоги.

Тобто, позивачі та представник
позивача не довели тих обставин на
які посилалися як на підставу
позовних вимог, не надали докази в
обґрунтування своїх вимог, не
спростували тих обставин на які
посилалася представник відповідача в
обґрунтування своїх заперечень, що є
їх обов»язком відповідно до засад
змагальності процесу за ст.. 10 ЦПК
України . При цьому суд створив всі
умови для змагального процесу ,
роз»яснював позивачам та представнику
позивача їх права та обов»язки.

Отже, суд, оцінюючи докази в їх
сукупності, дійшов висновку про
необґрунтованість та недоведеність
вимог позивачів, оскільки вони не
відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК
України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст. 1224 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 209, 212-214, 215
ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И
В :

В позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
усунення від права спадкування за
законом, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Київської області
через Києво-Святошинський протягом 10
днів з дня його проголошення.

Суддя: