Номер провадження: 22-ц/785/5627/14
Головуючий у першій інстанції Дяченко
Доповідач Парапан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду
Одеської області у складі:

Головуючого: судді
Парапана В.Ф.

Суддів: Громіка Р.Д.,
Панасенкова В.О.

При секретарі:
Горновій А.О.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення
Суворовського районного суду м.Одеси
від 26 лютого 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання таким, що
втратив право користування жилим
приміщенням,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013р. ОСОБА_4
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2
про визнання останнього таким, що
втратив право користування жилим
приміщенням - АДРЕСА_1, посилаючись на
те, що вона на підставі договору
дарування від 06.10.2012р. є власником цієї
квартири. Проте у квартирі
зареєстрований колишній чоловік її
дочки - відповідач у справі, який в
квартирі не мешкає з серпня 2012р., та не
сплачує комунальні послуги, чим
перешкоджає їй користуватися та
розпоряджатися своїм майном.

Заочним рішенням суду від 26.02.2014р.
позов задоволено. ОСОБА_2 визнано таким,
що втратив право користування жилим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 08.04.2014р. заяву
ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення
залишено без задоволення.

У апеляційній скарзі представник
відповідача просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позову, посилаючись на
неправильність встановлених судом
обставин, які мають значення для
справи, неправильного та неповного
дослідження доказів та їх оцінки,
порушення судом норм матеріального і
процесуального права.

В судове засідання апеляційної
інстанції ОСОБА_2. та його представник
не з'явилися, про день та час розгляду
справи повідомлені належним чином, у
зв'язку з чим колегія суддів вважає
можливим розглянути справу у їх
відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.
305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи й
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляція
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що спірна
квартира належить позивачці на праві
власності на законних підставах,
відповідач здійснив її відчуження та
не проживає у квартирі, а тому втратив
право користування цим житлом.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, оскільки він
відповідає вимогам закону та
дійсним обставинам справи.

Конституція України (ст.41) та ст. 1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася 17
липня 1997р. відповідно до закону від
17.07.19997р. №475/97-ВР «Про ратифікацію
Конвенції про захист прав

людини і основоположних свобод 1950р.,
Першого протоколу та протоколів №2, №4,
№7 та №11 до Конвенції, закріплено
принцип непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб, (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК
України).

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його прав,
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння. Способи
захисту права власності передбачені
нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути,
зокрема, житло - житловий будинок,
садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК
України).

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК України та
ст. 150 ЖК України, які передбачають
право власника використовувати житло
для власного проживання, проживання
членів сім'ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд.

Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише на підставах,
передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України з
урахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК
України члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому налетить,
користуються житловим приміщенням в
обсязі, визначеному відповідно до
угоди з власником.

Аналіз змісту вказаних правових норм
свідчить про те, що право члена сім'ї
власника будинку (квартири)
користуватися цим житлом існує лише за
наявності у власника права приватної
власності.

Частина 2 ст. 405 ЦК України встановлює,
що член сім'ї власника житла втрачає
право на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним та
власником житла або законом.

Як видно з матеріалів справи і це
встановлено судом першої інстанції,
12.11.1999р. ОСОБА_2 та ОСОБА_5- донька
позивачки, зареєстрували шлюб.
Власником спірної квартири на підставі
свідоцтва про право власності,
виданого виконкомом Одеської міської
ради від 28.11.2007р,. був ОСОБА_2 06.10.2012р.
ОСОБА_5, діюча на підставі довіреності
від імені ОСОБА_2, подарувала цю
квартиру своєї матері ОСОБА_4 31.10.2012р. у
цій квартирі були зареєстровані ОСОБА_5
та її син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 25.10.2013р. за позовом ОСОБА_2
шлюб між ним та ОСОБА_5 було розірвано.

З позовної заяви позивача про
розірвання шлюбу від 19.07.2013р. та з
рішення суду від 25.10.2013р. видно, що
спільне життя між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не
склалося, оскільки на протязі
останнього часу вони живуть як чужі
люди: немає порозуміння, поваги, між
ними існують постійні конфлікти. З
серпня 2012р. вони проживають окремо,
фактичні шлюбні відносини між ними
припинено, спільного господарства вони
не ведуть. При цьому у позовній заяві
про розірвання шлюбу позивач ОСОБА_2
зазначив своє місце проживання:
АДРЕСА_2, а місце мешкання відповідачки
ОСОБА_5 - АДРЕСА_1, а/с. 17-18.

З актів не проживання від 12.11.2012р. та від
20.11.2013р., складених трьома свідками та
директором ТОВ «Євро - Сервіс» Чоботар
Д.В. видно, що ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 не
проживає з 03.08.2012р.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 фактично
оспорює лише незаконність позбавлення
його права власності на це майно та
факт неповідомлення його судом про час
та місце розгляду цієї справи.

Але доводи відповідача про те, що він не
був належним чином сповіщений про
розгляд справи на 26.02.2014р. колегія
суддів не приймає до уваги, оскільки з
судової повістки на а/с. 29 видно, що
судова повістка про виклик до суду йому
була вручена 13.02.2014р.

Матеріалами справи не встановлено, що
відповідач був членом сім'ї
теперішнього власника цієї квартири,
він був колишнім ії власником.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 14.04.2014р., що набрало
законної сили, у задоволенні позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа -
приватний нотаріус Одеського міського
нотаріального округу - ОСОБА_8, про
визнання недійсним договору дарування
від 06.10.2012р., про припинення права
власності та про визнання права
власності - відмовлено.

За наявності таких обставин, суд першої
інстанції на підставі ст. ст. 29, 317 та 391
ЦК України, ураховуючи те, що
власникові належить права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном, а відповідач, розпорядившись
цієї квартирою та не проживаючи в неї,
залишився лише зареєстрованим, чим
порушує права власника на квартиру,
тому суд правильно визнав його
втратившим права користування цим
майном.

Доводи апеляційної скарги цих
висновків не спростовують, а тому
колегія суддів не приймає їх до уваги.

Рішення суду є правильним, воно
ухвалено у відповідності до положень
ст. ст. 212-215 ЦПК України і підстав для
його скасування, як про це йдеться мова
у апеляційній скарзі, немає.

Відповідно з вимогами ст. 308 ЦПК
України, апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
суду без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Судом першої інстанції обставини
справи досліджено повно, а зібраним
доказам дана вірна оцінка.

На підставі наведеного та
керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Суворовського
районного суду м. Одеси від 26 лютого 2014
року залишити без змін..

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
однак може бути оскаржена шляхом
подачі касаційної скарги протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили до суду касаційної інстанції.

Судді Апеляційного суду Одеської
області: В.Ф. Парапан

В.О.Панасенков

Р.Д.Громік