Номер провадження 2/754/3644/14
Справа №754/6286/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

26.06.2014 року Деснянський районний суд м.
Києва в складі:

головуючого судді - Ярошенко С.В.,

при секретарі - Ткаченко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про
стягнення боргу за кредитним
договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
позовом до відповідача про стягнення
заборгованості за кредитним договором
в сумі 1 241,41 грн., мотивуючи свої вимоги
тим, що 30.12.07 року між ТОВ КБ
«Дельта»(правонаступником якого є ПАТ
«Дельта Банк») та ОСОБА_1 укладено
кредитний договір № 002-09033-301207 про
надання кредиту терміном до 29.10.08 року
на суму 1 073,83 грн. зі сплатою 10 % річних.
Банк свої зобовязання виконав, кредит
надав, але відповідач свої зобовязання
належним чином не виконує, кредит та
відсотки не сплачує. На підставі
викладеного позивач вимушений
звернутися до суду з даним позовом.

Позивач в судове засідання не
з'явився, про день, час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, просив розглядати справи у його
відсутності.

Відповідач в судовому засіданні
просила застосувати строк позовної
давності.

Вивчивши письмові матеріали
справи, суд приходить до висновку, що
позов не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено,
що 30.12.07 року між ТОВ КБ
«Дельта»(правонаступником якого є ПАТ
«Дельта Банк») та ОСОБА_1 укладено
кредитний договір № 002-09033-301207 про
надання кредиту терміном до 29.10.08 року
на суму 1 073,83 грн. зі сплатою 10 % річних.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України,
якщо договором позики встановлений
обовязок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк
зобовязується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові в розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобовязується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно із ст.ст. 525, 526 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору і одностороння відмова від
зобов'язання не допускається.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
кодексу.

У зв'язку із тим, що відповідач факт
отримання коштів не заперечував, кошти
позивачу не повернув, відсотки за
користування кредитом не сплатив, а
тому право позивача є порушеним.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЗУ «Про
захист прав споживачів» договір про
надання споживчого кредиту
укладається між кредитодавцем та
споживачем, відповідно до якого
кредитодавець надає кошти (споживчий
кредит) або бере зобов'язання надати їх
споживачеві для придбання продукції у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а споживач зобов'язується
повернути їх разом з нарахованими
відсотками.

Виходячи з наведеного
вищезазначений кредитний договір за
своєю правовою природою є споживчим.

Згідно п. 31 постанови № 5 Пленуму
Вищого Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року, враховуючи
положення пункту 7 частини тринадцятої
статті 11 ЗУ «Про захист прав
споживачів», суди мають виходити з
того, що у спорах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку із цим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

Офіційне тлумачення статті 11 ЗУ
«Про захист прав споживачів» надано
також Рішенням Конституційного Суду
України від 10.11.11 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України
позовна давність це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Ч.4 ст. 267 ЦК України передбачено, що
сплив позовної давності є підставою
для відмови у позові.

Відповідачем заявлено про
застосування позовної давності
відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України.

Як вбачається з кредитного договору,
строк повернення кредитних коштів
становить до 29.10.08 року. Позивач
звернувся до суду із вказаним позовом
лише 23.04.14 року.

У зв'язку із тим, що загальний строк
позовної давності для звернення до
суду за захистом свого цивільного
права та інтересу сплив, доказів
поважності його пропуску стороною
позивача не надано, суд приходить до
висновку, що позов задоволенню не
підлягає.

На підставі викладеного,
керуючись ст. 10, 11, 15, 60, 88, 169, 209, 212-215 ЦПК
України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду міста Києва через
Деснянський районний суд м. Києва
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення.

Головуючий