Єдиний унікальний номер 258/8256/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/4522/2014
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого-судді
Соломахи Л.І.

суддів
Биліни Т.І., Пономарьової О.М.

при секретарі
Бакунець Я.О.

за участю:

представника позивача
ОСОБА_1

представника відповідача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
зміну черговості спадкування з
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на
рішення Кіровського районного суду м.
Донецька від 17 лютого 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Кіровського районного суду м.
Донецька від 17 лютого 2014 року ОСОБА_3
відмовлено в задоволені позовних вимог
до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права на
спадкування разом із спадкоємцями тієї
черги, яка має право на спадкування (а.с.
137 - 140).

Не погоджуючись із рішенням суду,
позивач ОСОБА_3 в апеляційній скарзі
посилається на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
неправильне застосування норм
матеріального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове про
задоволення його позовних вимог (а.с. 156
- 158).

В судове засідання апеляційного суду
позивач ОСОБА_3 не з'явився, з'явився
його представник ОСОБА_1, який діє на
підставі нотаріально посвідченої
довіреності від 22 січня 2014 року (а.с. 129),
доводи апеляційної скарги підтримав,
просив її задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 у судове
засідання не з'явилися, про час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином.

У судове засідання з'явився
представник відповідача ОСОБА_4 -
ОСОБА_2, яка діє на підставі
нотаріально посвідченої довіреності
від 07 серпня 2013 року (а.с. 172), проти
доводів апеляційної скарги
заперечувала, просила її відхилити, а
рішення суду залишити без змін

Відповідач ОСОБА_5 повістку про явку до
суду 26 червня 2014 року отримала 14 червня
2014 року, що підтверджується
рекомендованим повідомленням про
вручення їй поштового відправлення
(а.с. 213), причини неявки у судове
засідання суду не повідомила і
відповідно до частини 2 ст. 77 ЦПК
України вважається, що вона не
з'явилася у судове засідання без
поважних причин.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК
України неявка сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про час і місце
розгляду справи, не перешкоджає
розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1,
представника відповідача ОСОБА_4 -
ОСОБА_2, дослідивши матеріали цивільної
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга позивача
задоволенню не підлягає з наступних
підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 90 років померла
ОСОБА_6, про що в Книзі реєстрації
смертей зроблено актовий запис за № 343
від 13 лютого 2006 року, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серія НОМЕР_1, виданим 13 лютого 2006 року
відділом реєстрації актів цивільного
стану Кіровського районного
управління юстиції м. Донецька (а.с. 10).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася
спадщина, до складу якої увійшов
житловий будинок, розташований за
адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 60,70
м.кв, який належав ОСОБА_6 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом, виданого Четвертою донецькою
державною нотаріальною конторою 06
лютого 2002 року реєстровий № 1-172, що
встановлено рішенням Кіровського
районного суду м. Донецька
від 31 травня 2013 року, яке набрало
законної сили 04 липня 2013 року (а.с. 54-60).

Після смерті ОСОБА_6 Четвертою
донецькою державною нотаріальною
конторою 28 квітня 2006 року була заведена
спадкова справа за № 495/2006. Із заявами
про прийняття спадщини звернулися:

- 28 квітня 2006 року ОСОБА_3, який діяв зі
згоди свого батька ОСОБА_7, із заявою
про прийняття спадщини за заповітом,
посвідченим державним нотаріусом
Четвертої донецької державної
нотаріальної контори 21 жовтня 2005 року
(реєстровий № 2 - 3077);

- 02 червня 2006 року ОСОБА_4 та 10 червня 2006
року ОСОБА_5 із заявами про прийняття
спадщини за законом, як онуки померлої,
батько яких ОСОБА_8, син ОСОБА_6, помер
ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується
листами Четвертої донецької державної
нотаріальної контори від 23 серпня 2013
року за № 4030/02-14 та від 10
жовтня 2013 року за № 4773/02-14 (а.с. 68, а.с. 90)
та рішенням Кіровського районного суду
м. Донецька від 31 травня 2013 року, яке
набрало законної сили 04 липня 2013 року
(а.с. 54-60).

Рішенням Кіровського районного суду м.
Донецька від 16 жовтня 2012 року, яке
залишено без змін ухвалою апеляційного
суду Донецької області від 06 грудня 2012
року, заповіт, складений 21 жовтня 2005
року ОСОБА_6 і нотаріально посвідчений
в реєстрі за № 2-3077 державним
нотаріусом Четвертої донецької
державної нотаріальної контори
Грабчак Г.Г., на ім'я ОСОБА_3 визнано
недійсним (а.с. 50-53).

Рішенням Кіровського районного суду м.
Донецька від 31 травня 2013 року, яке
набрало законної сили 04 липня 2013 року,
встановлено факт проживання ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_6 однією сім'єю з 01
вересня 2000 року до дня смерті ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_3 визнано
спадкоємцем четвертої черги після
смерті ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні
позовних вимог про усунення від права
на спадкування за законом ОСОБА_4,
ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_6, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2, про визнання права
власності на спадкове майно - житловий
будинок АДРЕСА_1 (а.с. 54-60).

Відмовляючи позивачу у задоволенні
позовних вимог про визнання за ним
права на спадкування разом із
спадкоємцями тієї черги, яка має право
на спадкування, тобто про зміну
черговості спадкування, суд першої
інстанції виходив з того, що позовні
вимоги є недоведеними. В останні місяці
життя спадкодавець ОСОБА_6 дійсно
потребувала сторонньої допомоги,
оскільки була особою похилого віку,
тяжко хворіла і не піднімалася з ліжка,
таку допомогу їй посильно надавали
ОСОБА_7 та неповнолітній ОСОБА_3, які з
нею проживали. Факт безпорадного стану
підтверджено висновком посмертної
судово-психіатричної експертизи №
306а/23а/241а, на підставі якої в рішенні
Кіровського районного суду м. Донецька
від 16 жовтня 2012 року суд дійшов
висновку, що на час складання заповіту
ОСОБА_6 мала хронічний стійкий
психічний розлад - судинну деменцію,
який істотно впливав на її здатність
розуміти значення своїх дій і керувати
ними. Проте позивачем не надано доказів
на підтвердження тривалого часу
перебування спадкодавця ОСОБА_6 в
безпорадному стані, тривалого часу
опікування ним спадкодавцем, тривалого
надання іншої допомоги спадкодавцеві,
його матеріального забезпечення.
Рішенням Кіровського районного суду м.
Донецька від 31 травня 2013 року
встановлено, що ОСОБА_6 за життя
отримувала пенсію і матеріальної
допомоги не потребувала.

Зазначений висновок суду першої
інстанції відповідає обставинам
справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на
спадкування мають особи, визначені у
заповіті. У разі відсутності заповіту,
визнання його недійсним, неприйняття
спадщини або відмови від її прийняття
спадкоємцями за заповітом, а також у
разі неохоплення заповітом усієї
спадщини право на спадкування за
законом одержують особи, визначені у
статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Донецька від 16 жовтня 2012 року, яке
залишено без змін ухвалою апеляційного
суду Донецької області від 06 грудня 2012
року, заповіт, складений 21 жовтня 2005
року ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_3, посвідчений
державним нотаріусом Четвертої
донецької державної нотаріальної
контори Грабчак Г.Г.,
визнано недійсним (а.с. 50-53).

Рішенням Кіровського районного суду м.
Донецька від 31 травня 2013 року, яке
набрало законної сили 04 липня 2013 року,
ОСОБА_3 на підставі ст.1264 ЦК України
визнано спадкоємцем за законом
четвертої черги після смерті ОСОБА_6,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, як особу яка
проживала зі спадкодавцем ОСОБА_6
однією сім'єю до часу відкриття
спадщини більш, ніж п'ять років (а.с. 54-60).

Відповідно до частини 3 ст. 61 ЦПК
України обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Тобто, та обставина, що позивач ОСОБА_3
після смерті ОСОБА_6, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2, є спадкоємцем четвертої
черги за законом доказуванню по цій
справі повторно не підлягає.

Згідно матеріалів справи та норм ст. 1261,
частини 1 ст.1266 ЦК України відповідачі
ОСОБА_4, ОСОБА_5, які є онуками ОСОБА_6,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, є
спадкоємцями першої черги за законом
за правом представлення, оскільки їх
батько ОСОБА_8, який є сином ОСОБА_6,
помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Сторони визнають, що інші спадкоємці
після смерті ОСОБА_6 відсутні та це
підтверджується листом Четвертої
донецької державної нотаріальної
контори від 10 жовтня 2013 року № 4773/02-14,
згідно якого інші особи, ніж ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 до нотаріальної контори
за прийняттям спадщини або отриманням
свідоцтва про право на спадщину не
зверталися (а.с. 90).

Відповідно до ст. 1258 ЦК України
спадкоємці за законом одержують право
на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за
законом одержує право на спадкування у
разі відсутності спадкоємців
попередньої черги, усунення їх від
права на спадкування, неприйняття ними
спадщини або відмови від її прийняття,
крім випадків, встановлених статтею 1259
цього Кодексу.

Матеріалами справи доведено, що обидві
сторони і позивач ОСОБА_3, і відповідачі
ОСОБА_4, ОСОБА_5 прийняли спадщину після
смерті ОСОБА_6, як спадкоємці за
законом:

- ОСОБА_3 на час відкриття спадщини
постійно проживав із спадкодавцем, та
не заявив про відмову від спадщини
(частина 3 ст. 1268 ЦК України);

- відповідачі подали відповідні заяви
до Четвертої донецької державної
нотаріальної контори в установлений
законом шестимісячний строк після
відкриття спадщини (ст. 1269, ст. 1270 ЦК
України), що підтверджується листом
Четвертої донецької державної
нотаріальної контори від 10 жовтня 2013
року № 4773/02-14 (а.с. 90).

Тобто позивач ОСОБА_3 у зв'язку із
наявністю спадкоємців першої черги,
які у встановлений законом строк
прийняли спадщину, відповідно до ст. 1258
ЦК України права на спадкування після
ОСОБА_6 не одержав, оскільки є
спадкоємцем четвертої черги.

Відповідно до частини 2 ст. 1259 ЦК
України фізична особа, яка є
спадкоємцем за законом наступних черг,
може за рішенням суду одержати право на
спадкування разом із спадкоємцями тієї
черги, яка має право на спадкування, за
умови, що вона протягом тривалого часу
опікувалася, матеріально
забезпечувала, надавала іншу допомогу
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Тобто, судовий порядок зміни
черговості спадкування застосовується
на підставі задоволення позову
спадкоємця наступних черг до
спадкоємців тієї черги, які
безпосередньо закликаються до
спадкування. Підставами для
задоволення такого позову є сукупність
наступних юридичних фактів,
встановлених у судовому порядку: 1)
здійснення опіки над спадкодавцем,
тобто надання йому нематеріальних
послуг (спілкування, поради та
консультації, поздоровлення зі
святами); 2) матеріальне забезпечення
спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої
допомоги спадкодавцеві, тобто такої
допомоги, яка має матеріалізоване
вираження, - прибирання приміщення,
приготування їжі, ремонт квартири; 4)
тривалий час здійснення дій,
визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний
стан спадкодавця. Для задоволення
позову необхідна наявність всіх п'яти
вищезазначених обставин.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про спадкування» № 7
від 30 травня 2008 року безпорадним слід
розуміти стан особи, зумовлений
похилим віком, тяжкою хворобою або
каліцтвом, коли вона не може самостійно
забезпечити умови свого життя,
потребує стороннього догляду, допомоги
та піклування.

Як обґрунтовано зазначив суд першої
інстанції наявність одночасно всіх
вищезазначених обставин, позивачем не
доведена.

Суд першої інстанції правильно
встановив, що під час спільного
проживання з ОСОБА_6 позивач ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, якому на час смерті ОСОБА_6
виповнилося лише 14 повних років,
матеріального доходу не мав, до 28
травня 2010 року був учнем
загальноосвітньої школи, що
підтверджується довідкою Донецької
загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів
№ 82 (а.с. 35), тобто не міг надавати
матеріальну допомогу ОСОБА_6, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Більш того, рішенням Кіровського
районного суду м. Донецька від 31 травня
2013 року, яке набрало законної сили 04
липня 2013 року, у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
встановлення факту його проживання
однією сім'єю із спадкодавцем, усунення
відповідачів від права на спадкування
за законом, в якій брали участь ті самі
особи, що і по цій справі, було
встановлено, що ОСОБА_6 матеріальної
допомоги при житті не потребувала,
отримувала пенсію за віком (а.с. 54-60).

Позивачем навіть не надано суду
доказів того, що під час спільного
проживання з ОСОБА_6 його батьки
мали будь-які доходи, які б дорівнювали
або були більшими, ніж пенсія
спадкодавця ОСОБА_6

Враховуючи зазначене, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про те, що позивачем не доведено факт
матеріального забезпечення
спадкодавця. Будь-які доводи в
апеляційній скарзі щодо матеріального
забезпечення спадкодавця відсутні.
Недоведеність навіть цього одного
юридичного факту є підставою відмови у
задоволенні позовних вимог про зміну
черговості спадкування.

Відповідачі визнають, що на час смерті
ОСОБА_6 мала похилий вік (була 1915 року
народження), що внаслідок свого віку та
стану здоров'я вона потребувала
сторонньої допомоги, що позивач, як
дитина, яка проживала з нею однією
сім'єю, надавав їй певну іншу, ніж
матеріальну, допомогу. Проте лише
зазначена обставина, як обгрунтовано
зазначив суд першої інстанції, не дає
підстав для зміни позивачу черговості
спадкування та визнання за ним, як
спадкоємцем четвертої черги, права на
спадкування разом із спадкоємцями
першої черги.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Донецька від 16 жовтня 2012 року, яке
залишено без змін ухвалою апеляційного
суду Донецької області від 06 грудня 2012
року, у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5
до ОСОБА_3 про визнання заповіту
недійсним, згідно висновку посмертної
судово-психіатричної експертизи №
306а/23а/241а, яка проводилася з 30 травня 2013
року по 05 червня 2013 року, ОСОБА_6 під час
підписання заповіту 21 жовтня 2005 року
виявляла судинну деменцію та за своїм
психічним станом не могла розуміти
значення своїх дій і керувати ними (а.с.
50-53).

Рішенням Кіровського районного суду м.
Донецька від 31 травня 2013 року, яке
набрало законної сили 04 липня 2013 року, у
справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту
проживання однією сім'єю, про усунення
від права на спадкування за законом, в
якій брали участь ті самі особи, що і по
цій справі, встановлено, що ОСОБА_6 лише
в останні місяці життя потребувала
сторонньої допомоги, оскільки була
похилого віку, тяжко хворіла і не
піднімалась з ліжка. Таку допомогу їй
посильно надавали ОСОБА_7 та
неповнолітній ОСОБА_3, які постійно
проживали разом з ОСОБА_6 (а.с. 54-60).

Доводи апеляційної скарги позивача про
те, що ОСОБА_6 перебувала у безпорадному
стані з 1998 року не ґрунтуються на
законі. По-перше, вони суперечать
вимогам частини 3 ст. 61 ЦПК України. Та
обставина, що спадкодавець ОСОБА_6
потребувала сторонньої допомоги лише в
останні місяці життя, оскільки була
похилого віку, тяжко хворіла і не
піднімалась з ліжка, вже встановлена
судовим рішенням у цивільній справі, що
набрало законної сили, і не підлягає
доказуванню при розгляді цієї справи.

По-друге, в апеляційній скарзі позивач
визнає, що ОСОБА_6 потребувала
постійного стороннього нагляду,
оскільки була в лежачому стані.

Згідно пояснень представника позивача
в апеляційному суді Донецької області
ОСОБА_6 була лежачою з 2000 року.

Проте перебування ОСОБА_6 в лежачому
стані з 2000 року матеріалами справи не
підтверджено.

Так, свідок ОСОБА_10 у судовому
засіданні суду першої інстанції
підтвердила, що ОСОБА_6 не вставала з
ліжка лише останні місяці життя, що
відповідає висновкам суду першої
інстанції.

Як зазначено у акті посмертної
судово-психіатричної експертизи №
306а/23а/241а, яка проводилася в період з 30
травня 2012 року по 05 червня 2013 року, по
справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
ОСОБА_3 про визнання заповіту
недійсним, яка досліджувалася судом
першої інстанції та апеляційним судом,
у ОСОБА_6 виявлялися соматичні та
неврологічні ознаки
атеросклеротичного процесу, як мінімум
з 1999 року, в 2002 році до наявного у ОСОБА_6
целебросклерозу з гіпертонічною
хворобою приєдналася хронічна судинна
мозкова недостатність, зазначені явища
органічного психосиндрому на час
підписання заповіту 21 жовтня 2005 року
досягли ступеню слабоумства (судинна
деменція). Згідно амбулаторної карти
поліклініки ЦМКЛ № 24 м.
Донецька на ім'я ОСОБА_6, яка
досліджувалася експертами, діагноз
хронічна судинна мозкова
недостатність ОСОБА_6 був виставлений
лише в 2005 році, до цього з 1999 по 2006 рік
вона перебувала на обліку з діагнозом
церебросклероз з гіпертонічною
хворобою. Згідно посмертного епікризу
ОСОБА_6, який знаходився в амбулаторній
карті, ОСОБА_6 останні півроку
практично весь час проводила у ліжку,
що спростовує доводи апеляційної
скарги про те, що ОСОБА_6 знаходилася у
безпорадному стані з 1998 року чи навіть
з 2000 року.

Посилання позивача на те, що допомогу
ОСОБА_6, яка потребувала стороннього
догляду, надавали його батьки, не
ґрунтуються на законі. Здійснення цих
дій батьками позивача не є підставою
для зміни черговості спадкування
позивача, оскільки за змістом частини 2
ст. 1259 ЦК України ці дії мають
виконуватися безпосередньо
спадкоємцем.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що позивачем не
надано суду доказів про те, що він
протягом тривалого часу опікувався
спадкодавцем, матеріально її
забезпечував. Факт спільного
проживання зі спадкодавцем, на що
посилається позивач в тому числі і в
апеляційній скарзі, без доведеності
умов, передбачених частиною 2 ст. 1259 ЦК
України, не є підставою для зміни
черговості спадкування.

Враховуючи зазначене, підстави для
надання позивачу, який є спадкоємцем
четвертої черги, права на спадкування
разом зі спадкоємцями першої черги
відсутні.

Посилання позивача на те, що у зв'язку
із смертю своїх батьків (матері
ОСОБА_11 - ІНФОРМАЦІЯ_4, батька ОСОБА_7 -
ІНФОРМАЦІЯ_5), він залишився круглим
сиротою, що він не має іншого житла, не
спростовують висновків суду, оскільки
соціальний статус позивача не є
підставою для зміни черговості
спадкування.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, підстав для
скасування рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги не має,
доводи апеляційної скарги
необгрунтовані і не спростовують
висновків суду, тому відповідно до
частини 1 ст. 308 ЦПК України апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду залишенню без змін.

Керуючись ст. 307, ст. 308, ст. 314, ст. 315 ЦПК
України, апеляційний суд Донецької
області, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м.
Донецька від 17 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Л.І. Соломаха

Судді:
Т.І. Биліна

О.М. Пономарьова