СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва у
складі:

головуючого -
судді Рейнарт І.М.

суддів
Барановської Л.В., Качана В.Я.

при секретарі
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 16 січня 2014р. по цивільній справі за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «БТА Банк»

про визнання недійсним договору
поруки,

встановила:

у листопаді 2013р. позивач звернулася до
суду з позовом про визнання недійсним
договору поруки.

Мотивуючи позовні вимоги,
позивач зазначала, що уклала з
відповідачем договір поруки, але під
час укладення договору була
використана фальшива довідка про її
працевлаштування та доходи.

Також позивач посилалася на
зміну в односторонньому порядку
позивачем умов кредитної угоди, по
якому вона є поручителем, на обман її,
як поручителя, з боку відповідача, так
як її обов'язки визначалися п. 1.5.
кредитного договору, однак даний пункт
у кредитному договорі відсутній.

Рішенням суду від 16 січня 2014р. у
позові відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі
позивач просить рішення суду
скасувати, ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог та
стягнення з відповідача понесених нею
судових витрат.

Апелянт посилається на
порушення судом норм матеріального
права, не врахування тієї обставини, що
нарахування процентів за кредитним
договором відбувалося не відповідно до
умов договору, тобто було встановлено
факт порушення з боку відповідача умов
договору.

Також апелянт вважає
безпідставним твердження про
порушення строків позовної давності,
оскільки про порушення своїх прав вона
дізналася у березні 2013р., коли
відповідачем було пред'явлено позов
про стягнення відсотків.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, пояснення представника
апелянта, який підтримав апеляційну
скаргу, пояснення представника
відповідача, який заперечував проти
апеляційної скарги, вивчивши матеріали
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що вона
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Судом встановлено, що 11 жовтня
2007р. між ВАТ «БТА Банк» та ОСОБА_2 і
ОСОБА_1, яка змінила прізвище на ОСОБА_1,
був укладений договір поруки у
забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_2 за кредитним договором № 275/07-К
від 11 жовтня 2007р.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з їх безпід -

№ апеляційного провадження: №
22-ц/796/5480/2014 Головуючий у суді першої
інстанції: Чередніченко Н.П.Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Рейнарт
І.М.ставності та недоведеності і
пропуском позивачем строків позовної
давності.

- 2 -

Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України
за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Частиною 1 статті 638 ЦК України
передбачено, що договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Діюче законодавство не визначає
конкретних істотних умов договору
поруки, однак зі змісту статті 553 ЦК
України можна зробити висновок, що це
обов'язок виконати зобов'язання
боржника перед кредитором.

З тексту спірного договору
вбачається, що його умови містять номер
договору, за виконання якого
поручилася позивач, та зазначається, що
поручителю відомі усі умови кредитного
договору.

Статтею 204 ЦК України
встановлена презумпція правомірності
правочину, тому позивач повинна була
довести його недійсність.

Позивачем суду першої інстанції
не було надано доказів у підтвердження
того, що укладаючи договір поруки вона
не була обізнана про зміст та обсяг
зобов'язання, за виконання якого
поручалася.

При цьому, використання
фальшивої довідки про
працевлаштування позивача та її
доходи, не впливає на дійсність
договору поруки і на його істотні
умови, тому не може бути підставою для
визнання договору недійсним.

Доводи апелянта про те, що у п. 6.3.
кредитного договору зазначено, що
нарахування відсотків проводиться
відповідно до п. 1.5. кредитного
договору, який у договорі відсутній, що
свідчить про зміну умов кредитного
договору відповідачем, колегія суддів
вважає надуманими, оскільки описка у
номері пункту договору не впливає на
його умови та не свідчить про зміну
умов договору, так як у кредитному
договорі чітко зазначений розмір
процентів, який боржник зобов'язався
сплачувати банку за користування
кредитними коштами, а також визначений
порядок нарахування цих процентів.

Твердження апелянта про
порушення відповідачем умов
кредитного договору не можуть бути
підставою для визнання договору
недійсним, так як не стосуються моменту
укладення договору.

Частиною 1 статті 230 ЦК України
визначено, якщо одна із сторін
правочину навмисно ввела другу сторону
в оману щодо обставин, які мають
істотне значення (частина перша статті
229 цього Кодексу), такий правочин
визнається судом недійсним. Обман має
місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

У п. 20 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
роз'яснено, що правочин визнається
вчиненим під впливом обману у випадку
навмисного введення іншої сторони в
оману щодо обставин, які впливають на
вчинення правочину. На відміну від
помилки, ознакою обману є умисел у діях
однієї зі сторін правочину. Наявність
умислу в діях відповідача, істотність
значення обставин, щодо яких особу
введено в оману, і сам факт обману
повинна довести особа, яка діяла під
впливом обману. Обман щодо мотивів
правочину не має істотного значення.

Проте, позивачем під час
розгляду справи доказів у
підтвердження обману її з боку
відповідача при укладенні договору
поруки надано не було.

Посилання апелянта на те, що про
обман її з боку відповідача свідчить
вказівка у кредитному договору про
нарахування відсотків відповідно до
п.1.5. кредитного договору, а проведений
банком розрахунок ґрунтувався на інших
умовах кредитного договору, що
відповідачем був збільшений обсяг її
відповідальності, як поручителя, без її
відома, не можуть бути підставою для
визнання договору поруки недійсним,
так як стосуються виконан-

- 3 -

ня договору, а не його укладення.

Крім того, звертаючись до суду з
позовом про визнання договору
недійсним, позивачем у якості
відповідача не була залучена ОСОБА_2,
яка також є стороною у спірному
договорі, і даним позовом зачіпаються
її права та інтереси, як особи, яка
підписала спірний договір.

За таких обставин, колегія
суддів вважає правомірним висновок
суду першої інстанції про
безпідставність та недоведеність
позовних вимог.

Разом з тим, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
помилково відмовлено у задоволенні
позовних вимог також і за пропуском
позивачем строку позовної давності.

У п. 11 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 14 від 18
грудня 2009р. "Про судове рішення у
цивільній справі" роз'яснено, що
встановивши, що строк для звернення з
позовом пропущено без поважної
причини, суд у рішенні зазначає про
відмову в позові з цих підстав, якщо про
застосування позовної давності
заявлено стороною у спорі, зробленою до
ухвалення ним рішення, крім випадків,
коли позов не доведено, що є
самостійною підставою для цього.

Оскільки позовні вимоги
позивача не знайшли свого
підтвердження під час судового
розгляду, суд не мав правових підстав
для застосування позовної давності,
відмовляючи у позові, тому колегія
суддів вважає необхідним рішення суду
змінити і виключити з мотивувальної
частини рішення посилання на
застосування позовної давності.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 317
ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

З мотивувальної частини рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 16 січня 2014р. виключити посилання на
застосування позовної давності.

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: