АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6102/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Маймур Ф. Ф. Доповідач - Куценко Т.Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року
м. Дніпропетровськ

09 липня 2014 року Колегія суддів судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Дніпропетровської області в
складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Волошина М.П.

при секретарі - Філіпповій К.Д.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_4,

на рішення Кіровського районного суду
м. Дніпропетровська від 21 травня 2014
року, по справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3, третя особа: Управління - служба
у справах дітей Кіровської районної в
м. Дніпропетровську ради, за участю
прокурора Кіровського району м.
Дніпропетровська про позбавлення
батьківських прав,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 у квітні 2014 року звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3 про
позбавлення батьківських прав /а.с.2/.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 21 травня 2014 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4
відмовлено, вирішено питання про
судові витрати /а.с.51-53/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове по суті позовних вимог, яким
позбавити ОСОБА_3 батьківських прав
відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на те, що
судом неповно з'ясовані обставини, що
мають значення для справи, та рішення
суду ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права
/а.с.59-62/.

Перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що скаргу
необхідно відхилити, а рішення суду
залишити без змін, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 до 14 травня 2007 року
перебували у зареєстрованому шлюбі,
від якого мають спільну дитину - дочку
ОСОБА_6 /а.с.3,4/. З 2000 року сторони
мешкають окремо, а спільна дитина
сторін до теперішнього часу проживає
разом з позивачем та бабусею, які
займаються її вихованням, дбають про її
освіту, фізичний, інтелектуальний,
культурний і соціальний розвиток.
Позивач забезпечує дитину матеріально,
отримуючи достатній для цього дохід за
місцем своєї постійної роботи. /а.с.6-8,
12-16/.

Між тим, з моменту окремого проживання
сторін відповідач продовжував
спілкування з донькою та періодично
зустрічався з нею, брав участь у її
вихованні, надавав посильну
матеріальну допомогу, а після
розірвання шлюбу з ОСОБА_4 в 2007 році він
протягом 2007-2008 років періодично
надсилав позивачу на утримання їх
дочки кошти щомісячними платежами в
розмірі 150-300 гривень /а.с.21-35/. Однак,
позивач згодом від таких коштів
відмовилась та повертала їх поштовими
переказами відповідачу, оскільки
вважала розмір зазначеної допомоги
образливим та посилаючись на
можливість самостійно утримувати
дочку. З вимогою про стягнення з
відповідача аліментів ОСОБА_4 до суду
не зверталась. Крім того, сторонами не
заперечувалось, що ОСОБА_3 на час
розгляду справи продовжує
зустрічатися з їх спільною дочкою та
цікавиться тим самим життям своєї
дитини.

Також судом встановлено, що відповідач
з жовтня 2009 року хворіє на саркоїдоз, є
інвалідом ІІІ групи, не працює,
перебуває на обліку в Управлінні
Пенсійного фонду України в Кіровському
районі м. Дніпропетровська, отримуючи
відповідну пенсію по інвалідності за
загальним захворюванням, розмір якої
станом на серпень 2013 року склав 894
гривні та є основним джерелом доходу
відповідача /а.с.38-39, 41-42/.

Відповідно ст.150 СК України, ст.11 Закону
України «Про охорону дитинства» батьки
зобов'язані піклуватися про здоров'я
дитини, її фізичний, духовний та
моральний розвиток, а також
забезпечити здобуття дитиною повної
загальної середньої освіти, готувати
її до самостійного життя. Предметом
основної турботи та основним
обов'язком батьків є забезпечення
інтересів своєї дитини.

Згідно ст.155 СК України ухилення
батьків від виконання батьківських
обов'язків є підставою для покладення
на них відповідальності, встановленої
законом.

Нормою ст.164 ч.1 п.2 СК України
встановлено, що батько може бути
позбавлений судом батьківських прав,
якщо він ухиляється від виконання
своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно ст.7 ч.8 СК України регулювання
сімейних відносин має здійснюватися з
максимально можливим урахуванням
інтересів дитини.

В своїй апеляційній скарзі позивач
посилається на те, що суд не прийняв до
уваги та недотримався вимог
законодавства, щодо принципу
змагальності, всебічного об'єктивного
з'ясування обставин справи, та порушив
права дитини насамперед на
висловлювання своєї думки. Крім того,
суд не надав можливості ознайомитись з
наданим Органами опіки та піклування
висновком про доцільність позбавлення
батьківських прав, запереченнями
відповідача та висловити думку
стосовно зазначених документів та не
дослідив і не надав належної оцінки,
щодо відношення ОСОБА_3 до своїх
обов'язків по вихованню дитини, а також
факту насильства над дитиною.

Відповідно п.16 постанови Пленуму
Верховного суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» N 3 від 30 березня 2007
року особи можуть бути позбавлені
батьківських прав лише щодо дитини, яка
не досягла вісімнадцяти років, і тільки
з підстав, передбачених ст. 164 СК.
Ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

Частиною 1 ст. 164 СК встановлено
вичерпний перелік підстав для
позбавлення батьківських прав.

Враховуючи наведені обставини, що
підтверджуються доказами, які
містяться в матеріалах справи та
аналізуючи норми законодавства
виходячи з даної категорії справи
колегія суддів приходить до висновку,
що не можна позбавити батьківських
прав особу, яка не виконує/неналежно
виконує свої батьківські обов'язки з
незалежних від неї причин (скрутне
матеріальне становище батька за умови
об'єктивної неможливості його
поліпшити, зокрема внаслідок стану
свого здоров'я; створення перешкод
другим з батьків у спілкуванні з
дитиною, участі у її вихованні тощо).
Крім того, слід враховувати, що
позбавлення батьківських прав є
насамперед засобом захисту прав
дитини, тому суд повинен вирішувати
дане питання виходячи з інтересів
дитини.

Відповідно ст..11 ЗУ «Про охорону
дитинства» кожна дитина має право на
проживання в сім'ї разом з батьками або
в сім'ї одного з них та на піклування
батьків. Батько і мати мають рівні
права та обов'язки щодо своїх дітей.
Предметом основної турботи та основним
обов'язком батьків є забезпечення
інтересів своєї дитини.

Не можна прийняти до уваги доводи
апелянти, які викладені в апеляційній
скарзі, оскільки ОСОБА_3 не відмовлявся
і не відмовляється від своєї дитини та
від своїх обов'язків щодо утримання та
виховання дочки. Між тим відповідач,
виходячи з рівня свого майнового стану
та стану здоров'я, докладав зусиль для
належного матеріального утримання
дитини, її розвиту та виховання,
зустрічався та спілкувався з дитиною,
періодично надсилаючи поштовим
зв'язком кошти позивачу на утримання
дитини до моменту, коли сама ОСОБА_4
відмовилась від отримання таких
коштів, що не заперечувалось сторонами
у судовому засіданні.

Крім того, незадовільний з точки зору
позивача рівень участі відповідача в
матеріальному утриманні та вихованні
спільної дитини сторін, враховуючи, що
такий ступінь участі відповідача
зумовлений виключно рівнем його
матеріального забезпечення, станом
здоров'я, в жодному разі не може бути
підставою позбавлення його
батьківських прав.

Також не можна прийняти до уваги
посилання апелянта про те, що суд не
надав можливості ознайомитись з
наданим Органами опіки та піклування
висновком про доцільність позбавлення
батьківських прав, запереченнями
відповідача та висловити думку
стосовно зазначених документів,
оскільки в силу вимог ст..309 ЦПК України
вони не відноситься до підстав для
скасування рішення.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, суд першої інстанції
обґрунтованого дійшов висновку про
відмову в задоволені позовних вимог
ОСОБА_4, оскільки не встановлено винної
поведінки ОСОБА_3 щодо ухилення від
виховання дочки і свідомого нехтування
ним своїми обов'язками, тому підстави
для позбавлення відповідача
батьківських прав, установлені пунктом
2 частини першої статті 164 СК України,
відсутні.

Висновки суду підтверджені належними,
дослідженими в судовому засіданні
доказами, яким суд дав правильну оцінку
відповідно до норм ЦПК України та є
такими, що відповідають нормам
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які б могли
призвести до скасування або зміни
рішення суду, судом апеляційної
інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
є необґрунтовані, рішення суду
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Керуючись ст.ст.303, ст.307, 312 ЦПК України,
колегії суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 21 травня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з цього часу.

Судді :