№ 2/269/545/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27 травня 2014 року Совєтський районний
суд м. Макіївки Донецької області

у складі:

головуючого судді:
Апалькової О.М.

при секретарі:
Курепіній М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про
захист прав споживачів,визнання угоди
недійсною,стягнення суми,

встановив:

24.02.2014 року позивач, ОСОБА_1 звернувся до
суду із вказаним позовом,посилаючись
на те, що 18.02.2012 року між ним та ТОВ «Авто
Так» було укладено угоду № 379439 з
додатками №1,№2 до нього про надання
послуг,які спрямовані на придбання
автомобіля КІА СЕRАТО,ціна якого
становить 156800 гривень. На виконання
угоди ним в період з 18.02.2012 року по 11.07.2012
року було сплачено на користь
відповідача суму у розмірі 35700,84
гривень.

17.08.2012 року ним було прийнято рішення
відмовитися від участі у системі «АВТО
ТАК», у зв'язку з чим він звернувся до
відповідача письмово про відмову у
участі в системі та про вимогу
повернути кошти,що передбачено п.13
Угоди.

Однак, до теперішнього часу ні коштів,
ні будь,яких письмових повідомлень
щодо цього питання від відповідача
йому не надходило,чим було порушено
його право як споживача відповідно до
п.2ч.1ст.4 ЗУ «Про захист прав
споживачів» у редакції,яка діяла на час
підписання Угоди,а саме право на
належну якість продукції та
обслуговування. Саме обслуговування у
даному випадку є неналежної
якості,оскільки п.13 Угоди передбачено
повернення сплачених ним коштів, які до
теперішнього часу відповідачем не
повернуті.

До того ж у відповідності до ч.1 ст.2 ЗУ
«Про захист прав
споживачів»,законодавство про захист
прав споживачів складається з цього
Закону,ЦК України,господарського
кодексу України та інших
нормативно-правових актів,що містять
положення про захист прав споживачів.

У відповідності до п.11-1ч.1ст4 ЗУ »Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових
послуг»,адміністрування фінансових
активів для придбання товарів у групах
є фінансовою послугою,яка у
відповідності до п.3ст.9 ЗУ «Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності», підлягає
ліцензуванню. А у відповідності до ч.2
ст.7 ЗУ »Про фінансові послуги та
державне регулювання ринкових
фінансових послуг»,у разі якщо
відповідно до закону надання певних
фінансових послуг потребує
ліцензування,фінансова установа має
право на здійснення таких послуг лише
після отримання відповідних ліцензій.

Ліцензія відповідачем отримана 28.02.2013
року, що підтверджує укладання
вказаної угоди, а відповідно надання
відповідачем фінансової послуги без
отримання ліцензії,що прямо заборонено
Законом.

У відповідно до ч.1 ст.227 ЦК
України,правочин юридичної
особи,вчинений нею без відповідного
дозволу (ліцензії) може бути визнаний
судом є недійсним. А відповідно до ч.1
ст.216 ЦК України недійсний правочин не
створює юридичних наслідків,крім
тих,що пов'язані з його недійсністю,а у
разі недійсності правочину кожна із
сторін зобов'язана повернути другій
стороні у натурі все,що вона одержала
на виконання цього правочину,а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді,коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі-відшкодувати вартість
того,що одержано,за цінами, які існують
на момент відшкодування. За таким
умов ,задля захисту як споживача,а саме
права на належну якість продукції та
обслуговування просить суд визнати
Угоду № 379439 з додатками №№ 1 та 2 до
неї,укладеною 18.02.2012 року між ним та ТОВ
«АВТО ПРОСТО» недійсною та стягнути на
його користь кошти в сумі 35700,84
гривень,оскільки на момент підписання
угоди відповідачем не було отримано
відповідної ліцензії у зв'язку з чим
він не мав права здійснювати
діяльності з надання фінансових послуг
та не надав йому обслуговування
належної якості,так як не повернув
сплачені кошти.

Представник позивача, ОСОБА_2, який діє
від позивача ОСОБА_1 за довіреністю в
судовому засіданні підтримав позовні
вимоги та просив їх задовольнити,
посилаючись на ті підстави, які
викладені в позовній заяві.

Представник відповідача до суду не
з'явився хоча належним чином
повідомлений про день та час слухання
справи, надав до суду заяву про розгляд
справи в його відсутність , проти
позову заперечував в обґрунтування
чого надав суду письмові заперечення з
висловленням думки по відмову у
задоволенні позову.

Суд, вислухавши пояснення представника
позивача, вивчивши матеріали справи
встановив фактичні обставини:

Так, 18.02.2012 року між позивачем та
відповідачем укладено угоду № 379439 з
додатками № 1 та № 2 про надання послуг (
а.с.5-9);

щодо повідомлення відповідача від
03.03.2014 року про повернення сплачених
коштів, угода розірвана та поверненню
підлягають чисті внески ( а. с.22).

Відповідно до ст. 2 угоди № 379439 від
18.02.2012 року відповідач взяв на себе
зобов'язання надати позивачу
послуги,предметом яких є придбання
автомобілів учасниками через систему
придбання товарів в групах Авто Так з
метою придбання легкового
автомобіля,базова модель якого
відповідно до додатку №1до угоди № 379439
визначена вартість автомобіля КІА
СЕRАТО - 156 800,00 гривень.

На виконання своїх зобов'язань позивач
сплатив відповідачу-35700,84 гривень,що
підтверджено квитанціями( а.с.11-12),але
сам автомобіль не отримав. В дану суму
входила сплата як за послуги
оформлення угоди так чисті внески;

Позивач просить суд визнати угоду
недійсною на підставі ч.1 ст.227 ЦК
України з урахуванням п.3 ст.9 ЗУ »Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності» та ч.2 ст.7 ЗУ
«Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових
послуг»,посилаючись на те,що
відповідач не мав відповідної ліцензії
на здійснення зазначеної цієї угоди
діяльності.

Крім того, позивач просить суд визнати
дану угоду недійсною на підставі вимог
п.2 ч.1 ст.4 закону України «Про захист
прав споживачів» та стягнути з
відповідача кошти в сумі 35700,84 гривень.

Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб,поданим відповідно до
цього Кодексу,в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб,які беруть участь у справі.

Відповідно до чч1,2ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною(сторонами)
вимог,які встановлені чч1-3,5 та 6ст.203
цього Кодексу.

Недійсним є правочин,якщо його
недійсність встановлена
законом(нікчемний правочин).У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ст.227 ЦК України, правочин
юридичної особи,вчинений нею без
відповідного дозволу (ліцензії),може
бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.5 ст.1 Закону України
»Про фінансові послугирегулювання
ринків фінансових послуг» під поняттям
«фінансова послуга» розуміється
операція з фінансовими активами,що
здійснюється в інтересах третіх осіб
за власний рахунок чи за рахунок цих
осіб,а у випадках,передбачених
законодавством,-і за рахунок залучених
від інших осіб фінансових активів,з
метою отримання прибутку або
збереження реальної вартості
фінансових активів.

Законом України від 02.06.2011 року №
3462-ІУ»Про внесення змін до деяких
законів України щодо регулювання
ринків фінансових послуг(введено в дію
з 09.01.2012року) внесено зміни до ч.1 ст.4 ЗК
«Про фінансові послуги та регулювання
ринків фінансових послуг» та доповнено
п.111,відповідно до якого до фінансових
послуг віднесено послуги з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

На підставі цього Закону Національна
комісія,що здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг ( як уповноважений державний
орган) (далі - Нацкомфінпослуг),
затвердила ліцензійні умови
провадження діяльності з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах (
розпорядження від 09.10.2012 року № 1646 »Про
затвердження Ліцензійних умов
провадження діяльності з
адміністрування активів для придбання
товарів у групах») (далі Ліцензійні
умови).

Ліцензійні умови закріпили
визначення,сутність,правовий статус
учасників( і вимоги до них) такого виду
фінансових правовідносин,як придбання
товарів у групах.

З аналізу ліцензійних умов слід
зробити висновок про те,що діяльність
таких груп направлена на легітимне
використання фінансової схеми із
залученням грошових коштів споживачів
певного виду товарів та/або послуг.

Згідно з п.1.2 ч.1Ліцінзійних умов
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групі-це
фінансова послуга,що надається
ліцензіатом і передбачає залучення
грошових коштів учасників
групи,об'єднання цих коштів з метою
придбання та розподілу товарів муж
учасниками групи.

Відповідно до додатку №2 до угоди №
379439( а.с.7),система «Авто Так» це
торговельна марка зареєстрована
згідно із законодавством України та
використовується для позначення
послуг Авто Просто з адміністрування
системи придбання автомобілів у
групах. Кожна укладена угода
включається в групу,кожній сформованій
групі надається порядковий
номер,кожному учаснику
системи-порядковий номер його в групі.
Після формування групи учасників
залучений інших учасників не
відбувається. Право на отримання
автомобіля здійснюється в
порядку,передбаченому Угодою, і
відповідно до платежів,здійснення
самим учасником,а не відповідно до
платежів,здійсненних іншими
учасниками групи.

Таким чином,отримання кожним
споживачем автомобіля здійснюється
виключно відповідно до
платежів,здійснених ним самим і
незалежно від платежів інших клієнтів
відповідача.

12.11.2012 року набуло чинності
розпорядження № 1676 від 09.10.2012 року
національної комісії, що здійснює
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг, "Про застосування ліцензійних
умов провадження діяльності з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах"

15.01.2013року після набрання чинності
розпорядження 1676 від 09.10.2012 року ТОВ
«АВТО ПРОСТО» отримало ліцензію на
право надання фінансових послуг з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів в групах ( а.с.28).

Враховуючи,що закон зворотної сили не
має,а розпорядження про затвердження
ліцензійних умов набуло чинності лише
12.11.2012 року,вбачається що до цієї дати
неможливо було отримати
ліцензію,оскільки фактично не існувало
умов та підстав її видачі,що
підтверджує відсутність необхідності
ліцензування діяльності відповідача
на дату укладання Угоди,тобто ТОВ «Авто
Просто» станом на день укладання Угоди
не зобов'язане було отримати ліцензію
для здійснення своєї
діяльності,оскільки існувала
встановлена законом відкладальна
умова.

Крім того,ст.215 ЦК України,на яку
посилається позивач передбачає,що
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною вимог, які
встановлені в ст.203 ЦК України,однак в
момент вчинення Угоди не існувало
жодних ліцензійних умов,яким повинна б
було відповідати Угода.

Крім того, відповідно до Постанови ВС
України від 11.09.2013 року по справі 6-40ЦС13»
Враховуючи те,що ТОВ «Авто Просто»
отримало відповідний дозвіл (ліцензію)
на здійснення діяльності (надання
фінансової послуги) щодо »придбання
товарів у групах» у
Нацкомфінпослуг,яка здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг,не можна вважати правильним
висновок суду про те,що така діяльність
здійснюється товариством
нелегітимно,у тому числі і до введення
законом ліцензування такої
діяльності»

Відповідно до п.2 ч.1 ст.4 ЗУ «Про захист
прав споживачів» у редакції, яка діяла
на час підписання Угоди з додатками
дана норма закону стосується саме щодо
виконання договору, а ні як ні є
підставою для визнання угоди
недійсною.

Таким чином,суд вважає,що позов не
підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.212-215,218, ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 про
захист прав споживачів,визнання угоди
недійсною,стягнення суми,відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Донецької області
через Совєтський районний суд м.
Макіївки протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
О. М. Апалькова