№ 490/2197/14-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року

м.
Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого
–

судді Подзігун Г.В.

при секретарі
–

Голубашенко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
заяву ОСОБА_1 про поновлення
пропушенного строку для пред'явлення
виконавчого документу до виконання та
оформлення виконавчого документу у
відповідності до Закону України "Про
виконавче провадження", -

В С Т А Н О
В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою в
якій просила оформити виконавчий
документ по цивільній справі №2-2673/11
відповідно до вимог ст.18 ЗУ "Про
виконавче провадження" та п.3.3.
Інструкції з організаціїї примусового
виконання рішень відповідно до Наказу
Міністерства юстиції України №512/5 від
02.04.2012 року, зазначивши індивідуальний
ідентифікаційний номер боржника
ОСОБА_2 та поновити пропушенний строк
для пред'явлення виконавчого
документу.

У судове засідання представник
заявника не з’явився, надав суду заяву
про розгляд справи за його відсутності,
вимоги заяви підтримав та просив про її
задоволення.

Вивчивши доводи заяви, дослідивши
письмові докази, суд дійшов висновку,
що вимоги заяви підлягають частковому
задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи,
01.04.2011 року ОСОБА_1 звернулася до суду із
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
майнової та моральної шкоди.

10.10.2011 року Центральним районним судом
м.Миколаєва було ухвалено рішенн, яке
28.11.2012 року рішенням Апеляційним судом
Миколаївської області було змінено та
постановлено нове за яким з ОСОБА_2 було
стягнуто на користь позивачки суму
відшкодування майнової шкоди в розмірі
76350,60 грн., відшкодування завданої
моральної школи в розмірі 2000 грн.,
відшкодування судових в розмірі 772 грн.

11.02.2013 року Центральним районним судом
м.Миколаєва було видано виконачий лист
№2-2673/11 на примусове виконання
вищевказаного рішення суду, який
стягувач подав на виконання до
Центрального ВДВС ММУЮ.

Проте державний виконавець
Центрального ВДВС ММУЮ відмовив у
прийняті до провадження вказаного вище
виконавчого листа та у відкритті
виконавчого провадження, про що ним
була винесена постанова про відмову у
відкритті виконавчого провадження від
29.01.2014 року, оскільки пред'явленний
виконавчий документ не відповідає
вимогам ст.18 ЗУ "Про виконавче
провадження" та п.п.3 Інструкції з
організації примусового виконання
рішень відповідно до наказу
Міністретва юстиції України №512/2 від
02.04.2012 рок, а саме: відсутність
індивідуального ідентифікаційного
номера боржника.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України передбачено,
що виконавчий лист має відповідати
вимогам до виконавчого документа,
встановленим ЗУ "Про виконавче
провадження".

Положенням п.3 ч.1 мт.18 ЗУ "Про виконавче
провадження" ( в редакції на дату
ухвалення рішення) визначено, що у
виконавчому документі зазначається,
повне найменування (для юридичних осіб)
або ім'я ( прізвище, власне ім'я та по
батькові за наявності) (для фізичних
осіб) стягувача і боржника, їх
місцезнаходження ( для юридичних осіб)
або місце проживання чи перебування
(для фізичних осіб), ідентифікаційний
когд суб'єкта господарської діяльності
стягувача та боржника за наявності (для
юридичних осіб), індивідуальний
ідентифікаційний номер стягувача та
боржника за наявності (для фізичних
осіб - платників податку ), а також інші
дані, якщо вони відомі суду чи іншому
органу, що видав виконавчий документ,
які ідентифікують стягувача та
боржника чи можуть сприяти примусовому
виконанню, зокрема, дата народження
боржника та його місце роботи (для
фізичних осіб), місцезнаходження майна
боржника, рахунки стягувача та
боржника тощо.

Відповідно до п.3 ст.11 ЗУ "Про виконавче
провадження" державний виконавець з
метою захисту інтересів стягувача може
самостійно одержувати безоплатно від
органів, установ, організацій,
посадових осіб, сторін, учасників
виконавчого провадження необхідні для
проведення виконавчих дій пояснення,
довідки та іншу інформацію у тому числі
конфеденційну.

Тобто у разі не зазначення
ідентифікаційного номеру боржника у
рішенні суду, судовому наказі,
державний виконавець може самостійно
звернутися до відповідно державного
органу ДПС із запитом про витребування
довідки індивідуального
ідентифікаційного номеру боржника.

Аналіз зазначених нормдає підстави
вважати, що сама по собі відсутність у
виконавчому документі
ідентифікаційного номеру
боржникачерез те, що ці дані відсутні у
матеріалах справи та не були відомі
суду, не є помилкою при оформленні
виконавчого документу, яку може бути
виправлено за ст.369 ЦПК України.

Цей недолік не може бути перешкодою у
відкритті виконавчого провадження та
не може бути виправлений в порядку
виконання судового рішення.

Така правова позиція підтримана і
Вищим спеціалізованим судом України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ та викладена в судових рішеннях
касаційної інстанції ( ухвала від 17.10.2012
року, 25.09.2013 року та інші.).

Таким чином, суд, згідно зазначеного
правового положення, вказує
ідентифікаційний код лише в тому разі,
якщо він суду відомий, натомість
ідентифікаційний номер відповідача
згідно матеріалів справи суду не
відомий, та його не вказано в рішенні.
Виходячи з того, що виконавчий лист
складається на підставі тексту рішення
суду та не можде містити відомостей,
які не вказані в рішенні суду на
примусове виконання якого складається
виконавчий лист, суд доходить висновку
про необхідність відмовити в частині
задоволення заяви про внесення змін у
виконавчий документ, що не позбавляє
заявника права оскаржити дії ДВС в
порядку ст.383 ЦПК України.

В силу вимог ч.2 ст.24 Закону
України “Про виконавче провадження”
стягувач, який пропустив строк
пред'явлення виконавчого документа до
виконання, має право звернутися із
заявою про поновлення строку
пред'явлення до суду, який видав
виконавчий документ, або до суду за
місцем виконання. Суд розглядає таку
заяву в десятиденний строк, якщо інше
не передбачено законом.

Відповідно до ст. 371 ЦК
України, стягувачам, які пропустили
строк для предявлення виконавчого
документа до виконання з причин,
визнаних судом поважними, пропущений
строк може бути поновлено.

При цьому суд вважає, що
пропуск стягувачем вказаного строку
мав місце з поважних причин, оскільки
заявник через юридичну неграмотність
двічи звертався до суду із заявами про
оформлення виконавчого листа у
відповідності до вимог ст.369 ЦПК
України, за такого пропустив строк
предявлення вищевказаного виконавчого
листаа до виконання. який підлягає
поновленню.
Врахов
уючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що заява підлягає частковому
задоволенню.

Тому слід поновити ОСОБА_3 строк для
пред’явлення до виконання виконавчого
листа №2-2673/11, що виданий Центральним
районним судом м. Миколаєва 11.02.2013 року
про стягнення з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди в
сумі 2000 грн., у відшкодування майнової
шкоди 76350,60 грн. та 772 грн. в рахунок
відшкодування судових витрат.

Керуючись ст.ст. 208-210 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л
И В:

Заяву - задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 строк для
пред’явлення до виконання виконавчого
листа №2-2673/11, що виданий Центральним
районним судом м. Миколаєва 11.02.2013 року
про стягнення з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди в
сумі 2000 грн., у відшкодування майнової
шкоди 76350,60 грн. та 772 грн. в рахунок
відшкодування судових витрат.

В задоволенні інших вимог заяви -
відмовити.

Ухвала може бути оскаржена
через суд першої інстанції до
апеляційного суду Миколаївської
області шляхом подачі апеляційної
скарги протягом п’яти днів з дня її
проголошення.

СУДДЯ
Г.В. ПОДЗІГУН