Провадження № 2/641/2398/2014
Справа № 641/5188/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2014 року

Комінтернівський районний суд міста
Харкова

у складі : головуючого судді:

Курганникової О.А.

за участю секретаря судового засідання
: Войтікової
А.М.

представника позивача:

Катеринюка В.В.

відповідача:

ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Харкові цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості, -

в с т а н о в и в :

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду
з позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Українське
Фінансове Агентство «Верус» в особі
філії «Товариства з обмеженою
відповідальністю «Українське
Фінансове Агентство «Верус» у
Комінтернівському районі м. Харкова,
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в
якому просить стягнути з ОСОБА_2 на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість по кредитному договору
№ HAG4RK00510004 від 29.03.2005 року у розмірі 34583,15
грн.; стягнути солідарно з ТОВ «УФА
«Верус» в особі «ТОВ «УФА «Верус» у
Комінтернівському районі та ОСОБА_2 на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 200,00 грн.;
стягнути з ОСОБА_2 судові витрати у
розмірі 345,83 грн.

11.02.2014 року представник позивача ПАТ КБ
«Приват Банк» надав суду уточнену
позовну заяву в якій просить стягнути з
ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором № HAG4RK00510004 від
29.03.2005 року в розмірі 34583,15, а також
судові витрати в розмірі 3458,30 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначив, що відповідно до укладеного
договору № HAG4RK00510004 від 29.03.2005 року
ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 4336,00
грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12,00% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 28.03.2008 року.

Відповідно до умов кредитного договору
позичальник зобов'язаний погашати
заборгованість за кредитом, що
складається з заборгованості за
кредитом, процентами, комісією, в
порядку та на умовах передбачених
кредитним договором, а саме сплачувати
щомісячно з 25 по 29 число щомісячний
платіж в розмірі 211 грн..

Зобов'язання ОСОБА_2 за кредитним
договором забезпечено порукою, а саме
Договором поруки від 29.03.2005 року,
укладеним з поручителем - ОСОБА_3. У
відповідності з п. 2, 4 договору поруки
від 29.03.2005 року поручитель та боржник
відповідають перед ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК"
як солідарні боржники. Взяті на себе
зобов'язання по кредитному договору
позивач виконав своєчасно і повністю,
надавши ОСОБА_2 вищевказані грошові
кошти. У порушення зазначених норм
закону та умов договору відповідач
ОСОБА_2 зобов'язання за вказаним
договором належним чином не виконав,
внаслідок чого станом на 10.07.2013 р.
заборгованість складає 34583,15 грн., яка
складається з наступного:

2998,56 грн. - заборгованість за кредитом;

10960,25 грн. - заборгованість по процентам
за користування кредитом;

18864,65 грн. - пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором;

1759,69 грн. - заборгованість по комісії за
користуванням кредитом;

1601,34 грн. - штраф (процентна складова).

Загальна сума грошових зобов'язань, що
підлягає сплаті за кредитним договором
загалом станом на 10.07.2013 року складає
34583,15 грн., яку позивач просить стягнути
солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та судові
витрати.

У судове засідання представник
позивача з`явився, позовні вимоги
стосовно ОСОБА_2 підтримав в повному
обсязі, а позовні вимоги щодо ОСОБА_3
просив залишити без розгляду.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явився, повідомлений належним
чином, причини неявки суду невідомі.

Відповідач ОСОБА_2 до судового
засідання з'явився, проти задоволення
позовних вимог заперечував у повному
обсязі, посилаючись на те, що заочним
рішенням Лозівського міськрайонного
суду Харківської області від 31.10.2006
року з нього вже були стягнуті грошові
кошти по спірному кредитному договору.
Окрім цього позовна заява ПАТ КБ
«Приват Банк» подана за межами строку
позовної давності, оскільки кредитний
договір був укладений в 2005 році, а з
повторною позовною заявою позивач
звернувся до Комінтернівського
районного суду м. Харкова в 2013 році.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали цивільної справи,
оцінивши зібрані докази у їх
сукупності, приходить до висновку, що
позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Судом встановлені такі факти та
відповідні ним правовідносини.

Відповідно до укладеного кредитного
договору № HAG4RK00510004 від 29.03.2005 року
ОСОБА_2, 29.03.2005 року отримав кредит у
розмірі 4336,00грн. зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 12,00%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення 28.03.2008 року (а. с. 8).

Загальна сума заборгованості за
договором № HAG4RK00510004 від 29.03.2005 року
станом на 10.07.2013 року складає 34583,15 грн. (
а. с. 4-5).

Відповідно до ст.. 1054 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа зобов'язується
надати грошові кошти (кредит)
позичальникові у розмірі та на умовах ,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України
, якщо у зобов'язанні встановлений
строк його виконання , то воно підлягає
виконанню у цей строк.

Згідно до ч. 2 ст. 536 ЦК України розмір
процентів за користування чужими
грошовими коштами встановлюється
договором.

Відповідач ОСОБА_2 надав суду
письмову заяву про застосування строку
позовної давності, оскільки останній
платіж був ним виконаний в 2006 році, а
позовна заява подана до суду в 2013 році
(а. с. 137).

Статтею 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Згідно умов договору кредиту від 29
березня 2005 року, банк надав
позичальнику строковий кредит на строк
36 місяців по 28 березня 2008 року.

Отже перебіг строку позовної давності
відраховується саме з 28 березня 2008
року. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося у
суд із позовом про стягнення
заборгованості за кредитом лише 06
серпня 2013 року, тобто з пропуском
строку позовної давності.

Представник банку посилається на те, що
пунктом 5.5 умов надання споживчого
кредиту фізичним особам ( «Розстрочка»)
(Стандарт) терміни позовної давності по
вимогам про стягнення кредиту,
відсотків за користування кредитом,
винагороди, неустойки - пені, штрафів за
даним договором встановлюється
сторонами тривалістю 5 років.

Положеннями частини 1 ст. 60 ЦПК
України передбачено, що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і запереч, крім
випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Суд зазначає, що представник позивача
не надав будь-яких доказів того, що
ОСОБА_2 ознайомився саме з
вищевказаними умовами кредитування,
зокрема відсутній його підпис. Також в
кредитному договорі відсутні будь-які
посилання на умови кредитування, які
надані як доказ представником
позивача.

Відповідно до роз`яснень, що містяться
у п.31 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року №5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
(у редакції постанови №7 від 7 лютого
2014 року) при застосуванні положення
пункту 7 частини одинадцятої статті 11
Закону України «Про захист прав
споживачів», яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, суди мають виходити з того,
що у системному зв'язку з частиною
одинадцятою статті 11 зазначеного
Закону ця вимога стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямована на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК
не передбачає заборони пред'явлення
окремих вимог у зв'язку з пропущенням
строку позовної давності, при
вирішенні таких спорів, суди повинні
враховувати положення ЦК про
позовну давність.

Оскільки зі сплином строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення пункту 7 частини одинадцятої
статті 11 Закону України «Про захист
прав споживачів» та вимоги ЦК
щодо позовної давності застосовуються
й до додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи).

Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу , процентів, неустойки,
відшкодування збитків.

В забезпечення зобов'язань ОСОБА_2 за
кредитним договором між позивачем та
ОСОБА_3 укладено договір поруки від
29.03.2005 року, відповідно до якого ОСОБА_3
та ОСОБА_2 відповідають перед Банком як
солідарні боржники.

Представником позивача надано усну
заяву про залишення без розгляду
позовні вимоги щодо ОСОБА_3

Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК
України суд постановляє ухвалу про
залишення позовної заяви без розгляду,
якщо позивач подав заяву про залишення
позову без розгляду.

Отже до спірних правовідносин підлягає
застосування загальний строк позовної
давності передбачений ст. 57 ЦК
України.

Оскільки відповідач в суді заявив
письмове клопотання про застосування
наслідків пропуску строку позовної
давності, суд вважає, що в позовні
вимоги задоволенню не підлягають.

Що стосується вимог відповідача ОСОБА_2
про відшкодування витрат, пов'язаних з
витратами на з'явлення до суду, то суд
відмовляє у зв'язку з недоведеністю,
так як відповідачем не надано будь-яких
доказів на підтвердження своїх вимог.

Питання про стягнення судових витрат,
суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК
України.

Керуючись ст.ст. 257, 267, 530, 536, 553, 554 ЦК
України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, п. 5 ч. 1 ст. 207,
209, 212, 214-215 ЦПК України, п.31 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року №5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» (у редакції
постанови №7 від 7 лютого 2014 року), п. 7 ч.
11 статті 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приват Банк» до
ОСОБА_2 - відмовити у повному обсязі.

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приват Банк» до ОСОБА_3 - залишити
без розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: О. А. Курганникова