У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,суддів:
Кадєтової О.В., Мартинюка В.І., Мостової
Г.І., Остапчука Д.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про
припинення зобов'язання, стягнення
штрафу за умовами попереднього
договору, за касаційною скаргою
представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на рішення
Васильківського міськрайонного суду
Київської області від 10 листопада 2011
року та ухвалу апеляційного суду
Київської області від 22 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2011 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з указаним позовом, в якому
просила визнати зобов'язання по
укладенню договору купівлі-продажу
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1
та земельною ділянки, на якій
розташований вказаний будинок, такими,
що припинили свою дію, а також стягнути
з відповідача штраф, передбачений
умовами договору.

На обґрунтування вимог позивач
посилалася на те, що 25 червня 2010 року
між сторонами був укладений попередній
договір, відповідно до умов якого
ОСОБА_6 взяла на себе зобов'язання не
пізніше 09 липня 2010 року продати ОСОБА_7
житловий будинок загальною площею 288,8
м2 , що знаходиться за вказаною адресою,
а також земельну ділянку, на якій
розташований будинок.

На виконання п. 3 попереднього договору
ОСОБА_7 передала позивачу аванс у
розмірі 79 094 грн.

07 липня 2010 року між сторонами було
укладено додатковий договір про
внесення змін та доповнень до
попереднього договору, яким
встановлено дату підписання основного
договору купівлі-продажу - у термін не
пізніше 14 липня 2010 року.

14 липня 2010 року ОСОБА_7 подала
нотаріально оформлену заяву про
розірвання попереднього договору та
повернення авансу у зв'язку з
відсутністю проекту та технічних умов
на електропостачання, надання
неправдивої інформації щодо
встановленої потужності
електропостачання та розміщення
газової плити.

Позивач вважає таку відмову
відповідача від укладення основного
договору необґрунтованою, тому просила
позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 10 листопада 2011 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду
Київської області від 22 січня 2014 року,
позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено.

Визнано зобов'язання за умовами
попереднього договору від 25 червня 2011
року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо
укладення договору купівлі-продажу
житлового будинку по АДРЕСА_1,
загальною площею 288,8 м2 та земельної
ділянки, на якій розташований будинок,
площею 0,0606 га, такими, що припинили свою
дію.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6
штраф у розмірі 79 094 грн, судовий збір у
розмірі 790 грн 94 коп. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи у розмірі 120 грн, а
всього 80 004 грн 94 коп.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_7
- ОСОБА_8 порушує питання про скасування
оскаржуваних рішень із закриттям
провадження у справі, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 25 червня 2010 року
між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було укладено
попередній договір, відповідно до умов
якого ОСОБА_6 взяла на себе зобов'язання
не пізніше 09 липня 2010 року продати
ОСОБА_7 житловий будинок загальною
площею 288,8 м2 , що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, а також земельну
ділянку, на якій розташовано будинок.

На виконання п. 3 попереднього договору
ОСОБА_7 передала позивачу аванс у
розмірі 79 094 грн.

07 липня 2010 року між сторонами було
укладено додатковий договір про
внесення змін і доповнень до
попереднього договору, яким
встановлено дату підписання основного
договору купівлі-продажу - в термін не
пізніше 14 липня 2010 року.

14 липня 2010 року приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_9, за реєстровим № 946,
посвідчив заяву ОСОБА_7 про розірвання
попереднього договору з вимогою
повернення їй у повному обсязі авансу,
сплаченого відповідно до умов
попереднього договору, обґрунтовуючи
її відсутністю проекту та технічних
умов на електропостачання, надання
неправдивої інформації щодо
встановленої потужності
електропостачання та розміщення
газової плити.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що відповідач
безпідставно відмовилася від
укладення основного договору, у зв'язку
з чим, вважав, що попередній договір
підлягає припиненню та відповідно до
умов п. 8 попереднього договору,
відповідач повинна сплатити штраф у
розмірі 100 % від суми авансу, переданого
за цим договором.

Проте погодитися з такими висновками
судів не можна.

Статтями 3, 627 ЦК України визначено
свободу договору, а саме відповідно до
ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, розумності
та справедливості.

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК
України).

Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України
попереднім є договір, сторони якого
зобов'язуються протягом певного строку
(у певний термін) укласти договір у
майбутньому (основний договір) на
умовах, встановлених попереднім
договором.

Попередній договір укладається у
формі, встановленій для основного
договору, а якщо форма основного
договору не встановлена, - у письмовій
формі.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язань
передбачені ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України.

За змістом ч. 3 ст. 635 ЦК України
зобов'язання, встановлене попереднім
договором, припиняється, якщо основний
договір не укладений протягом строку (у
термін), встановленого попереднім
договором, або якщо жодна із сторін не
направить другій стороні пропозицію
про його укладення.

Суди попередніх інстанцій,
встановивши, що відповідач
безпідставно відмовилася від
укладення основного договору та,
вважаючи, що наявні підстави для
припинення попереднього, у порушення
положень ст. ст. 213-215, 316 ЦПК України, не
звернули уваги на вказані норми
матеріального права, не врахували, що у
разі не укладення протягом строку,
встановленого попереднім договором,
основного договору, зобов'язання за
попереднім договором припиняється, а
тому підстави для визнання його
припиненим у судовому порядку
відсутні.

Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК
України виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Згідно з п. 6 попереднього договору,
якщо попередній договір
купівлі-продажу між сторонами не
відбудеться, то ОСОБА_6 зобов'язується
повернути ОСОБА_7 отриманий аванс у
повному обсязі протягом трьох днів з
дня письмової вимоги.

Відповідно до пункту 8 попереднього
договору сторони домовилися, що той із
них, хто необґрунтовано
відмовлятиметься (ухилятиметься) від
укладення договорів купівлі-продажу на
вищезазначених умовах, повинен
сплатити штраф у розмірі 100 % від суми
авансу, переданого за цим договором.
Передача зазначеної суми штрафу
здійснюється одночасно з поверненням
суми авансових платежів.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 15 червня 2011 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду м.
Києва від 11 жовтня 2011 року, в
задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7
про визнання необґрунтованою відмову
від укладення договорів та визнання
припинення зобов'язання шляхом
зарахування зустрічних позовних вимог
відмовлено (а.с. 57-61).

Вирішуючи позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача штрафу у
розмірі 100 % від суми авансу, суд першої
інстанції, у порушення положень ст. ст.
213-215 ЦПК України, не встановив всіх
фактичних даних, які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, а суд апеляційної
інстанції, у порушення положень ст. ст.
61, 303, 316 ЦПК України, не звернув уваги на
вказані рішення судів, обставини
встановлені ними не врахував.

Виходячи з викладеного та враховуючи
допущені судами порушення норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи, в силу ст. 338 ЦПК
України, рішення судів першої та
апеляційної інстанцій підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_7 -
ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 10 листопада 2011 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 22 січня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:В.О. Кузнєцов О.В.
Кадєтова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова Д.О.
Остапчук