АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/216/2014
Головуючий у 1- й інстанції: Мальцев Д.О.
Доповідач: Гаращенко
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - судді : Гаращенка Д.Р.

Суддів: Ратнікової В.М.,
Борисової О.В.

при секретарі - Мурга М.В.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою заступника прокурора
Подільського району м. Києва
ЖитникаД.С. на рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 02 лютого 2011
року у справі за позовом прокурора
Подільського району м. Києва в
інтересах держави в особі Київської
міської державної адміністрації до
ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Прокуратура Подільського району м.
Києва звернулась до суду з позовом в
інтересах держави в особі Київської
міської державної адміністрації до
ОСОБА_3 про стягнення відновлювальної
вартості зелених насаджень на
земельній ділянці площею 0,1000 га. у
Подільському районі м. Києва.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 02 лютого 2011 р. в
задоволенні позову було відмовлено. Не
погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції заступник прокурора
Подільського району м. Києва Житник Д.С.
подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків викладених в рішенні суду,
обставинам справи просив рішення
скасувати та ухвалити нове рішення
яким задовольнити позовні вимоги.

При цьому апелянт послався на те, що
відповідно до Постанови КМУ від 01.08.08 р.
за № 1045 «Про затвердження Порядку
видалення дерев, кущів, газонів,
квітників населених пунктах» відновна
вартість зелених насаджень має бути
сплачена власником під час отримання
Державного акту на земельну ділянку до
місцевого бюджету.

Обов'зок сплати відновлюваної
вартості передбачений Розпорядженням
Київської міської державної
адміністрації від 27.06.2010 р. за № 811 «Про
затвердження Порядку визначення
відновлювальної вартості зелених
насаджень та базових розцінок
визначення вартості послуг щодо
обстеження зелених насаджень,
погодження генпланів, планів
прокладання інженерних мереж,
дендропланів, проектної документації,
розрахунку вартості і підготовка
дозвільної документації.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції
не врахував вказаних норм, обставини
справи за яким відповідач не
заперечував той факт, що ним не
сплачена відновлювальна вартість
зелених насаджень. Ухвалою колегії
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду м. Києва від
22 березня 2011 р. апеляційна скарга
заступника прокурора Подільського
району м. Києва Житника Д.С. була
відхилена, рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 2 лютого 2011
р. було залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 27 червня 2012
року касаційна скарга прокурора була
відхилена, рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 2 лютого 2011
р. та ухвала колегії суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва від 22
березня 2011 р. було залишено без змін.

Постановою Верховного Суду України від
3 квітня 2013 р. Ухвала Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27 червня 2012 року була
скасована та справа направлена на
новий касаційний розгляд.

Ухвалою Вищого спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 29 травня 2013 року
касаційна скарга заступника прокурора
м. Києва була задоволена частково.
Ухвала колегії суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду м.
Києва від 22 березня 2011 р. була скасована
справа направлена на новий апеляційний
розгляд.

У судовому засіданні представник
прокуратури підтримав апеляційну
скаргу та просив її задовольнити.

Представник Київської міської
державної адміністрації апеляційну
скаргу підтримав та просив суд її
задовольнити.

Представники ОСОБА_3 заперечували
проти задоволення апеляційної скарги,
просили її відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка
Д.Р., пояснення осіб, які беруть участь у
справі та з'явилися у судове засідання,
вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_3 є власником земельної ділянки
площею 0,10 га. яка розташована за
адресою АДРЕСА_1, що підтверджується
державним актом на земельну ділянку,
виданим на підставі рішення Київської
міської ради від 21.05.2009 р. № 506/2562 та
зареєстрований в книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю на та право
постійного користування землею,
договорів оренди землі №03-7-02991.

Згідно з висновком № 264 комісії від 16
березня 2009 року, призначеною
Управлінням охорони навколишнього
природного середовища виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) згідно наказу «Про
затвердження складу постійно діючої
комісії з обстеження зелених насаджень
м. Києва» від 30 грудня 2008 р. було
оглянуто зелені насадження на
території Подільського району м. Києва
за адресою АДРЕСА_1.

Були встановлені зелені насадження, що
підлягають видаленню у кількості 29
дерев на суму 1 570 514 (один мільйон
п'ятсот сімдесят тисяч п'ятсот
чотирнадцять) грн. та газонів площею 846
кв. м. на суму 128 592 (сто двадцять вісім
тисяч п'ятсот дев'яносто дві) грн.

Як зазначено у висновку він носить
попередній характер і не дає права на
видалення зелених насаджень. Термін
дії висновку 1 рік.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції, керуючись ст.ст. 22, 1166
ЦК України, Законом України «Про
охорону навколишнього природного
середовища», Законом України «Про
благоустрій населених пунктів»,
Законом України «Про рослинний світ»,
«Порядком видалення дерев, кущів,
газонів і квітників у населених
пунктах», затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 01
серпня 2006 року № 1045, вважав, що позивач
звернувшись до суду з позовом про
стягнення з відповідача 1 699 106 грн., не
довів факту знесеннявідповідачем 29
дерев на суму 1 570 514 (один мільйон
п'ятсот сімдесят тисяч п'ятсот
чотирнадцять) грн. та газонів площею 846
кв. м. на суму 128 592 (сто двадцять вісім
тисяч п'ятсот дев'яносто дві) грн., і не
надав доказів належного повідомлення
відповідача щодо сплати
відновлювальної вартості зелених
насаджень.

Крім того вважав, що перевірка
дотримання вимог природоохоронного
законодавства України за адресою м.
Київ, АДРЕСА_1 не проводилась, акт
перевірки не складався, рішення
компетентного органу про видалення
зелених насаджень не приймалось, ордер
на видалення зелених насаджень не
видавався а складений висновок № 264 від
16.03.2009р. має лише попередній характер
щодо встановлення відновлювальної
вартості зелених насаджень та не
погоджувався у встановленому порядку.
Крім цього, зазначений висновок не було
належним чином вручено відповідачу.

Прокурором та позивачем не доведено
факту вчинення відповідачем
відповідного порушення, не надано
жодних доказів, які підтверджували б
неправомірність дій відповідача. Не
повідомлення (відсутність доказів
ознайомлення) відповідача про
результати державного нагляду
(контролю) позбавляє відповідача права
на оскарження дій посадових осіб при
проведенні перевірки вимог
природоохоронного законодавства та
оскаржити результати такої перевірки.

Однак з таким висновком суду першої
інстанції погодитись не можна з
наступних підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214.під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: 1) чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

При виборі правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 355цього
Кодексу.

Згідно з Постановою Верховного Суду
України від 3 квітня 2013 р. та Ухвалою
Вищого спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 29 травня 2013 р. було
встановлено, що згідно з вимогами ч. 1
ст. статті 28 Закону України «Про
благоустрій населених пунктів» (
чинної н час виникнення спірних
правовідносин) відновленню
підлягають усі зелені насадження в
межах населених пунктів під час
проведення будь-якої діяльності.

Частиною 3 статті 28 зазначеного Закону
видалення дерев, кущів, газонів і
квітників здійснюється в порядку,
затвердженому постановою Кабінету
Міністрів України від 1 серпня 2006 року
№ 1045.

Відповідно до пункту 11 Порядку
видалення дерев, кущів, газонів і
квітників у населених пунктах,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 1 серпня 2006
року № 1045, відновна вартість зелених
насаджень, розташованих на земельній
ділянці, що відведена в
установленому порядку фізичній
особі, сплачується під час
передачі такої ділянки у
власність відповідної особи.

Подальше видалення таких зелених
насаджень здійснюється за рішенням
власника земельної ділянки без сплати
їх відновної вартості (пункт 10 Порядку).

Аналіз наведених норм дає підстави
для висновку про те, що у разі
набуття громадянином права
власності на земельну ділянку
необхідність сплати до бюджету
відновної вартості багаторічних
зелених насаджень, які розташовані
на ній, виникає з самого лише
факту переходу до громадянина права
власності на земельну ділянку
з розташованими на ній зеленими
насадженнями, і не пов'язується з їх
фактичним видаленням.

В рішенні суду першої інстанції
встановлено, що відповідачу передано у
власність земельну ділянку, на якій
розташовані багаторічні зелені
насадження, відновну вартість яких під
час її передачі у власність до бюджету
сплачено не було. Встановивши такі
обставини суд першої інстанції
помилково прийшов до висновку, що
підставою для сплати відновної
вартості багаторічних насаджень є
фактом їх видалення з дотриманням
встановленого для цього порядку.

Відмовивши в позові з тих підстав, що
підставою для сплати ОСОБА_3
відновної вартості зелених насаджень
є наявність факту їх видалення з
дотриманням установленого для цього
порядку, суд допустив неправильне
застосування норм матеріального
права, зокрема статті 28 Закону
України «Про благоустрій населених
пунктів» та Порядку видалення дерев,
кущів, газонів і квітників у
населених пунктах, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів
України від 1 серпня 2006 року № 1045.

Згідно з ч. 3 ст.303 ЦПК апеляційний суд
не обмежений доводами апеляційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде встановлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування судового рішення.

Згідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу
України (далі ЗК України), громадяни
набувають право власності та право
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право
власності та право користування
земельною ділянкою виникає після
одержання її власником або
користувачем документа, що посвідчує
право власності чи право користування
земельною ділянкою, та його державної
реєстрації.

Згідно до ст. 126 ЗК України право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою посвідчується державними
актами.

Відповідно до п. 1 ст. 26 Закону України
«Про благоустрій населених
пунктів»благоустрій присадибних
ділянок приводиться її власником або
користувачем цієї ділянки.

Відповідно до п. 5 ст. 36 Закону України
«Про благоустрій населених пунктів»
благоустрій присадибних ділянок
фінансується за рахунок коштів їх
власників або користувачів.

Згідно зі ст. 28 Закону України «Про
благоустрій населених пунктів»охороні
та відновленню підлягають усі зелені
насадження в межах населених пунктів
під час проведення будь-якої
діяльності, крім зелених насаджень, які
висаджені або виросли самосівом в
охоронних зонах повітряних і кабельних
ліній, трансформаторних підстанції,
розподільчих пунктів і пристроїв.
Охорона, утримання та відновлення
зелених насаджень на об'єктах
благоустрою, а також видалення дерев,
які виросли самосівом, здійснюється за
рахунок коштів державного або місцевих
бюджетів залежно від підпорядкування
об'єкта благоустрою, а на земельних
ділянках, переданих у власність,
наданих у постійне користування або в
оренду, - за рахунок коштів їх власників
або користувачів, відповідно до
нормативів, затверджених у
встановленому порядку.

Відповідно до Рішення Київської
міської ради від 14.05.2010 року № 793/4231 «Про
бюджет міста Києва на 2010 рік» кошти
відновної вартості зелених насаджень,
що підлягають видаленню на території
міста Києва, включені до складу
цільового фонду спеціального фонду
міського бюджету міста Києва.

Згідно з наданими судової колегії в
судовому засіданні документам, на
підставі яких було підготовлено
висновок № 264 від 16 березня 2009 р. було
встановлено, що висновок був
підготовлений згідно з розпорядженням
КМДА від 27.06.2007 р.

В судовому засіданні було встановлено,
що згідно з наказом Міністерства з
питань житлово-комунального
господарства України № 303 від 17.10.2008 р.
було скасовано наказ Міністерства
будівництва архітектури та
житлово-комунального господарства
України від 14.12.2006 р. за 414 «Про
затвердження методики визначення
відновної вартості зелених насаджень»,
як такий, що підлягав державної
реєстрації та не подавався до неї.

Наказом Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України від 12 травня 2009 р. № 127 було
затверджено Методику визначення
відновної вартості зелених насаджень.
Наказ набрав чинності зі дня
оприлюднення 06.07.2009 р.

На вказані зміни в законодавстві суд
першої інстанції уваги не звернув та не
застосував норми матеріального права,
які підлягали застосуванню.

З урахуванням вказаних обставин судова
колегія звернулась до КО
«Київзеленбуд» з проханням надати до
суду перерахунок відновної вартості
зелених насаджень з урахуванням
Методики діючій на час отримання
відповідачем державного акту на право
власності на земельну ділянку площею
0,10 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1,
відповідно до Методики визначення
відновної вартості зелених насаджень,
затвердженою наказом Міністерства з
питань житлово-комунального
господарства України від 12 травня 2009
року №127 (далі - Методика), що діяла на
дату видачі відповідачу державного
акту на право власності на земельну
ділянку, а саме станом на 16 вересня 2009
року (а.с. 9).

Згідно розрахунку відновної вартості
зелених насаджень проведеного згідно
Методики, виданого Міською станцією
захисту зелених насаджень КО
«Київзеленбуд», відновна вартість
зелених насаджень на земельній ділянці
прощею 0,10 га, розташованій за адресою:
АДРЕСА_1, становить 362 453,04 ( триста
шістдесят дві тисячі чотириста
п'ятьдесят три гривні) 04 копійки на
момент отримання відповідачем
Державного акту на право власності на
земельну ділянку .

Враховуючи викладене, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга прокурора
Подільського району м. Києва підлягає
задоволенню частково, рішення суду
першої інстанції - скасуванню з
ухваленням нового рішення про
задоволенні позову прокурора
Подільського району м. Києва частково
та стягнення з відповідача суми
відновлювальної вартості зелених
насаджень у розмірі 362 453,04 грн.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 2 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 309, 313-314, 316-317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу заступника
прокурора Подільського району м. Києва
Житника Д.С. - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 02 лютого 2011 року -
скасувати та ухвалити нове рішення
наступного змісту.

Позов Прокуратури Подільського району
м. Києва, яка діє в інтересах держави в
особі Київської міської державної
адміністрації, до ОСОБА_3 про
стягнення відновлювальної вартості
зелених насаджень - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_3 до бюджету м. Києва
на (на р/рахунок 0001, одержувач
-КМДА у м. Києві код ЄДРПОУ -24262621, код
банку 820019) 362 453,04 (триста шістдесят дві
тисячі чотириста п'ятдесят три гривні 04
копійки).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави
судовий збір у розмірі 1 700 грн. та
витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи у розмірі
120 грн.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене протягом 20 днів з дня
набрання ним законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді