Справа № 610/2039/14-ц
Провадження №2/610/555/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.07.2014 року алаклійський районний
суд Харківської області в складі:
головуючого - судді Тімонової В.М.,

при секретарі - Кравцовій-Єріній Ю.А.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

третьої особи - Дериведмідь Н.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_5 та в інтересах
неповнолітньої дитини - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3 народження, про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

22.05.2014 року ОСОБА_1 звернулась до
суду із позовом, в якому просить
визнати ОСОБА_5 та її неповнолітнього
сина ОСОБА_6 такими, що втратили право
користування житловим приміщенням,
розташованим в АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на те, що їй на праві
приватної власності належить житловий
будинок АДРЕСА_1.

З 24.07.2010 року в вищезазначеному
житловому будинку зареєстрована
відповідачка - її онука ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, а згодом і її син - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3. З початку 2013 року
відповідачка разом з сином переїхала
до своєї матері в АДРЕСА_2, де і мешкає
по теперішній час. Вважає, що
відповідачка втратила право
користування зазначеним житловим
приміщенням, оскільки більше року в
ньому не проживає.

В судовому засіданні позивач
підтримала позовні вимоги і просила їх
задовольнити.

Відповідачка в судовому засіданні
заперечувала проти задоволення позову,
посилаючись на те, що вона разом з
чоловіком та сином до осені 2013 року
постійно проживала разом з ОСОБА_1, а
потім тимчасово пішла проживати до
своєї матері, взявши з собою лише
необхідні речі. Крім того, вона
постійно приходить до бабусі та
допомагає їй по господарству.

Представник третьої особи -
Балаклійської районної державної
адміністрації заперечувала проти
задоволення позову, оскільки дитина
повинна бути прописана там, де її мати.
Задовольняючи позов, діти автоматично
позбавляються прав на житло.

Вислухавши сторони, третю особу,
допитавши свідків, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що позовна заява підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає справи в межах заявлених
вимог і на підставі наданих доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 3 Цивільного кодексу України,
загальними засадами цивільного
законодавства є справедливість,
добросовісність та розумність.

За змістом ч.1 ст.16 Цивільного кодексу
України, кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного
кодексу України, власникові належать
права володіння, користування та
розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного
кодексу України, власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу
України, власник, який має підстави
передбачати можливість порушення
свого права власності іншою особою,
може звернутися до суду з вимогу про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Згідно з ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу
України, член сім'ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ним і власником житла або законом.

Пленум Верховного Суду України в п. 10
постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» роз'яснив судам, що у справах
цієї категорії необхідно з'ясовувати
причини відсутності відповідача понад
встановлені строки. У разі їх
поважності суд може продовжити
пропущений строк.

Відповідно до ч.1, ч. 2 , ч. 4 ст.156
Житлового кодексу України з
урахуванням положень ст.405 Цивільного
кодексу України, члени сім'ї власника
жилого будинку (квартири), які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселення не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням. За згодою власника
будинку (квартири) член його сім'ї
вправі вселяти в займане ним жиле
приміщення інших членів сім'ї. На
вселення до батьків їх неповнолітніх
дітей згоди власника не потрібно.

Ч. 4 ст. 29 Цивільного кодексу України
встановлено, що місцем проживання
фізичної особи, яка не досягла десяти
років, є місце проживання її батьків
або одного з них, з ким вона проживає.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 11
грудня 2003 року "Про свободу пересування
та вільний вибір місця проживання в
Україні" зняття з реєстрації місця
проживання здійснюється протягом семи
днів на підставі заяви особи, запиту
органу реєстрації за новим місцем
проживання особи, остаточного рішення
суду (про позбавлення права власності
на житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням,
визнання особи безвісно відсутньою або
померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної
норми, зняття з реєстрації місця
проживання може бути здійснено на
підставі рішення суду виключно про: 1)
позбавлення права власності на житлове
приміщення; 2) позбавлення права
користування житловим приміщенням; 3)
визнання особи безвісно відсутньою; 4)
оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до ст.11 вказаного Закону та
"Порядку реєстрації місця проживання
та місця перебування фізичних осіб в
Україні та зразків необхідних для
цього документів" затвердженого
Наказом МВС України № 1077 від 22.11.2012, та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 18 грудня 2012 р. за №
2109/22421 реєстрація місця проживання та
зняття з реєстрації здійснюється
органом реєстрації, яким є Державна
міграційна служба.

Судовим розглядом встановлено, що
позивачка проживає в АДРЕСА_1 та є
власником даного будинку (а.с.5-6,7-9)

Як вбачається із довідки відділу
адресно - довідкової роботи ГУДМВС
України в Харківській області від
02.06.2014 року, в буд. 101-а по вул.
Воровського в м. Балаклія Харківської
області зареєстрована ОСОБА_5 -
відповідачка по справі. ( а.с.14).

Відповідно до будинкової книги, ОСОБА_5
була зареєстрована 18.02.2010 року за
адресою: АДРЕСА_1 після зміни прізвища
на ОСОБА_5 вона була зареєстрована за
цією ж адресою з 24.07.2010 року, разом з нею
за цією адресою зареєстрований ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3.(а.с.7-9).

Станом на 11 червня 2014 року у спірному
житловому будинку зареєстровані
ОСОБА_5, діти: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3
народження, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5. ( а.с.34).

Як вбачається із акту обстеження від
05.02.2014 року, складеного депутатом
Балаклійської міської ради Борщ С.І.,
під час перевірки факту реєстрації
мешканців в будинку АДРЕСА_1
встановлено, що в вищезазначеному
будинку, який належить ОСОБА_1,
прописана ОСОБА_5 та ОСОБА_6, але
фактично вони там не мешкають ( а.с.10). Це
підтверджується актом обстеження від
16.06.2014 року, складеного депутатом
Балаклійської міської ради ОСОБА_10,
відповідно до якого ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не
проживають за зазначеною адресою
приблизно півтора року.(а.с.26)

Позивач в судовому засіданні пояснила,
що на початку 2010 року на прохання онуки
вона зареєструвала її в своєму будинку,
разом з її сином ОСОБА_6, але вони
моменту реєстрації разом з нею не
проживали. Лише в березні 2012 року
ОСОБА_5 та її чоловік ОСОБА_6 переїхали
до неї на постійне місце проживання.
06.02.2013 року відповідачка забрала речі
сина і виїхала від неї. На протязі
короткого проміжку часу вона
приїздила, забирала речі та меблі. З
цього часу відповідачка ні разу не
приїздила до неї, житловим будинком не
цікавилась, проживати разом з нею не
бажала.

Свідок ОСОБА_11, яка є сусідкою
позивачки, у судовому засіданні
пояснила, що відповідачка ОСОБА_5 та її
син ОСОБА_6 в будинку, який розташований
за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані, але
з 2013 року фактично там не мешкають.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні
пояснила, що вона працює в
територіальному центрі по
обслуговуванню пенсіонерів і на
протязі довгих років обслуговувала
позивачку та її матір. В зв»язку з
обслуговуванням позивача, вона
особисто знає, що ОСОБА_5 деякий час
була лише зареєстрорована із ОСОБА_1,
але не проживала. Коли відповідачка
проживала з бабусею, то вона не мала
права обслуговувати пенсіонера. В 2013
році вона не обслуговувала ОСОБА_1,
оскільки на початку минулого року вона
жила з онукою. Конкретну дату не
проживання Заруби з позивачем вона не
знає. Лише з січня 2014 року вона знову
обслуговує позивача, так як на початок
цього року вона мешкає сама. За час
відвідування пенсіонера в 2014 році,
жодного разу вона не зустрічала у
Короті онуку.

Посилання відповідача на те, що у
спірному будинку залишилися її речі, не
спростовує зазначене вище, оскільки
вона сама пояснила, що меблі їй нікуди
забрати.

Крім того, пояснення відповідача про
проживання її у спірному будинку до
осені 2013 року голослівні,
спростовуються поясненнями позивача,
яка взагалі не знала, що онука чекає
другу дитину.

Дійсно позивачка в силу свого віку
плутається в датах, а саме: чи з 2012 року
чи з 2013 року відповідачка не проживає
по АДРЕСА_1, однак вона чітко зазначає,
що ОСОБА_5 прожила з нею 11 місяців - з
березня по лютий. Крім того, на момент
її хвороби ( з 25.07.2012 по 07.08.2012 року) онука
проживала разом з нею.

Відповідачка зазначає, що тимчасово
переїхала до матері, яка допомагає їй з
дітьми, хоча в судовому засіданні
пояснювала, що мати має постійну
роботу, практично допомагає їй лише у
вихідні дні, хоча позивачка змогла це
робити кожного дня.

Таким чином, ОСОБА_5, заперечуючи
проти позову, не надала суду належних
та допустимих доказів щодо намагання
її вселитись у спірне житлове
приміщення, створення їй перешкод у
користуванні цим житлом та не
проживання у ньому понад один рік з
поважних причин.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що ОСОБА_5 разом з її
малолітніми дітьми. З лютого місяця 2013
року по теперішній час без поважних
причин не користується спірним
житловим приміщенням, а тому втратила
право на користування цим житлом.

На підставі викладеного,
керуючись ст ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК
України, ст. ст. 3, 16, 29, 317, 319, 386, 405 ЦК
України, ст. 156 ЖК України, ст. 7 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні», суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з її
малолітніми дітьми - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7,
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Харківської області
через Балаклійський районний суд
шляхом подачі апеляційної скарги в
10-денний строк з дня проголошення
рішення.

Повний текст рішення виготовлено 01.07.2014
року.

Суддя