Номер провадження: 22-ц/785/4923/14
Головуючий у першій інстанції Бошков
Доповідач Фальчук В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі:

головуючого - Фальчука В.П.,

суддів Троїцької Л.Л.,
Таварткіладзе О.М.

секретаря Швець В.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Ренійського районного суду
Одеської області від 06 березня 2014 року,
в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» про
визнання наказу про звільнення
незаконним, поновлення на роботі, -

встановила;

08.10.2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом, в якому просив визнати
незаконним та скасувати наказ №663-К від
15.06.2012 року про його звільнення з
роботи, поновити на роботі завідувача
дільниці перевезень валютних
цінностей та інкасації коштів ТВБВ
№10015/0371 у м. Рені, стягнути судові
витрати, посилаючись на те, що
звільнення його з роботи за п.1ч.1ст.40
КзПП України було проведене з
порушенням норм трудового
законодавства, а саме;

- при звільненні з роботи йому не була
запропонована інша робота,

- не була поставлена до відома про його
звільнення Державна служба зайнятості,

- не було попередньої згоди на
звільнення первинної профспілкової
організації,

- не було отримано згоди виборного
органу на звільнення його з роботи,

- не була видана в день звільнення
трудова книжка та не проведений
остаточний розрахунок при звільненні,

- не була виплачена вихідна допомога
при звільненні.

Представник відповідача
позовні вимоги не визнав у повному
обсязі вказуючи, що про звільнення з
роботи за п.ч.1ст.40 КЗпП України позивач
був повідомлений за два місяці перед
звільненням. Оскільки в товаристві не
було в наявності вакантних місць, які б
відповідали посаді та професії
позивача, йому не пропонувалася інша
робота. Трудова книжка знаходилася у
філії Одеського обласного управління
ПАТ «Державний ощадний банк України», а
тому не могла бути видана відділенням у
м. Рені, де працював позивач. Після
отримання згоди ОСОБА_2 трудова книжка
була направлена йому листом на
замовлення.

Рішенням Ренійського районного
суду від 06.03.2014 року в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено у
повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати у зв'язку з
порушенням судом норм матеріального і
процесуального права та ухвалити нове
рішення, яким його вимоги задовольнити
у повному обсязі посилаючись на доводи,
які аналогічні тим, що вказані у
позовній заяві.

Згідно ч.1ст.303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Колегія суддів заслухавши
суддю-доповідача, який доповів зміст
рішення, що оскаржене, доводи
апеляційної скарги, межі, в яких
повинні проводитися перевірка рішення,
встановлюватися обставини і
досліджуватися докази вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню за наступних підстав;

За правилами ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 у повному обсязі суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач не довів заявлених ним вимог у
встановленому законом порядку.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, так як
він відповідає нормам матеріального і
процесуального права.

Частиною 1 статті 3 ЦПК України
визначено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду з позовом за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Згідно ст.10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставі своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи та
позовних вимог ОСОБА_2, позивач просив
визнати його звільнення з роботи
незаконним, поновити на посаді та
стягнути судові витрати. Інших вимог
позивач не заявляв, тому суд першої
інстанції розглянув лише ті вимоги, які
були заявлені позивачем.

Судом першої інстанції законно і
обґрунтовано встановлено, що ОСОБА_2
працював у відділенні ТВБВ №10015/0371 у м.
Рені філії Одеського обласного
управління ПАТ «Державний ощадний банк
України» з 01.06.2006 року на різних
посадах. 22.06.2011 року наказом №511-К від
20.06.2011 року його було переведено на
посаду завідуючого дільниці
перевезення валютних цінностей та
інкасації коштів ТВБВ №10015/037 у м Рені.

Наказом №254 від 09.04.2012 року «Про
реорганізацію служби інкасації», з
18.06.2012 року змінювалася організація
виробництва і праці у відділі
перевезень цінностей та інкасації
коштів філії Одеського обласного
управління ПАТ «Державний ощадний банк
України», та ліквідовувалися дільниці
перевезень цінностей та інкасації
коштів у м. Рені, у м. Ізмаїлі, у м.
Іллічівську, у м. Болграді, у м.
Комінтернові, у м. Красні Окна, з
скороченням чисельності і штату
працівників на цих дільницях.

Наказом №256/1 від 09.04.2012 року «Про зміни
в організації виробництва і праці»
ОСОБА_2 був попереджений про скорочення
його посади, з наступним звільненням з
роботи, про що свідчить його підпис на
наказі (а.с.27 зворот). Своїм рішенням,
викладеним у протоколі №33/1 від 04.06.2012
року профспілковий комітет філії
Одеського обласного управління ПАТ
«Державний ощадний банк України» надав
згоду на звільнення членів профспілки
з роботи за п.1ч.1ст.40 КЗпП України, в
тому числі і на звільнення позивача.

Наказом №663-К від 15.06.2012р. ОСОБА_2 він був
звільнений з займаної посади за п.1ст.40
КЗпП України (у зв'язку з скороченням
чисельності або штату працівників). При
цьому позивачу не пропонувалася інша
робота у зв'язку з її відсутністю.

Відмовляючи позивачу в задоволенні
вимог про визнання незаконним наказу
про його звільнення з роботи суд першої
інстанції правомірно виходив з того, що
відповідачем дотриманий порядок,
передбачений п.1ч.1ст.40 КЗпП України, для
звільнення ОСОБА_2 з займаної посади.
Наданими відповідачем доказами
підтверджено, що у філії Одеського
обласного управління ПАТ «Державний
ощадний банк України» дійсно були
проведені зміни в організації праці
шляхом ліквідації частини дільниць
перевезень цінностей та інкасації
коштів, у тому числі і тієї дільниці, де
працював і позивач, оскільки на
теперішній час цієї дільниці не існує.
Позивач був належним чином та у
встановлені законом строки
попереджений про наступне звільнення,
про що свідчить його підпис на наказі.
Згода на звільнення позивача своєчасно
надана профспілковим комітетом філії.
При звільненні позивачу не
пропонувалися вільні вакансії,
оскільки їх не було.

Отже, відповідачем у повному обсязі
дотримані вимоги п.1ч.1ст.40 КЗпП України
при звільненні ОСОБА_2 з роботи.

Доводи апеляційної скарги не можуть
бути прийняті судом до уваги, оскільки
висновків суду першої інстанції не
спростовують, та не містять правових
підстав, передбачених ст.309 ЦПК України,
для скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
про задоволення позову апелянта у
повному обсязі.

Оскільки ОСОБА_2 не заявляв позовних
вимог про стягнення на його користь
вихідної допомоги при звільненні та не
заявляв вимог про стягнення середнього
заробітку за несвоєчасно проведений
розрахунок при звільненні, судом
першої інстанції ці вимоги не
розглядалися. Посилання ОСОБА_2 на те,
що йому не була виплачена вихідна
допомога при звільненні і не була
поставлена відповідачем до відома про
його звільнення Державна служба
зайнятості не можуть бути прийняті
колегією суддів до уваги як підстави
для визнання наказу про звільнення
незаконним, оскільки не є підставою для
визнання незаконним звільнення
позивача з роботи. У цьому разі позивач
не позбавлений можливості звернутися
до суду з позовними вимогами про
стягнення з відповідача невиплаченої
вихідної допомоги при звільненні та
визнання неправомірними дій
роботодавця щодо надання інформації
Державній службі зайнятості про
звільнення його з роботи за п.1ч.1ст.40
КЗпП України. Позивачем також не надано
доказів того, що він був керівником
виборного органу, і при його звільненні
відповідачем не отримана згода цього
органу на звільнення його з роботи.
Матеріали справи такої інформації не
містять. Тому в цій частині доводи
позивача є не доведеними у
встановленому законом порядку.

Інших доводів апеляційна скарга не
містить.

Керуючись ст.304, п.1ч.1ст.307, ст.308 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Одеської області, -

ухвалила;

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ренійського районного суду
Одеської області від 06 березня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, на протязі двадцяти днів, з дня
набрання законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської
області:
В.П.Фальчук

Л.Л.Троїцька

О.М.Таварткіладзе