Справа № 2-1895/11
№2/639/72/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 року Жовтневий
районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого : судді - Шиянової Л.О.

За участю секретаря - Шевченко А.В.

Представника позивача - ОСОБА_1

Представників відповідача - ОСОБА_2,
ОСОБА_3

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення
факту проживання однією сім'єю
чоловіка та жінки без шлюбу , визнання
спадкоємцем четвертої черги за законом
та визнання права власності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6, в інтересах на той час
неповнолітнього ОСОБА_5, звернулась з
позовом до ОСОБА_4 про усунення
перешкод у здійсненні права власності
і виселення, мотивуючи вимогу тим, що та
безпідставно залишилась проживати у
квартирі, яка належала її колишньому
чоловікові та батькові
неповнолітнього ОСОБА_5 - ОСОБА_7 і
оскільки у зареєстрованому шлюбі
відповідачка з ним не перебувала, то
знаходитись у квартирі не має права і
цим порушує права позивача, а тому
підлягає виселенню.

В подальшому за заявою позивача
ухвалою суду від 20 лютого 2012 року
вказаний позов ОСОБА_6, в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_5, було залишено
без розгляду ( а.с.84).

ОСОБА_4, в свою чергу, звернулась до суду
із зустрічним позовом про встановлення
факту проживання однією сім'єю
чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу
з ОСОБА_7 з жовтня 2004 року по березень 2011
року, визнання права на спадкування за
законом після смерті ОСОБА_7 і визнання
права власності в порядку спадкування
за законом на частину квартири АДРЕСА_1,
який змінила 30 листопада 2011 року та
20.02.2012 року остаточно уточнила. В
указаних позовах для підтвердження
своїх вимог посилалась на те, що у
жовтні 2004 року вона познайомилась з
ОСОБА_7, між ними виникла взаємна
симпатія, вони вирішили проживати
разом і мешкали разом із батьками
ОСОБА_7 в квартирі АДРЕСА_1, де ОСОБА_4
продовжує мешкати на теперішній час.
Проживаючи однією сім'єю ОСОБА_4 та
ОСОБА_7 вели спільне господарство, мали
єдиний бюджет, купували домашні та інші
речі, предмети побутового вжитку, мали
спільних друзів. Проживаючи разом,
ОСОБА_4 доглядала його нині покійну
матір , ОСОБА_8, котра хворіла на рак
шлунку, а потім і його батька, ОСОБА_9.
Крім того, ОСОБА_7 був інвалідом 2-ої
групи, хворів на тяжке психічне
захворювання - шизофренію, через це не
міг влаштуватись на роботу, тому їй
доводилось позичати гроші у знайомих
та родичів, вона купувала харчі, ліки,
підробляла як могла. ОСОБА_4 у зв'язку зі
станом здоров'я ОСОБА_7 опікувалась ним,
доглядала його, водила до лікарів,
викликала лікарів за необхідності, так
як той самостійно не міг дати собі раду
і загрожував сам собі та своєму
здоров'ю. ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_7
помер. ОСОБА_4 його поховала. Викладені
нею обставини підтверджуються
показаннями свідків, документами, що
належали ОСОБА_7, свідоцтвом про
поховання ОСОБА_7, рахунками за
комунальні платежі, кореспонденцією,
медичною документацією. Встановлення
факту спільного проживання разом
позивачу за зустрічним позовом
необхідно для набуття статусу
спадкоємця за законом після смерті
ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року,
оскільки залишилось спадкове майно у
вигляді частини квартири АДРЕСА_1 і
вона в порядку частини 2 статті 1259 та
статті 1264 Цивільного кодексу України
має право на її частину. До
нотаріальної контори нею було подано
заяву про прийняття спадщини після
смерті ОСОБА_7.

В судовому засіданні ОСОБА_4 та її
представник зустрічний позов
підтримали та просили його
задовольнити, з наведених вище підстав.

Відповідач, ОСОБА_5 та його
представники проти задоволення позову
заперечували, оскільки на їх думку
наведені в ньому обставини є
надуманими та не відповідають
дійсності. ОСОБА_4 з ОСОБА_7 постійно не
проживала, допомоги не надавала, а тому
жодних прав на майно померлого не має.
ОСОБА_7 жив з батьками, які за ним
опікувалися при житті, які не визнавали
ОСОБА_4 , а після їх смерті сам.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх
представників, свідків, дослідивши
матеріали справи, оцінивши надані
докази, встановив наступне.

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, на день свої
смерті -ІНФОРМАЦІЯ_3 року постійно
проживав та був зареєстрований в
АДРЕСА_1 а.с.7,8).

В судовому засіданні оглянуто медичні
історії хвороб ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1,
надані Харківською обласною клінічною
психіатричною лікарнею №3 за №№
8240,698,3249,140210258, з яких вбачається, що той
хворів на невиліковне тяжке психічне
захворювання - шизофренію, та
неодноразово проходив лікування у
спеціалізованих медичних установах.

Факт наявності вказаної хвороби ОСОБА_7
не заперечувався також відповідачем та
його представниками, ОСОБА_2, яка є його
бабусею, та ОСОБА_3;позивачем, ОСОБА_4 та
підтверджувався показаннями свідків,
які були допитані в судовому засіданні,
а саме : ОСОБА_12(сусіда по квартирі,
свідок позивача за первісним позовом),
ОСОБА_13, який є хрещеним матері
померлого ОСОБА_5, ОСОБА_8

Згідно частини першої статті 61
Цивільного процесуального кодексу
України обставини, визнанні сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
справі, не підлягають доказуванню.

Відповідач ,ОСОБА_5 пояснив, що постійно
проживав разом з матір'ю. З батьком
ОСОБА_7 не проживав , але спілкувався з
батьком, так як приходив до бабусі та
дідуся. На момент смерті батька йому
було 13 років і до цього батько про свою
хворобу нічого не розповідав, про своє
життя та стосунки з друзями та жінками
не говорив. Іноді він навідував свою
бабусю - матір батька, котра останні
місяці свого життя була лежачою хворою
та не вставала, ОСОБА_4 у квартирі
батька ніколи не бачів, але чув про неї
від матері та бубусі.

ОСОБА_2 (представник та бабуся ОСОБА_5)
окрім вказаних вище заперечень,
зокрема пояснила, що бачила ОСОБА_4 на
похоронах матері ОСОБА_7 - ОСОБА_8,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року, котра тяжко
хворіла на рак шлунку та перед смертю
не вставала з ліжка. А також зазначила,
що через хворобу поводження ОСОБА_7 з
ОСОБА_4 іноді було навіть жорстоким.

Допитаний за клопотанням представника
ОСОБА_4 в якості свідка ОСОБА_13 пояснив,
що знав ОСОБА_7 багато років, ще змалку
та товаришував з ним, мати ОСОБА_7 була
його хрещеною, а тому він часто бував у
них в гостях і провідував їх, так як
відносини були дійсно дуже добрі. Про
психічну хворобу ОСОБА_7 він знав, через
неї ОСОБА_7 навіть, маючи будівельні
навички, не міг влаштуватись на роботу,
оскільки через періодичні загострення
не міг себе контролювати та міг
зашкодити собі та виробництву. Тому той
жив разом з батьками на їх пенсію, іноді
підробляючи якоюсь підсобною роботою.
ОСОБА_7 мав неповнолітнього сина, проте
того у батька вдома не бачив, так як він
проживав, на скільки йому відомо, з
матір'ю. Десь у 2004 році ОСОБА_7
познайомився з ОСОБА_4 і через кілька
тижнів вони почали проживати разом у
ОСОБА_7, разом з батьками останнього. В
подальшому вони всі разом часто
святкували різні свята та
спілкувались. Батьки ОСОБА_7 ставились
до ОСОБА_4 як до рідної, оскільки та
працювала і заробляла гроші, так як їх
син через хворобу не міг знайти роботу,
допомагала та виконувала домашню
господарську роботу і по мірі сил
піклувалась про них, тобто відносини
були як у дружній сім'ї. Разом з ОСОБА_7
ОСОБА_4 у 2008 році поховала матір ОСОБА_7,
котра хворіла на рак шлунку, була
лежачою хворою перед смертю, а потім і
його батька. І до смерті ОСОБА_7 вони з
ОСОБА_4 проживали як одна родина, вели
спільний побут. Оскільки відносини
були дружні, то він продовжував
спілкуватись з їх родиною. ОСОБА_7
сприймав ОСОБА_4 як свою дружину і при
зустрічах з людьми так і представляв, а
та його в свою чергу як свого чоловіка.
Також пояснив, що оскільки ОСОБА_4 родом
десь з Харківської області,
то,навідуючи своїх батьків ,часто
привозила звідти харчі. І через
захворювання ОСОБА_7 вона вимушена була
піклуватись про нього, так як роботи
той не мав, не мав грошей, а хвороба
вимагала постійної уваги, так як ОСОБА_7
часто просто не міг себе контролювати
та вів себе агресивно навіть по
відношенню до неї. Неодноразово ОСОБА_4
викликала лікарів ОСОБА_7, постійно
купувала йому ліки та позичала їх у
знайомих для періодичного лікування
ОСОБА_7 в медичних установах. Зазначив,
що, на його думку, самостійно ОСОБА_7 не
зміг би існувати, так як міг з собою
щось зробити і лише догляд та увага з
боку ОСОБА_4 забезпечували можливість
більш-менш спокійного його життя з
огляду на психічну хворобу. І до
трагічних подій, пов'язаних зі смертю
ОСОБА_7, той разом з ОСОБА_4 разом
мешкали у квартирі.

Допитаний за клопотанням представника
ОСОБА_5 в якості свідка ОСОБА_12(сусід по
квартирі, свідок відповідача ) пояснив,
що непогано знав сім'ю ОСОБА_5,
відносини в ній. Підтвердив, що дійсно
ОСОБА_7 хворів на психічну хворобу,
періодично знаходився у тяжкому стані,
не міг самостійно викликати швидку
медичну допомогу і заспокоювати його
доводилось іноді двом, трьом особам.
Проживання ОСОБА_4 з ОСОБА_7
заперечував. При цьому вказав, що бачив
ОСОБА_4 на похоронах матері ОСОБА_7 -
ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року А
також надав пояснення, що померла мати
ОСОБА_7 була хворою, проте за кілька
днів до своєї смерті відкривала йому
двері до квартири, що суперечить
поясненням ОСОБА_5 та його бабусі
ОСОБА_2, родичів померлої, ОСОБА_4 та
інших допитаних осіб, котрі пояснили,
що через рак шлунку ОСОБА_8 останні
кілька місяців свого життя була
лежачою та не вставала з ліжка. У
зв'язку з цим та враховуючи інші
письмові докази в сукупності суд
критично ставиться до пояснень даного
свідка в аспекті його обізнаності щодо
відносин у сім'ї ОСОБА_5.

Відповідно до досліджених матеріалів
Жовтневого РВ ХМУ ГУМВС України в
Харківській області та постанови про
відмову у порушенні кримінальної
справи ( а.с.185) , зібраних в порядку
перевірки звернення ОСОБА_6,
вбачається, що заявник просила вжити
заходи до ОСОБА_4, яка проживала разом з
ОСОБА_7, у зв'язку з неправомірним
знаходженням в квартирі. За
результатами розгляду звернення
прийнято рішення про відмову в
порушенні кримінальної справи,
оскільки перевіркою встановлено, що
після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_7 в
квартирі АДРЕСА_1 залишилась проживати
співмешканка останнього ОСОБА_4, яка
мешкала з ним тривалий час раніше та
запропоновано заявнику звернутись до
суду у зв'язку з цивільно-правовим
характером відносин .

Таким чином, дослідивши письмові
докази, враховуючи зміст наданих
сторонами та свідками пояснень,
співставивши їх між собою та з наданими
суду та оглянутими документами, суд
приходить до висновку, що ОСОБА_7 через
тяжку психічну хворобу був у
безпорадному стані та потребував
сторонньої допомоги, яку йому з жовтня
2004 року шляхом опікування, догляду,
матеріального забезпечення та
забезпеченням своєчасного надання,
виклику медичної допомоги надавала
співмешканка ОСОБА_4, з якою той
проживав однією сім'єю у
незареєстрованому шлюбі з жовтня 2004
року до свої смерті -ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу
України сім'ю складають особи, які
спільно проживають, пов'язані спільним
побутом, мають взаємні права та
обов'язки.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу
України спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця) до
інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу
України у першу чергу право на
спадкування за законом мають діти
спадкодавця, у тому числі зачаті за
життя спадкодавця та народжені після
його смерті, той з подружжя, який його
пережив, та батьки.

Згідно ст. 1264 Цивільного кодексу
України у четверту чергу право на
спадкування за законом мають особи, які
проживали зі спадкодавцем однією
сім'єю не менш як п'ять років до часу
відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1259 Цивільного
кодексу України фізична особа, яка є
спадкоємцем за законом наступних черг,
може за рішенням суду одержати право на
спадкування разом із спадкоємцями тієї
черги, яка має право на спадкування, за
умови, що вона протягом тривалого часу
опікувалася, матеріально
забезпечувала, надавала іншу допомогу
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Відповідно ч. 3 ст. 1268 Цивільного
кодексу України спадкоємець, який
постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Відповідно ч. 4 ст. 1268 Цивільного
кодексу України малолітня,
неповнолітня, недієздатна особа, а
також особа, цивільна дієздатність
якої обмежена, вважаються такими, що
прийняли спадщину, крім випадків,
встановлених частинами другою -
четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Відповідно ч. 1 ст. 1269 Цивільного
кодексу України - спадкоємець, який
бажає прийняти спадщину, але на час
відкриття спадщини не проживав
постійно із спадкодавцем, має подати до
нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини.

Отже, у суду є підстави для визнання
ОСОБА_4 спадкоємцем четвертої черги за
законом після смерті ОСОБА_7, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_3 року, та визнання за нею
права на спадкування разом із
спадкоємцями першої черги, яким на
момент смерті спадкодавця був
неповнолітній син ОСОБА_7, на цей час
повнолітній відповідач по справі -
ОСОБА_5.

Спадщину ОСОБА_4 прийняла шляхом подачі
в передбачений законом строк заяви про
прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року, що
підтверджується її заявою та
відповіддю суду та на ім'я ОСОБА_4 П'ятої
Харківської державної нотаріальної
контори №2170/0116 від 16.08.2011 року
(а.с.46,54,79), а також в ході судового
розгляду встановлено факт її
постійного проживання разом зі
спадкодавцем на час відкриття
спадщини.

ОСОБА_5 спадщину прийняв в силу ч. 4 ст.
1268 Цивільного кодексу України.

Згідно інформації КП «Харківське
міське БТІ» 26.02.1998 року на квартиру
АДРЕСА_1 було видано свідоцтво про
право власності на житло на 56/100
квартири, відповідно до якого
співвласниками в рівних частках були
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_5.

Відповідно ст. 370 Цивільного кодексу
України співвласники мають право на
виділ у натурі частки із майна, що є у
спільній сумісній власності. У разі
виділу частки із майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки кожного із співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними, законом або
рішенням суду.

Виходячи з принципу рівності часток,
частка кожного з співвласників складає
14/100.

Згідно свідоцтва про право на спадщину
за законом від 02.10.2010 року,р.№6-402
спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4
року ОСОБА_8 на належні їй 56/400 частини
вказаної квартири прийняв її чоловік
ОСОБА_9.

ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер ОСОБА_9.

Єдиним спадкоємцем першої черги після
його смерті був його син ОСОБА_7, який
постійно проживав та був
зареєстрований разом з батьком у
зазначеній квартирі.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 Цивільного
кодексу України спадкоємець, який
постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Таким чином, оскільки відмови від
спадщини після смерті ОСОБА_9 від
ОСОБА_7 не надходило, вважається, що
спадщину на належні померлому згідно
свідоцтва про право власності на житло
від 26.02.1998 року 14/100 частин та згідно
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 02.10.2010 року 56/400 частин
квартири АДРЕСА_1 він прийняв.

Тобто ОСОБА_7 належало 42/100 частин (14/100
згідно свідоцтва про право власності
на житло та 28/100 в порядку спадкування)
спірної квартири, які входять до складу
спадкового майна після його смерті.

Відповідно до частина першої статті 1267
Цивільного кодексу України частки у
спадщині кожного із спадкоємців за
законом є рівними.

Відповідно до частина першої статті 1278
Цивільного кодексу України частки
кожного спадкоємця у спадщині є
рівними, якщо спадкодавець у заповіті
не розподілив спадщину між ними.

Оскільки спадкоємців після смерті
ОСОБА_7 двоє, то спадкове майно має бути
розділено між ними порівну, по 21/100
кожному (42/100 :2).

Таким чином, суд дійшов до висновку, що
позов ОСОБА_4 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 368, 370, 1221, 1258, 1259, 1261, 1264, 1267, 1268-1270
Цивільного кодексу України, статтями 3
Сімейного кодексу України, статтями
2,4,8,10,11,15,57, 60, 61, 88, 179, 208, 209, 212-215,218
Цивільного процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу ,
визнання спадкоємцем четвертої черги
за законом та визнання права власності
- задовольнити.

Встановити факт проживання однією
сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації
шлюбу ОСОБА_4 з ОСОБА_7 з жовтня 2005року
і до його смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3
року.

Визнати ОСОБА_4 спадкоємцем четвертої
черги за законом після смерті ОСОБА_5

Визнати за ОСОБА_4 право на спадкування
за законом після смерті ОСОБА_5 разом
зі спадкоємцями першої черги.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на
21/100 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року у м.
Харкові.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Харківської області
шляхом подачі апеляційної скарги
через Жовтневий районний суд м. Харкова
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особами, які не були
присутні у судовому засіданні,
протягом десяти днів з дня отримання
копії вказаного рішення.

Суддя
Л.О. Шиянова