Головуючий суду 1 інстанції - Коваленко
Доповідач - Єрмаков Ю.В.
Справа № 425/2679/13-ц
Провадження № 22ц/782/1383/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року
м. Луганськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Луганської області в складі:

головуючого - Єрмакова Ю.В.,

суддів -Матвєйшиної О.Б., Туренко С.І.,

при секретарі- Тищенко І.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3
на рішення Рубіжанського міського суду
Луганської області від 24 лютого 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про визнання договору дарування
недійсним правочином, визнання
договору дарування договором
купівлі-продажу, визнання покупцем за
договором купівлі-продажу та визнання
права власності,-

ВСТАНОВИЛА :

В серпні 2008 року позивач звернувся
з вищезазначеним позовом, в якому
просила визнати недійсним правочином -
договір дарування квартири АДРЕСА_1,
укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 18
жовтня 2001 року, визнати вказаний
договір - договором купівлі-продажу, за
яким покупцем визнати її, ОСОБА_2, та
визнати за нею право власності на
квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову вказала,
що позов підлягає задоволенню у
зв'язку з тим, що між відповідачами
насправді було вчинено не договір
дарування квартири, а договір
купівлі-продажу. При цьому, оскільки
грошові кошти на придбання спірної
квартири надала відповідачу саме вона,
у зв'язку з тим, що саме вона бажала
придбати спірну квартиру, її слід
визнати покупцем . А тому, саме за нею
необхідно визнати право власності на
спірну квартиру, у зв'язку з чим просила
задовольнити позов.

Оскаржуваним рішенням у
задоволенні позову відмовлено у
повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду,
представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
звернувся з апеляційною скаргою, в якій
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та постановити нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача,
позивача та його представника,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія приходить до
наступного.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції

Згідно зі ст.307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право:

1) постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін;

2) скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог;

3) змінити рішення;

4) постановити ухвалу про скасування
рішення суду першої інстанції і
закриття провадження у справі або
залишення заяви без розгляду

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК
України рішення суду має бути законним
та обґрунтованим, тобто суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
повинен вирішити справу згідно з
законом, ухваливши рішення на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтвердженими тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

У відповідності зі ст.214 ЦПК
України Під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в
позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові
витрати;

7) чи є підстави допустити негайне
виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

Такі вимоги закону судом першої
інстанції були виконані.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивачем не доведено факт того, що
договором дарування, укладеним між
відповідачами, були порушені,
невизнані або оспорені будь -які його
цивільні права чи законні інтереси, у
зв'язку з чим суд дійшов висновку про
те, що у позивача відсутнє право чи
законний інтерес, які необхідно було б
захистити тим способом, який обрав
позивач.

Судова колегія погоджується з
такими висновками суду.

В силу ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених законом. Суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції
встановлено, що 12 жовтня 2001 року, ОСОБА_2
(сестра відповідача по справі)
надіслала ОСОБА_4 1400 (одну тисячу
чотириста) німецьких дойч марок, які
були нею отримані.

18 жовтня 2001 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_4
уклали договір дарування квартири
АДРЕСА_1. Вказаний договір був
укладений у письмовій формі,
засвідчений приватним нотаріусом
Рубіжанського міського нотаріального
округу ОСОБА_9 (номер у реєстрі 4870), а
також зареєстрований у Рубіжанському
бюро технічної інвентаризації 11 грудня
2001 року.

8 липня 2010 року, ОСОБА_4 склала
заповіт, посвідчений приватним
нотаріусом Рубіжанського міського
нотаріального округу Луганської
області ОСОБА_10 08 липня 2010 року і
зареєстрований у реєстрі за №1490,
відповідно до якого на випадок своєї
смерті, заповіла належну їй квартиру
АДРЕСА_1, своїй сестрі громадянці
Німеччини ОСОБА_2.

26 червня 2012 року, ОСОБА_4 скасувала
заповіт, посвідчений приватним
нотаріусом Рубіжанського міського
нотаріального округу Луганської
області ОСОБА_10 08 липня 2010 року і
зареєстрований у реєстрі за №1490, яким
заповідала на випадок своєї смерті,
своїй сестрі громадянці Німеччини
ОСОБА_2, квартиру АДРЕСА_1.

Зазначені обставини сторонами не
заперечуються та підтверджуються
матеріалами справи.

Також, з матеріалів справи
вбачається, що заперечуючи проти
позову, ОСОБА_4 зазначила, що вказані
грошові кошти, які вона отримала від
позивача в жовтні 2001 року витрачались
на придбання ліків для рідної матері.

Крім цього, як вбачається з матеріалів
справи, 10 липня 2010 року, ОСОБА_4
підписала підтвердження, написане на
копії договору дарування квартири
АДРЕСА_1, щодо належності вказаної
квартири ОСОБА_2.

7 серпня 2013 року, ОСОБА_2 звернулась
до Рубіжанського міського суду
Луганської області з позовом, яким
оспорює дійсність укладеного між
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 договору дарування,
вважаючи його таким, що був вчинений
між ними для приховання іншого
правочину - договору купівлі-продажу,
за яким покупцем майна у вигляді
квартири АДРЕСА_1 слід визнати її, у
зв'язку з чим за нею необхідно визнати і
право власності на цю квартиру.

Враховуючи встановлені судом
обставини, судова колегія погоджується
з висновком суду що між сторонами
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виникли
правовідносини з приводу дарування
нерухомого майна, а саме спірної
квартири, при цьому позивач не будучи
стороною цього договору заперечує його
дійсність, вважаючи його удаваним.

В силу ч.3 ст. 215 ЦК України, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але якщо одна із
сторін або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Відповідно до положень статті 235
Цивільного кодексу України (надалі за
тестом - ЦК України) удаваним є
правочин, який вчинено сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили. Якщо буде
встановлено, що правочин був вчинений
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили,
відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Згідно положень частини 1 статті 58
Основ цивільного законодавства Союзу
РСР і Республік та статті 153 Цивільного
кодексу Української РСР (які діяли на
момент укладення договорів, які на
думку позивача мали місце) договір
вважається укладеним, якщо між
сторонами, в потрібній у належних
випадках формі, досягнуто згоди по всіх
істотних його умовах. Істотними є умови
про предмет договору, умови, які
визнані істотними законодавством або є
необхідними для договорів даного виду,
а також усі ті умови, відносно яких за
заявою однієї з сторін повинно бути
досягнуто згоди.

Таким чином, враховуючи наведені вище
обставини та положення норм права, які
були застосовані судом першої
інстанції при таких встановлених судом
обставинах, а також пояснення сторін та
свідків, судова колегія приходить до
висновку про те, що у суду першої
інстанції були підстави для відмови у
задоволенні позову, оскільки підстав
вважати, що вказаний правочин є
удаваним, не має таких обставини та не
було встановлено судом, а тому суд
дійшов правильного висновку про те, що
позивачем не доведено факт того, що
договором дарування, укладеним між
відповідачами, ( а сама позивач не є
стороною вказаного договору) були
порушені, невизнані або оспорені її
права та законні інтереси.

Та обставина, що відповідач ОСОБА_4 не
заперечувала отримання коштів для
придбання квартири для позивача, у
даному випадку не є підставою для
визнання вказаного договору дарування
удаваним правочином, оскільки після
укладення цього договору ( 2001 рік),
позивач цією квартирою не
користувалася та не розпоряджалася, а
навпаки усі права та обов'язки власника
квартири виконувала відповідач. Вона
дозволила проживати в квартирі своєму
сину, складала заповіт щодо цієї
квартири, тощо. У той же час, позивачем
не надано суду жодного доказу
здійснення нею прав і обов'язків
власника вказаної спірної квартири,
щоб дало підстави вважати, що квартира
була придбана нею, як покупцем.

У разі, якщо зазначені позивачем вище
кошти надавалися відповідачу не
безкоштовно, то вона не позбавлена
права вимагати повернення цих коштів.

Таким чином, наведені в апеляційній
скарзі доводи в даному випадку не
спростовують висновків суду першої
інстанції, носять характер переоцінки
доказів, які були досліджені та
враховані судом при постановці
рішення.

З огляду на викладене, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
повно і всебічно дослідив обставини
справи та ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права на підставі тих
доказів, які були надані сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Вирішуючи даний спір, який виник
між сторонами, суд першої інстанції в
достатньо повному об'ємі з'ясував права
та обов'язки сторін, обставини справи,
перевірив доводи сторін та дав їм
належну правову оцінку, постановив
рішення, яке відповідає вимогам закону.
Висновки суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами, а також
поясненнями сторін.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги не
є суттєви ми і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправи льного вирішення справи, а тому
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду за лишенню без змін .

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315,317
ЦПК України,-

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3- відхилити.

Рішення Рубіжанського міського суду
Луганської області від 24 лютого 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про визнання договору дарування
недійсним правочином, визнання
договору дарування договором
купівлі-продажу, визнання покупцем за
договором купівлі-продажу та визнання
права власності - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Луганської
області набирає чинності негайно , може
бути оскаржена до касаційної інстанції
- Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з
моменту проголошення.

Головуючий:

Судді: