Справа № 760/2619/13-ц
Провадження № 2-243/14 року
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2014 року Солом'янський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Лазаренко В.В.

за участю секретарів - Пономарьова М.О.,
Подобєда О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості, та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк», третя
особа: ОСОБА_1, про визнання договору
поруки припиненим,

В С Т А Н О В И В :

06.02.2013 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк»
звернувся до суду з позовом до
відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, в якому
просив стягнути з останніх у
солідарному порядку заборгованість за
кредитним договором від 24.01.2008 року
№172KM_B у розмірі 999162,07 грн.,
заборгованість з комісії у розмірі
12423,90 грн. та пеню у розмірі 243294,02 грн.
Також позивач просив стягнути з
відповідачки ОСОБА_1 заборгованість за
кредитним договором від 28.09.2007 року
№KIV0GA00000173 у розмірі 103602,00 дол. США,
заборгованість з комісії у розмірі 5401,29
дол. США та пеню у розмірі 303583,73 грн.

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що
28.09.2007 року між Закритим акціонерним
товариством «ПриватБанк»,
правонаступником якого за всіма
правами та обов'язками є Публічне
акціонерне товариство Комерційний
банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 було
укладено кредитний договір №KIV0GA00000173,
за яким банк надав відповідачці кредит
у вигляді не поновлювальної лінії -
70000,00 дол. США на споживчі цілі, 16280,00 дол.
США - на сплату страхових платежів, зі
сплатою 0,92% на суму залишку
заборгованості за кредитом та сплатою
інших платежів, з кінцевим терміном
погашення не пізніше 28.09.2027 року.

Відповідачка ОСОБА_1 порушила умови
кредитного договору №KIV0GA00000173 та свої
зобов'язання належним чином не виконує,
у зв'язку з чим у неї перед позивачем
утворилася заборгованість в
зазначеному вище розмірі.

Крім того, 24.01.2008 року між ЗАТ
«ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір №172KM_B, за яким банк
надав відповідачці кредит в сумі 470000,00
грн., зі сплатою 19,00% річних та кінцевим
терміном погашення не пізніше 15.01.2018
року.

Для забезпечення виконання ОСОБА_1
зобов'язань за вказаним кредитним
договором між банком та ОСОБА_2 було
укладено договір поруки від 24.01.2008 року
№172KM_B/P, згідно якого ОСОБА_2 виступив
поручителем та зобов'язався перед
банком відповідати за зобов'язаннями
ОСОБА_1, що витікають з кредитного
договору №172KM_B.

Відповідачка ОСОБА_1 порушила умови
кредитного договору №172KM_B та свої
зобов'язання належним чином не виконує,
у зв'язку з чим у неї перед позивачем
утворилася заборгованість в
зазначеному вище розмірі, а оскільки
відповідач ОСОБА_2 поручився перед
позивачем за виконання ОСОБА_1 своїх
зобов'язань, то він несе солідарну
відповідальність перед позивачем по
сплаті заборгованості та достроковому
поверненню кредиту.

Посилаючись на наведені вище обставини
позивач просить задовольнити позов.

17.10.2013 року відповідач ОСОБА_2 звернувся
до суду і зустрічним позовом до
позивача ПАТ КБ «Приватбанк»,
правонаступника ЗАТ «ПриватБанк» за
всіма правами і обов'язками, в якому
просив визнати припиненим договір
поруки від 24.01.2008 року №172KM_B/P, укладений
між ЗАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_2

Ухвалою суду від 17.10.2013 року зустрічний
позов ОСОБА_2 прийнятий до спільного
розгляду з первісним позовом.

Обґрунтовуючи вимоги за зустрічним
позовом, відповідач ОСОБА_2 як на
фактичну їх підставу послався на те, що
банком без його згоди в
односторонньому порядку збільшено
відсоткову ставку за кредитним
договором №172КМ_В, в результаті чого
збільшено обсяг його відповідальності.
Юридичною підставою вимог відповідача
ОСОБА_2 є положення ч. 1 ст. 559 ЦК України,
відповідно до якої порука припиняється
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

В судовому засіданні 12.02.2014 року
представник позивача Яндульський Д.В.
підтримав позовні вимоги ПАТ КБ
«Приватбанк» в повному обсязі та
просив їх задовольнити. Проти
зустрічного позову ОСОБА_2 заперечував,
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість заявлених вимог.
Зазначив, зокрема, що ОСОБА_2 пропущено
строк звернення до суду, підвищення
відсоткової ставки за кредитним
договором здійснено відповідно до
вимог закону та умов договору, з яким
відповідач був ознайомлений під час
укладання договору поруки. З наведених
підстав просив в задоволенні
зустрічного позову відмовити.

Представник відповідачки ОСОБА_1
ОСОБА_4 в судовому засіданні 29.01.2014 року
проти вимог позивача за первісним
позовом заперечувала, просила
відмовити в його задоволенні.
Зустрічний позов відповідача ОСОБА_2
підтримала та просила його
задовольнити. Заперечуючи проти
первісного позову, послалася на
незаконність та необґрунтованість
вимог позивача ПАТ КБ «Приватбанк».
Вказала, що до підвищення банком в
односторонньому порядку відсоткової
ставки за кредитним договором №172KM_B,
яке відбулось з 01.02.2009 року,
відповідачка ОСОБА_1 виконувала свої
обов'язки належним чином. Вказане
підвищення відсоткової ставки
відповідачка ОСОБА_1 вважала
незаконним, у зв'язку з чим відмовилась
сплачувати платежі за новою ставкою.
Крім того, представник відповідачки
ОСОБА_4 вважає, що з 01.02.2009 року банком як
кредитором прострочено прийняття
виконання обов'язку боржника. У зв'язку
з даними обставинами з 01.02.2009 року
відсотки, пеня та штраф за кредитним
договором нараховані неправомірно.

Щодо вимог позивача про стягнення з
ОСОБА_1 заборгованості за кредитним
договором №KIV0GA00000173, то дані вимоги на
думку представника відповідачки
необґрунтовані належним чином,
зокрема, розрахунок заборгованості
містить ряд суперечностей, а тому не є
належним доказом у справі. Так,
представник відповідачки вказує на те,
що розмір заборгованості за тілом
кредиту перевищує суму виданого
кредиту, в той час як відповідачка
ОСОБА_1 здійснювала погашення кредиту,
про що свідчать надані до заперечень
копії квитанцій, у зв'язку з чим розмір
тіла кредиту навпаки мав би зменшитись.
В свою чергу вважає не вірним є й розмір
відсотків, комісій та штрафних санкцій,
оскільки вони були розраховані
виходячи з невірної заборгованості по
тілу кредиту. З наведених підстав в
задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк»
просила відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6
в судовому засіданні 29.01.2014 року проти
позову ПАТ КБ «Приватбанк»
заперечував, посилаючись на його
безпідставність та необґрунтованість.
Зустрічний позов ОСОБА_2 про визнання
договору поруки припиненим підтримав в
повному обсязі та просив задовольнити.

В судове засідання 24.06.2014 року
відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 не
з'явились. Відповідно до положень ч. 5
ст. 76 ЦПК України про час та місце
судового розгляду відповідачі
повідомлені належним чином.

З урахуванням думки представників
сторін суд знаходить можливим провести
судовий розгляд у відсутності
відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до наступних висновків.

Як визначено ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором
застосовуються положення про договір
позики, якщо інше не встановлено
параграфом другим глави 21 ЦК України і
не випливає із суті кредитного
договору.

Судом встановлено, що 28.09.2007 року між
Закритим акціонерним товариством
«ПриватБанк», правонаступником якого
за всіма правами та обов'язками є
Публічне акціонерне товариство
Комерційний банк «Приватбанк», та
ОСОБА_1 укладено кредитний договір
№KIV0GA00000173, за яким банк зобов'язався
надати відповідачці кредитні кошти
(кредит) шляхом видачі готівки через
касу на строк з 28.09.2007 року по 28.09.2027 року
включно, у вигляді не поновлювальної
лінії у розмірі 86280,00 дол. США, з яких
70000,00 дол. США на споживчі цілі, 16280,00 дол.
США на сплату страхових платежів у
випадках та порядку передбачених п.п.
2.1.3, 2.2.7, зі сплатою 0,92% на місяць на суму
залишку заборгованості за кредитом,
винагороди за надання фінансового
інструменту у розмірі 0,20% від суми
виданого кредиту щомісяця в період
сплати, винагороди за надання
фінансового інструменту у розмірі 3%
від суми виданого кредиту у момент
надання кредиту (а.с. 10-14).

Відповідно до положень ст. 11 ЦК України,
договір є підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків.

Частина перша ст. 628 ЦК України
визначає, що зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Пунктом 7.1 кредитного договору
№KIV0GA00000173 передбачено порядок
погашення заборгованості, а саме,
щомісяця в період сплати (з «01» по «07»
число кожного місяця) позичальник
повинен надавати банку кошти
(щомісячний платіж) у сумі 871,76 дол. США
для погашення заборгованості за
кредитним договором, що складається із
заборгованості по кредиту, відсоткам
розрахованим відповідно до пунктів 3.1,
3.3, винагороди розрахованої відповідно
до пунктів 1.1, 3.6.

Пунктом 2.3.1 вказаного кредитного
договору сторонами погоджено право
банку в односторонньому порядку
збільшувати розмір процентної ставки
за користування кредитом.

Згідно пункту 2.2 на відповідачку ОСОБА_1
покладено обов'язки: погасити кредит,
сплатити відсотки за користування
кредитом відповідно до п.п. 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3,
3.1, 3.2, 7.1, сплатити банку винагороди
згідно п.п. 6.2 та 7.1, погасити суму
кредиту, направлену на оплату
чергового страхового платежу, і
сплатити відсотки за його
користування, не пізніше 30 днів з дня
перерахування банком страхового
платежу.

За змістом частини першої, третьої ст. 14
ЦК України, цивільні обов'язки
виконуються у межах, встановлених
договором або актом цивільного
законодавства. Виконання цивільних
обов'язків забезпечується засобами
заохочення та відповідальністю, які
встановлені договором або актом
цивільного законодавства.

У розумінні ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і у встановлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону, а за відсутності таких умов та
вимог - відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.

Факт належного виконання позивачем
обов'язку в частині надання
відповідачці ОСОБА_1 кредитних коштів
на споживчі цілі відповідно до умов
договору №KIV0GA00000173 у розмір 70000,00 дол.
США підтверджений в судовому засіданні
представниками сторін та дослідженими
судом доказами, зокрема, заявкою на
видачу готівки від 02.10.2007 року №10 (а.с.
92). Крім того, згідно долучених до
матеріалів справи меморіальних
валютних ордерів (а.с. 237-247) банком на
виконання пункту 2.1.3 договору надано
відповідачці кредит на оплату чергових
страхових платежів в сукупному розмірі
2992,00 дол. США. Таким чином судом
встановлено належне виконання банком
його обов'язків, що витікають з
вказаного кредитного договору щодо
надання відповідачці грошових коштів.

Відповідачка ОСОБА_1 належним чином
своїх обов'язків за кредитним
договором №KIV0GA00000173 не виконала, так як
має перед позивачем прострочену
заборгованість, що підтверджується
додатним до матеріалів справи
розрахунком (а.с. 15-17).

Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Кредитним договором №KIV0GA00000173 в п. 7.4
передбачено, що при порушенні
позичальником зобов'язань із погашення
кредиту, останній сплачує банку пеню у
розмірі 0,15% від суми простроченої
заборгованості по кредиту за кожен
день прострочки, але не менше 1 гривні.

Згідно розрахунку виконаного станом на
01.02.2013 року заборгованість
відповідачки ОСОБА_1 становить 109003,29
дол. США з яких: заборгованість за
кредитом - 70670,48 дол. США, заборгованість
за відсотками - 32931,52 дол. США,
заборгованість з комісії - 5401,29 дол. США;
крім того банком нараховано пеню у
розмірі 37981,20 дол. США, що згідно курсу
валют НБУ на дату проведення
розрахунку еквівалентно 303583,73 грн.

Оцінюючи наведений розрахунок в
сукупності з іншими письмовими
доказами по справі, суд вважає його
належним та допустимим доказом, що
підвереджує розмір заборгованості
відповідачки за кредитним договором
№KIV0GA00000173.

Зокрема, судом встановлено, що при
здійсненні вказаного розрахунку,
позивачем включені всі платежі, на
підтвердження здійснення яких
відповідачкою до заперечень надано
копії відповідних квитанцій.

Доводи представника відповідачки щодо
невідповідності суми виданого кредиту
сумі заборгованості по тілу кредиту не
ґрунтуються на обставин справи,
оскільки як встановлено вище позивачем
за умовами кредитного договору
№KIV0GA00000173 фактично надано відповідачі
кредит на споживчі цілі в розмірі 70000,00
дол. США, а також за період дії договору
надано кредит на оплату чергових
страхових платежів в сукупному розмірі
2992,00 дол. США., у зв'язку з чим загальний
розмір тіла наданого кредиту склав
72992,00 дол.

Посилання представника відповідачки
на не правильність розміру відсотків,
комісій та штрафних санкцій через те,
що в їх онову покладено невірна сума
заборгованості по тілу кредиту
ґрунтуються на припущеннях, у зв'язку з
чим в силу положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України
до уваги судом не приймаються.

Таким чином загальний розмір
заборгованості відповідачки ОСОБА_1
перед позивачем за кредитним договором
№KIV0GA00000173 становить 109003,29 дол. США., пеня
- 303583,73 грн.

Частина друга статті 1050 ЦК України
визначає право позикодавця вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
статті 1048 цього Кодексу, якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням) та в разі прострочення
повернення чергової частини.

Виходячи з наведених положень закону,
умов договору та фактичних обставин
справи, суд вважає вимоги позивача про
стягнення з відповідачки ОСОБА_1
заборгованості за кредитним договором
від 28.09.2007 року №KIV0GA00000173 в розмірі 109003,29
дол. США., пені у розмірі 303583,73 грн.
законними та обґрунтованими, у зв'язку
з чим приходить до висновку про
задоволення позову в частині вказаних
вимог.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи 24.01.2008 року між Закритим
акціонерним товариством «ПриватБанк»,
правонаступником якого за всіма
правами та обов'язками є Публічне
акціонерне товариство «Приватбанк», та
відповідачкою ОСОБА_1 укладено
кредитний договір №172KM_B (а.с. 18-21).

Згідно умов вказаного кредитного
договору банк зобов'язався надати
відповідачці кредит в розмірі 470000,00
грн. під 19% річних з кінцевим терміном
повернення не пізніше 15.01.2018 року.

Судом встановлено, що позивач виконав
належним чином свої обов'язки
відповідно до умов кредитного договору
№172KM_B, надавши відповідачці кредит у
розмірі 470000,00 грн., що підтверджується
заявою на видачу готівки від 24.01.2008 року
№1 (а.с. 25, том №1) та не оспорюється
сторонами.

Відповідачка ОСОБА_1 належним чином
своїх обов'язків за кредитним
договором №172KM_B не виконала, так як має
перед позивачем прострочену
заборгованість, що підтверджується
додатним до матеріалів справи
розрахунком (а.с. 27-29, том №1).

Відповідно до п. 6.1 кредитного договору
№172KM_B при порушенні позичальником
будь-якого із зобов'язань по сплаті
відсотків за користування кредитом,
відсотків і винагороди, строків
повернення кредиту, винагороди
передбаченої п.п. 4.5, 4.6, останній
сплачує Банку за кожний випадок
порушення пеню у розмірі 0,2% від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення, але не більше подвійної
ставки НБУ, що діяла на період, за який
виплачується пеня.

Відповідно до розрахунку виконаного
станом на 01.02.2013 року заборгованість
відповідачки ОСОБА_1 за кредитним
договором №172KM_B становить 1254879,99 грн. з
яких: заборгованість за кредитом - 446101,70
грн., заборгованість за відсотками -
553060,37 грн., заборгованість з комісії -
12423,90 грн., заборгованість з пені - 243294,02
грн.

Оцінюючи наведений розрахунок в
сукупності з іншими письмовими
доказами по справі, суд вважає його
належним та допустимим доказом, що
підвереджує розмір заборгованості
відповідачки ОСОБА_1 за кредитним
договором №172KM_B.

Як вбачається з наданого позивачем
розрахунку банком реалізовано право
передбачене п.2.3.1 кредитного договору
№172KM_B та здійснено підвищення в
односторонньому порядку відсоткової
ставки - з 19% до 29,20%.

Питання правомірності підвищення
банком в односторонньому порядку
відсоткової ставки за кредитним
договором №172KM_B були предметом
розгляду Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська та Апеляційного суду
Дніпропетровської області у справі за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_1 до ПАТ КБ
«Приватбанк». При цьому рішенням
Апеляційного суду Дніпропетровської
області від 07.05.2012 року встановлено, що
банком 05.01.2009 року у зв'язку зі змінами
відсоткових ставок по депозитам,
збільшенням облікової ставки НБУ,
коливанням курсу долара США більш ніж
на 10% був виданий наказ №КТ-БТ-СП-2009-1/1
про підвищення відсоткових ставок по
кредитним договорам до 30% та
направлений на адресу ОСОБА_1 лист від
06.01.2009 року про збільшення з 01.02.2009 року
розміру відсоткової ставки за
кредитним договором №172KM_B до 29,20%
річних, що відповідає умовам договору
та не суперечить вимогам ст.ст. 212, 651 ЦК
України.

У зв'язку з цим, керуючись ч. 3 ст. 61 ЦПК
України, суд відхиляє доводи
представника відповідачки, про
неправомірність підвищення банком в
односторонньому порядку відсоткової
ставки за кредитним договором №172KM_B.

Не можуть бути прийняті до уваги і
доводи представника відповідачки, щодо
існування прострочення з боку позивача
як кредитора, оскільки доказів на
підтвердження існування таких
обставин останньою в супереч положень
ч. 1 ст. 60 ЦПК України суду не надано.

Враховуючи, що в ході розгляду справи
доводи представника відповідачки щодо
неправомірності підвищення банком
відсоткової ставки, а також щодо
наявності прострочення кредитора, не
знайшли свого підтвердження, суд
вважає такими, що не ґрунтуються на
обставин справи і доводи про
неправомірність нарахуванням банком
починаючи з 01.02.2009 року відсотків, пені
та штрафу за кредитним договором №172KM_B.

Таким чином за наведених обставин
загальний розмір заборгованості
відповідачки ОСОБА_1 перед позивачем за
кредитним договором №172KM_B становить
1011585,97 грн., розмір пені - 243294,02 грн.

Також судом встановлено, що 24.01.2008 року
між ЗАТ «ПриватБанк» та відповідачем
ОСОБА_2 було укладено договір поруки
№172KM_B/P, відповідно до якого, останній
поручився перед банком за виконання
відповідачкою ОСОБА_1 своїх обов'язків
за кредитним договором від 24.01.2008 №172KM_B
(а.с. 26, том №1).

Пунктом 2 договору поруки №172KM_B/P
сторонами погоджено, що поручитель
відповідає перед кредитором за
виконання обов'язків за кредитним
договором в тому ж розмірі, що і
боржник, включаючи сплату кредиту,
процентів, нарахованих за користування
кредитом, винагород, штрафів, пені та
інших платежів, відшкодування збитків.

Згідно положень статті 553 ЦК України, за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі.

Частинами першою, другою статті 554 ЦК
України, у разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Згідно ст. 559 ЦК України порука
припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Відповідно до змісту ст. ст. 559, 598 ЦК
України припинення зобов'язання поруки
означає такий стан сторін
правовідношення, при якому в силу
передбачених законом обставин
суб'єктивне право і кореспондуючий
йому обов'язок перестають існувати.

Термін «порука», застосований
законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК України,
використовується в розумінні
зобов'язальних правовідносин поруки, з
припиненням яких втрачає чинність
договір поруки.

Аналіз указаних норм дає підстави для
висновку, що до припинення поруки
призводять такі зміни умов основного
зобов'язання без згоди поручителя, які
призвели або можуть призвести до
збільшення обсягу відповідальності
останнього. Збільшення
відповідальності поручителя внаслідок
зміни основного зобов'язання виникає в
разі: підвищення розміру процентів;
відстрочення виконання, що призводить
до збільшення періоду, за який
нараховуються проценти за
користування чужими грошовими коштами;
установлення (збільшення розміру)
неустойки тощо.

Таким чином, за положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК
України порука припиняється з
припиненням забезпеченого нею
зобов'язання, а також у разі зміни
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності.

Як встановлено судом, на підставі
наказу банку від 05.01.2009 року
№КТ-БТ-СП-2009-1/1 про підвищення
відсоткових ставок по кредитним
договорам до 30% з 01.02.2009 року розмір
відсоткової ставки за кредитним
договором №172KM_B до 29,20% річних.

Таким чином з урахуванням положень ст.
653 ЦК України банком фактично змінено
основне зобов'язання, що витікає з
кредитного договору, в бік збільшення
розміру процентів, які позичальник
зобов'язаний сплатити за користування
кредитом, чим в свою чергу збільшено
обсяг відповідальність поручителя.

Разом з цим матеріали справи не містять
доказів на підтвердження того, що
відповідачем ОСОБА_2 надано згоду на
таку зміну основного зобов'язання, та
що він взагалі був повідомлений про
прийняття банком такого рішення.

При цьому, представник позивача
підтвердив, що будь-яких повідомлень
про збільшення в односторонньому
порядку розміру відсоткової ставки за
кредитним договором №172KM_B на адресу
відповідача ОСОБА_2 не направлялось.

З урахуванням викладеного, виходячи з
того, що на підставі наказу банку від
05.01.2009 року №КТ-БТ-СП-2009-1/1 було змінено
умови кредитного договору №172KM_B, в
результаті чого збільшено обсяг
відповідальності поручителя, згоди на
таку зміну основного зобов'язання
поручитель не надавав, суд приходить до
висновку про те, що договір поруки від
24.01.2008 року №172KM_B/P є припиненим в силу
ч. 1 ст. 559 ЦК України, у зв'язку з чим
зустрічний позов ОСОБА_2 підлягає
задоволенню.

З огляду на те, що суд прийшов до
висновку про задоволення зустрічного
позову про визнання договору поруки
припиненим, вимоги позивача в частині
стягнення заборгованості за кредитним
договором №172KM_B з ОСОБА_2 належить
відхилити.

Щодо вимог позивача про стягнення
заборгованості за кредитним договором
№172KM_B з ОСОБА_1 у розмірі 1254879,99 грн., то
суд знаходить їх законними та
обґрунтованими, тому приходить до
висновку про їх задоволення.

При цьому відповідно до положень ст.ст.
256, 257, 267 ЦК України, особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу, у
межах строку позовної давності,
загальна тривалість якого
встановлюється в три роки, та в межа
строку спеціальної позовної давність,
зокрема, до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені), тривалість
якого встановлюється в один рік.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

07.05.2014 року представником відповідачки
ОСОБА_1 ОСОБА_4 подано суду заяву про
застосування позовної давності до
вимог про стягнення штрафних санкцій
тривалістю в один рік, до вимог про
стягнення відсотків та комісії у три
роки (а.с. 1-2, том 2).

12.03.2014 року представником позивача
подано суду заяву про застосування
позовної давності до вимог відповідача
ОСОБА_2 за зустрічним позовом (а.с. 181,
том 1).

У відповідності до ч. 1 ст. 261 ЦК України,
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку (ч. 1 ст. 264 ЦК
України).

Як вбачається з наданих позивачем
розрахунків заборгованості, остання
проплата на погашення заборгованості
за кредитним договором від 28.09.2007 року
№KIV0GA00000173 здійснена 31.03.2010 року (а.с. 16,
том 1), за кредитним договором від 24.01.2008
року №172KM_B - 31.03.2010 року (а.с. 28, 196, 223, том
1).

Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.

Так, пунктом 4.5 кредитного договору від
28.09.2007 №KIV0GA00000173 сторонами погоджено, що
строки позовної давності по вимогах
про стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів за даним
кредитним договором встановлюються
тривалістю в 5 років.

У пункті 6.4 кредитного договору від
24.01.2008 №172KM_B сторони домовились, що
нарахування неустойки за кожний
випадок порушення зобов'язань,
передбачених п.п. 6.1, 6.2, 6.3 здійснюється
протягом трьох років від дня, коли це
зобов'язання повинне було виконане
позичальником.

Позов до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2
пред'явлений позивачем 06.02.2013 року.

За таких обставин суд вважає, що
позивачем не пропущено строк позовної
давності за вимогами про стягнення з
відповідачів заборгованості, в тому
числі по вимогах про стягнення
неустойки, у зв'язку з чим не знаходить
підстав для відмови в задоволенні
позову за спливом строку позовної
давності.

Зважаючи на те, що позивачем не надано
доказів на підтвердження повідомлення
відповідача ОСОБА_2 про підвищення в
односторонньому порядку розміру
відсоткової ставки, суд не знаходить
підстав для застосування позовної
давності до вимог за зустрічним
позовом.

З наведених мотивів та положень закону
суд приходить до висновку про часткове
задоволення вимог позивача за
первісним позовом ПАТ КБ «Приватбанк»
про стягнення заборгованості з
відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, та про
задоволення зустрічного позову ОСОБА_2
про визнання договору поруки
припиненим.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат, суд у відповідності до ст. 88 ЦПК
України вважає за необхідне стягнути з
відповідачки ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ
Приватбанк» судовий збір в розмірі 3441,00
грн., стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на
користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі
114,70 грн.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 11, 14, 256, 257, 259, 261, 264, 267, 509,
525-527, 530, 553-554, 559, 610-611, 627-629, 1050, 1054 ЦК
України, ст.ст. 3-4, 10-11, 57-61, 88, 209, 212-216, ЦПК
України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк»
заборгованість за кредитним договором
від 28.09.2007 року №KIV0GA00000173 в розмірі
109`003,29 дол. США., пеню у розмірі 303`583,73
грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк»
заборгованість за кредитним договором
від 24.01.2008 року №172 KM_B в розмірі 1`011`585, 97
грн., пеню у розмірі 243`294,02 грн.

В задоволенні інших позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк» судовий
збір у розмірі 3`441,00 грн.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк», третя
особа: ОСОБА_1, про визнання договору
поруки припиненим - задовольнити.

Визнати припиненим договір поруки №
172КМ_В/Р від 24 січня 2008 року укладений
між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним
товариством Комерційний банк
«Приватбанк».

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«Приватбанк» на користь ОСОБА_2
витрати на оплату судового збору в сумі
114,70 грн..

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через суд
першої інстанції протягом 10 днів з дня
його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: