22-ц/775/1016/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції Шиян В.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого
Ігнатоля Т.Г.,

суддів
Кочегарової Л.М., Песоцької Л.І.,

при секретарі
Макаровій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі справу за
скаргою Публічного акціонерного
товариства «ДТЕК «Донецькобленерго»
(далі ПАТ ДТЕК
«Донецькобленерго») на дії державного
виконавця Орджонікідзевського відділу
державної виконавчої служби
Маріупольського міського управління
юстиції в Донецькій області (далі -
Орджонікідзевського ДВС
Маріупольського МУЮ)

за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«ДТЕК «Донецькобленерго» на ухвалу
Орджонікідзевського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
29 травня 2014 року ,-

в с т а н
о в и л а:

У травні 2014 року ПАТ «ДТЕК
Донецькобленерго» звернулося до суду
зі скаргою на дії державного виконавця
Орджонікідзевського ДВС
Маріупольського МУЮ Сидоренко В.Е.,
посилаючись на те, що державним
виконавцем винесено постанову про
відмову у відкритті виконавчого
провадження за судовим наказом
Орджонікідзевського районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 22
березня 2013 року про стягнення з ОСОБА_2
на користь ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго»
заборгованості за спожиту електричну
енергію з підстав відсутності в
судовому наказі ідентифікаційного
номера або номера та серії паспорта
боржника.

Вважаючи такі дії незаконними, ПАТ
«ДТЕК Донецькобленерго» просило
скасувати зазначену постанову.

Ухвалою Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 29 травня 2014 року у
задоволенні скарги ПАТ
«ДТЕК«Донецькобленерго» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «ДТЕК
Донецькобленерго», посилаючись на
неправильне застосування судоми норм
матеріального права й порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судове рішення та ухвалити
нове, яким задовольнити його скаргу.

Сторони в судове засідання
апеляційного суду не з'явилися, будучи
належним чином повідомленими про час
та місце розгляду справи, тому,
відповідно до ч.2 ст.305 та 197 ЦПК України,
справа розглянута у відсутність
сторін та без технічної фіксації
судового процесу.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 312 ЦПК
України розглянувши скаргу на ухвалу
суду першої інстанції, апеляційний суд
змінює або скасовує ухвалу суду першої
інстанції і постановляє ухвалу з цього
питання, якщо воно було вирішено судом
першої інстанції з порушенням норм
процесуального права або при
правильному вирішенні було помилково
сформульовано суть процесуальної дії
чи підстави її застосування.

З матеріалів справи
вбачається, що 22 березня 2013 року
Оржонікідзевським районним судом м.
Маріуполя був виданий судовий наказ
№2-н/265/328/13 про стягнення з ОСОБА_2 на
користь ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго»
заборгованості за спожиту електричну
енергію у розмірі 1905,15 грв. та витрати
по оплаті судового збору у розмірі 114,70
грв., який надійшов на виконання до
Орджонікідзевського ДВС
Маріупольського МУЮ.

Постановою державного
виконавця Сидоренко В.Е. від 22 квітня
2013 року відмовлено у прийнятті до
провадження виконавчого документа та у
відкритті виконавчого провадження з
примусового виконання даного судового
наказу з тих підстав, що виконавчий
документ не відповідає вимогам ст. 18
Закону України «Про виконавче
провадження», а саме, у судовому наказі
відсутній індивідуальний
ідентифікаційний номер або копія
паспорту.

Відмовляючи у задоволенні
скарги, суд першої інстанції, виходив з
того, що державним виконавцем було
вірно застосовано норми Закону України
«Про виконавче провадження» ( в
редакції, яка діяла на момент прийняття
судового рішення) та правомірно
відмовлено у відкритті виконавчого
провадження, оскільки виконавчий
документ не відповідав вимогам ст. 18
цього Закону через відсутність у
судовому наказі індивідуального
ідентифікаційного номера або копії
паспорту, що виключає можливість
проведення виконавчих дій.

Проте погодитись із таким
висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення не
відповідає.

Відповідно до ч. 2 ст. 32
Конституції України й ч. 1 ст. 302 ЦК
України не допускається збирання,
зберігання, використання та поширення
конфіденційної інформації про особу
без її згоди, крім випадків, визначених
законом.

Офіційне тлумачення вказаного
положення Конституції України
міститься в Рішенні Конституційного
Суду України від 20 січня 2012 року №
2-рп/2012, відповідно до п. 1 якого
збирання, зберігання, використання та
поширення конфіденційної інформації
про особу без її згоди державою,
органами місцевого самоврядування,
юридичними або фізичними особами є
втручанням в її особисте та сімейне
життя, таке втручання допускається
винятково у випадках, визначених
законом, і лише в інтересах
національної безпеки, економічного
добробуту та прав людини.

Частина 1 ст. 18 Закону України «Про
виконавче провадження» містить вимоги
до виконавчого документа, у якому
зокрема має бути зазначено й
індивідуальний ідентифікаційний номер
боржника (фізичної особи). Відповідно
до п. 6 ч. 1 ст. 26 цього Закону у разі
невідповідності змісту виконавчого
листа вимогам ст. 18 державний
виконавець відмовляє у відкритті
виконавчого провадження.

Разом із тим, відповідно до п. 3 ч. 3 ст.
11 Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець
при здійсненні виконавчого
провадження має право з метою захисту
інтересів стягувача одержувати
безоплатно від органів, установ,
організацій, посадових осіб, сторін та
учасників виконавчого провадження
необхідні для проведення виконавчих
дій пояснення, довідки та іншу
інформацію, у тому числі конфіденційну.

Тобто, у разі не зазначення
індивідуального ідентифікаційного
номера (реєстраційного номера
облікової картки платника податків) в
рішенні суду, судовому наказі, згідно
із п. 3 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження», державний
виконавець може самостійно звернутися
до відповідного державного органу
державної податкової служби із запитом
про витребування довідки про
індивідуальний ідентифікаційний номер
(реєстраційний номер облікової картки
платника податків) боржника.

Відмовляючи у відкритті
виконавчого провадження, державний
виконавець не звернув уваги на
визначену ЦПК України судову процедуру
розгляду заяв про видачу судового
наказу. Так, згідно ч. 2 ст. 102 ЦПК України
суддя видає судовий наказ без
проведення судового засідання і
виклику стягувача і боржника. Отже, у
виданому судовому наказі відомості,
передбачені ст. 103 ЦПК України, не
можуть бути зазначені. Крім того,
згідно ст. 302 ЦК України ніхто без згоди
особи не може збирати та поширювати
конфіденційну інформацію про неї чи її
персональні дані.

Таким чином, як державний
виконавець, так і суд при розгляді
скарги на його дії, не звернули уваги
на те, що у суду і заявника відсутні
можливості без згоди боржника, який не
викликався до суду, отримати дані, про
які в своїй постанові зазначив
державний виконавець.

У порушення вимог ст. ст. 214 ЦПК
України, суд не дав оцінки доводам
заявника про те, що державний
виконавець не виконав вимог закону при
виконанні судового наказу та дійшов до
передчасного висновку про відмову у
задоволенні скарги на дії державного
виконавця по виконанню судового
наказу, який є чинним та надійшов на
виконання державної виконавчої служби
в установленому законом порядку.

Посилання суду на положення
ст. 26 Закону України «Про виконавче
провадження», як на підставу для
відмови у відкритті виконавчого
провадження у зв'язку з
невідповідністю виконавчого документа
вимогам ст. 18 Закону України «Про
виконавче провадження» не можна
визнати обґрунтованим, і таке
посилання є формальним, оскільки
судовий наказ містить основні його
реквізити, передбачені ч. 2 ст. 103 ЦПК
України, дату видачі судового наказу
стягувачу, дату набрання судовим
наказом законної сили та строк
пред'явлення судового наказу до
виконання, судовий наказ підписаний
суддею, скріплений гербовою печаткою.

Таким чином, оскільки ухвала
суду постановлена з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
вона підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про задоволення скарги
ПАТ «ДТЕК «Донецькобленерго».

Керуючись ст.ст. 307,312 ЦПК України,
колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
«Донецькобленерго» задовольнити.

Ухвалу Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 29 травня 2014 року
скасувати.

Скаргу ПАТ «ДТЕК
«Донецькобленерго» на дії державного
виконавця Орджонікідзевського відділу
ДВС МУЮ в Донецькій області Сидоренко
В.Е. задовольнити.

Дії державного виконавця
Орджонікідзевського відділу державної
виконавчої служби Маріупольського
міського управління юстиції Донецької
області Сидоренко В.Е. щодо винесення
постанови про відмову у відкритті
виконавчого провадження за судовим
наказом від 22березня 2013 року №
2-н/265/328/13 визнати неправомірними.

Визнати незаконною та
скасувати постанову державного
виконавця Орджонікідзевського відділу
державної виконавчої служби
Маріупольського міського управління
юстиції Донецької області ВП №43031570
від 22 квітня 2014 року про відмову у
відкритті виконавчого провадження за
судовим наказом від 22 березня 2013 року
№ 2-н/265/328/13.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Судді