АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-6526/14
Головуючий у 1 інстанції: Шевчук А.В.
Доповідач: Нежура В.А.
У Х В А Л А

Іменем України

24 червня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Нежури В.А.

суддів: Усика Г.І., Невідомої
Т.О.

при секретарі: Меєчко Д.П.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в
інтересах ОСОБА_2 на рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 28 березня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири, -

В С Т А Н О В И Л А

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 28 березня 2014 року позов
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
квартири задоволено.

Визнано недійсним Договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1
укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 25.07.2013 р.,
зареєстрований в реєстрі за №804 та
вирішено питання щодо судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2
звернувся до суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального
права.

Зокрема апелянт вказує на те, що суд
вийшов за межі позовних вимог,
задовольнивши позов на підставі ч. 3 ст.
203 ЦК України, на яку позивач не
посилався і не обгрунтовував свої
вимоги тією обставиною, що її
волевиявлення не було вільним.

Факт відсутності згоди позивача на
укладання спірного договору
встановлений лише на підставі пояснень
самої позивачки, тобто це є
припущенням.

В суді апеляційної інстанції позивач і
її представник проти задоволення
апеляційної скарги заперечували,
просили залишити рішення суду першої
інстанції без змін. Апелянт в судове
засідання не з*явився, будучи
повідомленим належним чином про час і
місце слухання справи.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення, колегія суддів
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст. 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Згідно ст. 65 СК України, дружина та
чоловік розпоряджаються майном, що є
об*єктом права спільної сумісної
власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із
подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя.

Дружина, чоловік має право на звернення
до суду з позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового.

Для укладання одним із подружжя
договорів, які потребують
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово.

Відповідно до вимог ст. 657 ЦК України, в
редакції, яка діяла на час виникнення
спірних правовідносин, договір
купівлі-продажу житлового будинку
(квартири) укладається у письмовій
формі і підлягає нотаріальному
посвідченню та державній реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, ОСОБА_3 та ОСОБА_2
перебували у зареєстрованому шлюбі з
02.09.2000 р. по 07.11.2012 р.

На підставі договору купівлі-продажу
квартири від 23.09.2003 р. подружжя ОСОБА_2
придбало квартиру АДРЕСА_1.

Не зважаючи на те, що право власності на
спірну квартиру було зареєстроване за
відповідачем ОСОБА_2, дана квартира є
спільною сумісною власністю подружжя.

25.07.2013 р. ОСОБА_2 продав квартиру АДРЕСА_1
своєму батьку ОСОБА_4, згідно договору
купівлі-продажу квартири.

У відповідності до ч. 1 ст. 202 ЦК України,
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст
правочину не може суперечити цьому
кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Підставою недійсності правочину
відповідно до ч. І ст. 215 ЦК України є
недодержання в момент вчинення
стороною (сторонами) вимог, які
встановлені частинами першою-третьою,
п*ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

В ході розгляду справи встановлено, що
письмової згоди, як того вимагає ст. 65
СК України, на укладення Договору
купівлі-продажу від 25.07.2013 р. щодо
спірної квартири позивачка не
надавала.

Враховуючим наведене, суд задовольнив
позовні вимоги, визнавши недійсним
договір купівлі-продажу квартири від
25.07.2013 р. між відповідачами у справі, як
такого, що укладений другим із подружжя
без згоди іншого.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги,
колегія судів зазначає, що ухвалюючи
рішення, суд правильно послався на
ст. 65 СК України, як норму матеріального
права, а тому посилання апелянта лише
на невірне застосування судом
приписів ч. 3 ст. 203 ЦК України є
безпідставним, і не свідчить про
незаконність оскаржуваного рішення.

Таким чином рішення суду є законним і
обгрунтованим і підстав для його зміни
чи скасування, колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в
інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 28 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: