№ 556/2556/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н
Е М У К Р А Ї Н И

20.06.2014 року Володимирецький районний
суд Рівненської області в складі:

головуючої судді- Котик Л.О.

при секретарі -Соловей Г.С.

за участю позивачки - ОСОБА_1,

представника позивачки - ОСОБА_2,

представника співвідповідачів -
позивачів по зустрічному позову -
ОСОБА_3,

представника Красносільської
сільської ради - Ковальської Н.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Володимирець в режимі
відеоконференції справу за позовом
ОСОБА_5 до Красносільської сільської
ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про
визнання права власності на спадщину
та зустрічний позов ОСОБА_6, ОСОБА_7 до
ОСОБА_5, ОСОБА_8 про визнання заповітів
недійсними, визнання права власності
на спадкове майно,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом до
Красносільської сільської ради ,
співвідповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 про визнання права власності на
спадкове майно. ОСОБА_6, ОСОБА_7
звернулися до ОСОБА_5, ОСОБА_8 з
зустрічним позовом про визнання
заповітів недійсними , визнання права
власності на спадкове майно.

В обґрунтування своїх позовних вимог
ОСОБА_5 вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року, у
віці 86 років, померла її мати - ОСОБА_9.
Остання за життя склала заповіт, згідно
якого все своє майно, а саме житловий
будинок з надвірними будівлями в
АДРЕСА_1 заповіла дочці - ОСОБА_5.

Позивачка прийняла спадщину, оскільки
постійно проживала з матір»ю до дня
смерті, доглядала її. Однак оформити
спадщину у встановленому законом
порядку не може, так як відсутні
правовстановлюючі документи на
житловий будинок. А тому вимушена була
звернутися з даним позовом у суд.

ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися до суду із
зустрічним позовом про визнання
заповітів недійсними, визнання права
власності на спадкове майно, мотивуючи
тим, що їх мати - ОСОБА_9 була
неписьменною і не могла прочитати і
поставити підпис на заповіті. Крім
того, ОСОБА_5 спадщину не прийняла , так
як в шестимісячний термін з дня
відкриття спадщини не подала заяви до
нотаріальної контори про прийняття
спадщини та не проживала із
спадкодавцем на час її смерті однією
сім»єю.

У судовому засіданні ОСОБА_5 і її
представник підтримали свою заяву і
дали пояснення в межах пред»явленого
позову. Зустрічний позов не визнають.
ОСОБА_5 проживала з матір»ю до дня
смерті останньої, доглядала її, а тому
вважається такою, що прийняла
спадщину.. Мати до війни ходила в
початкову школу, хоча списки не
збереглися. А тому вміла читати, могла
поставити підпис. Сестри - ОСОБА_6,
ОСОБА_7 живуть в Харківській області,
матері не допомагали, не приїзджали до
неї.

Відповідач ОСОБА_8 позов ОСОБА_5 визнав,
пояснив, що мати - ОСОБА_9 ще за життя
говорила, що хата буде сестрі - ОСОБА_5, а
земельний пай - йому. Позивачка ОСОБА_5
доглядала матір, остання до дня смерті
проживала з нею. Мати могла прочитати,
поставити підпис, вміла користуватись
мобільним телефоном. А тому зустрічний
позов ОСОБА_6, ОСОБА_7 не визнає.

Представник відповідача -
Красносільської сільської ради
позовні вимоги ОСОБА_5 визнала,
ствердила, що остання доглядала свою
матір, жила з нею. Покійна ОСОБА_9 могла
сама читати, поставити підпис.

Представник відповідачів - позивачів
(по зустрічному позову) ОСОБА_6, ОСОБА_7
позов ОСОБА_5 не визнала і суду
пояснила, що остання спадщину не
прийняла, оскільки в шестимісячний
строк з дня відкриття спадщини не
подала заяву до нотконтори та не
проживала з спадкодавцем на час її
смерті однією сім»єю. Крім того,
спадкодавець була неписьменною, а тому
ні поставити підпис на заповіті, ні
прочитати його вона не могла. В той же
час на заповіті стоїть підпис ОСОБА_9,
відмітки, що її заповіт прочитаний, не
має. Що є порушенням Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
посадовими особами виконавчих
комітетів сільських, селищних, міських
рад народних депутатів України,
затвердженої наказом МЮ України від
25.08.1994 р. № 22/5.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_10, суду пояснила, що вона
працювала листоношею в с. Липне
Володимирецького району з 2004 р. по 2013
рік. ОСОБА_9 знала, приносила їй пенсію.
Остання вміла читати, сама
розписувалася , виписувала газету.

Про те, що ОСОБА_5 доглядала свою матір ,
жила з нею і ОСОБА_9 вміла читати, могла
поставити підпис ствердили в судовому
засіданні і свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15

Свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що вона
працювала секретарем Красносільської
сільської ради, посвідчувала у 2001 році
заповіти ОСОБА_9 Після складання
заповіту зачитала текст вголос, потім
ОСОБА_9 сама його прочитала і
розписалася. Це була воля останньої.

Вислухавши пояснення сторін, свідків,
оцінивши та проаналізувавши інші
докази в їх сукупності, суд приходить
до висновку, що позов ОСОБА_5 та
зустрічний позов підлягають до
часткового задоволення.

Так, судом встановлено наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_9, після
смерті якої відкрилась спадщина у
вигляді майна та майнових прав. До
складу спадщини входило нерухоме майно
- житловий будинок з надвірними
будівлями в АДРЕСА_1 та земельна частка
(пай). Дана обставина, крім пояснень
учасників справи, підтверджується
свідоцтвом про смерть ОСОБА_9, серія
НОМЕР_3, спадковою справою №161-2013 р.
ОСОБА_9

За життя ОСОБА_9 склала два заповіти, а
саме: 29.10.2001 року складено заповіт, яким
сертифікат на право на земельну частку
(пай), серії РВ №003941, ОСОБА_9 заповіла
своєму синові - ОСОБА_8

Крім того, 02.11.2001 року ОСОБА_9 склала
заповіт, яким все своє майно, а саме:
житловий будинок з надвірними
будівлями заповіла дочці - ОСОБА_5
Вказані заповіти посвідчені
посадовими особами Красносільської
сільської ради Володимирецького
району.

Оспорюючи вище згадані заповіти,
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 посилаються на те, що
їх мати - ОСОБА_9 була неписьменною і не
могла сама прочитати заповіт і
поставити підпис, що є порушенням
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій посадовими особами
виконавчих комітетів сільських,
селищних, міських Рад народних
депутатів України. Крім того, на момент
складання заповіту 02.11.2001 року, ОСОБА_9
перебувала на лікуванні в Харківській
області, що стверджується її медичною
карткою.

Разом з тим, проаналізувавши покази
свідків, письмові докази, суд приходить
до висновку, що дані обставини не
підтверджені належними і допустимими
доказами.

Як зазначено в ст.. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі ,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

А у відповідності до ст.. 212 ЦПК України,
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об»єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв»язок
доказів у їх сукупності.

Так, допитані в судовому засіданні
свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_17
пояснили, що ОСОБА_9 вміла читати, могла
поставити підпис.

В оглянутих погосподарських книгах
також зазначено, що ОСОБА_9 мала
початкову освіту. Крім того, син ОСОБА_9
- відповідач ОСОБА_8 у судовому
засіданні ствердив, що мати могла
прочитати, поставити підпис.

Дані докази спростовують пояснення
свідків ОСОБА_18, ОСОБА_19, які суд оцінює
критично.

Неналежним доказом є і надана
представником відповідачів
кардіограма, зроблена 01.11.2001 року,
оскільки там відсутнє прізвище
хворого, не зрозуміло в якому медичному
закладі вона зроблена. А медична карта
ОСОБА_9 заведена 21.11.2001 року №16409, де в
епікризі зазначено, що остання
лікувалась в Харківському обласному
спеціалізованому диспансері з 24.12.2001
року. Таким чином посилання
представника відповідачів на те, що на
час складання заповіту 2.11.2001 року,
ОСОБА_9 знаходилась на лікуванні в
Харкові нічим не підтверджене. Разом з
тим, факт проживання на день смерті
ОСОБА_9 з дочкою - ОСОБА_5 стверджується
довідкою Красносільської сільської
ради №2040 від 17.10.2013 року. Дана обставина
відповідачами не спростована. А отже
вище вказана довідка є належним і
допустимим доказом. Крім того, факт
проживання ОСОБА_9 на день смерті з
дочкою - ОСОБА_5 ствердили в судовому
засіданні і свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15

Таким чином суд приходить до висновку ,
що підстав для визнання недійсними
заповітів ОСОБА_9, посвідчених 29.10.2001
року, 02.11.2001 року немає, і в цій частині
у позові ОСОБА_6, ОСОБА_7 слід відмовити.
Останніми не наведено належних та
допустимих доказів, які б підтвердили
наявність передбачених законом
підстав для визнання заповіту
недійсним.

Як вбачається зі змісту ст.ст. 1217, 1223
чинного ЦК України, який діяв і на час
відкриття спадщини після смерті ОСОБА_9
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, спадкування
здійснюється за законом та за
заповітом. Право на спадкування мають
особи, визначені у заповіті. В разі
відсутності заповіту , право на
спадкування за законом отримують
особи, коло яких визначено чинним
законодавством.

Таким чином, за наявності заповіту
право на спадкування отримують особи,
визначені спадкодавцем.

У відповідності до ст..ст. 1233-1236 ЦК
України, заповітом є особисте
розпорядження фізичної особи на
випадок своєї смерті. Заповідач може
призначити своїми спадкоємцями одну
або кілька фізичних осіб, незалежно від
наявності у нього з цими особами
сімейних , родинних відносин, а також
інших учасників цивільних відносин.
Заповідач має право охопити заповітом
права та обов»язки, які йому належать
на момент складання заповіту, а також
ті права та обов»язки, які можуть йому
належати у майбутньому. Заповідач має
право скласти заповіт щодо усієї
спадщини або її частини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
ОСОБА_9 померла, що стверджується
свідоцтвом про смерть останньої, серія
НОМЕР_3, видане Красносільською
сільською радою Володимирецького
району Рівненської області, 20.05.2013 року.

Згідно заповіту, посвідченого
секретарем Красносільської сільської
ради Володимирецького району
Рівненської, 02.11.2001 року, ОСОБА_9 усе
своє майно, а саме: житловий будинок з
надвірними будівлями, заповіла ОСОБА_5

Як зазначено у ст. 328 ЦК України, право
власності набувається з підстав, що
визначені законом.

У відповідності до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять всі права та
обов»язки, що належали спадкодавцеві
на момент відкриття спадщини і не
припинились у зв»язку з його смертю.

Як вбачається зі змісту ст. 177, 178 ЦК
України, об»єктами цивільних прав є
речі, у тому числі гроші та цінні
папери, інше майно, майнові права,
результати робіт, послуги, результати
інтелектуальної, творчої діяльності,
інформація, а також інші матеріальні і
нематеріальні блага. Об»єкти цивільних
прав можуть вільно відчужуватися або
переходити від однієї особи до іншої в
порядку правонаступництва чи
спадкування або іншим чином , якщо вони
не вилучені з цивільного обороту , або
не обмежені в обороті , або не є
невід»ємними від фізичної чи юридичної
особи.

З письмових доказів, зокрема довідки
від 25.10.2013 року, виданої Рівненським
ОБТІ та технічного паспорту, довідки
№568/01-16 від 29.11.2013 року, виданою
Володимирецькою ДНК, довідки №2255 від
22.11.2013 року, виданої Красносільською
сільською радою Володимирецького
району, вбачається, що житловий
будинок в АДРЕСА_1, розташований на
земельній ділянці площею 0,25 га,
рахується за померлою ОСОБА_9
Реєстрація житлового будинку не
проводилась, його вартість складає 69191
грн.

Судом встановлено, що спірний
житловий будинок збудований у 1961 році,
на відведеній для цього земельній
ділянці у відповідності до дозволу
органів місцевого самоврядування і
набув статусу майна з часу завершення
будівництва, оскільки цивільне
законодавство, що діяло в той час, не
передбачало обов»язкової реєстрації
речових прав на житловий будинок. У
зв»язку з викладеним ОСОБА_9
правомірно набула право власності на
нього.

У відповідності до ч.4 ст. 3 Закону
України « Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень» права на нерухоме майно, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутносиі їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, або
якщо на момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов»язкової реєтсрації таких прав.

З урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку, що житловий
будинок з господарськими будівлями, що
в АДРЕСА_1 наділений ознаками
нерухомої речі та майна, як це
вбачається зі змісту ст.ст. 179, 181, 185, 190
ЦК України, і в силу цього є об»єктом
цивільних прав.

Оскільки вказаний житловий будинок до
часу відкриття спадщини належав
померлій ОСОБА_9 на праві власності ,
він входить до складу спадщини, яка
відкрилась 18 травня 2013 року.

Та обставина, що позивачка ОСОБА_5 є
спадкоємцем вказаного майна за
заповітом, підтверджується оглянутими
в судовому засіданні свідоцтвом про
смерть ОСОБА_9, копією заповіту.

Таким чином в судовому засіданні
встановлено, що позивачка є законним
спадкоємцем житлового будинку з
господарськими будівлями, що в АДРЕСА_1
і набула право власності на цей будинок
правомірно внаслідок прийняття
спадщини, оскільки проживала із
спадкодавцем до дня смерті, що
стверджується довідкою
Красносільської сільської ради від
17.10.2013 року №2041.

Як вбачається зі ст. 1268 ЦК України,
незалежно від часу прийняття спадщини,
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини. Спадкоємець, який
постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Разом з тим, судом встановлено, що
ОСОБА_6, ОСОБА_7 мають право на
обов»язкову частку у спадкуванні.
Подали заяви до нотконтори, заведена
спадкова справа, що стверджується
довідкою Володимирецької державної
нотаріальної контори від 29.11.2013 року
№568/01-16.

А як зазначено в ч.3 ст. 1235 ЦК України
заповідач не може позбавити права на
спадкування осіб, які мають право на
обов»язкову частку у спадщині.
Чинність заповіту щодо осіб, які мають
право на обов»язкову чатску у спадщині,
встановлюється на час відкриття
спадщини.

Так, у відповідності до ст.. 1241 ЦК
України малолітні, неповнолітні,
повнолітні непрацездатні діти
спадкодавця, непрацездатна вдова
(вдівець) та непрацездатні батьки
спадкують , незалежно від змісту
заповіту, половину частки, яка належала
б кожному з них у разі спадкування за
законом (обов»язкова частка).

Судом встановлено і даний факт
стверджується довідками МСЕК, що
станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 року, ОСОБА_6 була
інвалідом ІІ групи , ОСОБА_7 - інвалідом
ІІІ групи.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 мали право на обов»язкову
частку у спадщині, в тому числі і на
частку в нерухомому майні.

Розмір даної частки встановлено судом
у відповідності до правил ст.. 1241 ЦК
України, з урахуванням тієї обставини,
що при спадкуванні за законом ОСОБА_6,
ОСОБА_7, поряд з іншими спадкоємцями
ОСОБА_9 першої черги належало б по ?
частині спадкового майна.

Таким чином, розмір обов»язкової
частки у спадщині останнім становить
по 1/8 частині спадкового майна, і в цій
частині позовні вимоги ОСОБА_6, ОСОБА_7
підлягають до часткового задоволення.

Враховуючи вище викладене, суд
приходить до висновку, що внаслідок
прийняття спадщини за заповітом,
ОСОБА_5 набула право власності на ?
частини житлового будинку АДРЕСА_1, а
ОСОБА_6, ОСОБА_7 набули право власності
по 1/8 частині цього ж житлового будинку
, як на обов»язкову частку у спадщині.

В задоволенні решти позовних вимог
слід відмовити за їх недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 174, 208-209, 212-213
ЦПК України , ст..ст. 1233-1236, 1241, 1268, 1270 ЦК
України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_5, паспорт серії НОМЕР_4
виданий Володимирецьким РВ УМВС
України в Рівненській області 26.10.1999
року, право власності за заповітом на ?
частини житлового будинку з
погосподарськими будівлями АДРЕСА_1,
після смерті матері - ОСОБА_9, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Зустрічний позов ОСОБА_6, ОСОБА_7
задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_6, паспорт серії
НОМЕР_5 виданий МВМ Дзержинського РВ
ХМУ УМВС України в Харківській області
14.05.2003 року, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1, право власності за заповітом на
1/8 частину житлового будинку з
погосподарськими будівлями АДРЕСА_1, як
обов»язкову частку у спадщині, після
смерті матері - ОСОБА_9, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Визнати за ОСОБА_7, паспорт серії
НОМЕР_6 виданий МВМ Дзержинського РВ
ХМУ УМВС України в Харківській області
25.03.1999 року, ідентифікаційний номер
НОМЕР_2, право власності за заповітом на
1/8 частину житлового будинку з
погосподарськими будівлями АДРЕСА_1, як
обов»язкову частку у спадщині, після
смерті матері - ОСОБА_9, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити за їх недоведеністю.

Судові витрати розподілити
пропорційно до задоволених та
відхилених позовних вимог. Стягнути з
ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_6, Красносільської
сільської ради, солідарно, на користь
ОСОБА_5 - 519 грн. судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_8, - солідарно,
на користь ОСОБА_7 - 71,92 грн. судових
витрат.

ОСОБА_6 звільнити від сплати судового
збору на підставі п.9 ст. 5 Закону
України «Про судовий збір».

Рішення суду може бути оскаржене
до Апеляційного суду Рівненської
області через Володимирецький
районний суд. Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

С У Д Д Я :

Котик Л.О.