Справа № 643/2978/14-ц
Провадження № 2/643/1994/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2014 року
м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у
складі: головуючого - судді Яремчука
В.І., при секретарі - Новаковій Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на
виїзд неповнолітньої дитини за межі
України без отримання згоди та без
супроводу батька до досягнення
18-річного віку, -

В С Т А Н О В И В:

До суду 28 лютого 2014 року надійшла
позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
надання дозволу на виїзд
неповнолітньої дитини ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у її супроводі щороку у
період з 01 червня по 31 серпня за межі
України без отримання згоди та без
супроводу батька до досягнення
18-річного віку.

В обґрунтування позову позивачка
посилається на те, що перебувала з
відповідачем ОСОБА_2 у зареєстрованому
шлюбі, шлюб було розірвано 14 квітня 2004
року. Під час шлюбу з відповідачем в них
народилася донька ОСОБА_3, яка на даний
час є неповнолітньою. Після розірвання
шлюбу донька постійно проживає разом з
нею і знаходиться на її утриманні.
Відповідач за рішенням Київського
районного суду м. Харкова від 25.09.2008 р.
зобов'язаний сплачувати аліменти на
утримання дитини, однак аліменти не
сплачує, має заборгованість по сплаті
аліментів, з донькою спілкується
нерегулярно за телефоном, незважаючи,
що проти його спілкування з донькою
вона не заперечує. В теперішній час
вона перебуває у зареєстрованому шлюбі
з ОСОБА_4 та має ще двох неповнолітніх
дітей - ОСОБА_5 і ОСОБА_6, всі разом
родиною вони мають намір поїхати
влітку відпочивати за кордон, однак
відповідач відмовляє їй у наданні
дозволу на вивіз доньки ОСОБА_3 за
кордон на відпочинок, не пояснюючи
причин, наміру виїжджати за кордон на
постійне місце проживання або залишити
за кордоном ОСОБА_3 для навчання в них
нема. Залишити неповнолітню доньку
ОСОБА_3 та поїхати на відпочинок за
кордон без неї вони не можуть, оскільки
ОСОБА_3 є неповнолітньою та це буде
несправедливо щодо неї та може нанести
їй психологічну травму.

В судовому засіданні позивачка позовні
вимоги підтримала у повному обсязі,
просила позов задовольнити,
посилаючись на те, що донька ОСОБА_3
проживає разом з нею, навчається у
гімназії з вивченням іноземної мови,
крім нею в неї від шлюбу з ОСОБА_4 є ще
дві неповнолітні доньки, відповідач
участі у вихованні доньки не приймає,
про неї не піклується, півроку з 10 січня
по 1 травня жодного разу не телефонував
донці, не вітає її з днем народження,
донька не бажає з ним бачитись,
протягом канікул доньки вона бажає
звозити її в Туреччину на відпочинок та
в англомовні і німецькомовні країни,
планують вивозити на два-три тижні,
заздалегідь потрібно купляти путівки
чи бронювати місця в готелі. Відповідач
минулого року відмовив їй у наданні
дозволу на виїзд доньки у Ізраїль і
Туреччину, сам відповідач вивозив
доньку на відпочинок у кемпінгу в Крим
і Азов на два тижні.

Представник відповідача адвокат
ОСОБА_7, який діє на підставі договору
про надання правової допомоги, в
судовому засіданні проти задоволення
позовних вимог заперечував через їх
безпідставність, посилаючись на те, що
надання дозволу на вивіз дитини за
кордон безстроково, до повноліття
дитини незаконно та суперечить
інтересам відповідача, відповідач не
заперечує проти вивозу його доньки за
кордон лише за наявності інформації
про пункт призначення та період
поїздки, щоб були дотримані його
інтереси, доказів про відмову у наданні
дозволу відповідача на вивіз дитини за
кордон за минулі часи позивачкою не
надані.

Відповідач в судовому засіданні
заперечував проти задоволення позову,
просив у позові відмовити, посилаючись
на те, що позивачкою не надані докази на
підтвердження необхідності вивозу
дитини за кордон, не вказана мета
такого виїзду, конкретний час та
країну, не надано доказів, що позивачка
дійсно має намір здійснити виїзд за
кордон, він бажає приймати участь у
плануванні виїзду його доньки за
кордон, тривалості перебування, вважає,
що його донька може бути не повернута
до України, допустимість неодноразових
виїздів дитини за кордон без згоди
батька на підставі одного рішення суду
є грубим порушенням його права на
спілкування з дитиною та на участь у її
вихованні, оскільки за рішенням
Київського районного суду м. Харкова
від 02.07.2009 р. встановлений порядок його
участі у вихованні доньки ОСОБА_3, яким
передбачено його право на побачення з
донькою у першу та третю суботу кожного
місяця з 10 год. до неділі 14 год., також
надано право на організований
відпочинок з донькою один раз на рік
протягом двох тижнів під час літніх
канікул. Позивачка перешкоджала йому у
спілкуванні з донькою, що змусило його
звернутися до суду. Він не ухиляється
він участі у вихованні дитини та
заінтересований в проведенні з нею
спільного часу, періодично бачиться з
донькою і вона рада спілкуванню,
протягом 2010-2012 року він возив доньку на
відпочинок у межах України, у 2013 році
він був позбавлений позивачкою
можливості провести літній відпочинок
з донькою. Крім того, розмір
заборгованості по аліментах на
утримання доньки не відповідає
дійсності та він звернувся до
державного виконавця із заявою про
проведення перерахунку
заборгованості, про що відповідач
надав письмові заперечення до суду..

Суд, заслухавши пояснення сторін та
дослідивши письмові докази, встановив
такі факти та відповідні ним
правовідносини.

Судом встановлено, що сторони у справі
ОСОБА_2 і ОСОБА_1 перебували у
зареєстрованому шлюбі, шлюб між ними
було розірвано 14.04.2004 року (а.с.3).

Від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1
народилася донька ОСОБА_3 (а.с.4).

13 червня 2008 року позивачка уклала шлюб
з ОСОБА_4, та після реєстрації шлюбу
взяла прізвище чоловіка (а.с.6).

Від шлюбу з ОСОБА_4 позивачка має двох
неповнолітніх дітей: ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3
(а.с.7,8), в дійсний час позивачка
перебуває у відпустці по догляду за
дитиною до досягнення дитиною
трирічного віку (а.с.9).

Згідно довідки з місця проживання про
склад сім'ї та реєстрацію, неповнолітня
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована та
проживає разом з матір'ю ОСОБА_1 (а.с.5).

Відповідно до ст. 155 Сімейного
кодексу України, здійснення
батьківських прав та виконання
обов'язків мають ґрунтуватися на
повазі до прав дитини та її людської
гідності. Батьківські права не можуть
здійснюватися всупереч інтересам
дитини.

Як визначено ст. З Конвенції ООН
про права дитини, в усіх діях щодо
дітей, незалежно від того, здійснюються
вони державними чи приватними
установами, що займаються питаннями
соціального забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини. При
цьому переміщення або утримування
дитини розглядаються як незаконні,
якщо: при цьому порушуються права
піклування про дитину, що належать
будь-якій особі, установі або іншому
органу, колективно або індивідуально,
відповідно до законодавства держави, у
якій дитина постійно мешкала до
переміщення або утримування; та у
момент переміщення або утримування ці
права ефективно здійснювалися,
колективно або індивідуально, або
здійснювалися б, якби не переміщення
або утримування.

Статтею 18 Конвенції про права дитини
визначено, що, батьки несуть основну
відповідальність за виховання і
розвиток дитини. Найкращі інтереси
дитини є предметом їх основного
піклування.

Відповідно ч.3 ст. 313 Цивільного
Кодексу України, фізична особа, яка не
досягла шістнадцяти років, має право на
виїзд за межі України лише за згодою
батьків (усиновлювачів),
піклувальників та в їхньому супроводі
або в супроводі осіб, які уповноважені
ними.

Порядок виїзду за кордон дітей
громадян України визначено Законом
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадяни України" від
21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ
від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження
Правил перетинання державного кордону
громадянами України», Правилами
оформлення і видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документа дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення,
затверджених постановою КМУ від 31
березня 1995 р. № 231.

Правила перетинання державного
кордону громадянами України,
затверджені постановою Кабінету
Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57,
передбачають, що перетинання
державного кордону для виїзду за межі
України громадянами, які не досягли
16-річного віку, здійснюються лише за
згодою обох батьків (усиновлювачів) та
в їх супроводі або в супроводі осіб,
уповноважених ними, які на момент
виїзду з України досягли 18-річного
віку. Виїзд за межі України громадян,
які не досягли 16-річного віку, в
супроводі одного з батьків або інших
осіб, уповноважених одним з батьків за
нотаріально посвідченою згодою, згода
другого з батьків не вимагається у разі
пред'явлення рішення суду про надання
дозволу на виїзд з України громадянину,
який не досяг 16-річного віку, без згоди
та супроводу другого з батьків.

Згідно з Правилами оформлення і
видачі паспорта громадянина України
для виїзду за кордон і проїзного
документа дитини, їх тимчасового
затримання та вилучення, затвердженими
Постановою Кабінету Міністрів України
від 31.03.1995 року № 231, відомості про
дітей, які їдуть за кордон разом з
батьками (законними представниками),
вписуються в паспорти батьків чи
одного з батьків (законних
представників) на підставі заяви
громадянина, у чий паспорт вписуються
діти, у разі потреби самостійного
виїзду дитини, яка постійно проживає в
Україні, за кордон оформляється
проїзний документ, а у випадках,
передбачених пунктом 4 цих Правил, -
паспорт (п. 17); оформлення
паспорта/проїзного документа
здійснюється на підставі заяви батьків
(законних представників батьків чи
дітей), а у разі, коли батьки не
перебувають у шлюбі між собою, - того з
них, з ким проживає дитина, справжність
підпису яких засвідчено нотаріально,
за наявності заперечень одного з
батьків документ може бути оформлено
на підставі рішення суду (п. 18).

Згідно ч.2 ст.4 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» за
відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

За рішенням Київського районного
суду м. Харкова від 02.07.2009 р. у справі №
2-979/09/11, що набрало законної сили, ОСОБА_2
встановлений порядок участі у
вихованні доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
визначений час побачення ОСОБА_2 з
донькою у першу та третю суботу кожного
місяця з 10-00 год. до неділі 14-00 год. та
надано право на організований
відпочинок ОСОБА_2 з донькою один раз на
рік протягом двох тижнів в період
літніх канікул.

Згідно довідки Московського ВДВС
ХМУЮ від 25.02.2014 р. боржник ОСОБА_2
ухиляється від сплати аліментів на
утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_1 дійсно не отримувала аліменти
від ОСОБА_2 за період з 01.08.2013 р. по 01.02.2014
р. (а.с.12).

Заборгованість по аліментах на
утримання неповнолітньої ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 боржника ОСОБА_2 станом на
20.05.2014 р. становить 25 972,73 гривень,
відповідач вважає, що розмір
заборгованості по аліментах був
зроблений невірно та подав заяву про
його перерахунок, що підтверджується
розрахунком заборгованості
Московського ВДВС ХМУЮ від 20.04.2014 р. та
ксерокопією заяви ОСОБА_2 про
перерахунок заборгованості.

Сімейне законодавство виходить
із принципу повної рівноправності обох
батьків у всіх правах і обов'язках
відносно своїх дітей. Законодавством
визначено права та обов'язки батьків
щодо виховання дитини, при цьому
пріоритетним та принциповим
визначенням є інтереси дитини, що вони
повинні бути непорушними в
незалежності від стосунків батьків між
собою.

Виїзд за кордон дитини
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в супроводі її
матері ОСОБА_1 з метою оздоровлення та
відпочинку відповідає інтересам
дитини, тому вимога про надання такого
дозволу підлягає задоволенню.

Посилання відповідача на те, що
для надання дозволу на виїзд дитини за
кордон позивачка зобов'язана надати
докази, що вона дійсно має намір на
такий виїзд, безпідставні та
суперечать закону, доказів, що
позивачка має намір залишити дитину за
кордоном відповідач суду не надав.

Проте, вимога позивачки про надання
тимчасового дозволу на вивіз за межі
України доньки у період з 01.06 по 31.08. до
досягнення нею повноліття порушує
права відповідача і суперечить закону,
оскільки надання дозволу на
безстроковий вивіз дитини за кордон
без визначення його початку і
закінчення, не передбачений діючим
законодавством та не підлягає
задоволенню.

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст. 3, 18 Конвенції про права
дитини, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про
охорону дитинства», п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України»,
ст.ст. 3, 151, 153, 155 Сімейного кодексу
України, ст.ст. 10,11, 60, 74, 88, 169, 212-215 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання
дозволу на виїзд неповнолітньої дитини
за межі України, без отримання згоди та
без супроводу батька, задовольнити
частково.

Надати дозвіл на два тимчасові виїзди,
кожний на строк до 20 днів, за межі
України, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю
ОСОБА_1, у період до 31 серпня 2014 року, без
згоди та супроводження її батька
ОСОБА_2.

В іншій частині у задоволенні позову
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Московський районний суд м. Харкова
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
(Яремчук В.І.)