У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Закропивного О.В., Лесько А.О., Луспеника
Д.Д.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом державного
підприємства "Всеукраїнський
державний науково-виробничий центр
стандартизації, метрології,
сертифікації та захисту прав
споживачів" до ОСОБА_4 про визнання
договору позики недійсним та
застосування наслідків його
недійсності, за касаційною скаргою
державного підприємства
"Всеукраїнський державний
науково-виробничий центр
стандартизації, метрології,
сертифікації та захисту прав
споживачів" на рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 10 грудня 2013
року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 5 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ДП "Всеукраїнський
державний науково-виробничий центр
стандартизації, метрології,
сертифікації та захисту прав
споживачів" звернулося до суду із
указаним позовом, у якому просило
визнати недійсним договір
безпроцентної цільової позики від 6
липня

2012 року, укладений між ним та ОСОБА_4,
повернути сторони у первісний стан та
стягнути з ОСОБА_4 на його користь
грошові кошти у розмірі 2 669 541 грн 12 коп.

В обґрунтування позову зазначало, що 6
липня 2012 року між ним та ОСОБА_4 було
укладено договір позики, за умовами
якого останній отримав позику грошових
коштів у розмірі 3 млн грн строком на 5
років на придбання квартири, які
зобов'язувався використати за
призначенням та повернути їх у
вказаний договором строк. Вказує, що
право на отримання гарантій та
соціально-побутових пільг, у тому числі
надання позики, встановлено
колективним договором підприємства і
поширюється на працівників, а не на
генерального директора, який не
входить до трудового колективу
підприємства. Що стосується спірного
договору позики, то він був укладений
між сторонами під час перебування
ОСОБА_4 на посаді генерального
директора підприємства, тобто в той
час, коли правовідносини щодо
матеріального забезпечення
відповідача регулювалися контрактом, а
не колективним договором. Так як
договір позики було вчинено ОСОБА_4 в
своїх власних інтересах та від імені
особи, яку він представляє, позивач
звернувся до суду за захистом.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 10 грудня

2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від

5 лютого 2014 року, у задоволенні позову
ДП "Всеукраїнський державний
науково-виробничий центр
стандартизації, метрології,
сертифікації та захисту прав
споживачів" відмовлено.

У касаційній скарзі ДП "Всеукраїнський
державний науково-виробничий центр
стандартизації, метрології,
сертифікації та захисту прав
споживачів", посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити його
позов.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Зокрема, суд першої інстанції, з яким
погодився й суд апеляційної інстанції,
на підставі належним чином оцінених
доказів, поданих сторонами

ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного
висновку про те, що позов

ДП "Всеукраїнський державний
науково-виробничий центр
стандартизації, метрології,
сертифікації та захисту прав
споживачів" не підлягає задоволенню,
керуючись при цьому нормами ст. 118 КЗпП
України,

ст. ст. 215, 238, 330, 338, 1046, 1047, 1049 ЦК України.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити судові
рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу державного
підприємства "Всеукраїнський
державний науково-виробничий центр
стандартизації, метрології,
сертифікації та захисту прав
споживачів" відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 10 грудня

2013 року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 5 лютого 2014 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
О.В. Закропивний

А.О. Лесько

Д.Д. Луспеник