Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/2715/14р.
інстанції Лисенко Л.І.
Суддя-доповідач Спас О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Запорізької с області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів Полякова
О.З.,

Бабак А.М.,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3

на ухвалу Ленінського районного суду
м.Запоріжжя від 17 квітня 2014 року

у справі за поданням державного
виконавця Ленінського відділу
Державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції про тимчасове обмеження
громадянина-боржника ОСОБА_3 у праві
виїзду за межі України до виконання ним
своїх обов'язків,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року державний виконавець
Ленінського ВДВС Запорізького МУЮ
звернувся до суду з поданням про
тимчасове обмеження
громадянина-боржника ОСОБА_3 у праві
виїзду за межі України до виконання ним
своїх обов'язків.

У поданні зазначав, що на виконанні в
Ленінському відділі ДВС ЗМУЮ
знаходиться наказ № 908/3042/13, виданий
17.10.2013 року господарським судом
Запорізької області про стягнення з
ТОВ «Торгівельний Будинок
Вільнянський Маслозавод» на користь
ТОВ «ТД МИР» заборгованості в сумі
141487,77 грн. 25.10.2013 року державним
виконавцем винесена постанова про
відкриття виконавчого провадження та
направлена сторонам для відома та
добровільного виконання. Виконавцем
були зроблені запити щодо перевірки
майнового стану боржника. 28.10.2013 року
державним виконавцем було винесено
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження. Згідно виконавчого
документа боржник зареєстрований за
адресою: АДРЕСА_1, але, виходом
державного виконавця від 05.02.2014 року
встановлено, що за вказаною адресою ТОВ
«ТБ «Вільнянський маслозавод» не
знаходиться, про що складений акт.
Згідно інформаційної довідки з Реєстру
прав власності на нерухоме майно,
Державного реєстру іпотек від 21.02.2014
року відомості відсутні. Згідно
відповіді АІС «Автомобіль» від 25.11.2013
року за боржником зареєстровано
транспортний засіб, а саме: ЗАЗ 110557, 2004
року випуску, який 27.11.2013 року було
оголошено в розшук. До теперішнього
часу автомобіль не розшукано. Згідно
довідки ДПС України від 06.11.2013 року
боржник має розрахункові рахунки, але
коштів недостатньо для погашення
заборгованості. Згідно відповіді
Головного управління статистики у
Запорізькій області від 03.03.2014 року
керівником ТОВ «ТБ Вільнянський
Маслозавод» є ОСОБА_3 Боржником рішення
суду не виконується, борг не
сплачується.

Посилаючись на викладені обставини,
просив суд тимчасово обмежити
керівника підприємства ОСОБА_3 у праві
виїзду за межі України до виконання ним
своїх обов'язків.

Ухвалою Ленінського районного суду
м.Запоріжжя від 17 квітня 2014 року
подання задоволено. Тимчасово обмежено
у праві виїзду за межі України без
вилучення паспортного документу
керівника ОСОБА_3 до виконання ним
своїх обов'язків.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3
подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на незаконність, порушення
норм матеріального та процесуального
права, просить ухвалу скасувати та
постановити нову ухвалу, якою у
задоволенні подання відмовити.

Старшим державним Ленінського ВДВС
ЗМУЮ Гнідою Ю.В. подані заперечення на
апеляційну скаргу, в яких наводяться
доводи на спростування апеляційної
скарги.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3 та
його представника ОСОБА_5, перевіривши
законність і обґрунтованість ухвали
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України за
наслідками розгляду скарги на ухвалу
суду першої інстанції апеляційний суд
має право скасувати ухвалу і передати
питання на новий розгляд суду першої
інстанції, якщо останній порушив
порядок, встановлений для його
вирішення.

Відповідно ст. 377-1 ЦПК України питання
про тимчасове обмеження боржника -
фізичної особи або керівника боржника -
юридичної особи у праві виїзду за межі
України при виконанні судових рішень
та рішень інших органів (посадових
осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Порядок розгляду подання встановлений
ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, за якою суд
негайно розглядає подання, зазначене в
частині першій цієї статті, без виклику
чи повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Проте, з матеріалів справи вбачається,
що суд розглянув справу за відсутності
державного виконавця (а.с.30).

З урахуванням того, що ч. 2 ст. 377-1 ЦПК
передбачено негайний розгляд справи
державний виконавець мав бути
повідомлений про дату судового
засідання у спосіб, передбачений
частинами 5, 6 ст. 74 ЦПК (телеграма, факс),
або електронною поштою,
телефонограмою.

Відомостей про повідомлення
державного виконавця про час і місце
розгляду його подання справа не
містить.

За змістом ч. 2 ст. 377-1 ЦПК вирішення
питання про тимчасове обмеження
конституційного права за поданням
державного виконавця за відсутності
останнього не є виправданим, оскільки
саме він зобов'язаний довести суду з
наданням відповідних матеріалів
виконавчого провадження необхідність
обмеження конституційного права
боржника у виконавчому провадженні.

Вказане свідчить про порушення судом
першої інстанції порядку розгляду
подання державного виконавця про
обмеження керівника юридичної особи у
праві виїзду за межі України.

Крім того, суд першої інстанції не дав
оцінки тій обставині, що подання
надійшло до суду 07.04.2014р., а відомості
щодо статусу ОСОБА_3 як керівника
юридичної особи боржника надані станом
на 20.02.2014р.(а.с.5).

При цьому, до апеляційного суду
апелянтом надано документи, на
підставі яких можливий висновок, що
станом на час постановлення ухвали
ОСОБА_3 не був керівником юридичної
особи боржника (а.с.39, 48, 49).

З оскарженої ухвали також видно, що суд
першої інстанції не перевірив
наявності ухилення особи від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням суду.

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV
державний виконавець під час
здійснення виконавчого провадження
має право у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника-фізичної особи
або керівника боржника-юридичної особи
за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Отже, ухилення від виконання
зобов'язань, покладених судовим
рішенням, рішенням іншого органу
(посадової особи), вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6
Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону №
606-XIV, позначає з об'єктивної сторони
такі діяння (дії чи бездіяльність)
особи боржника, які полягають у
навмисному чи іншому свідомому
невиконанні нею зазначених обов'язків.
У зв'язку з цим і здійснюється
примусове виконання. Це також є
підставою для звернення з поданням до
суду щодо вирішення питання про
застосування до такої особи
тимчасового обмеження у праві виїзду
за межі України. Особа, яка має
невиконані зобов'язання, не може
вважатися винною в ухиленні, поки не
буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК
наявність умислу та обставини, які є
предметом посилання суб'єкта подання
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України як на підставу його
вимог, підлягають доведенню. Зокрема,
задоволення такого подання можливе
лише за умови доведення факту ухилення
боржника від виконання зобов'язання.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1
зазначеного вище Кодексу, згадане
подання розглядається судом негайно,
без виклику чи повідомлення сторін та
інших заінтересованих осіб, за участю
державного виконавця, то саме на
останнього покладається тягар
доказування. Тим паче, що особа,
стосовно обмеження права якої внесено
подання, фактично позбавлена
можливості довести суду протилежне.

За наслідками апеляційного розгляду
колегія суддів дійшла висновку про
часткове підтвердження доводів
апеляційної скарги, яка підлягає
частковому задоволенню із скасуванням
ухвали суду першої інстанції та
передачею питання на новий розгляд до
суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 307, 312, 313, 314, 315, 317 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Ухвалу Ленінського районного суду
м.Запоріжжя від 17 квітня 2014 року
скасувати та передати питання на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, оскарженню у касаційному
порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: