Справа № 361/6732/13-ц
Провадження № 2/361/1677/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 року
м. Бровари

Броварський міськрайонний суд
Київської області в складі:

головуючого судді -
Пухної О.М.

при секретарі -
Якименко А.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Броварський
заводобудівельний комбінат», ОСОБА_2
про визнання договору новації
недійсним, стягнення грошових коштів,
за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Броварський
заводобудівельний комбінат», ОСОБА_1
про розірвання договору новації та
повернення грошових коштів, -

в с т а н о в
и в:

У липні 2013 року ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовом до товариства з
обмеженою відповідальністю
«Броварський заводобудівельний
комбінат» (далі ( ТОВ «Броварський
заводобудівельний комбінат») та ОСОБА_2
про визнання договору новації
недійсним, стягнення грошових коштів.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 1998
року по 2010 рік вона перебувала у шлюбі з
ОСОБА_2, який розірвано 31 серпня 2010 року.
30 березня 2005 року ОСОБА_2 і інтересах
сім'ї уклав з ТОВ «Броварський
заводобудівельний комбінат» договір
б/н про пайову участь (інвестування) у
будівництво трикімнатної квартири
АДРЕСА_1 загальною площею 111,97 кв.м. у
будинку АДРЕСА_1 вартістю 487 070 грн., за
умовами якого частково було сплачено
кошти в сумі 173 000 грн. Вказані кошти
рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 16 травня 2012
року визнані спільним сумісним майном
подружжя і у порядку поділу майна
подружжя за нею визнано право
власності на 86 500 грн. Оскільки умови
вказаного договору виконані не були і
решта коштів не перераховувалася, 30
грудня 2008 року між відповідачами
укладено договір про новацію, згідно з
яким ТОВ «Броварський
заводобудівельний комбінат»
зобов'язалося збудувати та передати у
власність ОСОБА_2 однокімнатну
квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 60,33
кв.м. за адресою АДРЕСА_2, а ОСОБА_2
зобов'язався сплатити її вартість у
сумі 422 310 грн. Грошові кошти у сумі 173 000
грн. зараховані у рахунок виконання
зобов'язання за даним договором.
Позивач вказувала, що договір про
новацію є недійсним, а внесені кошти,
які є спільним сумісним майном
подружжя, підлягають поверненню,
оскільки на момент укладення спірного
договору сторонами не додержано
визначеної законом форми договору, а
саме щодо нотаріального посвідчення та
державної реєстрації договору. Також у
порушення вимог ст. 65 СК України вона
згоди на розпорядження майном, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності, не надавала та нотаріально
заяву не посвідчувала. Вважала, що
вказаний договір порушує її інтереси
та законні права, тому вона відповідно
до вимог закону має право на звернення
до суду з таким позовом.

У вересні 2013 року ОСОБА_2
звернувся до суду із зустрічним
позовом, у якому просив розірвати
договір про новацію від 30 грудня 2008
року, укладений між ним та ТОВ
«Броварський заводобудівельний
комбінат», на підставі п.п. 4.2 та 4.3, у
зв'язку з невиконанням іншою стороною
умов договору, та просив зобов'язати
ТОВ «Броварський заводобудівельний
комбінат» перерахувати на його
користь 86 500 грн., сплачених за
договором про пайову участь
(інвестування) у будівництві житла від
30 березня 2005 року та договором про
новацію від 30 грудня 2008 року №30/12/08 та
сплачений судовий збір.

У судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та
просила їх задовольнити, частково не
заперечувала проти зустрічних
позовних вимог.

Співвідповідач за первісним
позовом та позивач за зустрічним
позовом ОСОБА_2 первісний позов визнав
частково, свій підтримав повністю.

Представник відповідача ТОВ
«Броварський заводобудівельний
комбінат» Миколаєнко В.М. визнав
позовні вимоги в частині визнання
недійсним договору про новацію, в іншій
частині первісного позову так і проти
зустрічних позовних вимог заперечував.
Пояснив, що дійсно предметом новації
була купівля - продаж нерухомого майна,
тому договір мав бути посвідчений
нотаріально, проте цього зроблено не
було. В той же час недійсність
вказаного договору не тягне за собою
недійсності договору про пайову
участь, який на час його укладення,
відповідав вимогам закону. Визнання
договору новації не дає ОСОБА_1 права на
грошові кошти у порядку реституції,
оскільки вони сплачувалися у рамках
інших договірних зобов'язань. Вказував,
що сплачені ОСОБА_2 грошові кошти в
розмірі 173 000 грн. є інвестиційними
платежами, повернення яких пов'язане з
припиненням чи виконанням договору про
пайову участь. Крім того, додав, що
дійсно 24 листопада 2008 року ТОВ
«Броварський заводобудівельний
комбінат» направило на адресу ОСОБА_2
листа та акт від 18 листопада 2008 року про
розірвання Договору №б/н про пайову
участь (інвестування) у будівництво
житла від 30 березня 2005 року. Також лист
аналогічного змісту від 05 листопада 2009
року та акт від 29 жовтня 2009 року про
розірвання договору про пайову участь
(інвестування) у будівництві житла №б/н
від 30 березня 2005 року направлялися
ОСОБА_2. Тому він, представник
відповідача, вважає, що Договір б/н про
пайову участь (інвестування) у
будівництво житла від 30 березня 2005
року, був розірваний у односторонньому
порядку 29 жовтня 2009 року.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
перебували у зареєстрованому шлюбі. У
період перебування у шлюбі, а саме 30
березня 2005 року між ОСОБА_2, який діяв в
інтересах сім'ї, та ТОВ «Броварський
заводобудівельний комбінат» було
укладено договір про пайову участь
(інвестування) у будівництві житла: 3 -
кімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною
площею 111,97 кв.м. по АДРЕСА_1 вартістю 487
070 грн.

Відповідно до умов вказаного договору
на рахунок ТОВ «Броварський
заводобудівельний комбінат» ОСОБА_2
перераховано 173 000 грн.

30 грудня 2008 року між ОСОБА_2 та ТОВ
«Броварський заводобудівельний
комбінат» укладено договір про новацію
за №30/12/08, за умовами якого сторони
домовились про те, що зобов'язання яке
виникає на підставі цього договору,
змінює собою зобов'язання, що виникло
на підставі договору б/н про пайову
участь (інвестування) у будівництві
житла від 30 березня 2005 року і
змінюється на зобов'язання продавця
продати квартиру АДРЕСА_2 загальною
площею 60,33 кв.м. за адресою АДРЕСА_2
покупцю, яка буде збудована у
майбутньому.

Частина 2 ст. 604 ЦК України визначає, що
зобов'язання припиняється за
домовленістю сторін про заміну
первісного зобов'язання новим
зобов'язанням між тими ж сторонами
(новація).

З вищенаведеного вбачається що,
фактично між сторонами укладено в
заміну попереднього зобів'язання
договір купівлі - продажу квартири.

Згідно з положеннями ст. 655 ЦК України
за договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу
може бути товар, який є у продавця на
момент укладення договору або буде
створений (придбаний, набутий)
продавцем у майбутньому (ст.. 656 ЦК
України).

Стаття 657 ЦК України визначає, що
договір купівлі-продажу земельної
ділянки, єдиного майнового комплексу,
житлового будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню, крім
договорів купівлі-продажу майна, що
перебуває в податковій заставі.

Як з'ясовано в судовому засіданні та
підтверджено сторонами, договір про
новацію №30/12/08 від 30 грудня 2008 року,
укладений між ОСОБА_2 та ТОВ
«Броварський заводобудівельний
комбінат» про зобов'язання продавця
продати покупцю квартиру АДРЕСА_2
загальною площею 60,33 кв.м. за адресою
АДРЕСА_2, нотаріально не посвідчувався.

Крім того, усупереч вимогам ст. ч. 3 ст. 65
СК України ОСОБА_1 не надавала
письмової нотаріально завіреної згоди
на укладення такого договору її
чоловіком ОСОБА_2

Відповідно до вимог ст. 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

За правилами ст.. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Вимогами ст. 215 ЦК України передбачено,
що підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. У
випадках, встановлених цим Кодексом,
нікчемний правочин може бути визнаний
судом дійсним. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Зважаючи на все вищевикладене, суд
приходить до висновку про
обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1
про визнання договору про новацію
№30/12/08 від 30 грудня 2008 року, укладеного
між ОСОБА_2 та ТОВ «Броварський
заводобудівельний комбінат»
недійсним.

Судом також встановлено, що рішенням
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 31 серпня 2010 року
шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.
Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 16 травня 2012
року визнано за ОСОБА_1 право на 86 500
грн., що складає 1/2 частину спільного
сумісного майна подружжя внесених в
розмірі 173 000 грн. згідно з договором б/н
від 30 березня 2005 року про пайову участь
(інвестування) у будівництві житла,
укладеним між ОСОБА_2 та ТОВ
«Броварський заводобудівельний
комбінат». Також даним рішення визнано
й за ОСОБА_2 право на 86 500 грн., що складає
1/2 частину спільного сумісного майна
подружжя внесених в розмірі 173 000 грн.
згідно вищезазначеного договору.

Відповідно до вимог ст.. 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема припинення
зобов'язання внаслідок односторонньої
відмови від зобов'язання, якщо це
встановлено договором або розірвання
договору.

За правилами ст. 615 ЦК України у разі
порушення зобов'язання однією стороною
друга сторона має право частково або у
повному обсязі відмовитися від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом. Внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання частково або у повному
обсязі змінюються умови зобов'язання
або воно припиняється.

Як зазначалося вище, 30 березня 2005 року
між ОСОБА_2, який перебував у шлюбі з
ОСОБА_1 та діяв в інтересах сім'ї, та ТОВ
«Броварський заводобудівельний
комбінат» було укладено договір про
пайову участь (інвестування) у
будівництві житла: 3 - кімнатної
квартири АДРЕСА_1, загальною площею 111,97
кв.м. по АДРЕСА_1 вартістю 487 070 грн.
Відповідно до умов вказаного договору
на рахунок ТОВ «Броварський
заводобудівельний комбінат» ОСОБА_2
перераховано 173 000 грн.

Відповідно до п.5.1 та п.5.4. вказаного
договору даний договір може бути
розірвано однією із сторін при
невиконанні зобов'язань другою
стороною. Взаємовідносини сторін
припиняються шляхом складання окремої
угоди або акту про розірвання договору.

Судом встановлено, що 24 листопада 2008
року ТОВ «Броварський
заводобудівельний комбінат» направило
на адресу ОСОБА_2 листа та акт від 18
листопада 2008 року про розірвання
Договору №б/н про пайову участь
(інвестування) у будівництво житла від
30 березня 2005 року. Також лист
аналогічного змісту від 05 листопада 2009
року та акт від 29 жовтня 2009 року про
розірвання договору про пайову участь
(інвестування) у будівництві житла №б/н
від 30 березня 2005 року направлялися
ОСОБА_2 ( а.с.39- 42).

Представник ТОВ «Броварський
заводобудівельний комбінат» вказав, що
вважає договір розірваним з 29 жовтня 2009
року - дати складання останнього акту.

У акті від 18 листопада 2008 року (а.с. 40)
ТОВ «Броварський заводобудівельний
комбінат» зазначив що, забудовник
повертає перераховану Пайовиком суму
оплати пайової участі по договору на
банківські реквізити, інформацію про
які зобов'язаний надати Пайовик
протягом 30 днів з дати отримання акту,
або поштовим переказом ( у разі
ненадання реквізитів пайовиком у
передбачений актом строк).

З наведеного вбачається, що ТОВ
«Броварський заводобудівельний
комбінат» фактично визнавав за ОСОБА_2
право на повернення йому внесеної
частини грошових коштів за договором
про пайову участь (інвестування) у
будівництві житла №б/н від 30 березня 2005
року, у зв'язку з розірванням договору.

Як з'ясовано у судовому засіданні,
вказані кошти за погодженням сторін не
повернуті ОСОБА_2, а були зараховані за
зобов'язанням ТОВ «Броварський
заводобудівельний комбінат» продати
ОСОБА_2 квартиру, що буде збудована у
майбутньому за договором про новацію
№30/12/08 від 30 грудня 2008 року, укладений
між ОСОБА_2 та ТОВ «Броварський
заводобудівельний комбінат», та який
визнається недійсним.

Відповідно до вимог ст.. 216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

Враховуючи всі вищенаведені обставини
в їх сукупності, ту обставину, що
договір про новацію є недійсним, а
також враховуючи вищезгадане рішення
суду, яким за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнано
право на 86 500 грн. за кожним, що були
ними, як сім'єю, сплачені ТОВ
«Броварський заводобудівельний
комбінат», суд приходить до висновку
про необхідність стягнення з ТОВ
«Броварський заводобудівельний
комбінат» на їх користь вказаних
коштів.

Позовні ж вимоги в частині розірвання
договору про новацію від 30 грудня 2008
року за №30/12/08, суд вважає
безпідставними, оскільки вказаний
договір визнається недійсним.

Також на підставі вимог ст.. 88 ЦПК
України підлягає й стягненню на
користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2. судовий збір
у розмірі 865 грн. на користь кожного.

Керуючись ст.. ст.. 212 -215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити.

Визнати недійсним договір про
новацію № 30/12/08 від 30 грудня 2008 року,
укладений між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Броварський
заводобудівельний комбінат» та ОСОБА_2.

Зобов'язати Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Броварський заводобудівельний
комбінат» код 65 перерахувати на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1 грошові
кошти в розмірі 86 500 (вісімдесят шість
тисяч п'ятсот) грн. та судовий збір в
сумі 865 грн.

Зустрічний позов задовольнити
частково.

Зобов'язати Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Броварський заводобудівельний
комбінат» код 65 перерахувати на
користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2 грошові
кошти в розмірі 86 500 (вісімдесят шість
тисяч п'ятсот) грн. та судовий збір в
сумі 865 грн.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом
подачі апеляційної скарги через
Броварський міськрайонний суд до
Апеляційного суду Київської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
О. М. Пухна