Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ
Справа № 22-ц/778/3153/14 Головуючий у 1
інстанції: Полянчук Б.І.
Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 15» липня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Кримської О.М.,

суддів: Дашковської А.В.,

Подліянової Г.С.,

при секретарі: Мельнику З.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 13 травня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту,
визнання спадкоємцем, зміну черговості
одержання права на спадкування,

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовною завою до ОСОБА_4, ОСОБА_5
про встановлення факту, визнання
спадкоємцем, зміну черговості
одержання права на спадкування.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що з жовтня 2006 року
перебувала з ОСОБА_6 в фактичних
шлюбних відносинах, проживали у
житловому будинку АДРЕСА_1, який
належав ОСОБА_6 на праві приватної
власності, мали спільний бюджет, вели
спільне господарство, мали спільні
обов'язки. Дітей від фактичних шлюбних
відносин не мали.

В січні 2009 році ОСОБА_6 отримав тяжку
травму, а саме закритий перелом шийки
стегнової кістки. З 26.01.2009 року по 25.02.2009
рік він перебував на стаціонарному
лікуванні в травматологічному
відділенні Бердянської міської
лікарні, з лютого 2009 року знаходився
під амбулаторним наглядом у
травматолога в Бердянській
поліклініці, отримав другу групу
інвалідності, пересувався за допомогою
костилів.

Стан здоров'я ОСОБА_6 після травми дуже
погіршився, він не міг самостійно себе
обслуговувати та перебував у
безпорадному стані, у зв'язку з чим вона
весь час опікувалась про нього,
купувала ліки, возила до медичних
установ, сплатила вартість операції та
надавала іншу допомогу, сплачувала
кредитні зобов'язання ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

Оскільки з ОСОБА_6 прожила більше семи
років, вважає, що має право на
спадкування у порядку четвертої черги.

Після смерті ОСОБА_6 спадкоємцями
першої черги є діти померлого - ОСОБА_4
та ОСОБА_5

Спадкове майно складається з житлового
будинку АДРЕСА_1.

В шестимісячний термін після смерті
ОСОБА_6 вона та відповідачі звернулись
до державної нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини, проте
нотаріус не може оформити її право на
спадкування, оскільки вона не
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
померлим та в померлого є спадкоємці
першої черги.

Вважає, що має право на спадкування
разом зі спадкоємцями першої черги
через те, що протягом тривалого часу
опікувалась, матеріальну
забезпечувала, надавала іншу допомогу
спадкодавцю, який із-за тяжкої травми
потребував по стороннього догляду та
перебував у безпорадному стані.

Після смерті ОСОБА_6 діти померлого
заперечують проти прийняття нею
спадщини.

Посилаючись на положення ст.ст.1259,1264 ЦК
України, просила встановити факт її
проживання з ОСОБА_6, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, однією сім'єю понад п'яти
років; визнати її спадкоємцем
четвертої черги за законом після
смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1;
змінити черговість одержання нею права
на спадкування, визнавши право на
спадкування за законом разом зі
спадкоємцями першої черги, а саме
ОСОБА_4, ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_6,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 13 травня
2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу,
в якій, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 (т.1, а.с.35).
Після його смерті відкрилась спадщина
у вигляді 4/5 частин житлового будинку
АДРЕСА_1 Запорізької області (т.1, а.с.38).

Позивачка ОСОБА_3 з померлим ОСОБА_6
проживала однією сім`єю без реєстрації
шлюбу, були пов`язані спільним побутом,
мали взаємні права та обов`язки і
спільний бюджет.

Після смерті ОСОБА_6 спадщину прийняли
відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5. які є
відповідно дочкою та сином померлого
(т.1, а.с.37,.39; т.2, а.с.8,9).

ОСОБА_3 звернулась до Бердянської
державної нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини 20.06.2013
року (т.1, а.с.37).

Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у
четверту чергу право на спадкування за
законом мають особи, які проживали зі
спадкодавцем однією сім'єю не менше як
п'ять років до часу відкриття спадщини.

У першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року № 7 "Про судову практику у справах
про спадкування" при вирішенні спору
про право на спадщину осіб, які
проживали зі спадкодавцем однією
сім'єю не менш як п'ять років до часу
відкриття спадщини (четверта черга
спадкоємців за законом), судам
необхідно врахувати правила ч. 2 ст. 3 СК
України про те, що сім'ю складають
особи, які спільно проживають,
пов'язані спільним побутом, мають
взаємні права та обов'язки. Зазначений
п'ятирічний строк повинен виповнитися
на момент відкриття спадщини і його
необхідно обчислювати з урахуванням
часу спільного проживання зі
спадкодавцем однією сім'єю до набрання
чинності цим Кодексом.

За положеннями ч.2 ст.1259 ЦК України,
фізична особа, яка є спадкоємцем за
законом наступних черг, може за
рішенням суду одержати право на
спадкування разом із спадкоємцями тієї
черги, яка має право на спадкування, за
умови, що вона протягом тривалого часу
опікувалася, матеріально
забезпечувала, надавала іншу допомогу
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Як роз'яснено в п.6 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 30
травня 2008 року "Про судову практику у
справах про спадкування", безпорадним
слід розуміти стан особи, зумовлений
похилим віком, тяжкою хворобою або
каліцтвом, коли вона не може самостійно
забезпечити умови свого життя,
потребує стороннього догляду, допомоги
та піклування.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 в частині
зміни черговості одержання права на
спадкування, суд першої інстанції
виходив з того, що позивачка ОСОБА_3 є
спадкоємцем четвертої черги за
законом, як така, що проживала з
померлим ОСОБА_7 однією сім`єю не менш
як п`ять років до часу відкриттям
спадщини, однак підстави для зміни
черговості у спадкуванні за законом, що
передбачені ч. 2 ст.1259 ЦК України,
відсутні.

Суд першої інстанції правильно
встановив правовідносини, які виникли
між сторонами, дав їм належну оцінку і
обґрунтовано відмовив позивачці у
задоволенні її вимог.

Доводи апеляційної скарги правильних
висновків суду не спростовують.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 помер у
віці 57 років (т.1, а.с.35), що за
класифікацією Всесвітньої організації
охорони здоров'я не свідчить про
похилий вік спадкодавця.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме: з медичній картки ОСОБА_6 (т. 1,
а.с.211), амбулаторної картки ОСОБА_6 (т. 1,
а.с. 209-210), виписки з історії хвороби
№805-91 (т.1, а.с.4), актів огляду ОСОБА_6 МСЕК
№359 від 28 квітня 2010 року, №440 від 14
квітня 2011 року, №474 від 03 травня 2012 року
(т. 2, а.с. 17-24), виписок з акту огляду МСЕК
(т.1, а.с.132-135), пояснень свідка ОСОБА_8,
яка працює головою Бердянської МСЕК,
04.01.2009 року ОСОБА_6 отримав перелом
шийки лівого стегна і знаходився на
стаціонарному лікуванні в
травматичному відділенні Бердянської
міської лікарні з 26.01.2009 року по 25.02.2009
року, внаслідок огляду 28.04.2010 року йому
була встановлена друга група
інвалідності на період оперативного
лікування на один рік.

За результатами повторного огляду
14.04.2011 року ОСОБА_6 продовжена друга
група інвалідності на один рік та дана
трудова рекомендація: може виконувати
роботи без важкого фізичного
навантаження і тривалої ходьби.
Виписані милиці і тростина.

Наступний огляд ОСОБА_6 проводився
03.05.2012 року і йому була встановлена
третя група інвалідності безстроково
та рекомендовано виконання роботи без
важкого фізичного навантаження і
тривалої ходьби, милиці, крючок для
взування, ортопедичні устілки.

За результатами оглядів: ОСОБА_6
проживає один, додаткових видів
допомоги не потребує, стан задовільний
(т. 2, а.с. 17-24).

Суд першої інстанції встановив, що
ОСОБА_6 був пенсіонером по інвалідності
та згідно довідок управління
Пенсійного Фонду України в
м.Бердянську отримував пенсію в
розмірі з 706 грн. до 994 грн. (т.1, а.с.131).

Суд з урахуванням довідок Бердянської
податкової інспекції про доходи ОСОБА_3
за період з 2006 року по 2013 рік (у 2007 році
її середньомісячний дохід складав 1159,61
грн., у 2008 році - 1123,08 грн., з 2010 року по
2013 рік дохід відсутній) дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність у позивача можливості
матеріально забезпечувати ОСОБА_6 (т.1.
а.с.204).

На підтвердження доводів про те, що
кошти, отримані від реалізації
належних їй золотих прикрас, витрачені
на лікування спадкодавця позивач не
надала жодного доказу.

Суд правомірно не взяв до уваги
посилання ОСОБА_3 на те, що кредитні
зобов'язання ОСОБА_6 та його дочки
ОСОБА_4, метою яких було проведення
операції ОСОБА_6 по заміні суглобу,
виконувались саме позивачкою за
особисті кошти.

Надавши критичну оцінку листам
Бердянського відділення ТОВ
«Фінансова компанія «Надія України»
від 01.07.2013 року, від 17.05.2013 року та 30.09.2013
року, зміст яких носить суперечливий
характер щодо особи - виконавця
зобов'язань за кредитним договором,
укладеним між фінансовою компанією і
ОСОБА_6, та за кредитним договором,
укладеним між фінансовою компанією і
ОСОБА_4, суд правильно вважав ці листи
недопустимими доказами, оскільки
суперечність листів сторонами усунуто
не було, а позивачем не надано
квитанцій на її ім»я, які б
підтверджували оплату грошових коштів
саме нею (т.1, а.с.20,56,57,80).

Крім того, матеріалами справи
встановлено, що операція по заміні
суглобу ОСОБА_6 проведена не була.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
недоведеність позову в частині
придбання ліків ОСОБА_6 за грошові
кошти ОСОБА_3, оскільки, по-перше, більшу
частину чеків, наданих на
підтвердження зазначених обставин,
неможливо прочитати через їх стан,
по-друге, позивачем не доведено
призначення померлому цих ліків,
по-третє, відсутні докази придбання їх
за особисті кошти.

Таким чином, оскільки позивачем не
надано беззаперечних доказів того, що
померлий ОСОБА_6 потребував постійного
стороннього догляду, допомоги через
безпорадний стан, а також доказів
матеріального забезпечення
спадкодавця, висновок суду першої
інстанції про відсутність підстав для
застосування положень ч.2 ст.1259 ЦК
України є вірним та таким, що
відповідає обставинам справи.

Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України суд
встановлює факти, від яких залежить
виникнення, зміна або припинення
особистих чи майнових прав фізичних
осіб, якщо законом не визначено іншого
порядку їх встановлення.

Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31 березня 1995 року № 5
"Про судову практику в справах про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення" роз'яснено, що суд вправі
розглядати справи про встановлення
родинних відносин, коли цей факт
безпосередньо породжує юридичні
наслідки.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного
Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про
судову практику у справах про
спадкування» передбачено, що справи
про спадкування розглядаються судами
за правилами позовного провадження,
якщо особа звертається до суду з
вимогою про встановлення фактів, що
мають юридичне значення, які можуть
вплинути на спадкові права й обов'язки
інших осіб, та (або) за наявності інших
спадкоємців і спору між ними.

З огляду на викладене, виникнення
особистих і майнових прав громадян, їх
зміну і припинення закон завжди
пов'язує з настанням чи зміною певних
обставин, тобто з юридичними фактами.

Суд першої інстанції звернув увагу на
зазначені положення закону та
врахував, що встановлення юридичного
факту проживання однією сім'єю
необхідно позивачу для визнання за
собою права на спадщину, тобто
необхідно для вирішення спору про
право, а тому, дійшовши висновку про те,
що вимоги ОСОБА_3 в частині визнання
права позивачки на спадкування разом
із спадкоємцями першої черги,
обґрунтовано відмовив в задоволенні
вимог в частині встановлення
зазначеного юридичного факту.

Інші приведені в апеляційній скарзі
доводи є такими, що не спростовують
висновків суду першої інстанції та не
можуть бути прийняті до уваги, оскільки
вони зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці.

За таких обставин колегія вважає, що
ухвалене в справі судове рішення
відповідає вимогам закону й підстави
для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 13 травня
2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: