Провадження № 2/369/2266/14
РІШЕННЯ

Іменем України

16.06.2014 року Києво-Святошинський
районний суд Київської області в
складі

головуючої судді
Ковальчук Л.М.,

при секретарі
Рябець А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2013 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2
про стягнення суми боргу за договором
позики, посилаючись на те, що вона є
його племінницею. Будучи мешканкою
АДРЕСА_1, і маючи бажання переїхати
ближче до столиці, вона могла
реалізувати свою мрію лише шляхом
придбання власного житла. Для
придбання у власність жилого будинку в
АДРЕСА_2, у ОСОБА_2 власних коштів у 2007
році не було, і він мав певні
заощадження, про що членам його родини
було відомо. Завдяки збігу таких
внутрішніх сімейних обставин ОСОБА_2,
взявши у нього в борг 50 000 доларів США,
купила у братів Костюченко жилий
будинок з надвірними будівлями,
розташований в АДРЕСА_2, оформивши
угоду договором купівлі-продажу від 12
квітня 2007 року. Розмір присадибної
земельної ділянки складав 0,25 га. При
цьому ОСОБА_2, взявши необхідну суму
валюти в борг у нього вдома,
напередодні оформлення угоди
власноручно написала розписку і дала
йому про те, що вона позичила у нього 50
000 доларів США для купівлі будинку і 0,25
га земельної ділянки в АДРЕСА_2.
Вказавши, що вона валюту бере в борг
терміном на 2 роки, ОСОБА_2 застерегла,
що вона залишає за собою право із 0,25 га
землі по АДРЕСА_2, використати 0,05 га
землі для подальшого будівництва
будинку і надвірних споруд для себе, а
раніше придбаний будинок і 0,20 га землі
продати і гроші повернути йому.
Скриставшись правом приватизації
присадибної земельної ділянки,
розташованої біля власного будинку,
ОСОБА_2 домоглась того, що Мироцька
сільська рада на 18 сесії 6 скликання
винесла рішення від 24 жовтня 2012 року №
3/20 про передачу їй в приватну власність
земельну ділянку площею 0,15 га для
будівництва та обслуговування жилого
будинку в межах села по АДРЕСА_2. На
підставі цього рішення вона 27 травня 2013
року отримала свідоцтво про право
власності на земельну ділянку площею
0,15 га в межах будинку, придбаного в
борг. Решта землі цього будинку
розміром 0,10 га відведено в резерв.
Таким чином, ОСОБА_2, скориставшись
родинними стосунками, придбавши за
його кошти у власність будинок, і
завдяки цьому-у власність земельну
ділянку, де побудувала для себе новий
будинок, забула про необхідність
повернення йому суми боргу.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1
просив стягнути з ОСОБА_2 на його
користь позику в розмірі 50 000 доларів
США, що еквівалентно сумі в
національній валюті України, та
понесені судові витрати, і вважати
строк позовної давності не пропущеним
з огляду на те, що в договорі сама
ОСОБА_2 строк виконання договору
пов»язала з терміном реалізації того
будинку, який купила за гроші, взяті в
борг.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позовні вимоги підтримав і просив
позов задовольнити. У судовому
засіданні відповідач ОСОБА_2 і
представник відповідача позов не
визнали і заперечували проти його
задоволення. Також представник
відповідача ОСОБА_2 подав суду заяву
про застосування судом строку позовної
давності і просив відмовити в
задоволенні позовних вимог з підстав
попущення позивачем строку позовної
давності.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які
беруть участь у справі, дослідивши
письмові докази, дійшов висновку, що
позов підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов"язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно вимог ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов"язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій же сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій же
кількості, такого ж роду та такої ж
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку,
встановлені договором.

Згідно вимог ст. 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов"язання.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 позичила 50 000 доларів США для
покупки будинку і двадцяти п»яти соток
землі в АДРЕСА_2 у ОСОБА_1 терміном на
два роки, при всьому цьому вона
залишила за собою право із двадцяти
п»яти соток землі по АДРЕСА_2,
використати п»ять соток землі для
подальшого будівництва будинку і
надвірних споруд для себе, а раніше
куплений будинок і двадцять п»ять
соток землі продати і гроші повернути
ОСОБА_1, про що власноручно видала
письмову розписку, датовану 2007 року.

Однак, як пояснив позивач ОСОБА_1 в
судовому засіданні, відповідач ОСОБА_2
до даного часу борг добровільно не
повернула.

Як встановлено в судовому засіданні,
відповідач ОСОБА_2 видала доручення
відповідачу ОСОБА_1 здійснювати від її
імені дії, спрямовані на продаж
належного їй будинку АДРЕСА_2. Однак, як
пояснив позивач ОСОБА_1, в грудні 2013
року ОСОБА_2 скасувала видане на його
ім»я доручення на право продажу
належного їй будинку, в зв»язку з чим
він зрозумів з дій відповідача, що
кошти йому вона не поверне, і звернувся
до суду з позовом про стягнення з неї
боргу.

Відповідач ОСОБА_2 підтвердила в
судовому засіданні, що вона дійсно
видала доручення позивачу ОСОБА_1 на
право продажу від її імені належного їй
на праві власності жилого будинку,
однак в грудні 2013 року вона скасувала
дане доручення, так як у неї відпала
потреба продавати вказаний будинок.
Відповідач ОСОБА_2 також підтвердила,
що дійсно видавала боргову розписку
про позику нею у позивача ОСОБА_1 50 000
доларів США.

Доводи відповідача ОСОБА_2 в судовому
засіданні, що вона не позичала у
позивача ОСОБА_1 згідно виданої неї
боргової розписки 50 000 доларів США, а
лише написала проект даної розписки
без отримання вказаних коштів,
необгрунтовані, оскільки не
підтверджуються ніякими доказами.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що ОСОБА_2 не виконує належним
чином взяті зобов"язання по поверненню
коштів за договором позики, а тому
позов підлягає задоволенню і з
відповідача на користь позивача слід
стягнути 586 440 грн., що еквівалентно 50 000
доларів США, за договором позики.

Суд не вбачає підстав для застосування
строку позовної давності, оскільки в
борговій розписці був обумовлений
сторонами договору позики строк
повернення коштів, а саме повернення
коштів мало відбутись після продажу
будинку. Оскільки відповідач
відмовилась від його продажу в грудні
2013 року, про що зазначила сама
відповідач в судовому засіданні, а тому
у позивача ОСОБА_1 виникло право на
звернення до суду з позовом про
стягнення боргу з ОСОБА_2.

Також з відповідача на користь
позивача слід стягнути судовий збір в
розмірі 3 441 грн. відповідно до вимог ст.
88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 257, 261, 267, 625, 1046, 1049, 1050 ЦК
України, ст. ст. 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 за договором позики 50 000 доларів
США, що еквівалентно 586 440 грн., та
понесені витрати по сплаті судового
збору в розмірі 3441 грн..

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Київської області через
Києво-Святошинський районний суд
Київської області шляхом подання
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня проголошення рішення суду або
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення в разі відсутності
в судовому засіданні осіб, які брали
участь у справі, під час проголошення
судового рішення.

Суддя
Ковальчук Л.М.