Справа № 362/6199/13-ц Головуючий у І
інстанції Медведєв К.В.Провадження №
22-ц/780/3798/14 Доповідач у 2
інстанції МатвієнкоКатегорія 29
УХВАЛА

Іменем України

10 липня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого судді: Матвієнко
Ю.О.,

суддів:
Волохова Л.А., Мельника Я.С.,

при секретарі:
Микитенко Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Києві
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на заочне рішення
Васильківського міськрайонного суду
Київської області від 12 лютого 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про відшкодування моральної шкоди,
завданої здоров»ю внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_1 про
відшкодування моральної шкоди,
завданої здоров»ю внаслідок ДТП,
посилаючись на те, що 15 серпня 2012 року
близько 2 години ночі на 114 км. + 700 м.
автодороги Ульянівка - Миколаїв Р-06
Миколаївської області трапилася ДТП,
внаслідок якої йому було завдано
тілесних ушкоджень, які при їх
виникненні несли загрозу для його
життя і за цією ознакою відносяться до
тяжких тілесних ушкоджень. Винним у ДТП
є відповідач ОСОБА_1, якого вироком
Арбузинського районного суду
Миколаївської області від 12 вересня 2013
року було визнано винним у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України з
призначенням покарання у вигляді
позбавлення волі строком на 3 роки із
звільненням від відбування основного
покарання на підставі ст. 75 КК України з
випробуванням на 1 рік.

Протиправними діями ОСОБА_1
позивачу завдано моральної шкоди, яка
полягає в тому, що він переніс сім
загальних оперативних втручань та
змушений перенести ще декілька
операцій в майбутньому. Після ДТП
ОСОБА_2 тривалий час перебував на
стаціонарному лікуванні, потребував
постійного стороннього догляду та
пересувався лише за допомогою
інвалідного візка; надалі позивачу
дозволена хода на милицях та за
допомогою медичного ціпка. Рани до
цього часу не загоїлись, лікування та
реабілітація триватимуть ще
невизначено довгий час. Крім того, з
часу ДТП ОСОБА_2 втратив працездатність
та став інвалідом І-ї групи, в зв'язку з
чим отримує мізерну пенсію, що привело
до скрутного матеріального становища
всю його сім'ю. Через травми позивач не
має змоги належним чином допомагати
дружині у вихованні їх спільних дітей.
Моральних страждань позивач зазнав і
від усвідомлення того факту, що
відповідач після ДТП належним чином не
турбувався про стан його здоров'я, лише
наприкінці 2012 року сплатив йому 11 000
грн., що є незначною сумою для покриття
його фізичних та моральних страждань.

Враховуючи тяжкість заподіяних
тілесних ушкоджень та тривалість
фізичних страждань, позивач оцінив
розмір завданої йому моральної шкоди у
150 000 грн., які і просив стягнути з
відповідача на свою користь.

Заочним рішенням Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 12 лютого 2014 року позов задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 50 000 грн. моральної шкоди. В решті
позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
відповідач подав на нього апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просив рішення суду скасувати та
закрити провадження у справі.

Заслухавши доповідь доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги,
виходячи з наступного.

Судом першої інстанції
встановлено, що 15 серпня 2012 року
близько 2 години ночі на 114 км. + 700 м.
автодороги Ульянівка - Миколаїв Р-06
Миколаївської області ОСОБА_1,
рухаючись на автомобілі НОМЕР_1 з
бортовим причепом, поза межами
населеного пункту з боку міста
Вознесенськ у напрямку міста
Южноукраїнська, у темний час доби із
ввімкненим ближнім світлом фар
головного освітлення, в порушення
вимог п.п. 10.1., 16.13. ПДР України, не
переконавшись, що його маневр буде
безпечним для інших учасників
дорожнього руху, почав здійснювати
маневр повороту керованого ним
автомобіля ліворуч, при цьому не надав
перевагу зустрічному автомобілю
НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2, який
рухався зі сторони м. Южноукраїнська по
головній дорозі, який не мав технічної
можливості запобігти
дорожньо-транспортній пригоді,
внаслідок чого відбулося зіткнення
автомобілів, у ході якого ОСОБА_2
отримав тяжкі тілесні ушкодження у
вигляді відкритого
внутрішньо-суглобного багато
відламкового переламу лівої стегнової
кістки в нижній третині із зміщенням
уламків, відкритого переламу обох
кісток правої гомілки в середній
третині із зміщенням уламків.

Вищевказані обставини встановлені
вироком Арбузинського районного суду
Миколаївської області від 12 вересня 2013
року, яким ОСОБА_1 було визнано винним у
вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286
КК України з призначенням покарання у
вигляді позбавлення волі строком на 3
роки із звільненням від відбування
основного покарання на підставі ст.75 КК
України з випробуванням на 1 рік.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України
вирок у кримінальному провадженні, що
набрав законної сили, або постанова
суду у справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Згідно абз. 4 п. 4 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №4 від 01.03.2013 року "Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки" відповідно до
частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Зважаючи на те, що вироком суду
встановлено вину відповідача у
заподіянні позивачу тяжких тілесних
ушкоджень, законним та обґрунтованим є
висновок суду першої інстанції про
наявність підстав для задоволення
позову та стягнення з відповідача на
користь позивача завданої йому
моральної шкоди, оскільки такий
висновок суду підтверджується
обставинами справи та відповідає
змісту ст. 23 ЦК України, відповідно до
якої особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає: 1) у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи. Моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується
одноразово, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Погоджується колегія суддів і з
розміром відшкодування, визначеним
судом першої інстанції, оскільки при
його визначенні судом було враховано,
що позивач ОСОБА_2, будучи водієм за
професією, внаслідок ДТП з вини ОСОБА_1
втратив можливість працювати за фахом,
переніс складні медичці операції,
перебуваючи в лікарні переносив
фізичний біль та страждання, став
внаслідок ДТП інвалідом 2-ої групи, має
обмеження в русі та навантаженнях,
пересувається за допомогою ціпка та
переносить страждання в зв»язку з
відсутністю в нього можливості
забезпечувати себе та сім»ю. На
підставі наведених обставин справи,
враховуючи вимоги розумності та
справедливості, розмір моральної
шкоди, стягнутий з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 - 50 000 грн., визначений судом
першої інстанції обґрунтовано і
підстав для його зміни немає.

Доводів, які б спростували
законність та обґрунтованість
ухваленого судом першої інстанції
рішення, апеляційна скарга ОСОБА_1 не
містить.

Оскільки судом першої інстанції
повно і всебічно з'ясовані всі
обставини справи, дана належна правова
оцінка доказам, висновки суду
відповідають фактичним обставинам
справи, а ухвалене рішення відповідає
вимогам матеріального і
процесуального права, підстави для
його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315
ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Заочне рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 12 лютого 2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: