АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

Іменем України

3 липня 2014 року Колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі
:

головуючого - судді
Кулікової С.В.

суддів - Білич
І.М., Поліщук Н.В.,

при секретарі -
Клінчук О.М.,

за участю представника відповідача -
ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 30 квітня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення суми за
договором позики,

перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів, -

№ апеляційного провадження:
22-ц/796/7815/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Неганова Н.В.Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Кулікова
С.В.В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з
вищевказаним позовом, який в ході
розгляду справи уточнив, посилаючись
на те, що 30.12.2011 між сторонами укладено
договір позики, на підтвердження якого
відповідач видав позивачу розписку про
отримання в борг 70 000 євро. Строк
повернення грошових коштів за
розпискою - один місяць з дня вимоги.
14.06.2013 ОСОБА_4 направив ОСОБА_3
повідомлення телеграфом з вимогою про
повернення грошових коштів сумі 70 000
євро або еквівалент в національній
валюті України. Відповідач отримав
повідомлення особисто 19.06.2013, однак
грошові кошти в установлений розпискою
строк не повернув. В 2013 році відповідач
повернув позивачеві частину грошових
коштів, а саме 7 000 євро. Решту грошових
коштів відповідачем не повернуто.
Позивач просить стягнути з ОСОБА_3 63 000
євро в гривневому еквіваленті, що
станом на 30.04.2014 становить 996 203 гривні 37
копійок, а також судові витрати.

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 30 квітня 2014 року позов
задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3
на користь ОСОБА_4 суму в розмірі 980 871
грн. 02 коп., витрати по сплаті судового
збору в розмірі 3 441 грн., а всього
стягнуто 984 312 гривень 02 копійки.

Не погодившись з таким рішенням суду,
ОСОБА_3 звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати та
ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_4 у
задоволенні його позовних вимог та
стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
витрати пов'язані зі сплатою судового
збору у розмірі 1 720 грн. 50 коп.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що суд
першої інстанції двояко оцінив надані
відповідачем докази про повернення
грошових коштів, адже із всіх розписок
про повернення відповідачем грошових
коштів позивачу, суд визнав тільки 5
розписок на загальну суму 7 969,62 Євро,
решту розписок суд першої інстанції
без будь-яких обґрунтованих пояснень
не прийняв до уваги, не дивлячись на те,
що всі розписки однакової форми і
містили підпис ОСОБА_4, дату і суму
грошей. Цей факт свідчить про
заангажованість суду, необ'єктивність
розгляду та необґрунтованість
висновків.

Також на думку апелянта, в матеріалах
справи немає жодних пояснень такого
вибіркового ставлення до однакових
доказів, окрім волі ОСОБА_4 висловленої
усно.

Крім того, апелянт вважає, що позивач
відмовився від проведення
почеркознавчої експертизи щодо
встановлення достовірності його
підпису на розписках, ініціатором якої
виступав на початку судового процесу,
наводить апелянта на думку, що підпис
на розписках ставив Позивач
власноручно, але боїться підтвердження
цього факту.

В судовому засіданні представник
відповідача підтримав доводи
апеляційної скарги, просив її
задовольнити з підстав, викладених у
ній.

Представник позивача заперечував
проти апеляційної скарги за
необґрунтованістю її доводів.

Заслухавши доповідь судді Кулікової
С.В., пояснення сторін, з'ясувавши
обставини справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно положень ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є:
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачем не доведений факт
повернення позивачу за договором від
30.12.2011 року грошових коштів, зазначених
у бухгалтерських бланках, при цьому суд
не прийняв до уваги доводи позивача про
те, що розписка від 05.11.2012 року про
отримання ОСОБА_4 грошових коштів в
розмірі 9 959 гривень не стосується
повернення відповідачем грошей за
договором від 30.12.2011 року, тому визнав
цю суму поверненням частини позики і
врахував її при визначенні суми, що
підлягає стягненню з відповідача за
договором позики від 30.12.2011 року, проте
не прийняв до уваги надані ОСОБА_3
документи про передачу грошей,
оскільки в них не зазначено, що грошові
кошти передає відповідач і саме за
договором від 30.12.2011 року.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду та вважає його
помилковим, виходячи з наступного.

Положення ч.2 ст.59 ЦПК України
встановлюють, що обставини справи, які
за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування. За змістом
частини 3 статті 10 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень. Положення
ст.60 ЦПК України покладає обов'язок
доказування на сторін, суд не може
збирати докази за власною ініціативою.

Колегія суддів не погоджується з
наданою судом першою інстанцією
оцінкою розпискам про повернення
грошових коштів за договором позики
від 30.12.2011 року, в яких не зазначено, що
грошові кошти передає відповідач і
саме за договором від 30.12.2011 року,
оскільки судом не встановлено
будь-яких інших боргових відносин між
сторонами, за яким відповідач мав
передавати кошти позивачу.

Крім того, згідно п. 28 постанови Пленуму
Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 р.
«Про застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції», якщо при дослідженні
письмових доказів особою, яка бере
участь у справі, буде подана заява про
те, що доданий до справи або поданий
іншою особою для ознайомлення документ
викликає сумнів з приводу його
достовірності або є фальшивим, особа,
яка подала цей документ, може просити
суд виключити його з числа доказів і
розглядати справу на підставі інших
доказів. При відсутності з її боку
таких процесуальних дій особа, яка
подала заяву, повинна подати
відповідні докази, що спростовують
значення відомостей оспорюваного
документа і могли бути підставою
неприйняття його до уваги під час
оцінки доказів.

Якщо суд дійде висновку, що доказ є
недопустимим, він не бере цей доказ до
уваги, тобто не може обґрунтовувати ним
своє рішення. Разом з тим суд повинен у
мотивувальній частині рішення
зазначити, чому саме він цей доказ
відхиляє.

Суд першої інстанції в оскаржуваному
рішенні зазначив, що позивач
заперечував факт повернення грошових
коштів, пояснивши, що надані
відповідачем копії документів не є
розписками про повернення грошових
коштів за договором позики від 30.12.2011
року, крім того ці документи, з показів
позивача, були відповідачем підроблені
в частині написання їх дати видачі,
документи стосуються інших відносин з
підприємством відповідача.

Таким чином, лише на підставі
зазначених позивачем обставин, суд
першої інстанції визнав розписки
неналежним доказом на підтвердження
повернення відповідачем грошових
коштів за договором позики від 30.12.2011
року.

З вищевикладеного, колегія суддів
погоджується з доводами апеляційної
скарги про неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи
та невідповідність висновків суду
обставинам справи і, відповідно до
повноважень, наданих їй ст. 309 ЦПК
України, скасовує рішення суду першої
інстанції та ухвалює нове про відмову у
задоволенні пред'явленого позову з тих
підстав, що при дослідженні відхилених
як доказ судом першої інстанції
розписок, які мають вигляд бланку
бухгалтерської звітності, в яких
зазначено позивача особою, яка отримує
кошти про що міститься підпис
останнього, та з яких вбачається
отримання ним коштів з урахуванням
письмових розписок на загальну суму, що
відповідає сумі, яка була ним дана у
борг. При цьому, позивачем не доведено
факт отримання цих коштів за будь-яким
іншим договором, про який в судовому
засіданні вказував як представник
позивача, так і сам позивач.

Також, в порядку ст. 88 ЦПК України,
відповідачу, як стороні, на користь
якої ухвалено рішення, суд присуджує з
відповідача понесені ним і
документально підтверджені судові
витрати, а саме суму судового збору за
подання апеляційної скарги у розмірі 1
720 грн. 50 коп.

На підставі вказаного, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, рішення Подільського
районного суду м. Києва від 30 квітня 2014
року належить скасувати та постановити
нове, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Керуючись ст.ст.218, 303, 307, 309, 313-314, 316, 317
ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И
Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 30 квітня 2014 року задовольнити.

Рішення Подільського районного суду м.
Києва від 30 квітня 2014 року скасувати,
постановити нове, яким в задоволенні
позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення
суми за договором позики відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
судові витрати, пов'язанні зі сплатою
судового збору у розмірі 1 720 (одна
тисяча сімсот двадцять) грн. 50 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: