Номер провадження: 22-ц/785/6226/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного
суду Одеської області у складі:

головуючого - Ващенко Л.Г.

суддів - Вадовської Л.М., Плавич
Н.Д.

при секретарі - Орловій С.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3
на рішення Суворовського районного
суду м. Одеси від 13 травня 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про вселення,
встановлення порядку користування
жилим приміщенням, усунення перешкод у
користуванні приміщенням і за
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3
про усунення перешкод у користуванні
власністю шляхом виселення,

ВСТАНОВИЛА:

25.12.2013 року, ОСОБА_3, звернулась із
позовом про вселення її у квартиру
АДРЕСА_1, встановлення порядку
користування жилим приміщенням і
зобов'язання не чинити перешкод у
користуванні жилим приміщенням.

Позов обгрунтовано тим, що вона
зареєстрована у спірному жилому
приміщенні, однак не може проживати у
ньому, оскільки ОСОБА_4 перешкоджає їй у
користуванні квартирою, змінила замки
на дверях і нові ключі не передала.
Зазначені обставини були встановлені
рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 27.02.2013 року у справі за
позовом ОСОБА_4 про визнання позивачки
такою, що втратила право користування
спірним жилим приміщенням і виселення.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4
неправомірно перешкоджає їй у
користуванні квартирою, позивачка
просила позов задовольнити.

Ухвалаю Суворовського районного
суду м. Одеси від 03.03.2014 року до участі у
справі залучена ОСОБА_5, яка є власником
спірної квартири (а.с.25).

ОСОБА_4 подала письмові
заперечення на позов, зазначаючи,
що позивачка не є родичкою і
тимчасово мешкала у спірній
квартирі, яка за договором довічного
утримання від 25.07.2012 року перейшла у
власність ОСОБА_5

ОСОБА_5 позов не визнала,
звернулась із зустрічним позовом про
усунення перешкод у здійсненні права
власності шляхом виселення з квартири
ОСОБА_3

Рішенням Суворовського районного
суду м. Одеси від 13.05.2014 року ОСОБА_3 у
позові відмовлено, зустрічний позов
ОСОБА_5 задоволено.

Суд усунув перешкоди у здійсненні
права власності ОСОБА_5 шляхом
виселення ОСОБА_3 зі спірної квартири.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати,
постановити нове рішення про
задоволення первісного позову та
про відмову у

зустрічному позові, посилаючись на
неповне з'ясування обставин справи і
необгрунтованість задоволення
зустрічного позову.

2

У засіданні колегії суддів
представник ОСОБА_5 скаргу не визнав.
ОСОБА_3 і її представник, відповідачі
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у засідання колегії
суддів не з'явились.

Рішення суду першої інстанції
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення на підставі ст. 309 ч.1
п.п.2,3 ЦПК України.

Згідно зі ст. 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України,
підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення є невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

Позивачка ОСОБА_3 просила вселити
її у квартиру АДРЕСА_1, встановити
порядок користування жилим
приміщенням та зобов'язати
відповідачку не чинити перешкод у
користуванні з тих підстав, що вона
зареєстрована у спірній квартирі, а
відповідачка ОСОБА_4 перешкоджає їй у
користуванні кватирою, оскільки
встановила нові замки у дверях і не
впускає у квартиру, що, зокрема
встановлено рішенням Суворовського
районного суду м. Одеси від 27.02.2013 року у
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
визнання такою, що втратила право
користування жилим приміщенням та
виселення (а.с.1,2).

Позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню
частково зважаючи на наступне.

Між сторонами виникли
правовідносини з користування жилим
приміщенням у квартирі приватного
житлового фонду, які регулюються
нормами ЖК України.

Встановлено, що до 25.07.2012 року
власником квартири АДРЕСА_2 була
ОСОБА_4 (а.с.9).

У квартирі АДРЕСА_1 постійно
зареєстровані ОСОБА_4 (з 26.07.1985 року) і
ОСОБА_3 (з 13.08.2001 року, а.с.35,42).

Наведене свідчить про те, що у
серпні 2001 року ОСОБА_3, у встановленому
законом порядку, зі згоди власника
жилого приміщення ОСОБА_4,
зареєструвала своє постійне
проживання у спірному жилому
приміщенні, і, як наймач жилого
приміщення займає жиле приміщення без
визначення строку.

Таким чином, між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у
2001 році фактично укладено договір
найму жилого приміщення без визначення
строку користування.

У 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3
виникли конфлікти з приводу
користування спірним жилим
приміщенням і рішенням Суворовського
районного суду м. Одеси від 27.02.2013 року
ОСОБА_4 відмовлено у позові до ОСОБА_3
про визнання такою, що втратила право
користування жилим приміщенням й
виселення (а.с. 9).

На підставі договору довічного
утримання від 25.07.2012 року власником
спірної квартири стала ОСОБА_5 (а.с.
22,34,41).

ОСОБА_4, користувач спірної квартири
і ОСОБА_5, новий власник спірної
квартири, не визнають право ОСОБА_3 на
користування жилим приміщенням і
перешкоджають їй у користуванні
квартирою (а.с.32,33,38-40).

Зважаючи на те, що ОСОБА_3 з 2001 року
постійно зареєстрована у спірній
квартирі приватного житлового фонду,
фактично є наймачем жилого приміщенння
на невизначений строк, відповідно до
ст. ст. 156,158 ЖК України, вона має право на
користування спірним жилим
приміщенням разом із власником цього
приміщення і членами сім'ї власника та
іншими особами, які правомірно
проживають у жилому приміщенні.

За таких обставин, вимоги ОСОБА_3 у
частині вселення її у спірне жиле
приміщення і зобов'язання відповідачів
не перешкоджати у користуванні жилим
приміщенням підлягають задоволенню,
оскільки доведені та грунтуються на
законі.

Разом з тим , вимоги про
встановлення порядку користування
жилим приміщенням задоволенню не
підлягають, оскільки всупереч ст. 60 ЦПК
України, позов у цій частині належними
та допустимими доказами не доведено.

Колегія суддів відмовляє у
зустрічному позові виходячи із
наступного.

З 25.07.2012 року, на підставі договору
довічного утримання, ОСОБА_5 стала
власником квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_5 вважає, що ОСОБА_3 є
тимчасовим мешканцем у спірній
квартирі і просить виселити останню з
підстав ст. 818 ЦК України та ст.98 ЖК
України (а.с.38-40).

Між тим встановлено, що ОСОБА_3 є
наймачем та правомірним користувачем
спірного

3

жилого приміщення, у якому
зареєстрована постійно з 2001 року і до
цього часу.

За змістом ст. 170 ЖК України, при
переході права власності на квартиру,
в якій знаходиться здане в найом жиле
приміщення, до іншої особи договір
найму зберігає силу до закінчення
зазначеного у ньому строку, а якщо
договір укладено без зазначення
строку, новий власник квартири вправі
вимагати його розірвання з підстав ст.
168 ЖК України.

Відповідно до ст. 168 ч. 4 ЖК України,
договір найму жилого приміщення на
невизначений строк може бути
розірвано за вимогою наймодавця, якщо
наймач систематично руйнує чи псує
жиле приміщення або використовує його
не за призначенням чи систематичним
порушенням правил співжиття робить
неможливим для інших проживання з ними
в одній квартирі, а також у разі
систематичного невнесення наймачем
квартирної плати і плати за комунальні
послуги.

У встановленому законом порядку
(ст. 168 ЖК України), договір найму жилого
приміщення між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не
розірвано.

Всупереч ст. 60 ЦПК України, ОСОБА_5,
належними та допустимими доказами не
довела того факту, що ОСОБА_3 є
тимчасовим мешканцем спірного жилого
приміщення, у зв'язку з чим колегія
суддів відмовляє ОСОБА_5 у позові за
недоведеністю вимог.

Відповідно до ст. 88 ч. 3 ЦПК
України, з відповідачів ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 на користь держави підлягають
стягненню судові витрати, оскільки
ОСОБА_3, як інвалід 2 групи, звільнена
від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1
п.п.3,4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області,

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Рішення Суворовського
районного суду м. Одеси від 13
травня 2014 року

- скасувати.

Позов ОСОБА_3 - задовольнити
частково.

Вселити ОСОБА_3 у квартиру
АДРЕСА_3 і зобов'язати ОСОБА_4, ОСОБА_5 не
чинити перешкод ОСОБА_3 у користуванні
квартирою АДРЕСА_1

Відмовити ОСОБА_3 у позові до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про встановлення порядку
користування жилим приміщенням.

Відмовити ОСОБА_5 у позові до
ОСОБА_3 про усунення перешкод у
здійсненні права власності шляхом
виселення з жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на
користь держави судовий збір, з кожної,
по 243 (двісті сорок три) гривні 60
копійок.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення.

Рішення апеляційного суду може бути
оскаржено у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
із розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської
області
Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Н.Д. Плавич