АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2014 року Колегія суддів судової
палати з цивільних справ Апеляційного
суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів - Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі - Троц В.О.

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_4 на рішення Деснянського
районного суду м. Києва від 19 травня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про визначення порядку
користування квартирою та розподіл
особового рахунку між співвласниками,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернулася з
позовом до ОСОБА_2 (свого батька), в
якому просила суд встановити порядок
користування квартирою АДРЕСА_1
наступним чином: виділити у її
користування ізольовану житлову
кімнату №6 площею 10,3 кв.м. з поділом
особистого рахунку, а відповідачу
виділити у користування ізольовану
житлову кімнату №8, площею 9,9 кв.м., а
житлову кімнату №7 площею 17,1 кв.м.,
ванну кімнату, кухню і інші підсобні
приміщення залишити в загальному
користуванні власників квартири,
посилалась на те, що вона і відповідач є
власниками в рівних долях вказаної
квартири, однак відповідач одноособово
користується спірною квартирою,
позбавляючи її права на користування
житлом.

Справа № 754/4030/14 № апеляційного
провадження:22-ц/796/8929/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Смирнова
Є.П.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Саліхов В.В. Рішенням
Деснянського районного суду м. Києва
від 19.05.2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить
рішення скасувати та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити її позовні
вимоги в повному обсязі, посилаючись на
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права. Зазначала, що не
погоджується з висновком суду про
порушення житлових прав відповідача у
разі задоволення її позовних вимог,
оскільки запропонований нею порядок
користування спірною квартирою
суттєво не зменшує розмір житлової
площі квартири, яка припадає на кожного
співвласника відповідно до його частки
та є рівнозначним з урахуванням площі
кімнати, яка залишається у загальному
користуванні .

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які приймали участь в судовому
засіданні, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає , що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4, суд першої
інстанції виходив з того, що між
сторонами відсутній спір щодо
користування квартирою та оплати за
неї житлово-комунальних послуг та, що
встановлення вказаного позивачем
порядку порушить інтереси відповідача
.

З такими висновками суду колегія
суддів погодитись не може.

Відповідно до ст. 358 і ст. 391 ЦК
України право спільної часткової
власності здійснюється співвласниками
за їхньою згодою. Співвласники можуть
домовитись про порядок володіння та
користування майном, що є їх спільною
частковою власністю. Кожен із
співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна, яка
відповідає його частці у спільній
частковій власності.

Власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

При розгляді справи в апеляційному
суді встановлено, що відповідно до
свідоцтва про право власності,
виданого 13.11.2006 року Відділом
приватизації Деснянської районної у м.
Києві державної адміністрації,
квартира АДРЕСА_1 належить в рівних
долях ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (по Ѕ кожному).
Згідно технічної характеристики
спірна квартира складається з трьох
кімнат жилою площею 37,3 кв.м., при цьому
площа кімнат складає 9,9 кв.м., 17,1 кв.м. та
10,3 кв.м. Крім того, кімнати площею 9,9
кв.м. та 17,1 кв.м. є суміжними.

Пленум Верховного Суду України в
абзаці 2 п.6 постанови «Про практику
застосування судами законодавства, що
регулює право приватної власності на
житловий будинок» від 14.10.1991р. №7
роз'яснив, що у разі виділу частки
будинку неможливий, суд вправі за
заявленим про це позовом встановити
порядок користування відособленим
приміщенням (квартири, кімнати) такого
будинку. У цьому разі окремі підсобні
приміщення (коридор, кухня тощо) можуть
бути залишені у загальному
користуванні учасників спільної
часткової власності. Порядок
користування житловими приміщеннями
може бути встановлений і між
учасниками спільної сумісної
власності.

Враховуючи, що площа кімнати, яку
позивач просить виділити йому в
користування - 10,3 кв.м., є меншою за
площу, що припадає на його частку у
праві власності на квартиру, а жила
кімната, яка б відповідала вказаній
частці, у квартирі відсутня, то
виділення йому в користування
вказаної кімнати , а відповідачу -
кімнату 9,9 кв.м з лоджією - не
порушуватиме права позивача та
відповідача, адже квартира
залишається у спільній частковій
власності сторін. Оскільки частки
співвласників у спірній квартирі є
ідеальними, то кожному з них належить
не частка у спільному майні, а частка у
праві власності на це майно, тобто
право кожного із співвласників
поширюється на квартиру в цілому, а не
на певну її частину тому визначення
порядку користування який
запропонувала позивач не буде
порушувати права та інтереси сторін.

Також матеріали справи свідчать про те,
що у сторін по справі відсутня взаємна
згода на здійснення права спільної
часткової власності та неможливість у
добровільному порядку встановити
порядок володіння і користування
спільним майном, а також право позивача
на судовий захист, встановлення
судовим рішенням порядку користування
квартирою.

Проте, суд першої інстанції на данні
обставини уваги не звернув на ту
обставину, що позивач фактично
позбавлений можливості користуватись
житловим приміщенням у спірній
квартирі та просив виділити йому у
користування лише одну з трьох кімнат
квартири, що менше, належної йому
частки у спільній частковій власності.

Що стосується позовних вимог про поділ
особистого рахунку позивача та
відповідача, то колегія суддів вважає
їх передчасними і такими, що не
підлягають задоволенню, оскільки
наявність самого рішення про
визначення порядку користування
спірною квартирою буде підставою для
його поділу.

Оскільки суд першої інстанції свого
висновку дійшов внаслідок
неправильного застосування норм
матеріального права, що підлягали
застосуванню у спірних
правовідносинах та всупереч
фактичним обставинам справи, ухвалене
у справі рішення не можна визнати
законним і обґрунтованим, а тому таке
рішення, згідно п. 3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК
України, належить скасувати та
ухвалити нове рішення про часткове
задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, ст.ст.359,
391 ЦК України, керуючись ст.ст. 303,307,309
ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити частково .

Рішення Деснянського районного
суду м. Києва від 19 травня 2014 року
скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Встановити порядок користування
квартирою АДРЕСА_1 наступним чином -
виділити у користування ОСОБА_4
ізольовану житлову кімнату №6 площею
10,3 кв.м. , виділити у користування
ОСОБА_2 ізольовану житлову кімнату №8,
площею 9,9 кв.м. з лоджією , а житлову
кімнату №7 площею 17,1 кв.м., ванну
кімнату, кухню і інші підсобні
приміщення залишити в загальному
користуванні власників квартири.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
судові витрати у сумі 365 (триста
шістдесят п'ять ) гривен 40 копійок .

Рішення суду апеляційної
інстанції набирає чинності негайно з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: