Номер провадження: 22-ц/785/5114/14
Головуючий у першій інстанції Целух
Доповідач Троїцька Л. Л.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2014 року
м.
Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Троїцької Л.Л.,

суддів - Кварталової А.М., Таварткіладзе
О.М.,

при секретарі - Швець В.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
неустойки (пені) за прострочення по
сплаті аліментів за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 31 березня 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

27.12.2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_3 та просила стягнути з
останнього на її користь неустойку
(пеню) за прострочення по сплаті
аліментів у сумі 28 243,80 грн.

Позов обґрунтувала тим, що вона
перебувала в зареєстрованому шлюбі з
відповідачем, від якого народилися
діти: син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 18.07.2011 року шлюб між ними
розірвано.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 28.03.2013 року стягнуто з
ОСОБА_3 на її користь аліменти на
утримання малолітнього сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, встановленого на
відповідний період законом, щомісячно,
починаючи з 06.09.2012 року й до ІНФОРМАЦІЯ_5
включно, а з 10.07.2015 року в розмірі 1/8
частини від всіх видів його заробітку
(доходу), але не менше, ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, встановленого на
відповідний період законом, щомісячно
до досягнення повноліття сина ОСОБА_4,
тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4; стягнуто з ОСОБА_3
на її користь аліменти на утримання
його малолітньої дочки ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, встановленого на
відповідний період законом, щомісячно,
починаючи з 06.09.2012 року й до ІНФОРМАЦІЯ_5
включно, а з 10.07.2015 року в розмірі 1/8
частини від всіх видів його заробітку
(доходу), але не менше, ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, встановленого на
відповідний період законом, щомісячно
до досягнення повноліття дочки ОСОБА_5,
тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6.

Згідно виконавчого листа, виданого
Малиновським районним судом м. Одеси
від 29.04.2013 року, відповідач мав
сплачувати на її користь аліменти на
утримання дітей. За даним виконавчим
листом було відкрито виконавче
провадження.

Відповідач аліменти сплачував
нерегулярно та не в повному об'ємі, у
зв'язку з чим по ним утворилась
заборгованість. Згідно розрахунку по
сплаті аліментів старшого державного
виконавця Росоловської М.В.,
затвердженого начальником першого
Суворовського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції заборгованість
відповідача з 06.09.2012 року по 01.10.2013 року
складає: на утримання ОСОБА_4 - 3949,47 грн.
та на утримання ОСОБА_5 - 3292,55 грн. (а.с.2-3).

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 31.03.2014 року позов ОСОБА_2
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
неустойку (пеню) за прострочення по
сплаті аліментів у сумі 28 243,80 грн. та
суму судового збору в розмірі 214,60 грн.
на користь держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 фактично
просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_2, посилаючись
на те, що рішення постановлено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Колегія суддів, заслухав
суддю-доповідача, який виклав зміст
рішення, перевіривши матеріали справи
в межах апеляційної скарги, заперечень
на неї, вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
рішення суду скасуванню, з ухваленням
нового - про відмову ОСОБА_2 в позові з
наступних підстав.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним та
обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст.214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в
позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові
витрати;

7) чи є підстави допустити негайне
виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

Вказаним нормам права рішення суду не
відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2
суд 1-ої інстанції виходив з того, що
згідно виконавчого листа, виданого
Малиновським районним судом м. Одеси
від 29.04.2013 року відповідач аліменти
сплачує нерегулярно та не в повному
обсязі, в зв'язку з чим у нього
утворилась заборгованість на кожну
дитину відповідно: 3949,47 грн. і 3292,55 грн.,
тому загальна сума неустойки(пені) за
період з 06.09.2012 по 01.10.2013 року складає
28243,80 грн. і на підставі ч.1 ст.196 СК
України підлягає стягненню у повному
обсязі.

Між тим, з такими висновками суду
колегія погодитись не може.

Частиною 1 ст.196 СК України передбачено,
що при виникненні заборгованості з
вини особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

При розгляді спору по суті судом не
встановлювалися винні дії з боку
боржника при створенні заборгованості
і не враховувалось те, що пеня повинна
нараховуватися не з часу фактичного
ухилення від утримання і не з часу
подання позовної заяви про стягнення
аліментів чи з часу набрання рішення
суду про стягнення аліментів законної
сили, а з часу невиконання рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що
рішення суду про стягнення аліментів
постановлено 04.12.2012 року (а.с.14).

Розрахунки заборгованості по
аліментам, з яких нараховувалася пеня
зроблені державним виконавцем 30.09.2013
року за період з 06.09.2012 по 01.10.2013 року
(а.с.5,6).

Пеня позивачкою нарахована також за
цей самий період (а.с.7).

Між тим, виконавчий лист №1519/16081/12, як
вказано в позовній заяві, виданий 29.04.2013
року (а.с.2).

Відомості про те, коли він пред'явлений
до виконання, в матеріалах справи
відсутні.

За вказаний період, згідно рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 04.12.2012 року, з боржника на користь
ОСОБА_6 стягнуті аліменти на сина
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі ? частин
зі всіх видів заробітку та на саму
ОСОБА_6 аліменти на її утримання теж в ?
частини заробітку відповідача (а.с.14.15).

Крім того, ним надано до суду квитанції
по сплаті аліментів за липень, серпень,
вересень і листопад 2013 року (а.с.13), а в
апеляційну інстанцію - квитанція за
січень 2014 року.

Однак, заборгованість по аліментам з
моменту пред'явлення виконавчого листа
до виконання і до пред'явлення позову
(17.10.2013 року) ні державним виконавцем, ні
позивачкою не розраховувалися.

Враховуючи те, що аліменти
призначаються та повинні сплачуватись
щомісячно, то і розмір неустойки
необхідно розраховувати не із
загальної суми боргу, а з
заборгованості кожного місяця,
починаючи з дня її виникнення по день
добровільного погашення боргу або на
день стягнення.

Вказані обставини судом 1-ої інстанції
взагалі не враховувалися і оцінка їм, в
порушення вимог ст.212 ЦПК України не
надавалася.

Колегія вважає, що нарахування судом
пені з загальних сум заборгованості та
ще з 06.09.2012 року є помилковим.

З урахуванням викладеного, колегія
приходить до висновку, що позивачкою
взагалі не доведена заборгованість по
аліментам з моменту пред'явлення
виконавчого листа до виконання і
пред'явлення позову до суду, а також
вина відповідача в створенні
заборгованості за вказаний період
часу.

Тому, правових підстав для задоволення
позову колегія суддів не вбачає.

Оскільки рішення суду постановлено на
неповно з'ясованих обставин справи, з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, воно відповідно
до вимог ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає
скасуванню, з ухваленням нового - про
відмову ОСОБА_2 в позові.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, ст.317 ЦПК
України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 31 березня 2014 року
скасувати.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
неустойки (пені) за прострочення по
сплаті аліментів - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили негайно, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом 20-ти днів з дня набрання
законної сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді апеляційного суду

Одеської області:

Л.Л.Троїцька

А.М. Кварталова

О.М.Таварткіладзе