Справа № 202/2756/14-ц
Провадження № 2/0202/3280/2014
Індустріальний районний суд м.
в складі: головуючої судді: Слюсар Л.П.
при секретарі : Фісун К.П.
розглянувши в відкритому судовому
засіданні в залі суду м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи Головне управління
Державної міграційної служби України
у Дніпропетровській області, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання особи такою, що
втратила право користування житлом, -
В лютому 2014 року позивач
звернувся до Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська з
позовом до відповідача ОСОБА_2, треті
особи Головне управління Державної
міграційної служби України у
Дніпропетровській області, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання особи такою, що
втратила право користування житлом.
В обґрунтування позовних вимог
позивач в позовній заяві посилався на
те, що вона є власником квартири, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. За
даною адресою зареєстрований
відповідач її чоловік ОСОБА_2, та їх
сини ОСОБА_3, ОСОБА_4. Відповідач у
спірній квартирі не проживає з жовтня
2012 року. Перебуваючи у шлюбі з нею,
відповідач почав їй зраджувати, та
пішов з сім'ї в жовтні 2012 року. Через
рік, він з'явився, намагався
примиритися, та подарував їй ? частину
їх спільної квартири. Однак після
цього він знову повернувся до іншої
жінки та обіцяв добровільно знятися з
реєстрації в спірній квартирні. З того
часу вини не спілкуються, місце його
перебування їй не відомо, відносини з
дітьми він теж не підтримує,
добровільно з реєстрації не знявся.
Просила суд на підставі ст.71 ЖК
України, ст.391 ЦК України визнати
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив
право на користування житлом в
В судовому засіданні позивачка
позовні вимоги підтримала та просила
суд позов задовольнити.
Відповідач в судове засідання не
з`явився. Про час і місце судового
засідання був повідомлений відповідно
до п.2, п.5 ст.74, ч.4 ст.76 ЦПК України. Суду
повернені судові повістки з відміткою
про їх невручення у зв'язку з не
проживанням відповідача за вказаною
Треті особи в судове засідання не
з'явилися. Про час і місце слухання
справи повідомлялись належним чином.
Про причини неявки суд не повідомили.
Зі згоди позивача суд ухвалює
рішення при заочному розгляді справи,
що відповідає положенням ст. 224 ЦПК
України.

Суд, заслухавши позивача,
вивчивши матеріали справи, вважає, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до
заочним рішення Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
28 листопада 2011 року визнано за ОСОБА_1
право власності на ? частку квартири
АДРЕСА_1. Право власності зареєстровано
в КП ДМБТІ ( а.с. 6-8) Відповідно до
Договору дарування ? частки квартири
від 4 жовтня 2013 року, посвідченого
державним нотаріусом Четвертої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори ОСОБА_5,
зареєстрованого в реєстрі за № 3-2452,
ОСОБА_2 передав у власність своїй
дружині, гр. ОСОБА_1, а гр. ОСОБА_1
набула у власність ? частину квартири
АДРЕСА_1 ( а.с.9,10).

Згідно до Технічного паспорту на
квартиру АДРЕСА_1 , виданого КП ДМБТІ
17.02.2012 року власником є ОСОБА_1 ( а.с. 11-13).

Згідно до довідки виданої Комунальним
підприємством
Житлово-Експлуатаційним підприємством
Дніпропетровської міської ради №21
від 21.02.2014 року за № 477 в АДРЕСА_1
зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_2, сини:
ОСОБА_3, ОСОБА_4 ( а.с.19).

Позивачка ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з
відповідачем ОСОБА_2, шлюб не розірвано.

Як показала в судовому засіданні
позивачка її чоловік з жовтня 2012 року
пішов із дому, місце його проживання чи
перебування їй не відоме.

Факт не проживання відповідача в
спірній квартирі підтверджується
актом про не проживання від 20.02.2014 року
( а.с. 20).

У відповідності зі ст. 391 ЦК України,
власник майна має право вимагати
усунення перешкод в здійсненні їм
права користування та розпорядження
своїм майном.

Як на правову підставу заявлених вимог
позивач посилається на норми ст.ст. 71,72
Житлового кодексу, якими врегульовані
суспільні відносини щодо користування
жилим приміщенням у будинках
державного і громадського житлового
фонду, та які виникають на підставі
договору найму жилого приміщення (ст.61
ЖК УРСР), однак положення зазначених
норм ЖК не поширюється на
правовідносини, які склалися між
сторонами.

Виходячи із вищевикладеного та
оцінюючи докази в їх сукупності суд не
вбачає законних підстав для
задоволення позовних вимог за основним
позовом ОСОБА_1 за заявленими
правовими підставами позову.

Відповідно до ст.88 ЦПК України,
оскільки в задоволені позовних вимог
позивачу відмовлено, то судові витрати
не розподіляються.

Керуючись ст. 41 Конституції України,
Постановою Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику у справах
за позовами про захист права приватної
власності» від 22.12.1995 р. № 20 , ст.ст.319, 391
ЦК України ст.ст.3,7,11, 15, 60,88,169,224-226 ЦПК
України, -

ВИРІШИВ :

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1
до ОСОБА_2, треті особи Головне
управління Державної міграційної
служби України у Дніпропетровській
області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житлом - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії .

Рішення може бути оскаржено позивачем
в апеляційному порядку через суд
першої інстанції шляхом подачі в 10-ти
денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя:
Л.П.Слюсар