Справа № 2-414/2007
Провадження № 22-ц/779/1590/2014
Головуючий у 1 інстанції Витвицький
Суддя-доповідач Пнівчук О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Беркій О.Ю.,
Ковалюка Я.Ю.

секретаря Драганчук
У.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
Спаської сільської ради
Рожнятівського району про визнання
права власності, за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Рожнятівського районного суду від 15
червня 2007 року, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2007 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із позовом до Спаської сільської
ради Рожнятівського району про
визнання права власності на спадкове
майно - житловий будинок, гараж, три
сараї, вбиральню, криницю на дві
огорожі, що знаходяться по АДРЕСА_1

Свої вимоги обґрунтовував тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла його мати -
ОСОБА_5, після смерті якої відкрилась
спадщина на вищевказане майно. Згідно
залишеного матір'ю заповіту від 23 січня
2004 року він є єдиним її спадкоємцем.
Однак, при зверненні до нотаріальної
контори з метою оформлення спадщини,
позивачеві було відмовлено через
відсутність правовстановлюючого
документа на нерухоме спадкове майно, а
також у зв'язку із пропуском
спадкоємцем строку прийняття спадщини.
З цих підстав, ОСОБА_2 просив суд
визнати за ним право власності на
вищевказане нерухоме майно.

Рішенням Рожнятівського районного
суду від 15 червня 2007 року позов ОСОБА_2
задоволено. Визнано за ним право
власності на житловий будинок, гараж,
три сараї, вбиральню, криницю, дві
огорожі, що знаходяться по АДРЕСА_1

У червні 2014 року з апеляційною скаргою
на дане рішення звернувся брат
позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_3, посилаючись
на те, що рішенням Рожнятівського
районного суду від 15 червня 2007 року
порушено його права.

Апелянт вказав, що відповідно до
записів у погосподарських книгах
Спаської сільської ради за 1983-2010 року
його батько - ОСОБА_8 разом із матір'ю -
ОСОБА_5 були членами одного
господарства, у власності яких
перебував житловий будинок з
господарськими будівлями 1974 року
забудови в АДРЕСА_1 Рожнятівського
району. Від спільного проживання
батьки мали четверо синів.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року батько помер і після
його смерті відкрилась спадщина на
належну йому 1/2 частину домоволодіння
(оскільки все домоволодіння перебувало
у спільній сумісній власності батька і
матері).

Апелянт вказав, що фактично в
управління спадковим майном вступили
мати і він. Даний факт підтверджується
довідкою Спаської сільської ради від
08.11.2002 року, а також заявою про
прийняття на роботу на посаду лісника
від 17.06.2002 року. Інші троє братів не
прийняли спадщину після смерті батька,
а тому, на думку апелянта, відповідно
до положень ст.529 ЦК України (в ред. 1963
року) він та мати спадкували після
смерті батька по 1/4 частини спірного
домоволодіння.

Таким чином, на день смерті мами їй
належало 3/4 частини домоволодіння, на
які мав право позивач ОСОБА_2 згідно
заповіту. Однак, суд першої інстанції
не з'ясував вказаних обставин та
ухвалив помилкове рішення.

З цих підстав апелянт просив змінити
оскаржуване рішення та визнати за ним
право власності на 1/4 частину спірного
домоволодіння.

В судовому засіданні апеляційного суду
апелянт ОСОБА_3 та його представник
ОСОБА_10 підтримали доводи апеляційної
скарги.

Позивач ОСОБА_2 та його представник
ОСОБА_11 заперечили вимоги апелянта,
посилаючись на обґрунтованість
висновків суду обставинам справи.

Вислухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги з
наступних підстав.

Апелянт ОСОБА_3 оскаржує рішення
Рожнятівського районного суду від від
15 червня 2007 року, яким визнано за ОСОБА_2
право власності на житловий будинок,
гараж, три сараї, вбиральню, криницю,
дві огорожі, що знаходяться по АДРЕСА_1
Рожнятівського району
Івано-Франківської області, в порядку
спадкування за заповітом після смерті
матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3
року.

Свої вимоги мотивує тим, що
вищезазначене домоволодіння належало
на праві спільної сумісної власності
подружжя його батькам ОСОБА_8 та ОСОБА_5

Станом на час смерті батька ОСОБА_8,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року в спірному
будинку проживали він та його мати
ОСОБА_5 та фактично прийняли спадщину -
1/2 частини домоволодіння, а отже він як
спадкоємець після смерті батька має
право на 1/4 частину будинковолодіння.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України
( в редакції 1963 року, чинного на час
спірних правовідносин) визнається, що
спадкоємець прийняв спадщину: якщо він
фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном; якщо він
подав державній нотаріальній конторі
за місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути
вчинені протягом шести місяців з дня
відкриття спадщини.

Як ствердив апелянт ОСОБА_3 та
вбачається із виписок із по
господарських книг - в
будинковолодінні батьків по АДРЕСА_1
станом на 2002 року він не був
зареєстрований, оскільки в 1985 році
вибув в м. Ленінград, де проживав та
зареєстрований по даний час.

Відповідно до ст.ст.10, 59, 60 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.
Обставини, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Апелянт ОСОБА_3 на підтвердження своїх
доводів про прийняття спадщини шляхом
вступу в управління спадковим майном
посилався на письмові докази: зокрема
на довідку № 2235 від 08.11.2002 року, видану
виконкомом Спаської сільської ради
про те, що від дійсно проживає в
АДРЕСА_1 та ніде не працює; а також на
копію заяви, датовану 14.06.2002 року про
прийняття його на роботу лісником в
Грабівське лісництво. (а.с.40,41), також на
письмові пояснення ОСОБА_12 та ОСОБА_13
від 19.06.2014 року щодо проживання ОСОБА_3 в
будинку разом з матір»ю з лютого 2002
року по січень 2003 року.

Разом з тим, зазначені докази не дають
підстав для висновку, що апелянт ОСОБА_3
відповідно до положень ст. 549 ЦК України
( в ред. 1963 року) прийняв спадщину, тобто
в шестимісячний строк з дня відкриття
спадщини фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном.

Приїзд апелянта до батьків в с. Спас в
2002 році сам по собі не свідчить про його
вступ в управління або володіння
спадковим майном, інших належних
доказів на підтвердження вчинення
будь-яких дій щодо спадкового майна,
які б свідчили про прийняття спадщини в
порядку та строки, передбачені п. 1 ч. 1
та ч. 2 ст. 549 ЦК апелянт не представив.

За наведених обставин, колегія судів
приходить до висновку, що підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції про визнання права власності
на спадкове майно за ОСОБА_2 з мотивів
порушення прав ОСОБА_3 на частину
спадкового майна не встановлено.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Рожнятівського районного суду
від 15 червня 2007 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з часу
набрання законної сили.

Головуюча:
Пнівчук О.В.

Судді: Беркій О.Ю.

Ковалюк Я.Ю.