Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22ц/778/501/14
Головуючий у 1 інстанції: Шиш А.Б.
Суддя-доповідач Дзярук М.П.
У Х В А Л А

Іменем України

02 липня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого Крилової О.В.

Суддів Дзярука М.П.

Трофимової Д.А.

При секретарі Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Новомиколаївського районного суду
Запорізької області від 04 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, третя особа - Новомиколаївська
державна нотаріальна контора, про
визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа -
Новомиколаївська державна нотаріальна
контора, про визнання заповіту
недійсним.

В позові зазначала, що вона є донькою
ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.
Після смерті батька, вона дізналася, що
22 березня 2011 року ОСОБА_5 склав заповіт,
яким на випадок своєї смерті заповів
належну йому на праві власності
земельну ділянку, площею 5,1 га,
розташовану на території
Новомиколаївської селищної ради
Запорізької області, своїй доньці
ОСОБА_4

Посилаючись на те, що на час складання
заповіту ОСОБА_5 не розумів значення
своїх дій та не міг керувати ними, на
підставі ч.1 ст.225 ЦК України просила суд
визнати вказаний заповіт недійсним.

Рішенням Новомиколаївського районного
суду Запорізької області від 04 грудня
2013 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на незаконність,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати рішення, та
ухвалити нове рішення, яким її позовні
вимоги задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасовано правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з
того, що на 22 березня 2011 року, тобто на
час складання заповіту, ОСОБА_5 не був
визнаний обмежено дієздатною або
недієздатною особою. Згідно з актом
посмертної судово-психіатричної
експертизи №570 від 25.09.2013 року
психічний розлад у ОСОБА_5 не сягав
такого ступеню та глибини щоб
позбавляти його здатності
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними на час складання
заповіту 22.03.2011р., а тому на підставі ст.
225 ЦК України відмовив в позові про
визнання недійсним заповіту.

Такий висновок суду
підтверджується матеріалами справи,
яким суд дав правильну оцінку і не
суперечить нормам чинного
законодавства, яке регулює спірні
правовідносини .

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
батько сторін по справі ОСОБА_5.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України
спадкування здійснюється за законом
або за заповітом.

Заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.

За життя, а саме 22.03.11 року, ОСОБА_5 склав
заповіт, за яким заповів належну йому
на праві приватної власності земельну
ділянку площею 5,10 га, розташовану на
території Новомиколаївської селищної
ради відповідачу ОСОБА_4 Оспорюваний
заповіт посвідчено державним
нотаріусом Новомиколаївської
державної нотаріальної контори
Запорізької області Моргуновою Н.О. та
зареєстровано в реєстрі за № 181.

Заповіт підписано ОСОБА_5 особисто та
здійснено у ньому запис про те, що «цей
заповіт з моїх слів записаний вірно,
мною ОСОБА_5 уголос прочитаний до
підписання у присутності нотаріуса».
Нотаріусом встановлено особу
заповідача та перевірено його
дієздатність.

Згідно позовної заяви, вимоги про
визнання заповіту недійсним
обґрунтовувались тим, що на час
складання заповіту ОСОБА_5 не розумів
своїх дій та не міг керувати ними в силу
свого психічного стану на фоні
постійного зловживання алкоголем.

Згідно ст. 203 ЦК України, загальними
вимогами, додержання яких необхідно
для чинності правочину є те, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним та відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Приписами, передбаченими ч. 1 ст. 215 ЦК
України, визначено, що підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 225 ЦК України,
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

Відповідно до ч. 1 ст. 1234 ЦК України,
право на заповіт має фізична особа з
повною цивільною дієздатністю.

Згідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК
України, заповіт, складений особою, яка
не мала на це права, а також заповіт,
складений з порушенням вимог щодо його
форми та посвідчення, є нікчемним. За
позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

У п. 16 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними" роз'яснено,що правила ст. 225
ЦК України поширюються на ті випадки,
коли фізичну особу не визнано
недієздатною, однак у момент вчинення
правочину особа перебувала в такому
стані, коли вона не могла усвідомлювати
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними (тимчасовий психічний
розлад, нервове потрясіння тощо). Для
визначення наявності такого стану на
момент укладення правочину суд
відповідно до ст. 145 ЦПК України
зобов'язаний призначити
судово-психіатричну експертизу за
клопотанням хоча б однієї із сторін.
Справи про визнання правочину
недійсним із цих підстав вирішуються з
урахуванням як висновку
судово-психіатричної експертизи, так і
інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК
України. При розгляді справ за позовами
про визнання недійсними заповітів на
підставі ст. 225, ч. 2 ст. 1257 ЦК України суд
відповідно до ст. 145 ЦПК України за
клопотанням хоча б однієї із сторін
зобов'язаний призначити посмертну
судово-психіатричну експертизу.
Висновок такої експертизи має
стосуватися стану особи саме на момент
вчинення правочину.

Судом першої інстанції було задоволено
клопотання позивача та призначено
судово - психіатричну експертизу для
визначення психічного стану ОСОБА_5 на
час складення оспорюваного заповіту.

Згідно з актом посмертної
судово-психіатричної експертизи №570
від 25.09.2013 року ОСОБА_5 на час
складання заповіту мав психічні
розлади у вигляді психічних та
поведінкових розладів, внаслідок
зловживання алкоголем, синдром
залежності на фоні соматичної
патології (ішемічна хвороба серця,
дифузний кардіосклероз, артеріальна
гіпертензія, хронічна обструктивна
хвороба легень. Ступінь порушень в
період укладення заповіту була така, що
ОСОБА_5 обмежено міг розуміти значення
своїх дій та керувати ними.

Аналогічний висновок був наданий
і за ухвалою апеляційного суду про
призначення додаткової посмертної
судово-психіатричної експертизи.

Згідно з ч.1 ст.39 ЦК України,
фізична особа може бути визнана судом
недієздатною, якщо вона внаслідок
хронічного, стійкого психічного
розладу не здатна розуміти значення
своїх дій і (або) керувати ними, тобто
для визнання фізичної особи
недієздатною необхідний хронічний,
стійкий психічний розлад.

Встановлення хронічної
хвороби, що спричинили стійкий розлад
психіки, належить до компетенції
відповідних медичних закладів.

Доказів тому, що за життя ОСОБА_5
перебував на обліку в
психоневралогичному закладі позивачем
не подано.

ОСОБА_5 в установленому законом порядку
не визнавався недієздатним та
обмежено дієздатним і такі питання за
його життя позивачем або іншими
особами не порушувалися.

З урахуванням зазначеного, колегія
суддів погоджується із висновками суду
першої інстанції про те, що подані
позивачем докази щодо стану здоров'я
ОСОБА_5 не дають підстав для висновку
про абсолютну неспроможність
спадкодавця в момент складення ним
заповіту розуміти значення своїх дій
та керувати ними, а лише стверджують
про наявність в нього певних хвороб, що
саме по собі не є підставою для
визнання складеного заповіту
недійсним з підстав, передбачених ч. 1
ст. 225 ЦК України.

При посвідченні заповіту нотаріусом
дотримано вимоги ст.1247, 1248 ЦК України.

Посилання апелянта на те, що
відповідачка, скориставшись станом
здоров»я померлого, умовила останнього
скласти заповіт на свою користь,
ґрунтуються лише на її припущеннях.
Спадкодавець не був позбавлений
можливості при бажанні скасувати або
змінити оспорюваний заповіт, проте за
життя (1,5 року після складання
оспорюваного заповіту) він цього не
зробив.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують та на їх
правильність не впливають.

Встановивши факти та зумовлені ними
правовідносини, суд першої інстанції
правильно застосував правові норми та
ухвалив правильне по суті рішення,
підстав для скасування якого колегія
суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315,317,319
ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Новомиколаївського районного
суду Запорізької області від 04 грудня
2013 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: