Номер провадження 22-ц/775/4991/2014
Суддя 1 інстанції Цукуров В.П.
Доповідач Новосядла В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 липня 2014 року
м. Донецьк

Апеляційний суд Донецької області у
складі

головуючого: судді Новосядлої В.М.,

суддів Мальованого Ю.М., Новосьолової
Г.Г.,

при секретарі Козаку І.С.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1, подану її
представником ОСОБА_2, на рішення
Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 3 квітня 2014 року в справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
визнання права власності на житловий
будинок, визнання договору міни
недійсним, визнання особи такою, що
втратила право власності,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 3 квітня 2014 року
було відмовлено у задоволенні позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права
власності на житловий будинок,
визнання договору міни недійсним,
визнання особи такою, що втратила право
власності.

В апеляційній скарзі позивачка просить
рішення суду скасувати у повному
обсязі і постановити нове рішення, яким
задовольнити її позов з наступних
підстав:

- справу було розглянуто у відсутність
представника позивачки ОСОБА_2, яка
просила перенести розгляд справи через
знаходження її у судовому засіданні по
кримінальній справі, чим було порушено
право позивачки на отримання юридичної
допомоги,

- суд першої інстанції необґрунтовано
відмовив у задоволенні позову про
визнання за позивачкою права власності
на побудовані ОСОБА_4 (який подарував їй
? частину житлового будинку) надвірні
побудови, за рахунок чого не зменшив
частку відповідачки у спільній
частковій власності,

- договір міни 36 частин будинку є
сумнівним з тих підстав, що позивачці,
як співвласнику будинку, не було
запропоновано купити цю частку. Крім
того, на час укладення договору міни
частина будинку, яка була предметом
міни, була зруйнована, а тому не могла
бути предметом договору,

- відмовляючи у задоволенні позову про
припинення права власності, суд першої
інстанції не врахував положення пункту
1 частини 4 статті 346 ЦК України,
відповідно до якої право власності
припиняється у разі знищення майна.

Під час розгляду справи в апеляційній
інстанції позивачка не з*явилась,
повідомлена належним чином про час і
місце розгляду справи, про що свідчить
направлена на її адресу телефонограма.

Представники відповідачки
заперечували проти доводів
апеляційної скарги і просили її
відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача,
представників відповідачки,
дослідивши матеріали цивільної справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Із матеріалів цивільної справи
вбачається.

Позивачка є власником 12 частини
житлового будинку з надвірними
побудовами, який розташований у м.
Донецьку по АДРЕСА_2 на підставі
договору дарування, відповідно до
якого ОСОБА_5 подарував позивачці цю
частку. Договір був посвідчений 23
липня 2003 року приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_6 за реєстровим номером 4309.

Згідно із пунктом 1 вказаного договору
було перелічено, які споруди
знаходяться на земельній ділянці, а
саме: житловий будинок - А-1,
деревонабивний, загальною площею 66.9
кв.м., житловою площею 38.8, літня кухня
деревонабивна, сараї В,И, душ дерев*яний
- К, убиральня дерев*яна - Л, огородження
№ 1-2 (а.с. 10).

Відповідачка ОСОБА_3 є власником 36
частин житлового будинку з надвірними
побудовами, розташованого у м. Донецьку
по АДРЕСА_2 на підставі договору міни,
відповідно до якого ОСОБА_7 та ОСОБА_8
обміняли належну їм частину житлового
будинку на одну кімнату у трикімнатній
квартирі АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3
на підставі договору купівлі-продажу,
посвідченого 20 травня 2008 року.

Договір міни був посвідчений 23 квітня
2009 року за реєстровим номером 872
приватним нотаріусом Донецького
міського нотаріального округу (а.с. 19-21).

Позивачка просить:

- визнати за нею право власності на
весь житловий будинок, у тому числі на
самовільно побудовані колишнім
власником її частки будинку ОСОБА_5 (які
він на її думку узаконив), але ці
надвірні побудови не були внесені до
договору дарування і за рахунок цього
збільшити її частку,

- визнати недійсним договір міни 36
частин житлового будинку, який
належить відповідачці з тих підстав, що
ця частина будинку знищена і не могла
бути предметом договору міни,

- припинити право власності
відповідачки на належну їй частину
житлового будинку через її знищення.

Згідно із частинами 1 і 2 статті 715 ЦК
України за договором міни (бартеру)
кожна із сторін зобов'язується
передати другій стороні у власність
один товар в обмін на інший товар. Кожна
із сторін договору міни є продавцем
того товару, який він передає в обмін і
покупцем товару, який він одержує
взамін.

До договору міни застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
положення про договір поставки,
договір контрактації або інші
договори, елементи яких містяться в
договорі міни, якщо це не суперечить
суті зобов'язання (стаття 716 ЦК України).

Відповідно до пункту 54 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
Наказом Міністерства юстиції України
№20/5 від 03 березня 2004 року, яка діяла на
час посвідчення договору міни,
переважне право інших співвласників на
частку у спільній частковій власності
не застосовується.

Крім того, відповідачами по справам про
оспорювання договору відчуження
повинні бути всі сторони договору.

Позивачкою був пред*явлений позов лише
до ОСОБА_3

Виходячи із встановлених фактів,
наданих сторонами доказів та вимог
закону, суд першої інстанції правильно
прийшов до висновку про відмову у
задоволенні позову про визнання
договору міни недійсним.

Обґрунтованим є висновок суду першої
інстанції про відмову у припиненні
права власності відповідачки на частку
житлового будинку, оскільки ці вимоги
не ґрунтуються на законі.

Вказаний висновок суду узгоджується із
вимогами статей 319, 321 ЦК України, згідно
із якими право власності є непорушним.

Крім того, питання припинення права
власності регулюється статтею 346 ЦК
України, пунктом 4 частини 1 якої
передбачено, що право власності
припиняється у разі знищення майна.

При цьому у відповідності до статті 60
ЦПК України позивачка повинна довести
ті обставини, на які вона посилається.

Оскільки позивачка не довела у
встановленому законом порядку те, що 36
частин житлового будинку знищено, то у
суду першої інстанції не було правових
підстав для задоволення позову в цій
частині.

Що стосується позовних вимог про
визнання за позивачкою права власності
на надвірні побудови, то у
відповідності до вимог статей 186 і 381 ЦК
України господарсько-побутові будівлі
й споруди (сараї, гаражі, літні кухні),
розташовані на земельній ділянці поряд
із житловим будинком, є приналежністю
головної речі (будинку).

Визнання права власності на надвірні
побудови законом не передбачено.

Оскільки суд першої інстанції відмовив
у задоволенні позову про визнання
недійсним договору міни та припинення
права власності відповідачки на 36
частин житлового будинку, то рішення
суду про відмову у задоволенні позову
про визнання за позивачкою право
власності на весь житловий будинок є
правильним з тих підстав, що ці позовні
вимоги є похідними від позовних вимог
про визнання недійсним договору міни
та припинення права власності.

Рішення суду постановлено у
відповідності до норм матеріального і
процесуального права і підстав для
його скасування не встановлено.

У відповідності до частини 1 статті 308
ЦПК України суд апеляційної інстанції
відхиляє апеляційну скаргу, якщо
встановлює, що суд першої інстанції
постановив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Довід апеляційної скарги про те, що суд
першої інстанції розглянувши справу у
відсутність представника позивачки,
який приймав участь в судовому
засіданні по кримінальній справі,
порушив її право на правову допомогу, є
неспроможним оскільки відповідно до
договору про надання правових послуг
адвоката від 1 серпня 2013 року адвокат
ОСОБА_2 взяла на себе зобов*язання
представляти інтереси позивачки у
судових інстанціях по цій справ (а.с. 31).

Участь представника позивачки у
судовому засіданні по іншій справі у
Куйбишевському районному суді м.
Донецька (що не підтверджено належними
доказами на час розгляду цивільної
справи), при наявності договору про
надання правової допомоги, укладеного
з позивачкою, не може розцінюватись
апеляційним судом як порушення судом
першої інстанції прав ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд першої інстанції необґрунтовано
відмовив у задоволенні позову про
визнання за позивачкою права власності
на побудовані ОСОБА_4 надвірні
побудови, визнання недійсним договору
міни 36 частин будинку, про припинення
права власності і визнання за
позивачкою права власності на весь
житловий будинок, були предметом
розгляду суду першої інстанції, яким
суд дав вірну правову оцінку і
правильно прийшов до висновку про
відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 308, 315 ЦПК України,
суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану її
представником ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 3 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді: