АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/3934/14
Головуючий 1 інст. - Богдан М.В.
Справа 2-3151/2011
Доповідач - Сащенко І.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів: - Овсяннікової
А.І., Бездітко В.М.,

при секретарі - Пільгун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
справу за апеляційними скаргами
ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення
Комінтернівського районного суду м.
Харкова від 28 березня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ
спільно набутого майна подружжя та за
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_4, в
якому після уточнень просив встановити
факт його проживання зі ОСОБА_4 як
чоловіка та жінки однією сім'єю з 09.05.2005
року до моменту укладання шлюбу -13.01.2006
року; поділити спільне майно та
виділити йому: холодильник "НАNSA"
вартістю 2938 грн., відеокамеру «РАNASONIK»
вартістю 1600 грн., стіл-тумбу вартістю 600
грн., м'які меблі «Явір» вартістю 1400
грн., шафу для пальто «Геолан» вартістю
600 грн., а всього загальною вартістю 7138
грн.; ОСОБА_4 виділити: вбудовану кухню
вартістю 2200 грн., газову піч вартістю 1600
грн., пральну машину «Самсунг» вартістю
3000 грн., столове срібло вартістю 1700 грн.,
килим вовняний 120 грн., стінку вартістю
800 грн., праску вартістю 300 грн.,
пуфик-стілець вартістю 60 грн., а всього
на суму 9780 грн.; поділити грошові кошти
подружжя в розмірі 76000 грн., стягнувши
на його користь 38000 грн.; визнати за ним
право власності на 3/5 частини квартири
АДРЕСА_1, а за відповідачкою визнати
право власності на 2/5 частини вказаної
квартири.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_3
вказував, що з 09.05.2005 року по січень 2006
рік проживав однією сім'єю без шлюбу зі
ОСОБА_4, 12.01.2006 року шлюб між ними було
зареєстровано, а 20.03.2012 року рішенням
Червонозаводського районного суду м.
Харкова шлюб було розірвано. За час
спільного проживання та ведення
спільного господарства вони придбали
рухоме та нерухоме майно, а також
грошові кошти, які він бажає
розподілити.

В судовому засіданні позивач підтримав
заявлені позовні вимоги в повному
обсязі та вказав, що суд при розподілі
квартири повинен відступити від засад
рівності часток, оскільки він при
покупці квартири вклав власні кошти у
розмірі 3000 дол. США, а також за власні
кошти міняв старі вікна, вхідні двері
та провів утеплення балкону у спірній
квартирі.

Відповідачка ОСОБА_4 в судовому
засіданні позовні вимоги визнала
частково, звернулась із зустрічним
позовом до ОСОБА_3, в якому просила
виділити їй в порядку розподілу
спільного майна подружжя холодильник
"НАNSA" вартістю 2938 грн., стягнути з
ОСОБА_3 на її користь 3250 грн. - суму від
продажу гаражу; стягнути з відповідача
на її користь гроші з банківського
рахунку у ПАТ КБ «Приватбанк»
еквівалент 1195,5 Євро; стягнути гроші з
банківського рахунку еквівалент 1275
дол. США; визнати за нею право власності
на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, а за
ОСОБА_3 визнати право власності на 1/3
частину спірної квартири; стягнути з
відповідача на її користь 500 грн. -
вартість мотоциклу «Ява»; відшкодувати
оплату житлово-комунальних послуг за
користування квартирами та стягнути з
ОСОБА_3 на її користь 7500 грн.; визнати
депозитний вклад по договору від 24.11.2009
року на суму 9500 дол. США її особистою
власністю.

В обґрунтування свого зустрічного
позову ОСОБА_4 вказала, що за період
сумісного життя у шлюбі з ОСОБА_3 вони
придбали спільну квартиру по АДРЕСА_1,
холодильник «НАNSA», телевізор "SONY",
гараж № 26 у гаражному кооперативі
"Ветеран", мотоцикл "Ява 350", а також на
банківському рахунку були спільні
гроші в розмірі 2391 Євро, та на
банківському рахунку також
знаходились гроші в сумі 2550 дол. США.

ОСОБА_4 також вказала, що все інше
рухоме майно належить їй на праві
особистої власності та було придбано
ще до знайомства з ОСОБА_3

Рішенням Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 28 березня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено
частково. Визнано за ОСОБА_3 право
власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1; виділено ОСОБА_3 в порядку
поділу майна подружжя телевізор "SONY"
вартістю 8125 грн.; стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_4 компенсацію в розмірі
1643,6 грн.; в задоволенні інших позовних
вимог ОСОБА_3 - відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4
задоволено частково. Визнано за ОСОБА_4
право власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1; виділено ОСОБА_4 в порядку
поділу майна подружжя: холодильник
«НАNSA» вартістю 2938 грн., праску
вартістю 300 грн. та відеокамеру «РАNASONIK»
вартістю 1600 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати вказане рішення суду,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права і порушення вимог процесуального
права, невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи. Вказує, що
її позовні вимоги були повністю
доведені в суді першої інстанції,
посилається на ті ж обставини, що і в
зустрічній позовній заяві.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить
змінити рішення суду в частині
виділення йому у власність телевізора
"SONY" вартістю 8125 грн. та стягнення на
користь ОСОБА_4 компенсації в розмірі
1643,60 грн. Просить поділити грошові
кошти подружжя в розмірі 76000 грн., що
знаходяться у відповідача, стягнувши з
неї на його користь 38000 грн.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу,
посилається на неправильне
застосування судом норм матеріального
права і порушення вимог процесуального
права, невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи. Вказує, що
ці кошти були покладені на банківський
рахунок в період шлюбу, ОСОБА_4 визнала
цей факт в суді першої інстанції, а
також він підтверджений довідкою ПАТ
КБ «ПриватБанк».

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді апеляційного суду, пояснення
осіб, що з'явилися, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду у відповідності до ст. 303 ЦПК
України в межах доводів апеляційних
скарг та вимог заявлених у суді першої
інстанції, знаходить апеляційні скарги
такими, що не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_3 та зустрічні позовні вимоги
ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з
того, що спірна квартира та інше майно
було придбано подружжям під час
спільного проживання, в зв'язку з чим
підлягає поділу.

Вказаний висновок судова колегія
вважає вірним.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України -
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема
питання про те, які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин, та яка правова норма підлягає
застосуванню до спірних правовідносин.

Встановлено, що шлюб між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 зареєстровано 13 січня 2006 року (
т. 1 а.с. 7 ).

Згідно договору купівлі-продажу від
11.02.2009 року ОСОБА_4 придбала квартиру
АДРЕСА_1, право власності зареєстровано
в реєстрі прав власності на нерухоме
майно 28.01.2010 року ( т. 1 а.с. 8 ).

25.08.2009 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 придбаний
ЖК телевізор "SONY" вартістю 8125 грн. ( т. 1
а.с. 33 ).

02.10.2010 року ними придбаний холодильник
«НАNSA» вартістю 2938 грн. ( т. 1 а.с. 11 ).

Також в період шлюбу подружжям були
придбані праска вартістю 300 грн. та
відеокамера «РАNASONIK» вартістю 1600 грн.

Згідно із ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст.
60 СК України майно, набуте подружжям за
час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної
власності.

Рішенням Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 20.03.2012 року шлюб між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано. Вказане
рішення ухвалою судової колегії палати
у цивільних справах апеляційного суду
Харківської області від 15.05.2012 року
залишено без змін.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 69 ч. 1 ст. 70, ч.
1 ст. 71 СК України дружина і чоловік
мають право на поділ майна, що належить
їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя частки майна дружини та
чоловіка с рівними, якщо інше не
визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором. Майно, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя ділиться між ними в натурі.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11,
вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Майно, яке належало
одному з подружжя, може бути віднесено
до спільної сумісної власності
укладеною при реєстрації шлюбу угодою
(шлюбним договором) або визнано такою
власністю судом з тих підстав, що за час
шлюбу його цінність істотно
збільшилася внаслідок трудових або
грошових затрат другого з подружжя чи
їх обох.

Тому суд першої інстанції правильно
визнав, що вказане майно становить
спільну сумісну власність подружжя,
вважав рівне право кожного з них на це
майно, оскільки ч. 1 ст. 70 СК України
передбачає, що у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Посилання ОСОБА_4 в апеляційній скарзі
на те, що кошти на придбання спірної
квартири в сумі 8000 дол. США були надані
її батьками як її особисті заощадження,
а тому суд має відійти від рівності
часток і виділити їй 2/3 частини, а не 1/2,
судовою колегію не приймаються. Також
не приймаються судовою колегією і
посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі
на необхідність поділу грошових коштів
в сумі 76000 грн.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів на підтвердження того, що між
сторонами існували якісь
домоволеності в процесі придбання
спірної квартири ОСОБА_4 та її
предстаником не надано. Аналогічно
відсутні і підстави для розподілу
вартості мотоцикла «Ява», гаража в ГК
«Ветеран», грошових коштів на
розрахункових рахунках в банківських
установах.

Згідно довідки з автоматизованої бази
даних УДАІ, мотоцикл «Ява» за ОСОБА_3 не
реєструвався. Відсутні в матеріалах
справи і докази на підтвердження
належності ОСОБА_3 гаража в ГК
«Ветеран».

Грошові кошти, що знаходилися на
рахунках сторін в банківських
установах знімалися ними під час
перебування в шлюбі і доказів на
підтвердження того, що ці кошти
використані не в інтересах сім'ї ними
не надано.

Згідно ст. 303 ЦПК України апеляційний
суд перевіряє в апеляційному порядку
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційних скарг та вимог, заявлених в
суді першої інстанції. Апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Колегією суддів не встановлено таких
порушень норм процесуального та
матеріального права, які могли стати
підставою відповідно до вимог ст. 309 ЦПК
України для перегляду рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
про задоволення позову.

Згідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 317, 319, 323,
324 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4 -
відхилити.

Рішення Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 28 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий

Судді