Номер провадження: 22-ц/785/4080/14
Головуючий у першій інстанції Маломуж
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої
О.С.

суддів
Косогор Г.О., Ісаєвої Н.В.

при
секретарі Сілукової В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Київського районного суду м. Одеси від
25 лютого 2014 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, Одеської міської ради,
Одеського міського управління
земельних ресурсів Департаменту
комунальної власності ОМР, Управління
Державного земельного агентства у м.
Одесі, Одеської регіональної філії
державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру при
державному комітеті по земельних
ресурсах» про зобов'язання узгодити
межі землекористування та підписати
акт узгодження меж земельної ділянки,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом, який згодом нею був
уточнений та остаточно поданий до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Одеської
міської ради, Одеського міського
управління земельних ресурсів
Департаменту комунальної власності
ОМР, Управління Державного земельного
агентства у м. Одесі, Одеської
регіональної філії державного
підприємства «Центр державного
земельного кадастру при державному
комітеті по земельних ресурсах» про
зобов'язання узгодити межі
землекористування та підписати акт
узгодження меж земельної ділянки,
посилаючись на те, що на підставі
договору дарування від 18 квітня 2002 року
ОСОБА_2 належить 36/1000 частин у ДБК
«Червона Зірка» - дача АДРЕСА_1.
Державний акт на право постійного
користування одержано ДБК «Червона
Зірка», членом якого є ОСОБА_2 Дачну
земельну ділянку, користувачем якої є
ОСОБА_2, оформлює у приватну власність
шляхом приватизації у порядку
визначеному діючим законодавством
України. Однак суміжними
землевласниками було відмовлено у
підписанні акту про узгодження меж
земельної ділянки від 14 травня 2013 року,
акт прийому-передачі межових знаків на
зберігання від 14 травня 2013 року, в
зв'язку з чим просила позивачка суд
зобов'язати відповідачів не чинити
перешкоди у приватизації ОСОБА_2 дачної
земельної ділянки АДРЕСА_1; визнати
неправомірною відмову ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 в погодженні меж земельних
ділянок; зобов'язати компетентні
органи виготовити та затвердити
землевпорядну документацію щодо
відведення земельної ділянки, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1 без
узгодження муж із суміжними
землевласниками.

Представник позивача у судовому
засіданні підтримав в повному обсязі.

Відповідачі у судове засідання не
з'явилися, про слухання справи були
повідомлені належним чином.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 25 лютого 2014 року в задоволені
уточненого позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, Одеської міської ради,
Одеського міського управління
земельних ресурсів Департаменту
комунальної власності ОМР, Управління
Державного земельного агентства у м.
Одесі, Одеської регіональної філії
державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру при
державному комітеті по земельних
ресурсах» про зобов'язання узгодити
межі землекористування та підписати
акт узгодження меж земельної ділянки
відмовлено.

На рішення суду ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати, постановити
нове, яким задовольнити позовні вимоги
в повному обсязі, посилаючись на те, що
судом неповно встановлені обставини,
які мають значення для справи, висновки
суду не відповідають обставинам
справи, а також, що судом порушені норми
матеріального та процесуального права.

В судове засідання відповідачі не
з`явилися, про розгляд справи були
повідомлені належним чином (а.с. 149-154).

Зі змістом ст. 11 ЦПК України, особа, яка
бере участь у справі, розпоряджається
своїми процесуальними правами на
власний розсуд.

У відповідності до ст.. 305 ч. 2 ЦПК
України неявка сторін, належним чином
повідомлених про час та місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
вимог, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних підстав.

Згідно п. 3 ст.10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень, а суд згідно
ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну
справу в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої
інстанції повно та всебічно дослідив
матеріали справи, надані сторонами
докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин і закон,
який їх регулює.

Судом встановлено, що на підставі
договору дарування від 18 квітня 2002 року
ОСОБА_2 належить 36/1000 частин у ДБК
«Червона Зірка» - дача АДРЕСА_1.
Державний акт на право постійного
користування одержано ДБК «Червона
Зірка», членом якого є ОСОБА_2, 30 травня
1999 року відповідно до рішення
виконкому Одеської міської Ради
народних депутатів від 17 липня 1998 року
№ 705, та зареєстровано в книзі записів
державних актів на право постійного
користування землею за № 62.

Дачну земельну ділянку, користувачем
якої є ОСОБА_2, оформлює у приватну
власність шляхом приватизації у
порядку, визначеному діючим
законодавством України. Відповідно до
п.9 Порядку розроблення проектів
землекористування про відведення
земельних ділянок, затвердженого
постановою КМУ № 677 від 26.05.04 р. проект
відведення земельної ділянки
виконавець узгоджує з землевласником
або землекористувачем, органом
земельних ресурсів, природоохоронним
органом, санітарно-епідеміологічною
службою, органом містобудування та
архітектури та охорони культурного
наслідування.

Згідно з статтею 198 Земельного Кодексу
України при оформленні права власності
на земельну ділянку проводиться
комплекс робіт (кадастрові зйомки),
виконуваних для визначення меж
земельних ділянок, які включають, у
тому числі, погодження меж земельної
ділянки з суміжними власниками та
землекористувачами.

Суміжними землевласниками
(землекористувачами) ОСОБА_2 є ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ДБК «Червона Зірка», ОСОБА_3,
ОСОБА_4 (спадкоємці у рівних частках),
ОСОБА_8

Суміжними землевласниками
(землекористувачами) вже було
погоджено межі земельної ділянки
ОСОБА_2, про що свідчить заява від 10.09.2003
року, заява від 21.09.2010 року.

Земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2
належала на праві приватної власності
ОСОБА_9, яка померла, а спадкоємцями
домоволодіння по АДРЕСА_2 та суміжної
земельної ділянки є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у
рівних частках.

Так, громадянин, зацікавлений у
приватизації земельної ділянки, яка
перебуває у його користуванні, подає
заяву до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу.

Рішення органів виконавчої влади та
органів місцевого самоврядування щодо
приватизації земельних ділянок
приймається у місячний строк на
підставі технічних матеріалів та
документів, що підтверджують розмір
земельної ділянки.

Громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або Органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування Земельної
ділянки, погодження землекористувача
(у разі вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування, який
передає земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу розглядає
клопотання у місячний строк і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні.

Проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки розробляється за
замовленням громадян суб'єктами
господарювання, що є виконавцями робіт
із землеустрою згідно із законом, у
строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки погоджується в
порядку, встановленому статтею 1861
цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування, який
передає земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу у двотижневий
строк з дня отримання погодженого
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки (а в разі
необхідності здійснення обов'язкової
державної експертизи землевпорядної
документації згідно із законом - після
отримання позитивного висновку такої
експертизи) приймає рішення про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки та
надання її у власність.

Механізм встановлення меж земельних
ділянок визначено Інструкцією про
встановлення меж земельних ділянок в
натурі та їх закріплення межовими
знаками, затверджено наказом
Держкомзему від 18.05.2010 року № 376.
Пунктом 2.8 цієї Інструкції передбачено,
що після виконання робіт із
встановлення меж земельної ділянки в
натурі на місцевості) та закріплення їх
межовими знаками складається акт
приймання-передачі межових знаків на
зберігання, який містить підписи
суміжних землевласників
землекористувачів) у разі, якщо вони не
заявляють претензій до існуючих меж.

Акт від 14 травня 2013 року про
приймання-передачу межових знаків на
зберігання, узгодження меж земельної
ділянки від 14 травня 2013 року підписано
усіма суміжними землевласниками
(землекористувачами), крім ОСОБА_3, його
братом ОСОБА_4, ОСОБА_5

Щодо відмови суміжного
землекористувача (землевласника)
підписати акт прийомки-передачі
межових знаків на зберігання,
зазначаємо, що згідно з ч.3 ст.158
Земельного кодексу України, земельні
спори у межах населених пунктів щодо
меж земельних ділянок, які перебувають
у власності і користуванні громадян,
вирішують органи місцевого
самоврядування.

Відмовляючи в задоволені позову ОСОБА_2
до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Одеської
міської ради, Одеського міського
управління земельних ресурсів
Департаменту комунальної власності
ОМР, Управління Державного земельного
агентства у м. Одесі, Одеської
регіональної філії державного
підприємства «Центр державного
земельного кадастру при державному
комітеті по земельних ресурсах» про
зобов'язання узгодити межі
землекористування та підписати акт
узгодження меж земельної ділянки, суд
першої інстанції виходив з наступного.

Судом виключно вирішуються земельні
спори з приводу володіння,
користування і розпорядження
земельними ділянками, що перебувають у
власності громадян і юридичних осіб, а
також спори щодо розмежування
територій сіл, міст, районів та
областей. Органи місцевого
самоврядування вирішують земельні
спори у межах населених пунктів щодо
меж земельних ділянок, що перебувають у
власності і користуванні громадян, та
додержання громадянами правил
добросусідства.

Відповідно до п.34 ст.25 ЗУ «Про місцеве
самоврядування в Україні» до виключної
компетенції міських рад відноситься
вирішення відповідно до закону питань
регулювання земельних відносин. Особа,
зацікавлена у вирішенні земельного
спору (погодження меж земельної
ділянки суміжними землевласниками),
може звернутись до Комісії (ч.1 ст.33 ЗУ
Про місцеве самоврядування в Україні»),
із заявою щодо неможливості узгодити
межі земельної ділянки в натурі у
зв'язку з ненаданням погоджень
суміжних землевласників.

ОСОБА_2 звернулася до Комісії з
розгляду земельних спорів, однак
представником ОСОБА_3 подано
клопотання не розглядати це питання,
оскільки спір розглядається Київським
районним судом. Комісія клопотання
представника ОСОБА_3 задовольнила. Дії
комісії позивачем не оскаржувались.

Також, судові не надано доказів, що
суміжні землевласники чинять
перешкоди у приватизації земельної
ділянки.

Крім того, ст. 16 ЦК визначає перелік
способів захисту прав та інтересів у
судді, проте визнання неправомірними
відмови в погодженні меж земельної
ділянки та зобов'язання компетентних
органів виготовити та затвердити
землевпорядну документацію як спосіб
захисту прав чинним законодавством не
передбачено, на підставі чого судом
обґрунтовано було відмовлено в
задоволені позову.

З вказаними висновками суду першої
інстанції погоджується колегія суддів
апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про
те, що суд першої інстанції приймаючи
рішення зробив висновки, які не
відповідають фактичним обставинам
справи, а також неправильно застосував
норми матеріального права та надав
йому неправильне тлумачення, не
приймаються до уваги, оскільки
спростовуються матеріалами справи, а
саме тим, що визнання неправомірними
відмови в погодженні меж земельної
ділянки та зобов'язання компетентних
органів виготовити та затвердити
землевпорядну документацію як спосіб
захисту прав чинним законодавством не
передбачено.

Інші доводи апеляційної скарги також
не приймаються до уваги, оскільки вони
також спростовуються матеріалами
справи, а письмових доказів на
підтвердження доводів апеляційної
скарги до суду надано не було.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів розглянувши справу в межах
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги, вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального та
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, рішення суду
відповідає фактичним обставинам
справи, а наведені в апеляційної скарги
доводи правильність висновків суду не
спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної
скарги на увагу не заслуговують, та
задоволенню не підлягають, підстав для
ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу
прийшла до висновку, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, в зв'язку з чим
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308,
313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 25 лютого 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку на протязі
двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий ______________________________________
О.С. Комлева

Судді ______________________________________
Г.О. Косогор

______________________________________ Н.В. Ісаєва