________________________________________________________________________
_________________________________________________
Провадження № 2/520/872/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2014 року

Київський районний суд м. Одеси в
складі:

головуючого - судді
Калініченко Л.В.

при секретарі
Голобородової В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про часткове скасування свідоцтв про
право на спадщину за заповітом

та визнання права власності на
спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Київського
районного суду м. Одеси з позовом, в
якому просила визнати частково
недійсними свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, виданих ОСОБА_1
та ОСОБА_2 25 вересня 2012 року державним
нотаріусом Третьої одеської державної
нотаріальної контори на 12 частин
житлового будинку з надвірними
спорудами АДРЕСА_1, в частині 56 частин
житлового будинку з надвірними
спорудами АДРЕСА_1, та визнати за нею
право власності на 16 частин житлового
будинку з надвірними спорудами
АДРЕСА_1.

Представник позивача у судовому
засіданні посилалася на те, що на
підставі договору про надання у
безстрокове користування земельної
ділянки для будівництва
індивідуального житлового будинку на
праві приватної власності від 16 грудня
1955 року ОСОБА_3 була виділена земельна
ділянка площею 500 кв. м на АДРЕСА_1.
Рішенням виконкому Приморської
райради депутатів трудящих м. Одеси №
136 від 22 лютого 1963 року був затверджений
акт про прийняття до експлуатації
житлового будинку, зведеного ОСОБА_3 на
земельній ділянці АДРЕСА_1. 15 квітня 2005
року ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу,
відповідно до якого заповів житловий
будинок та земельну ділянку у рівних
частинах ОСОБА_1 та ОСОБА_2. ІНФОРМАЦІЯ_3
року ОСОБА_3 помер, після його смерті
відкрилася спадщина на належний йому
житловий будинок. Спадкоємцями після
його смерті були: дружина ОСОБА_4, яка не
зважаючи на заповіт мала право на
обов'язкову частину спадщини, оскільки
на момент смерті свого чоловіка
досягнула пенсійного віку та
відповідно була непрацездатною,
фактично в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України її
прийняла, вона ОСОБА_1, яка також в силу
ч. 3 ст. 1268 ЦК України фактично прийняла
спадщину після смерті батька, та її
сестра ОСОБА_2, яка на час смерті
спадкодавця не була зареєстрована з
ним за однією адресою. ІНФОРМАЦІЯ_4
року померла ОСОБА_4. 23 листопада ОСОБА_1
звернулася до нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини, яка
відкрилася після смерті ОСОБА_3. 14 січня
2008 року з аналогічною заявою, однак вже
на підставі рішення Київського
районного суду м. Одеси від 17 грудня 2007
року, яким був наданий додатковий строк
для прийняття спадщини, звернулася
ОСОБА_2 25 вересня 2012 року Державним
нотаріусом Третьої одеської державної
нотаріальної контори ОСОБА_1 та ОСОБА_2
були видані свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, згідно з якими
кожна з них успадкувала по 12 частині
житлового будинку з надвірними
спорудами, належних ОСОБА_3, померлому
ІНФОРМАЦІЯ_3 року. На думку
представника позивачка дані свідоцтва
є частково недійсними, оскільки видані
без врахування інтересів ОСОБА_4, яка в
силу ч. 1 ст. 1241 ЦК України та ч. 3 ст. 1268 ЦК
України успадкувала після смерті свого
чоловіка 16 частин житлового будинку з
надвірними спорудами АДРЕСА_1. Після
смерті ОСОБА_4 спадкоємницею є
позивачка ОСОБА_1, яка фактично
прийняла спадщину після смерті матері,
оскільки на день смерті проживала та
була зареєстрована за однією адресою
зі спадкодавцем, а тому за нею повинно
бути визнано право власності на 16
частин житлового будинку з надвірними
спорудами АДРЕСА_1, які належали ОСОБА_4.

Представник відповідача позов не
визнав, з посиланням на те, що
позивачевою стороною не представлено
жодного доказу, що на момент смерті
ОСОБА_3 його дружина ОСОБА_4 була
непрацездатною та відповідно мала
право на обов'язкову частину спадщині,
не представлено доказів фактичного
прийняття спадщини, у зв'язку з чим була
відсутня спадкова маса після смерті
ОСОБА_4

Вислухавши пояснення представників
позивача та відповідача, дослідивши
матеріали справи, суд вважає позов
підлягаючим частковому задоволенню.

У судовому засіданні встановлено, що на
підставі договору про надання у
безстрокове користування земельної
ділянки для будівництва
індивідуального житлового будинку на
праві приватної власності від 16 грудня
1955 року ОСОБА_3 була виділена земельна
ділянка площею 500 кв. м на АДРЕСА_1.
Рішенням виконкому Приморської
райради депутатів трудящих м. Одеси №
136 від 22 лютого 1963 року був затверджений
акт про прийняття до експлуатації
житлового будинку, зведеного ОСОБА_3 на
земельній ділянці АДРЕСА_1.

15 квітня 2005 року ОСОБА_3 склав заповіт,
посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу, відповідно до якого заповів
житловий будинок та земельну ділянку у
рівних частинах ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_3 помер, після
його смерті відкрилася спадщина на
належний йому житловий будинок.

Спадкоємцями за законом після його
смерті були: дружина ОСОБА_4, та доньки
ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

У відповідності до ч. 1 ст. 1241 ЦК України
малолітні, неповнолітні, повнолітні
непрацездатні діти спадкодавця,
непрацездатна вдова (вдівець) та
непрацездатні батьки спадкують,
незалежно від змісту заповіту,
половину частки, яка належала кожному б
з них у разі спадкування за законом
(обов'язкова частка).

Відповідно до ч. 3 ст. 75 СК України
непрацездатним вважається той із
подружжя, який досяг пенсійного віку,
встановленого законом, або є інвалідом
І, ІІ чи ІІІ групи.

На день смерті ОСОБА_3 його дружині
ОСОБА_4 виповнилося 69 років, тобто вона
була непрацездатною, та її обов'язкова
доля у спадщині складає 16 частину.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановлено ст. 1270 ЦК України, він не
заявив про відмову від неї.

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були зареєстровані та
проживали за однією адресою АДРЕСА_1,
ОСОБА_4 ніколи не заявляла відмови від
спадщини, а тому у розумінні ч. 3 ст. 1268
ЦК України вважається такою, що
фактично прийняла спадщину, яка
складається з 16 частини житлового
будинку з надвірними спорудами
АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 також у розумінні ч. 3 ст. 1268 УК
ЦК України фактично прийняла спадщину,
яка відкрилася після смерті батька
ОСОБА_3, оскільки також проживала з ним
за однією адресою.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла ОСОБА_4, до її
смерті відповідачка ОСОБА_2 з заявою
про прийняття спадщини, яка відкрилася
після смерті батька не зверталася,
заява від неї до нотаріальної контори
надійшла тільки 14 січня 2008 року. 17
грудня 2007 року рішенням Київського
районного суду м. Одеси ОСОБА_2 був
встановлений додатковий строк у три
місяці для подання заяви про прийняття
спадщини, яка відкрилася після смерті
ОСОБА_3.

25 вересня 2012 року державним нотаріусом
Третьої одеської державної
нотаріальної контори, були видані
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, згідно з якими ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 успадкували по 12 частині кожна,
житлового будинку з надвірними
спорудами АДРЕСА_1, який належав ОСОБА_3

Однак, як вже було встановлено у
судовому засіданні 16 частину даного
житлового будинку фактично
успадкувала непрацездатна дружина
померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_4, а тому дані
свідоцтва були видані без врахування
даної обставини, у зв'язку з чим ОСОБА_1
та ОСОБА_2 повинні були успадкувати по
512 частин житлового будинку з
надвірними спорудами, кожна.

При викладених обставинах суд вважає
за необхідне визнати частково
недійсними свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, виданих ОСОБА_1
та ОСОБА_2, 25 вересня 2012 року державним
нотаріусом Третьої одеської державної
нотаріальної контори, на 12 частин
житлового будинку з надвірними
спорудами АДРЕСА_1, в частині 16 частин
житлового будинку з надвірними
спорудами АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_4
в порядку спадкування за законом.

Після смерті, ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_4
відкрилася спадщина на 1/6 житлового
будинку з надвірними спорудами
АДРЕСА_1, яку вона успадкувала після
смерті її чоловіка ОСОБА_3

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у
першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народженні після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до інформації отриманої з
Третьої одеської державної
нотаріальної контори від 22 листопада
2013 року № 7075/02-14, після померлої
ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_4 згідно
Інформаційної довідки зі Спадкового
реєстру ( спадкові справи та видані на
їх підставі свідоцтва про право на
спадщину) від 12.11.2013 року за № 35717060
спадкова справа не заводилася.
Перевірка проведена з 11.06.2007 року по
12.11.2013 року.

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Як вбачається з довідки № 169 від 13
травня 2014 року, яка видана органом
самоорганізації населення комітетом
мікрорайону «Дружний» ОСОБА_4
проживала за адресою: АДРЕСА_1, постійно
та була зареєстрована за цією адресою з
18 травня 1961 року по день своєї смерті,
тобто по ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Довідкою № 686 від 6 листопада 2007 року,
яка видана також органом
самоорганізації населення комітетом
мікрорайону «Дружний»
підтверджується, що позивач ОСОБА_1 на
день смерті матері ОСОБА_4, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_4 року, проживала та була
зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що відповідачка
ОСОБА_2 на час смерті ОСОБА_4 була
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2,
тобто за різними адресами зі
спадкодавцем, та не здійснила будь-яких
дій у встановленому законом порядку
щодо прийняття спадщини після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_4.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 на день смерті
ОСОБА_4 проживала разом з нею, суд
вважає, що вона є такою, що прийняла
спадщину та за нею можливо визнати на 16
частину житлового будинку з надвірними
спорудами АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_4
в порядку спадкування за законом.

Керуючись ст.ст. 1223, 1241, 1268, 1269 ЦК
України, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 212 - 215 ЦПК
України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати частково недійсним свідоцтво
про право на спадщину за заповітом,
виданого ОСОБА_1 25 вересня 2012 року
державним нотаріусом Третьої одеської
державної нотаріальної контори, на 12
частин житлового будинку з надвірними
спорудами АДРЕСА_1, в частині 16 частин
житлового будинку з надвірними
спорудами АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_4
в порядку спадкування за законом.

Визнати частково недійсним свідоцтво
про право на спадщину за заповітом,
виданого ОСОБА_2 25 вересня 2012 року
державним нотаріусом Третьої одеської
державної нотаріальної контори, на 12
частин житлового будинку з надвірними
спорудами АДРЕСА_1, в частині 16 частин
житлового будинку з надвірними
спорудами АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_4
в порядку спадкування за законом.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 16
частин житлового будинку з надвірними
спорудами АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_4
в порядку спадкування за законом.

Виконання рішення в частині реєстрації
зазначеного об'єкту у встановленому
порядку на праві приватної власності
за ОСОБА_1 покласти на Реєстраційну
службу Одеського міського управління
юстиції в Одеській області.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційний суд Одеської області
шляхом поданням до Київського
районного суду м. Одеси апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя
Калініченко Л. В.