У х в а л а

іменем україни

30 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Амеліна В.І.,
Гончара В.П.,
Карпенко С.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, третя особа - відділ опіки та
піклування в особі
Амур-Нижньодніпровської районної у
м. Дніпропетровську
ради, про усунення перешкод у
спілкуванні з дитиною, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного
суду Дніпропетровської області від 10
лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із зазначеним позовом до ОСОБА_5,
мотивуючи його тим, що 7 липня 2012 року
між ним та відповідачкою було укладено
шлюб, від якого мають малолітнього сина
ОСОБА_6 Позивач зазначав, що після
народження сина вони почали проживати
окремо один від одного, на теперішній
час син залишився проживати разом із
матір'ю. За час окремого проживання
відповідачка повністю ізолювала
дитину від спілкування із батьком,
фактично не допускає його до сина,
перешкоджає позивачу виконувати свої
батьківські обов'язки.

ОСОБА_4 неодноразово звертався до
відповідачки із проханням не чинити
йому перешкоди у спілкуванні із сином,
проте на звернення позивача ОСОБА_5 не
реагувала.

Посилаючись на зазначені обставини,
позивач просив суд зобов'язати ОСОБА_5
не чинити йому перешкод щодо участі у
вихованні та вільному спілкуванні із
сином ОСОБА_6, встановити час та дні
зустрічей з ОСОБА_6 до досягнення ним
дворічного віку, а саме: кожну суботу
місяця з 12 години до 16 години, у/без
присутності матері; кожну неділю
місяця з 10 години до 14 години, у/без
присутності матері; кожний вівторок та
четвер місяця з 17 години до 20 години, у
присутності матері дитини. Встановити
час та дні зустрічей з ОСОБА_6 після
досягнення ним дворічного віку, а саме:
кожну місяця з 12 години до 18 години,
у/без присутності матері; кожну неділю
місяця з 10 години до 16 години, у/без
присутності матері; кожний вівторок та
четвер місяця з 17 години до 20
години у/без присутності матері; під
час щорічної відпустки ОСОБА_4 протягом
двох тижнів щорічно, без обмеження
часу, за наявності санаторно-курортної
путівки чи туристичної путівки та
висновку медичних закладів про
задовільний стан ОСОБА_6 Встановити
дні, в які позивач може забирати ОСОБА_6
після досягнення ним дворічного віку
до себе додому для спілкування в
домашніх умовах - кожну суботу місяця.
Зобов'язати ОСОБА_5 надавати
позивачу можливість вільно
спілкуватися із сином, надавати
будь-які дозволи щодо оформлення
будь-яких документів, необхідних для
переміщення ОСОБА_6 за межі України, в
присутності ОСОБА_4 не чинити перешкоди
та не втручатися в спілкування
позивача та ОСОБА_4

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м.
Дніпропетровська від 17 грудня 2013 року
позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_4
перешкод у вихованні та спілкуванні із
сином ОСОБА_6

Визначено ОСОБА_4 дні побачень з сином
ОСОБА_6 - кожну суботу місяця з 10 години
по 19 годину, кожний вівторок місяця з 18
години по 20 годину за відсутності
матері ОСОБА_5

Надано ОСОБА_4 можливість спільного
відпочинку з сином ОСОБА_6 раз на рік
тривалістю 14 календарних днів.

У задоволенні іншої частини позову
відмовлено.

Вирішено питання про стягнення судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 10 лютого
2014 року рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м.
Дніпропетровська від 17 грудня 2013 року
скасовано в частині визначення способу
участі у вихованні та спілкуванні
ОСОБА_4 із сином та в частині надання
ОСОБА_4 можливості спільного
відпочинку із сином.

Визначено ОСОБА_4 систематичні
побачення із ОСОБА_6 кожну першу та
третю суботу місяця з 10 години до 12
години у присутності матері ОСОБА_5

У задоволенні позову ОСОБА_4 в частині
надання можливості спільного
відпочинку із сином відмовлено.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить суд
касаційної інстанції рішення
апеляційного суду змінити, мотивуючи
свою вимогу порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Апеляційний суд дійшов обґрунтованого
висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_4 підлягають частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 157 СК України питання
виховання дитини вирішується батьками
спільно. Той із батьків, хто проживає
окремо від дитини, зобов'язаний брати
участь у її вихованні і має право на
особисте спілкування з нею. Той із
батьків, з ким проживає дитина, не має
права перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвиткові дитини.

Якщо той із батьків, з ким проживає
дитина, чинить перешкоди тому з
батьків, хто проживає окремо, у
спілкуванні з дитиною та у її
вихованні, зокрема якщо він ухиляється
від виконання рішення органу опіки та
піклування, другий із батьків має право
звернутися до суду з позовом про
усунення цих перешкод. Суд визначає
способи участі одного з батьків у
вихованні дитини (періодичні чи
систематичні побачення, можливість
спільного відпочинку, відвідування
дитиною місця його проживання тощо),
місце та час їхнього спілкування (ст. 159
СК України).

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_4, апеляційний суд обґрунтовано
взяв до уваги той факт, що дитина у віці
1 рік 3 місяці не може перебувати за
відсутності матері, оскільки такі
ситуації можуть бути негативними для
малолітньої дитини. Також апеляційний
суд дійшов правильного висновку, що
визначений судом першої інстанції час
на спільний відпочинок тривалістю 14
календарних днів позивача разом із
сином є передчасним, оскільки судом
першої інстанції не враховано вік
малолітньої дитини.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що судом правильно
встановлено та належно перевірено
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, судове
рішення ухвалено із додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстав для його зміни чи
скасування немає.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 10 лютого
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
В.І.
Амелін

В.П. Гончар

С.О. Карпенко