№558/1/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2014 року
смт. Млинів Рівненської
області

Млинівський районний суд Рівненської
області в складі головуючої судді
Бандури А.П.

при секретарі Козацькій І.В.

з участю: позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника позивача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Млинів Рівненської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 26 000 грн.
та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Млинівського
районного суду з позовом до ОСОБА_2 про
стягнення 26 000 грн. та відшкодування
моральної шкоди, посилаючись на те, що
відповідач відмовляється в
добровільному порядку повернути кошти
в сумі 26 000 грн. наданих йому для
використання в спільній господарській
діяльності.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позов підтримав повністю і суду
пояснив, що з ОСОБА_2 він знайомий з 2003
року. В 2006 році ОСОБА_2 запропонував
йому, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 взяти в
оренду, на його ім'я, ставок, який на
даний час орендує підприємець ОСОБА_7, і
який згідний відмовитися від права
оренди ставка за грошову компенсацію в
сумі 33 000 доларів США. Для цього їм
необхідно сплатити по 6 600 доларів США.
На підтвердження цього були виданні
розписки, де було вказано, що вони
передають кошти в сумі 33 834 грн. У 2008
році ОСОБА_2 повідомив, що документацію
про оренду ставка оформив на своє ім'я.

Впродовж 2006-2009 років вони планували
укласти інвестиційний договір, але
ОСОБА_2 під різними приводами ухилявся
від юридичного оформлення їхніх прав
на оренду ставка. У 2009 році взагалі
заборонив з'являтися на ставку,
мотивуючи тим, що вони не мають ніякого
відношення до вказаного ставка.

В 2010 році позивач звернувся із заявою
до правоохоронних органів про вчинення
ОСОБА_2 щодо нього, ОСОБА_5 і
ОСОБА_6 шахрайських дій.

Не зважаючи на оформлення ОСОБА_2
договору оренди ставка на своє ім'я,
він, позивач, сподіваючись на укладення
з ним договору про спільну діяльність,
передав ОСОБА_2 для ведення
господарської діяльності в період з
2006 по 2007 рік кошти в сумі 26 000 грн.
Розписок, на підтвердження передачі
цієї суми ОСОБА_2 йому не надавав,
оскільки велась спільна бухгалтерія, а
тому він вважав, що після укладення
договору кошти будуть йому повернуті.

Просить суд задовольнити його позовні
вимоги та стягнути з ОСОБА_2 на його
користь безпідставно отриманні кошти в
сумі 26 000 грн. та моральну шкоду в сумі 10
000 грн.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому
засіданні, 17 березня 2014 року, позов не
визнав, а в судовому засіданні, 20 червня
2014 року, вказав, що визнає позов
частково на суму у 23 000 грн. і суду
пояснив, що між ним та ОСОБА_1, ОСОБА_5 і
ОСОБА_6 було досягнуто усної
домовленості щодо спільної
господарської діяльності, по розводу і
вилову риби. Ним велися записи про
передачу коштів або матеріалів від
ОСОБА_1, ОСОБА_5 і ОСОБА_6, де вказано, що
ОСОБА_1 передав грошові кошти в сумі 23
000 грн. ОСОБА_1 купив та передав йому
мотор до човна за ціною 5 000 грн., але в
період, коли він, відповідач, перебував
у лікарні забрав його, а тому він
вважає, що до відшкодування підлягає
сума у 18 000 грн.

Суд, заслухавши пояснення позивача,
відповідача та дослідивши подані
сторонами докази в їх сукупності,
вважає, що позов підлягає до
задоволення частково з наступних
підстав: з показань, даних в судовому
засіданні, свідка ОСОБА_6 вбачається, що
ОСОБА_1 переважно надавав ОСОБА_2 гроші
для купівлі необхідних матеріалів. У
його присутності в 2007 році позивач
передав відповідачу 5 000 грн. Ніяких
документів, які б підтверджували цей
факт вони не оформляли. Про передачу 21 00
грн. ОСОБА_1 ОСОБА_2 він знає тільки зі
слів ОСОБА_1, але бачив як він передавав
ОСОБА_2 куплені ним матеріали, зокрема,
кущерізку.

Показання свідка ОСОБА_5 свідчать про
те, що кошти, які надавались для ведення
господарської діяльності вносились
ними в міру необхідності та
передавались для цього
ОСОБА_2, ОСОБА_1 в період з 2007 по 2009 рік
вніс близько 26 000 грн.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні дав
показання, що в період, коли ОСОБА_2
перебував у лікарні ОСОБА_1 виловив
рибу зі ставка.

З показань свідка ОСОБА_9, дані ним в
судовому засіданні, 06 травня 2014 року
вбачається, що ОСОБА_1 у 2009 році, коли
був «спущений» ставок, виловив близько
3 т риби. У період з 2007 по 2009 роки риба
виловлювалась та забиралась ОСОБА_2

В судовому засіданні, 20 червня 2014 року,
свідок ОСОБА_9 дав показання про те, що в
період, коли ОСОБА_2 перебував у лікарні
, а він був на чергуванні по охороні
орендованого ставка, то позивач ОСОБА_1
забрав мотор до човна, пояснивши це тим,
що цей мотор належить йому.

Заслухавши пояснення позивача,
відповідача та дослідивши подані
сторонами докази в їх сукупності, суд
прийшов до наступних висновків: у
відповідності до ст. 1131 ЦК України
договір про спільну діяльність
укладається у письмовій формі.

Умови договору про спільну діяльність,
у тому числі координація спільних дій
учасників або ведення їхніх спільних
справ, правовий статус виділеного для
спільної діяльності майна, покриття
витрат та збитків учасників, їх участь
у результатах спільних дій та інші
умови визначаються за домовленістю
сторін, якщо інше не встановлено
законом про окремі види спільної
діяльності.

Тобто, для укладення такого договору,
необхідно щоб його учасники дійшли
спільної згоди щодо всіх істотних
умов спільної діяльності. Відсутність
такої домовленості та недотримання
письмової форми, вказуватиме на те, що
договір не укладено, або ж такий
правочин є недійсним / нікчемність
правочину/.

Судом встановлено, і це
підтверджується поясненням позивача
та відповідача, що при попередній
усній домовленості про спільну
діяльність та фінансування такої
діяльності, сторони по справі не
додержались вимог закону щодо форми та
змісту договору про спільну
діяльність, оскільки у письмовій формі
такий договір в подальшому не уклали, і
будь-які судові рішення про визнання
нікчемного правочину дійсним, якщо
такий і мав місце, відсутні.

Посилання відповідача ОСОБА_2 на те, що
мало місце усне укладання договору про
спільну діяльність та реальне його
виконання, не грунтуються на нормах
закону, оскільки суперечать вимогам
ст. 1131 ЦК України, а належних і
допустимих доказів укладання такого
договору суду не представлено.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
вказав на те, що ОСОБА_2 всіма способами
ухилявся від підписання договору про
спільну господарську діяльність, але
ОСОБА_1 не зміг також пояснити чому
даний договір не був підписаний ні ним,
ні ОСОБА_5 і ОСОБА_6 і не надав доказів
того, що він як позивач мав намір
підписати цей договір, а від підписання
ухилявся тільки ОСОБА_2

Наявність проекту договору про
інвестиційну діяльність від 28
листопада 2006 року, який міститься в
матеріалах кримінального провадження
№ 1000305, не може розцінюватися
судом, що ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 мали
намір на його підписання.

( а.с. 251-253)

В судовому засіданні з показань
позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2
вбачається, що ОСОБА_2 дійсно
передавались кошти позивачем без
будь-яких належно оформлених правових
підстав /під чесне слово/, а тому суд
прийшов до висновку, що ОСОБА_1
правомірно вимагає повернення
переданих ОСОБА_2 коштів на підставі
ст. 1212 ЦК України.

Вирішуючи питання про
розмір коштів, що підлягає поверненню,
суд виходить з того, що ч.1 ст.61 ЦПК
України обставини, визнані сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
справі, не підлягають доказуванню.

Виходячи з того, що
відповідачем визнається та обставина,
що він одержав від ОСОБА_1 23 000 гривень,
то вказана сума коштів підлягає
стягненню з останнього на користь
позивача, так як ОСОБА_1 не представлено
належних, допустимих та достовірних
доказів передачі ОСОБА_2 саме 26 000
гривень, а сам ОСОБА_2 цю обставину
заперечує.

Показання, які давав ОСОБА_2 в ході
очної ставки між ним та ОСОБА_1, що
підтверджується протоколамм очної
ставки від 12 листопада 2010 року та 31
серпня 2011 року про те, що «я винен йому
(ОСОБА_1) 26 000 грн., які він передав мені
частинами упродовж 2007-2008 років на
облаштування ставка» не можуть бути
використані як єдине достовірне
джерело на підтвердження цієї
обставини, так як в матеріалах
кримінального провадження № 1000305
відсутні будь-які підтверджуючі
документи, що свідчать про передачу
ОСОБА_1 ОСОБА_2 саме 26 000 грн., а наявні в
матеріалах кримінального провадження
бухгалтерські документи та квитанції
виписані (зазначені) на ім'я ОСОБА_2

( а.с. 128-133, 196-197, 261-711)

Таким чином, суд вважає, що необхідно
задоволити позов на суму 23 000 грн.

Суд критично оцінює, показання свідка
ОСОБА_9, який перебуває у службовому
підпорядкуванні ОСОБА_2 і в ході
судового засідання, 06 травня 2014 року, у
своїх показаннях жодним словом не
обмовився про те, що позивач забрав
мотор, а в судовому засіданні 20 червня
2014 року, раптом «згадав», що ОСОБА_1, в
період, коли ОСОБА_2 перебував у
лікарні, а він був на чергуванні по
охороні орендованого ставка, забрав
мотор до човна, вартість якого 5 000 грн.,
пояснивши це тим, що цей мотор належить
йому.

Сам позивач ОСОБА_1 цю обставину, в
судовому засіданні, заперечив, а інших
об'єктивних доказів, крім показань
свідка ОСОБА_9 та пояснень позивача
ОСОБА_1 в судовому засіданні не здобуто,
як відсутні і докази вартості
вказаного мотора від човна.

У позові в частині стягнення з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в
сумі 10 000 (десять тисяч) гривень, на
думку суду, слід відмовити за
безпідставністю.

У відповідності до п. 9 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 року "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" (з послідуючими
змінами від 27 лютого 2009 року) розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічний, тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення, тощо) та з
врахуванням інших обставин. Зокрема,
враховується стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану.
При цьому, суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Таким чином, перелічені правові
підстави для відшкодування моральної
шкоди, передбачені ст. 23 ЦК України
являються виключними, а позивачем
ОСОБА_1 не надано об'єктивних доказів на
підтвердження правових підстав
стягнення моральної шкоди,
передбачених ст. 23 ЦК України

На думку суду, підлягають до
задоволення судові витрати пов'язані з
оплатою судового збору.

У відповідності до ч.1 ст. 79 ЦПК України
судові витрати складаються з судового
збору та витрат, пов'язаних з розглядом
справи.

Розмір судового збору, порядок його
сплати, повернення і звільнення від
сплати встановлюються законом.

Позивачем ОСОБА_1 оплачено судовий збір
у сумі 260 грн., що об'єктивно
підтверджується квитанцією №3 виданої
26 лютого 2014 року філією Волинського
обласного управління Луцького
відділення «Ощадбанку».

У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК
України, стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_2 на
користь позивача ОСОБА_1 підлягають
стягненню понесені судові витрати
пов'язані з оплатою судового збору
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог в розмірі 230 (двісті
тридцять) гривень.

На підставі наведеного,

керуючись ст.ст. 10, 18, 60, 209, 213-215, 218 ЦПК
України,

ст.ст. 16, 1166, ч.1 ст. 1212 ЦК України

с у д, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення 26 000 (двадцяти шести тисяч)
гривень та відшкодування моральної
шкоди задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, жителя АДРЕСА_2, на
користь ОСОБА_1, жителя АДРЕСА_1, 23 000
(двадцять три тисячі) гривень
безпідставно отриманих коштів.

(ідентифікаційний номер ОСОБА_2 -
НОМЕР_1)

В частині стягнення з ОСОБА_2, жителя
АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_1, жителя
АДРЕСА_1 моральної шкоди в сумі 10 000
(десять тисяч) гривень відмовити за
безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_2, жителя АДРЕСА_2, на
користь ОСОБА_1, жителя АДРЕСА_1
понесені судові витрати пов'язані з
оплатою судового збору пропорційно до
розміру задоволених позовних вимог в
розмірі 230 (двісті тридцять) гривень.

(ідентифікаційний номер ОСОБА_2 -
НОМЕР_1)

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
А.П. Бандура