Справа № 466/7437/13
Головуючий у 1 інстанції: Єзерський Р.Б.
Провадження № 22-ц/783/686/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

Головуючого судді:
Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В.,
Павлишина О.Ф.

Секретар: Гацій І.І.

З участю позивача ОСОБА_2 та
представника відповідача Цибруха Я.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Львова від 06 листопада 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_4 до Шевченківської
районної адміністрації Львівської
міської ради про відшкодування
моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням
Шевченківського районного суду м.
Львова від 06 листопада 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_4 до
Шевченківської районної адміністрації
Львівської міської ради про
відшкодування моральної шкоди
відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі зазначає, що
вважає рішення суду незаконним та
необґрунтованим. Стверджує, що
висновок суду про те, що ним не доведено
факту заподіяння моральної шкоди є
помилковим та не відповідає дійсності,
оскільки документи, які потрібні були
йому для виплати соціальних витрат
були втрачені навмисно. Судом не
враховано тих обставин, що його вини у
настанні трудового каліцтва не було,
оскільки нещасний випадок стався через
халатне відношення службових осіб ЖЕО
Шевченківського р-ну м. Львова до
перевірки технічного стану житлового
будинку в якому ним проводилися
ремонтні роботи. Стверджує, що ставши
інвалідом та непрацездатним в 39 років
порушилися його нормальні життєві
зв'язки, він постійно переживав де
взяти кошти на утримання на той час
двох малолітніх дітей. Через
інвалідність йому потрібні постійні
кошти на лікування та реабілітацію.
Внаслідок захворювання він терпить
фізичний та душевний біль, а також не
може знайти відповідної роботи. Суд не
врахував роз'яснення, які містяться в
п.1-1.4 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 27 березня 1992 року № 6
«Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди», якою
передбачено, що відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, проводиться згідно з
законодавством, яке було чинним на
момент виникнення у потерпілого права
на відшкодування шкоди. Право на
відшкодування шкоди настає з дня
встановлення потерпілому МСЕК стійкої
втрати професійної працездатності.
Відповідно до діючого на той час
законодавства, а саме до ст.440-1 ЦК
України він мав право на відшкодування
моральної шкоди, а відтак позов
підлягав до задоволення. Просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити його
позов та стягнути в його користь
150000грн.моральної шкоди.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_4
на підтримання доводів апеляційної
скарги, заперечення з приводу
апеляційної скарги представника
відповідача Цибруха Я.В., вивчивши
матеріали цивільної справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає до часткового задоволення.

Матеріалами справи та судом
встановлено, що позивач ОСОБА_4 з 1980 по
1988 рік працював маляром - штукатуром
3-го розряду ЖЕО Шевченківського району
м. Львова.

13.06.1988 року в робочий час з позивачем
стався нещасний випадок що
підтверджується актом №1 про нещасний
випадок на виробництві (а.с.4-6).

Згідно висновку МСЕК від 21.09.1988 року
ОСОБА_4 вперше встановлено ступінь
втрати працездатності 80% та визнано
інвалідом ІІ групи терміном на один
рік. Причина інвалідності - трудове
каліцтво.

При проходженні чергової МСЕК 04.09.1989
року ІІ групу інвалідності позивачу
ОСОБА_4 продовжено. Ступінь втрати
працездатності-70%.

29.09.2003 року ОСОБА_4 встановлено ІІ групу
інвалідності безтерміново. Причина
інвалідності-трудове каліцтво. Ступінь
втрати працездатності-70%.

21.08.2013-29.08.2013 року ОСОБА_4 проходив МСЕК.
Рішенням комісії ОСОБА_4 підтверджено
інвалідність ІІ групи безтерміново.
Причина інвалідності- трудове
каліцтво. Ступінь втрати
працездатності-80%.

З 25.09.1988 року позивач ОСОБА_4 звільнений
з роботи у зв»язку з виходом на пенсію
по інвалідності.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не доведено факту заподіяння
моральної шкоди саме відповідачем
Шевченківською РА.

Колегія суддів, дослідивши надані
позивачем документи вважає, що
позивачу ОСОБА_4 дійсно було заподіяно
моральну шкоду у зв»язку з ушкодженням
здоров»я внаслідок трудового каліцтва
з вини ЖЕО Шевченківського району м.
Львова.

На час виникнення спірних
правовідносин щодо заподіяння
працівникові моральної шкоди, тобто на
21.09.1988 року, вони були врегульовані
ст.440-1 ЦК УРСР 1963 року.

Представник Шевченківської РА м.
Львова суду пояснив, що Шевченківська
РА не є правонаступником бувшого ЖЕО
Шевченківського району м. Львова.
Згідно листів Територіальної
державної інспекції праці у Львівській
області від 01.12.2008 року № 02-4822 ( а.с.8) та
ВВДФ у Жовківському районі Львівської
області від 13 березня 2012р.№ 35/01-06 ( а.с.9)
зазначено, що відділ житлового
господарства Шевченківської РА м.
Львова являється правонаступником
архівних документів РБУ при ЖЕО
Шевченківського району, однак не прав
та обов»язків.

До 1994 року ЖЕО входило у структуру
управління житлового господарства
Львівської міської ради.

Згідно пояснень представника
відповідача ЖЕО ліквідовані без
правонаступництва, оскільки
відповідно до розпорядження від 09.11.1994
р. №112-К Шевченківської районної
місцевої адміністрації м. Львова (а.с.21)
«Про утворення відділів житлового і
комунального господарства району «
такі утворені з 02.11.1994 року у складі
районної адміністрації на виконання
рішень виконавчого комітету
Львівської міської Ради народних
депутатів №17 від 16.09.1994р. «Про
утворення районних адміністрацій
виконавчого комітету Львівської
міської Ради народних депутатів « №54
від 06.10. 1994 р. «Про чисельність апарату
управління районних адміністрацій
виконкому Львівської міської Ради
народних депутатів , згідно положення
про районні адміністрації.

За таких обставин, колегія суддів не
вбачає підстав для стягнення моральної
шкоди позивачу по справі із
Шевченківської РА, оскільки така є
неналежним відповідачем.

Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків встановлених ст.61 цього
Кодексу.

Згідно ст.309 ч.1 п.3 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.3, 309 ч.1 п.3, 314 ч.2,
316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 06 листопада 2013 року
змінити та ухвалити нове рішення, яким
у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ на протязі двадцяти
днів з дня набрання рішенням законної
сили.

Головуючий
Ю.Р.Мікуш

Судді
А.В.Ніткевич

О.Ф.Павлишин