Провадження № 2/752/108/14
РІШЕННЯ

Іменем України

29.05.2014 року Голосіївський районний суд
м. Києва у складі головуючого
судді-Калініченко Л.С., при секретарі
Колесник В.А., Левіт Д.І., Руденко М.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
грошових коштів за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

в листопаді 2012 року позивач звернувся
до суду із позовом до ОСОБА_2 про
стягнення грошових коштів за договором
позики, який був укладений 31 січня 2007
року між позивачем та відповідачем. Як
вбачається зі змісту договору позики
відповідач отримав в позику 350 000 грн.
для здійснення підприємницької
діяльності, які зобов'язувався
відповідно до умов договору повернути
31 грудня 2009 року.

Станом на час розгляду справи судом
відповідач виконав своє зобов'язання
лише частково, повернувши борг в сумі 4
100 грн. Решту боргу відповідачем не
повернуто, у зв»язку з наведеним
позивач просить стягнути з відповідача
350 000 грн., крім того, стягнути 105 000 грн.
штрафу, передбаченого умовами
договору, 41 125 грн. - 3% річних від
простроченої суми, 47 950 грн. - індекс
інфляції за прострочений період, 105868
грн. - процентів, які визначаються на
рівні облікової ставки Національного
Банку України.

В судовому засіданні позивач підтримав
позовні вимоги з підстав, викладених у
позові та просив їх задовольнити.
Зазначив, що з відповідачем перебував в
дружніх стосунках та довідавшись, що
відповідач має бажання відкрити
власний стоматологічний кабінет,
позивач неодноразово надавав йому в
позику грошові кошти. На підтвердження
обставин, на які позивач посилається,
надав суду копію ухвали та рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 30.06.2010 року, де встановлено, що за
наявності боргу відповідача перед
позивачем в сумі 20 000 грн., сторони
просили суд затвердити мирову угоду, за
якою відповідач в рахунок погашення
боргу бажав передати у власність
позивачу 1/3 квартири АДРЕСА_1. Також
зазначив, що Голосіївським районним
судом м.Києва розглядалася аналогічна
цивільна справа, предметом спору було
стягнення з відповідача 10 000 дол. США. Не
визнавши позов в суді першої інстанції,
відповідач на стадії апеляційного
провадження повністю розрахувався з
позивачем.

Представник відповідача ОСОБА_2 в
судовому засіданні 02.12.2013 року проти
вимог позову заперечив. Зазначив, що
позивач надавав ОСОБА_2 юридичні
послуги з приводу поділу спільного
майна подружжя з колишньою дружиною. Як
відомо представнику, ОСОБА_2 підписував
договори з позивачем про надання
юридичних послуг і не підписував
жодних договорів позики. А тому, на
думку представника відповідача, підпис
в договорі позики не належить ОСОБА_2

09.12.2013 року представник відповідача
через канцелярію суду звернувся із
клопотанням про призначення
почеркознавчої та технічної
експертизи.

Разом з тим, в подальшому в судові
засідання, призначені на 23.12.2013 р., 20.02.2014
р. та 29.05.2014 р. відповідач та його
представники не з»явилися, вказане
клопотання не підтримали, вільні
зразки почерку не надали, що позбавило
можливості суд призначити
почеркознавчу експертизу.

З урахуванням наведеного суд вважає за
можливе розглядати справу на підставі
наявних у справі доказів, котрі
безпосередньо досліджені в судовому
засіданні.

Вислухавши пояснення учасників
судового процесу, дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що позов підлягає
задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 31 січня 2007 року
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір
позики.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків є договори.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

За умовами вказаного договору позивач
передав, а відповідач прийняв в позику:
грошові кошти в сумі 350000 грн. для
здійснення підприємницької
діяльності.

Згідно з умовами зазначеного Договору,
сторони домовились, що Позичальник
зобов»язується повернути Позику
Позикодавцю в повному обсязі до 31
грудня 2009 року.

Позиковдавець зобов»язаний на момент
підписання даного Договору передати
грошові кошти Позичальнику в повному
обсязі.

Сторони погодились, що підписаний
Договір вважається повним виконанням
свого зобов»язання Позикодавцем.
Водночас, факт отримання від
Позикодавця грошових коштів в повній
сумі Позичальник підтверджує, про що
свідчить підпис останнього у Договорі.

Таким чином, оскільки між сторонами
укладено договір позики, по якому
передано грошові кошти, вони набули
взаємних прав та обов'язків.

Виходячи з положень ст.1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку кількість
речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно зі ст. 1047 ЦПК України, договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.

Слід зазначити, що за формою та змістом
договір, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
відповідає вимогам чинного
законодавства України.

Позикодавець виконав умови договору в
повному обсязі. Виконання позивачем
свого зобов'язання в частині передачі
грошових коштів відповідачу
підтверджується підписом останнього в
договорі.

Разом з тим, позичальник не виконав
своє зобов'язання щодо добровільного, в
обумовлений сторонами строк,
повернення усієї суми позики.

Як зазначив під час розгляду справи
позивач, після звернення останнього до
суду з даним позовом відповідач
частково виконав умови Договору,
повернувши позивачу борг в сумі 4 100
грн., у зв»язку з чим позивачем подано
заяву про зменшення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти) у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
(позикодавцем) у строк та у порядку, що
встановлені договором.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

За умовами зазначено вище Договору,
крім іншого, передбачено, що у випадку
неповернення Позичальником Позики
Позикодавцю, останній вправі
застосувати до Позичальника штраф в
розмірі 30 відсотків від суми
невиконаного зобов»язання та всі
можливі штрафні (фінансові) санкції,
передбачені чинним законодавством
України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1050 ЦК
України якщо позичальник своєчасно не
повернув суму позики, він зобов'язаний
сплатити грошову суму відповідно до ст.
625 цього ж кодексу.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України, Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Крім того, відповідно до ст. 1048 ЦК
України позикодавець має право на
одержання від позичальника процентів
від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюється договором. Якщо
договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки Національного
банку України.

Відповідно до розрахунку, наданого
позивачем, Відповідач повинен сплатити
штраф в розмірі 30% від суми
невиконаного зобов'язання, що
становить 105 000 гривень, 3% річних від
простроченої суми, що становить 41 125
гривень (47 календарних місяців: 1 міс. -
875 грн. х 47 = 41125 грн.), а також індекс
інфляції за прострочений період, що
становить 47950 гривень (2010 р. - 9.1 % х 350000 - 31
850; 2011 р.- 4.6% х 350000 = 16100), суд погоджується
із зазначеним розрахунком, та вважає
його належним.

Крім того, відповідно до ст. 1048 ЦК
України позичальник повинен сплатити
проценти, які визначаються на рівні
облікової ставки Національного банку
України, що становить 105868 гривень,
розраховані наступним чином:

- ( з 01.01.2010р. по 07.06.2010р.- 158 днів 10 25%.
0.028% в день х 350000 гри., що становить 98 грн.
х 158 днів = 15484 гри.);

- ( з 08.06.2010р. по 07.07.2010р.- 30 днів 9.5%.
0.026% в день х 350000 грн., що становить 91 гри.
х 30 днів = 2730 грн.);

- ( з 08.07.2010р. по 09.08.2010р.- 30 днів 8.5%,
0.023% в день х 350000 грн.. що становить 80.5
грн. х 30 днів = 2415 грн.);

- ( з 9.08.2010р. по 22.03.2012р.- 590 днів 7,75%,
0.021% в день х 350000 грн., що становить 73.5
грн. х 590 днів = 43365 грн.);

- ( з 23.03.2012р. по 30.10.2012р.- 222 дні 7.5%, 0
020% в день х 350000 грн.. що становить 70 грн.
х 222 дні = 15540 грн.);

- ( з 31.10.2012р. по 09.06.2013р.- 222 дні 7.5%, 0
020% в день х 350000 грн., що становить 70 грн.
х 222 дні = 15540 грн.);

- ( з 10.06.2013р. по 12.08.2013р.- 63 дні 7,0 %,
0.019% в день х 350000 грн., що становить 66 грн.
50 коп. х 63 дні = 4189 грн. 50 коп.);

- ( з 13.08.2013р. по 02.12.2013р.- 111 днів 6,5 %.
0.017% в день х 350000 грн., що становить 59 грн.
50 коп. х 111 днів = 6604 грн. 50 коп.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.57 ЦПК
України, доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин,
які мають значення для вирішення
справи. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Відповідно до частини першої ст.60
Цивільного кодексу України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

З урахуванням наведеного, суд вважає
позовні вимоги щодо стягнення
заборгованості за Договором позики
обґрунтованими та доведеними.

Слід також зазначити, що суд не приймає
до уваги доводи представника позивача
з приводу того, що відповідач не
підписував договір позики, оскільки
матеріали справи містять спільну заяву
позивача та представника ОСОБА_2 - його
дружини ОСОБА_3 щодо оголошення перерви
в судовому засіданні у зв»язку з тим, що
відповідач частково виконав своє
зобов'язання і сторони в подальшому
мають намір укласти мирову угоду

Вказані обставини, на думку суду,
спростовують твердження відповідача
та інших його представників щодо
непідписання договору позики
відповідачем.

На підставі наведеного суд приходить
до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення грошових коштів за
договором позики, підлягає
задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу в
порядку ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 258, 261, 525, 526, 549, 625, 1046 - 1051,
ЦК України, 3, 4, 10, 11, 57-61, 88, 212 - 215, 218
Цивільного процесуального кодексу
України суд, -

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
грошових коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця м. Києва (місце реєстрації:
АДРЕСА_2, місце проживання: АДРЕСА_3,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_1 (місце проживання:
АДРЕСА_4) заборгованість в розмірі 645843
(шістсот сорок пять тисяч вісімсот
сорок три) гривні 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця м. Києва (місце реєстрації:
АДРЕСА_2, місце проживання: АДРЕСА_3,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь держави судові витрати в
розмірі 3402 (три тисячі чотириста дві)
гривні 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
м. Києва через Голосіївський районний
суд м. Києва.

Суддя