МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Справа № 521/9006/13-ц
Номер провадження № 2/521/5044/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 року
м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси
в складі:

головуючого судді - Жуган Л.В.

при секретарі - Іськовій
В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом Державного підприємства
«Чорноморсько-Азовське
виробничо-експлуатаційне управління
морських шляхів» до ОСОБА_2, третя особа
- Управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області про стягнення шкоди,
заподіяної підприємству у зв'язку з
оплатою працівникові часу вимушеного
прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м.
Одеси 04.06.2013 року звернувся позивач ДП
«Чорноморсько-Азовське
виробничо-експлуатаційне управління
морських шляхів» (далі ДП
«Чоразморшлях») до ОСОБА_2, третя особа -
Управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області про стягнення шкоди,
заподіяної підприємству у зв'язку з
оплатою працівникові часу вимушеного
прогулу.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач
зазначив, що відповідач будучи Т.В.О.
начальника ДП «Чоразморшлях» здійснив
незаконне звільнення з роботи ОСОБА_3,
якого рішенням Приморського районного
суду м. Одеси поновлено на роботі,
визнано наказ про звільнення з роботи
незаконним, стягнуто середній
заробіток за час вимушеного прогулу.
Рішенням Апеляційного суду Одеської
області від 18.10.2012 року змінено рішення
Приморського районного суду м. Одеси в
частині вимог про стягнення середнього
заробітку - задоволено в цій частині у
повному обсязі - стягнуто на користь
ОСОБА_3 середній заробіток за час
вимушеного прогулу у розмірі 206343,06 грн.
та збільшено розмір судового збору -
стягнуто 2140,73 грн. у дохід держави.

Позивач зазначає, що ВДВС ГУЮ в
Одеській області було перераховано на
користь ОСОБА_3 згідно виконавчого
листа №2-4410/11 від 08.11.2012 року
Приморського районного суду м. Одеси
середню заробітну плату за час
вимушеного прогулу (без врахування
податків і зборів) у сумі 206343,06 грн. Тому
на підставі листа ДПІ м. Іллічівська
№7745/10/150-1701 від 12.11.2013 року у листопаді
2013 року ДП «Чоразморшлях» було
проведено нарахування обов'язкових
податків та зборів з заробітної плати
ОСОБА_3, які підлягають зарахуванню в
державний бюджет України, на загальну
суму 139484,22 грн.

Посилаючись на вищевикладене, за
уточненими позовними вимогами від
03.12.2013 року позивач просив стягнути з
ОСОБА_2 345827,28 грн. (206343,06 грн. - сума
середньої заробітної плати
перерахованої ОСОБА_3 Державною
виконавчою службою, 139484,22 грн. - податки
та збори на цю суму, які належить
перерахувати до бюджету) на користь ДП
«Чоразморшлях», у зв'язку з оплатою
ОСОБА_3 часу вимушеного прогулу та
витрати по оплаті судового збору в сумі
2063,43 грн. судового збору.

Представник позивача ДП
«Чоразморшлях» за довіреністю - Хлопко
В.Ф. в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав, просив їх
задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 за
ордером та витягом з договору про
надання правової допомоги - ОСОБА_5 в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнала, просила в задоволенні позову
відмовити. В якості обґрунтування
своїх заперечень представник
відповідача зазначила, що при розгляді
цивільної справи про поновлення ОСОБА_3
на роботі, визнання наказу про його
звільнення з роботи незаконним,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу ні рішенням
Приморського районного суду м. Одеси,
ні рішенням апеляційного суду Одеської
області не встановлено порушень з боку
як ДП «Чоразморшлях», так і ОСОБА_2
положень законодавства України. Судами
не було встановлено, що ОСОБА_3 не був у
стані алкогольного сп'яніння на
робочому місці 28.08.2007 року, а лише
визначено, що вказаний стан є для суду
не доведеним.

Представник відповідача також
послалась на те, що судами при розгляді
зазначеної справи не встановлено, що
причиною незаконного звільнення
ОСОБА_3 є саме винні дії т. в. о.
начальника ДП «Чоразморшлях» ОСОБА_2,
тому відповідач за відсутності вини не
може нести матеріальну
відповідальність за таке звільнення.

Крім того, представник відповідача
вказала, що стягнена ВДВС ГУЮ в
Одеській області сума середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
ОСОБА_3 у розмірі 206 343,06 грн. включає у
себе загальнообов'язкові відрахування
податків і зборів на цю суму, які мали
бути виключені ДП «Чоразморшлях» як
податковим агентом при виконанні
рішення суду. Тому сума пред'явлених
позовних вимог у розмірі 345827,28 грн. є
такою, що розрахована в супереч вимог
чинного законодавства України.

Представник третьої особи Управління
Державної виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області
в судове засідання не з'явився,
повідомлявся судом про дату, час та
місце розгляду справи належним чином,
про причини своєї неявки суд не
сповістив.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення учасників
судового процесу, надавши оцінку
поданим доказам, суд вважає, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню, з
наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
наказом Т.В.О. начальника управління ДП
«Чоразморшлях» ОСОБА_2 №162/к від 24.09.2007
року було звільнено ОСОБА_3 - заступника
начальника Управління з фінансів
відповідно до п. 7 ст. 40 КЗпП України
(поява на роботі в нетверезому стані) з
24.09.2007 року.

Не погоджуючись зі своїм звільненням
ОСОБА_3 15.10.2007 року звернувся до
Приморського районного суду м. Одеси із
позовом до ДП «Чоразморшлях» про
визнання наказу про звільнення
незаконним, поновлення на роботі та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу і моральної шкоди.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 31.08.2012 року позов ОСОБА_3
було частково задоволено. Визнано
незаконним наказ ДП «Чоразморшлях»
№162/к від 24.09.2007 року про звільнення
ОСОБА_3 з посади заступника начальника
Управління з фінансів ДП
«Чоразморшлях» з 24.09.2007 року по п. 7 ст. 40
КЗпП України. Поновлено ОСОБА_3 на
роботі. Стягнуто з ДП «Чоразморшлях» на
користь ОСОБА_3 середній заробіток за
час вимушеного прогулу за період з
24.09.2007 року по 11.06.2009 року у розмірі 72611,44
грн. (без врахування податків та
обов'язкових платежів, що підлягають
відрахуванню із заробітної плати) та
моральну шкоду у розмірі 5000 грн. Також
було стягнуто з ДП «Чоразморшлях» на
користь держави судовий збір у розмірі
743,11 грн.

Рішенням Апеляційного суду Одеської
області від 18.10.2012 року рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 31.08.2012 року було змінено та ухвалено
нове. Було стягнуто з ДП «Чоразморшлях»
на користь ОСОБА_3 середній заробіток
за час вимушеного прогулу за період з
24.09.2007 року по 31.08.2012 року у розмірі 206343,06
грн. без врахування податків та
обов'язкових платежів, що підлягають
відрахуванню з заробітної плати. Також
було стягнуто з ДП «Чоразморшлях» на
користь держави судовий збір у розмірі
2140,73 грн. В іншій частині рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 31.08.2012 року було залишено без змін.

Зазначене рішення Апеляційного суду
Одеської області від 18.10.2012 року
набрало законної сили.

Наказом ДП «Чоразморшлях» №173/к від
24.10.2012 року ОСОБА_3 було поновлено на
посаді заступника начальника ДП
«Чоразморшлях» з фінансів з 19.10.2012 року
відповідно до рішення Апеляційного
суду Одеської області від 18.10.2012 року.

Наказом ДП «Чоразморшлях» №174/к від
24.10.2012 року ОСОБА_3 було звільнено з
посади заступника начальника ДП
«Чоразморшлях» з фінансів з 24.10.2012 року
за угодою сторін, відповідно до п. 1 ст. 36
КЗпП України.

Постановою головного державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області
ВП№35369410 від 26.11.2012 року було відкрито
виконавче провадження по примусовому
виконанню виконавчого листа №2-4410/11,
виданого 08.11.2012 року Приморським
районним судом м. Одеси, про стягнення з
ДП «Чоразморшлях» на користь ОСОБА_3
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу за період з 24.09.2007 року по 31.08.2012
року в розмірі 206343,06 грн. без врахування
податків та обов'язкових платежів, що
підлягають відрахуванню з заробітної
плати.

Згідно Інформації про виконавче
провадження №35369410 від 04.06.2013 року з
Єдиного реєстру виконавчих проваджень
судом встановлено, що виконавче
провадження Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області
по примусовому виконанню виконавчого
листа №2-4410/11, виданого 08.11.2012 року
Приморським районним судом м. Одеси, -
завершено, вимоги виконавчого
документа фактично виконані, стягнуто
з ДП «Чоразморшлях» на користь ОСОБА_3
середній заробіток за час вимушеного
прогулу за період з 24.09.2007 року по 31.08.2012
року в розмірі 206343,06 грн. без врахування
податків та обов'язкових платежів, що
підлягають відрахуванню із заробітної
плати.

Листом №7745/10/1503-1701 від 12.11.2013 року ДПІ у
м. Іллічівську ГУ Міндоходів в Одеській
області повідомило ДП «Чоразморшлях»
про необхідність утримання та
перерахування до бюджету суми податку
на доходи фізичних осіб та єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування з виплаченої у
другому кварталі 2013 року компенсації у
сумі 206343,06 грн. громадянину ОСОБА_3

На підставі цього ДП «Чоразморшлях»
було складено розрахунок податків та
зборів, які, у зв'язку із виплатою на
користь ОСОБА_3 компенсації у розмірі
206343,06 грн., належить перерахувати до ДПІ
у м. Іллічівську ГУ Міндоходів в
Одеській області, а саме: ПДФО - 36413,20
грн., ЄСВ 3,6% - 9065,83 грн., ЄСВ 37,33% - 94005,19
грн., а всього 139484,22 грн.

Згідно платіжних доручень №№18, 22, 25 від
17.01.2014 року вбачається, що ДП
«Чоразморшлях» сплатило податки та
збори на загальну суму 139484,22 грн. у
зв'язку із виплатою компенсації на
користь ОСОБА_3

При таких обставинах, судом
встановлено, що ДП «Чоразморшлях» було
здійснено оплату незаконно
звільненому працівнику часу
вимушеного прогулу у розмірі 206343,06 грн.,
які стягнуті судом в якості середнього
заробітку, та 139484,22 грн., сплачених ДП
«Чоразморшлях» в якості податків та
обов'язкових платежів відповідно до
Законів України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» та
«Про податок з доходів фізичних осіб».

Позивач посилається на те, що
відповідач ОСОБА_2 зобов'язаний нести
матеріальну відповідальність в
повному розмірі шкоди, заподіяної ДП
«Чоразморшлях» в зв'язку з оплатою
незаконно звільненому працівникові
часу вимушеного прогулу у загальному
розмірі 345827,28 грн., оскільки саме за
наказом Т.В.О. начальника управління ДП
«Чоразморшлях» ОСОБА_2 №162/к від 24.09.2007
року було незаконно звільнено ОСОБА_3

Однак, суд не погоджується із такими
твердженнями позивача, з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 237 Кодексу законів про
працю України, суд покладає на службову
особу, винну в незаконному звільненні
або переведенні працівника на іншу
роботу, обов'язок покрити шкоду,
заподіяну підприємству, установі,
організації у зв'язку з оплатою
працівникові часу вимушеного прогулу
або часу виконання нижчеоплачуваної
роботи. Такий обов'язок покладається,
якщо звільнення чи переведення
здійснено з порушенням закону або якщо
власник чи уповноважений ним орган
затримав виконання рішення суду про
поновлення на роботі.

У п. 33 Постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про практику розгляду
судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992
року визначено, що при незаконному
звільненні або переведенні на іншу
роботу, невиконанні рішення про
поновлення працівника на роботі, що
мало місце після введення в дію п. 8 ст.134
та нової редакції ст.237 КЗпП (з 11 квітня
1992 року) настає повна матеріальна
відповідальність винних в цьому
службових осіб і обов'язок покрити
шкоду, заподіяну підприємству,
установі, організації у зв'язку з
оплатою працівникові часу вимушеного
прогулу або часу виконання
нижчеоплачуваної роботи може бути
покладено при допущенні ними в цих
випадках будь-якого порушення закону.

Зі статті 6 Статуту ДП «Чоразморшлях»,
діючого в редакції, затвердженій
наказом Міністерства транспорту та
зв'язку №133 від 12.04.2005 року, вбачається,
що управління підприємством здійснює
Начальник (керівник), який в межах своєї
компетенції вирішує питання щодо
призначення на посаду і звільнення з
посади працівників підприємства,
відповідно до діючої номенклатури
посад.

Відповідно до п. 8 ст. 134 КЗпП України
відповідно до законодавства несуть
матеріальну відповідальність у
повному розмірі шкоди, заподіяної з їх
вини підприємству, установі,
організації, у випадку, коли службова
особа, винна в незаконному звільненні
або переведенні працівника на іншу
роботу.

У п.6 постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику в справах
про відшкодування шкоди, заподіяної
підприємствам, установам, організаціям
їх працівниками» №14 від 29.12.1992 року
визначено, що обов'язок по
відшкодуванню шкоди, заподіяної
підприємству в зв'язку з оплатою
незаконно звільненому працівникові
часу вимушеного прогулу, покладається
на винних службових осіб, за наказом
або розпорядженням яких звільнення
здійснено з порушенням закону.

Таким чином, у разі заподіяння
підприємству матеріальної шкоди в
зв'язку з оплатою незаконно
звільненому працівникові часу
вимушеного прогулу, матеріальна
відповідальність покладається в
повному розмірі шкоди на службову
особу, за наказом або розпорядженням
якої здійснено звільнення, лише у
випадку, якщо таке звільнення було
здійснено з порушенням закону, та за
наявності вини такої особи.

Судом встановлено, що наказом міністра
Міністерства транспорту та зв'язку
України №424 від 18.05.2007 року ОСОБА_6 було
призначено виконуючим обов'язки
начальника ДП «Чоразморшлях» з 22.05.2007
року на період визначення в
установленому законодавством порядку
питання щодо керівника цього
підприємства.

Наказом №127/к від 26.07.2007 року В.О.
начальника управління ДП
«Чоразморшлях» ОСОБА_6 на період своєї
відсутності призначив головного
інженера Управління ОСОБА_2 тимчасово
виконуючим обов'язки начальника
Управління.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 31.08.2012 року та рішенням
Апеляційного суду Одеської області від
10.07.2012 року по справі за позовом ОСОБА_3
до ДП «Чоразморшлях» про визнання
наказу про звільнення незаконним,
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу і моральної шкоди було
встановлено, що ДП «Чоразморшлях» не
доведено, що ОСОБА_3 28.08.2007 року
знаходився на робочому місці у
нетверезому стані, що і стало підставою
для його звільнення.

Зі змісту вказаних рішень слідує, що
факт перебування ОСОБА_3 у стані
алкогольного сп'яніння 28.08.2007 року не
був спростований, а суди при розгляді
справи в межах своїх повноважень
надали оцінку доказам на підтвердження
цього факту як недостатніх, у зв'язку із
чим скасували відповідний наказ про
звільнення.

Зокрема, суди у своїх рішеннях по
справі за позовом ОСОБА_3 до ДП
«Чоразморшлях» про визнання наказу про
звільнення незаконним, поновлення на
роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу і
моральної шкоди, зазначили, що акт від
28.08.2007 року на підставі якого ОСОБА_2
було видано наказ про звільнення
ОСОБА_3, не містить опису зовнішніх
ознак стану алкогольного сп'яніння.

Проте, зазначений акт про перебування
28.08.2007 року ОСОБА_3 у стані алкогольного
сп'яніння на робочому місці, був
складений не особисто т.в.о. начальника
ДП «Чоразморшлях» ОСОБА_2, а за участі
начальника відділу кадрів ОСОБА_7 та
юрисконсульта договірно-правової
служби ОСОБА_8

Пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» визначено, що нетверезий стан
працівника або наркотичне чи токсичне
сп'яніння можуть бути підтверджені як
медичним висновком, так і іншими видами
доказів, яким суд має дати відповідну
оцінку.

Чинним законодавством не передбачений
чітко визначений і обов'язковий
порядок фіксації стану алкогольного
сп'яніння працівників на робочому
місці при оформленні їх звільнення з
цієї підстави.

Отже, судами при розгляді справи за
позовом ОСОБА_3 до ДП «Чоразморшлях»
про визнання наказу про звільнення
незаконним, поновлення на роботі та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу і моральної шкоди,
не було встановлено, що ОСОБА_3 28.08.2007
року не перебував у стані алкогольного
сп'яніння на робочому місці, а лише
визначено, що вказаний стан є для суду
не доведеним.

Суд не вбачає винних дій ОСОБА_2 щодо
відсутності в акті від 28.08.2007 року на
підставі якого ним було видано наказ
про звільнення ОСОБА_3 опису зовнішніх
ознак стану алкогольного сп'яніння, що
стало підставою для визнання судом
наказу про звільнення ОСОБА_3
незаконним, поновлення ОСОБА_3 на
роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що відсутні докази наявності вини в
діях відповідача при видачі наказу про
звільнення ОСОБА_3, в тому числі у формі
необережної. А згідно ст. 130, п.8 ст.134, ст.
237 КЗпП України вина працівника в
спричинені шкоди є обов'язковою умовою
його відповідальності, а обов'язок по
доведенню вини покладається на
власника (ст. 138 КЗпП України).

Також суд враховує, що на час
підписання наказу від 24.09.2007 року про
звільнення ОСОБА_3, ОСОБА_2, працюючи на
посаді головного інженера Управління,
тимчасово з 26.07.2007 року був виконуючим
обов'язки начальника Управління, на
період відсутності основного
працівника.

Крім того, значний розмір завданої
матеріальної шкоди у зв'язку із
звільнення ОСОБА_3 за наказом ОСОБА_2, не
пов'язаний із будь-якими винними діями
чи бездіяльністю відповідача, так як
справа за позовом ОСОБА_3 до ДП
«Чоразморшлях» про визнання наказу про
звільнення незаконним, поновлення на
роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу і
моральної шкоди, тривалий час
розглядалась судами.

При таких обставинах, суд вважає, що
відповідач ОСОБА_2 за відсутності вини
у незаконному звільненні працівника,
не зобов'язаний нести матеріальну
відповідальність в повному розмірі
шкоди, заподіяної ДП «Чоразморшлях» в
зв'язку з оплатою незаконно
звільненому працівникові часу
вимушеного прогулу та послідуючою
сплатою підприємством податків та
зборів, тому залишає без задоволення
позовні вимоги ДП «Чоразморшлях».

Оскільки в задоволенні вимог судом
було відмовлено, відповідно до ст. 88 ЦПК
України понесені позивачем судові
витрати, пов'язані з розглядом справи,
відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог
Державного підприємства
«Чорноморсько-Азовське
виробничо-експлуатаційне управління
морських шляхів» до ОСОБА_2, третя особа
- Управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області про стягнення шкоди,
заподіяної підприємству у зв'язку з
оплатою працівникові часу вимушеного
прогулу - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10-денний
строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги.

Суддя:
Л.В. Жуган