АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 529/488/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/2165/14
Головуючий у 1-й інстанції Щабельська І.
Доповідач Кривчун Т. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів:Дряниці Ю.В., Карнауха П.М.

при секретарі - Філоненко О.В.

за участю: представника позивача -
ОСОБА_3,

представника відповідача - Дубинки Ю.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Полтаві
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5

на рішення Диканського районного суду
Полтавської області від 02 червня 2014
року

по справі за позовом ОСОБА_5 до
приватного підприємства «Ісіда-Д" (далі
-ПП «Ісіда-Д») про стягнення боргу та
розірвання договорів оренди земельних
ділянок.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Диканського районного суду
Полтавської області від 02 червня 2014
року у задоволенні позову ОСОБА_5 до
приватного підприємства «Ісіда-Д" про
стягнення боргу та розірвання
договорів оренди земельних ділянок
відмовлено за безпідставністю
позовних вимог.

Вказане рішення в апеляційному порядку
оскаржила позивач ОСОБА_5, яка у поданій
апеляційній скарзі, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення місцевого суду в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог про розірвання договорів оренди
земельних ділянок скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення про
задоволення позову.

В обґрунтування доводів скарги
посилається на порушення орендарем
встановлених договорами строків
виплати орендної плати, яку відповідач
здійснив після звернення до суду, у
зв'язку з чим зазначені кошти
знецінилися внаслідок інфляції та
зростання цін на продукти та паливо, що,
на її думку, є істотним порушенням умов
договорів на підставі ч.2 ст.651 ЦК
України.

Зазначає, що суд безпідставно
застосував до спірних правовідносин ч.3
ст.32 Закону України «Про оренду землі»
та не застосував ч.1 ст.32 зазначеного
Закону, а саме відсутність
систематичної несплати орендної плати
за землю.

Вказує, що не заявляла як підставу для
розірвання договорів оренди
систематичність несплати орендної
плати, тому вважає, що суд порушив ст.11
ЦПК України, що призвело до
неправильного вирішення справи.

У судовому засіданні представник
позивача доводи апеляційної скарги
підтримав ита прохав її задовольнити.

Представник відповідача проти
апеляційної скарги заперечувала,
прохала її відхилити, посилаючись на
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, заявлених у
суді першої інстанції, вислухавши
пояснення представників сторін,
приходить до висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

У відповідності до ст.213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом першої інстанції вірно
встановлено та вбачається з матеріалів
справи, що позивач на підставі
Державних актів на право власності на
земельну ділянку серії ЯЕ № 758171,
виданого 21 січня 2010 року, та серії ПЛ №
082444, виданого 25 січня 2008 року
Диканською районною державною
адміністрацією, є власником двох
земельних ділянок площею 3,88га. кожна на
території Водянобалківської сільської
ради Диканського району Полтавської
області (а.с.8,13)

21.01.2010 року позивач уклала з
відповідачем Договір оренди земельної
частки (паю) за кадастровим №000070173
площею 3,88 га терміном до 31 грудня 2020
року з виплатою орендної плати в
розмірі 3% від вартості нормативної
грошової оцінки земельної ділянки до 31
грудня кожного поточного року (а.с.9-11).

05.08.2011 року позивач уклала з
відповідачем Договір оренди іншої
земельної частки (паю) за кадастровим
№000070172 площею 3,88 га терміном до 31
грудня 2014 року з виплатою орендної
плати в розмірі 3% від вартості
нормативної грошової оцінки земельної
ділянки до 31 грудня кожного поточного
року (а.с.14-16).

Нормативна грошова оцінка кожної із
зазначених земельних ділянок,
відповідно до п.5 договорів оренди
становить 57338,56грн.

У відповідності до п.9 договорів оренди
орендна плата вноситься Орендарем як у
грошовій формі (3% вартості паю, що
становить 1720,16грн. на рік, у т.ч. податок
на доходи) так і в натуральній формі
(пшеницею, кукурудзою, комбікормом,
цукром, насінням соняшнику та
борошном). Обчислення розміру орендної
плати за землю здійснюється з
урахуванням індексів інфляції (п.10).
передача продукції та надання послуг в
рахунок орендної плати оформляється
відповідними актами (п.12).

15.09.2011 року до зазначених Договорів
оренди були укладені Додаткові угоди,
що передбачали з 01 січня 2012 року
виплату орендної плати у розмірі 807,58
грн. за 1 умовний гектар або 3440,32 грн. в
рік за 1 умовний пай (а.с.12,17).

Згідно Довідки ПП «Ісіда-Д» від 26.05.2014р.
за вих. №81, станом на 26.05.2014 року у
підприємства відсутня заборгованість
по виплаті орендної плати ОСОБА_5 за
Договорами оренди землі від 21.01.2010 року
та 05.08.2011р.

Орендна плата за Договорами оренди від
21.01.2010 року та від 05.08.2011 року за 2013 рік
нарахована у сумі 4028,04 грн. з
вирахуванням прибуткового податку в
сумі 604,21 грн. (по кожному договору)
(а.с.44-56).

В рахунок орендної плати за 2013 рік за
вказаними Договорами у червні 2013 року
по відомостях ОСОБА_5 отримала два
мішки борошна на суму 400,00 грн., залишок
орендної плати у сумі 3023,83 грн.
виплачено грошима по відомості
(видатковий касовий ордер № 14 від
24.01.2014р.); грудні 2013 року - отримала одну
тону зерна кукурудзи на суму 1200,00 грн.,
залишок орендної плати в сумі 2223,83 грн.
виплачено грошима 24 січня 2014 року
(видатковий касовий ордер № 14
(відомість).

Загальна сума нарахованої орендної
плати за 2013 рік становить 8056,08 грн., з
них утримано ПДФО на суму 1208,41 грн.,
решту виплачено грошима на суму 5247,67
грн. та натуральною оплатою (кукурудза
на суму 1200,00 грн. та борошно на суму 400,00
грн.).

30.04.2014 року ОСОБА_5 отримала у рахунок
орендної плати за 2014 рік один мішок
борошна на суму 200,00 грн.

Зазначена інформаційна довідка
підтверджується наявними у матеріалах
справи записами в касовій книзі,
відомістю на видачу готівки в рахунок
паю за 2013 рік, відомостями на видачу
муки, кукурудзи в рахунок паю за 2013 рік,
муки в рахунок паю 2014р., видатковими
накладними, видатковими касовими
ордерами і т. ін. (а.с.44-56).

Установлено, що відповідач ще до
звернення позивача до суду у травні 2014
року у повному обсязі розрахувався з
ОСОБА_5 за оренду земельних ділянок та у
цьому ж місяці повністю сплатив
позивачу пеню та 3% річних за затримку
виплати орендної плати на 24 дні.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
із того, що до 2013 року відповідач не
допускав затримок виплати орендної
плати, затримка орендної плати мала
місце один раз - за 2013 рік на 24 дні, а
тому не вбачається систематичної
невиплати орендної плати по вказаним
договорам оренди земельних ділянок, а
одноразова затримка виплати орендної
плати не є підставою для розірвання
договорів оренди земельних ділянок.

Такі висновки суду першої інстанції
ґрунтуються на законі та відповідають
встановленим по справі обставинам,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про
оренду землі» договір оренди землі - це
договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст.409 ЦК України власник
земельної ділянки має право на
одержання плати за користування нею.
Розмір плати, її форма, умови, порядок
та строки її виплати встановлюються
договором.

Стаття 15 Закону України "Про оренду
землі" (далі-Закон) визначає, що однією з
істотних умов договору оренди землі є
орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її виплати.

У відповідності до ст.ст.21-23 Закону
орендна плата за землю - це платіж, який
орендар вносить орендодавцеві за
користування земельною ділянкою.

Розмір, форма і строки внесення
орендної плати за землю встановлюються
за згодою сторін у договорі оренди.

Орендна плата може справлятися у
грошовій, натуральній та відробітковій
(надання послуг орендодавцю) формах.

Сторони можуть передбачити в договорі
оренди поєднання різних форм орендної
плати.

Орендна плата за земельні частки (паї)
встановлюється, як правило, у грошовій
формі. За добровільним рішенням
власника земельної частки (паю) орендна
плата за земельні частки (паї) може
встановлюватися у натуральній формі.

Внесення орендної плати оформлюється
письмово, за винятком перерахування
коштів через фінансові установи.

Орендна плата за земельні ділянки, що
перебувають у власності фізичних та
юридичних осіб, переглядається за
згодою сторін.

Відповідно до ст.24 Закону України "Про
оренду землі" орендодавець має право
вимагати від орендаря своєчасного
внесення орендної плати.

Статтею 651 ЦК України передбачено, що
зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

За нормою ст.ст.31-32 Закону України "Про
оренду землі", договір оренди землі
може бути розірваний за згодою сторін.
На вимогу однієї із сторін договір
оренди може бути достроково розірваний
за рішенням суду… в разі невиконання
сторонами обов'язків, передбачених
статтями 24 і 25 цього Закону та умовами
договору, а також на підставах,
визначених ЗК України та іншими
законами України.

Згідно із п. «д» ч.1 ст.141 ЗК України
підставою для припинення права
користування земельною ділянкою є
систематична несплата орендної плати.

За змістом зазначених норм договір
оренди землі можливо розірвати лише в
разі систематичної несплати орендної
плати, разове порушення умов договору у
цій частині не є підставою для його
розірвання.

Дана правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
12 грудня 2012 р. по справі № 6-146цс12.

Як передбачено пунктом 36 Договорів
оренди землі, дія Договору
припиняється шляхом його розірвання за
взаємною згодою сторін, рішенням суду
на вимогу однієї із сторін у наслідок
невиконання другою стороною
обов'язків, передбачених Договором,
внаслідок випадкового знищення,
пошкодження орендованої земельної
ділянки, яке істотно перешкоджає її
використанню, а також з інших підстав,
визначених законом.

Розірвання Договору оренди землі в
односторонньому порядку не
допускається (п.37).

За невиконання або неналежне виконання
Договору сторони несуть
відповідальність відповідно до закону
та цього Договору.

Сторона, яка порушила зобов'язання,
звільняється від відповідальності,
якщо вона доведе, що це порушення
сталося не з її вини (п.п.39,40 Договорів).

Місцевим судом вірно встановлено, що до
2013 року відповідач не допускав
затримку виплати орендної плати, яка
мала місце лише один раз за 2013 рік на 24
дні, при цьому Орендар повністю сплатив
позивачу пеню та 3% річних за затримку
виплати орендної плати.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що позивач не заявляла як підставу для
розірвання договорів оренди
систематичність несплати орендної
плати, - суперечать змісту позовної
заяви та поясненням позивача та її
представника у суді першої інстанції, а
тому не заслуговують на увагу та
зводяться до незгоди з рішенням суду
першої інстанції.

Твердження апеляційної скарги про те,
що суд першої інстанції не застосував
п.1 ч.1 ст.32 ЗУ «Про оренду землі», те, що
затримка виплати орендної плати
відповідачем мала наслідком
знецінення коштів внаслідок інфляції
та зростання цін на продукти та паливо,
що, на її думку, є істотним порушенням
умов договорів, колегія суддів оцінює
критично з огляду на те, що орендарем
-ПП «Ісіда-Д» -з незначним
простроченням було виплачено орендну
плату за 2013 рік в повному обсязі та,
відповідно до Закону та умов договору
(п.39) сплачено позивачу пеню та 3% річних
за затримку виплати, тому дана
обставина не може бути підставою для
розірвання договору оренди землі як з
підстави несвоєчасного внесення
орендної плати, так і, тим більше, з
підстави систематичної несплати
орендної плати, оскільки не свідчить
про систематичне порушення умов
договору в частині несплати орендної
плати.

Таким чином, у виникненні боргу по
виплаті орендної плати за Договорами
відсутні винні дії систематичного
характеру відповідача по невиплаті
орендної плати, що могло бути підставою
для розірвання договорів оренди землі.

Обставини, на які посилається позивач
(орендодавець) як на підставу своїх
позовних вимог, зокрема, на те, що з боку
відповідача є порушення умов п.36
Договорів оренди та п.1 ст.32 Закону
України «Про оренду землі» щодо
своєчасності отримання орендної плати,
яка не виплачена до 31 грудня поточного
року, що на думку позивача свідчить про
наявність підстав для розірвання
договорів оренди, не заслуговують на
увагу з наведених вище підстав.

Також слід зазначити, що постановою
Верховного Суду України від 25 грудня 2013
року по справі № 6-94ц/13 сформульована
наступна правова позиція: відповідно
до статті 15 Цивільного кодексу України
та статті 3 Цивільного процесуального
кодексу України у порядку цивільного
судочинства підлягає захисту саме
порушене право, суд повинен встановити
чи дійсно порушуються права
орендодавців у зв'язку з відсутністю в
договорах оренди умов, передбачених
статтею 15 Закону України від 06 жовтня
1998 року № 161- XIV «Про оренду землі»,
визначити істотність цих умов, а також
з'ясувати у чому саме полягає порушення
їхніх законних прав.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст.15 Цивільного кодексу
України визначено право кожної особи
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на
звернення до суду за захистом наділена
особа в разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, а також у разі звернення до
суду органів і осіб, яким надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб або державні та суспільні
інтереси. Суд повинен установити, чи
були порушені, невизнані або оспорені
права, свободи чи інтереси цих осіб, і
залежно від установленого вирішити
питання про задоволення позовних вимог
або відмову в їх задоволенні.

Матеріалами справи не знайшли свого
підтвердження обставини, на які
посилається позивач як на підставу
своїх позовних вимог та порушення його
прав.

Апеляційна скарга не містить нових
засобів доказування, її доводи не
спростують висновків суду першої
інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307, ст.308 ЦПК
України апеляційний суд за наслідками
розгляду апеляційної скарги має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги та залишення без
змін рішення суду, якщо визнає, що суд
ухвалив рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 314,316,317 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, - відхилити.

Рішення Диканського районного суду
Полтавської області від 02 червня 2014
року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним чинності.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/
Т.О.Кривчун

СУДДІ: /підпис/
Ю.В. Дряниця

/підпис/ П.М. Карнаух

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
Т.О. Кривчун