У Х В А Л А

Іменем України

09 липня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Ігнатюка Б.Ю.

суддів - Панька В.Ф., Мацунича М.В.

при секретарі - Савариній Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгород справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_3 на рішення Хустського районного
суду від 26 лютого 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про знесення
самовільного будівництва ,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до
ОСОБА_3, в якому, після змін, просила
зобов'язати відповідача знести за
власний рахунок одноповерхове закрите
приміщення з полегшених конструкцій на
бетонній підготовці для проведення
підприємницької діяльності розміром
13,5 кв.м., прибудованого ним до належної
їй на праві власності нежитлової
будівлі АДРЕСА_1 Хустського району.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
зазначена будівля відповідача
прибудована з використанням стінки її
приміщення, яке використовується нею
під магазин, без її дозволу і взагалі
без інших необхідних дозвільних
документів, тобто, є самовільним. В
результаті такої будови в неї
перекрито доступ до електролічильника
та до складського приміщення.

Рішенням суду ці позовні вимоги
задоволено в повному обсязі.

Представник відповідача не погодився з
цим рішенням, порушив питання про його
скасування та ухвалення нового рішення
про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована
невідповідністю висновків суду
обставинам справи.

В судовому засіданні відповідач та
його представник скаргу з наведених
підстав підтримали.

Представники позивачки вважали, що
підстав для задоволення скарги немає.

Заслухавши осіб, які приймали участь у
справі та дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
твердження того, що спірне приміщення
належить не відповідачу, а СТОВ
«Трембіта», директором якого являється
відповідач; прибудову до спільної
стінки здійснила позивачка: її
приміщення було побудовано пізніше від
приміщень СТОВ «Трембіта» - приміщення
позивачки були побудовані у 2010-2011 рр., а
приміщення СТОВ «Трембіта» - у 1992-1993 рр.;
СТОВ «Трембіта» має всі необхідні
документи для будівництва та акти
перевірки дотримання законодавства
при здійсненні будівництва; земельна
ділянка належить СТОВ «Трембіта».

Однак ці доводи не можуть бути
прийняті до уваги.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Жодного доказу такої обставини як
належність спірного приміщення СТОВ
«Трембіта» апелянтом не надано. В
апеляційній скарзі зазначено, що
належність приміщення по АДРЕСА_1
підтверджується наданими суду
документами: актами вводу в
експлуатацію в 1993 р., технічним
паспортом на будівлю магазина та
ларька, державним актом про право
користування земельною ділянкою. Але
відповідно до цих документів в 1992 році
МП «Трембіта» було побудовано ларьок
та комерційний магазин, розмірами 18 та
48 кв.м. /а.с. 25,32/. Предметом же даного
спору є приміщення, розміром 13,5 кв.м.,
яке відповідачем побудовано між його
павільйоном та приміщенням позивачки.

На а.с.37-38 є копія державного акту на
право постійного користування землею,
який видано в жовтні 1995 р. МП /назва не
читаєма/, з якого вбачається, що
землекористувачу надається 1 га землі
для відкриття скотського ринку та
ринку для продажі автомобілів, а в
майбутньому - речового ринку. На а.с.36 є
рішення виконкому Драгівської
сільради від 14 квітня 1992 р. про надання
згоди на відкриття МПП «Трембіта» в с.
Драгово по АДРЕСА_1 комісійного
магазину для продажу промтоварів та
ларька про продажу продуктів
харчування. Ці документи не свідчать
про належність спірного приміщення
СТОВ «Трембіта», оскільки державний
акт стосується земельної ділянки з
вказаним в ньому цільовим
призначенням, вказаного вище, а рішення
стосується лише дозволу на відкриття
магазину і ларька.

Натомість відповідно до довідки з
Драгівської сільради від 9.10.2011 р.
ОСОБА_4 на праві власності належить
нежитлова будівля - магазин
продовольчих та промислових товарів в
АДРЕСА_1 /а.с.5/; довідкою виконкому
Драгівської сільради від 3.09.2012 р.
підтверджено факт будівництва
відповідачем в 2012 р. в АДРЕСА_1 без
належних дозволів та без реєстрації
/а.с.8/; листом інспекції ДАБК у
Закарпатській області підтверджено
розміщення відповідачем в АДРЕСА_1
одноповерхового закритого приміщення
з полегшених конструкцій на бетонній
підготовці без будь-яких дозвільних
документів /а.с.71/; здійснення ОСОБА_3
самовільної забудови по вказаній
адресі також підтверджено актом
комісії з аграрних питань та
соціального розвитку с. Драгово від
12.04.2013 р. /а.с.72/; з наданих суду
фотографій вбачається, що спірне
приміщення побудовано впритул до
стінки приміщення позивачки.

Таким чином зазначеними доказами
доведено, що самовільне будівництво
мало місце в 2012 р. і це будівництво
здійснено фізичною особою ОСОБА_3

Не приймаються до уваги такі докази як
технічний паспорт на магазин та ларьок,
які виготовлені 26.11.2013 р. на замовлення
СТОВ «Трембіта», керівником якого
являється відповідач, оскільки цим
документом право власності не
підтверджується; не приймається до
уваги і акт перевірки дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, державних будівельних
норм, стандартів і правил, який
знаходиться на а.с.70, оскільки цим актом
лише підтверджено проведення такої
перевірки у присутності ОСОБА_3, за
результатами якої встановлено
влаштування одноповерхового торгового
приміщення для здійснення
торгівельної діяльності.

При таких обставинах, колегія суддів
констатує, що висновок суду першої
інстанції про порушення прав позивачки
самовільною прибудовою відповідачем з
використанням стінки приміщення
позивачки є доведеним і ці порушені
права підлягають захисту у обраний
позивачкою спосіб, що відповідає
вимогам ст.391 ЦК України.

Рішення суду є законним та
обґрунтованим, підстав для його зміни
чи скасування немає.

Керуючись ст.ст.307,308,314 ЦПК України,
судова колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Хустського районного суду від
26 лютого 2014 року по даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді :