Справа №589/303/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Прачук О. В.Номер
провадження 22-ц/788/1233/14 Суддя-доповідач -
ОСОБА_2 Категорія - 51
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Дубровної В. В.,

суддів - Маслова В. О. , Криворотенка В.
І.

за участю секретаря судового засідання
- Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3

на рішення Шосткинського
міськрайонного суду Сумської області
від 21 травня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до Органу
опіки і піклування Виконавчого
комітету Шосткинської міської ради,
треті особи: Відділ державної
реєстрації актів цивільного стану по
м.Шостка реєстраційної служби
Шосткинського міськрайонного
управління юстиції в Сумській області,
ОСОБА_5, ОСОБА_3,

про встановлення батьківства,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Шосткинського
міськрайонного суду Сумської області
від 21 травня 2014 року позов ОСОБА_4
задоволений.

Визнано ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця
м.Шостка, Сумської області, батьком
ОСОБА_6, який народився ІНФОРМАЦІЯ_5
року в місті Шостка, про що 10 травня 2011
року відділом державної реєстрації
актів цивільного стану по місту Шостка
реєстраційної служби Шосткинського
міськрайонного управління юстиції у
Сумській області складено відповідний
актовий запис за № 232.

Внесено зміни до актового запису про
народження ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, за № 232
від 10 травня 2011 року, складеного
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану по місту Шостка
реєстраційної служби Шосткинського
міськрайонного управління юстиції у
Сумській області, записавши ОСОБА_4
батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, змінивши
прізвище дитини з «ОСОБА_6» на «ОСОБА_6».

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове, про відмову
в задоволенні позову ОСОБА_4

При цьому зазначає, що категорично не
згодна з дорученням судом першої
інстанції проведення судової
генотипоскопічної експертизи ДНК
(молекулярно-генетичного дослідження)
приватній лабораторії EasyDNA через
представництво в Україні - ТОВ
«БіоТехКом», оскільки ці установи не є
судово-експертними установами, а їх
працівники не мають кваліфікації
судового експерта. Ні вищевказана
лабораторія, ані товариство не мають
відповідної ліцензії на проведення
судово-медичної генетичної експертизи
ДНК, а працівники даних установ не є
судовими експертами, не включені до
державного реєстру атестованих
судових експертів та не несуть жодної
відповідальності за завідомо
неправдивий висновок та за відмову від
без поважних причин від виконання
покладених на них обов'язків, чим,
вважає, суд порушив вимоги Закону
України «Про судову
експертизу».Вважає, що висновок
результатів ДНК - тестування,
покладений в основу рішення суду
першої інстанції, не відповідає
вимогам законодавства України. Крім
того, зазначає, що з даного дослідження
незрозуміло як відбиралися зразки
біохімічного матеріалу від дитини та
позивача та чи була дотримана
процедура їх відібрання.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши
матеріали справи, перевіривши рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду - залишенню без змін.

Вирішуючи наявний спір та
задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої
інстанції виходив з того, що під час
розгляду справи позивач довів своє
батьківство відносно ОСОБА_6.

Цей висновок суду узгоджується з
матеріалами справи та відповідає
вимогам матеріального і
процесуального права.

27 січня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із зазначеним позовом до ОСОБА_7
про визнання його батьком ОСОБА_6, який
мотивував тим, що з відповідачкою він
почав проживати однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з 2008 року. ІНФОРМАЦІЯ_5
року народився їх спільний син - ОСОБА_6.
Оскільки вони не перебували в
зареєстрованому шлюбі та не подали
спільної заяви, то запис про батька
дитини був здійснений за прізвищем
матері, а ім'я, по батькові - за її
вказівкою у відповідності до ст. 135 СК
України. Незважаючи на це, він завжди
знав, що це його дитина. ОСОБА_7 була
зареєстрована і проживала разом з ним
та дитиною в його помешканні. Він
піклувався про них, але на прохання
внести зміни до запису про батька
дитини ОСОБА_7 відповідала відмовою.
Тому позивач просив визнати його
батьком ОСОБА_6 та внести відповідні
відомості до актового запису про
народження дитини.

ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_7 померла (а.с. 29),
тому відповідачем по справі ухвалою
суду був залучений Орган опіки і
піклування Виконавчого комітету
Шосткинської міської ради.

Сімейний Кодекс України, а саме ст. 126
встановлює порядок визначення
походження дитини від батька за заявою
жінки та чоловіка, які не перебувають у
шлюбі між собою.

Відповідно до частини 1 ст. 126 СК України
походження дитини від батька
визначається за заявою жінки та
чоловіка, які не перебувають у шлюбі
між собою. Така заява може бути подана
як до, так і після народження дитини до
державного органу реєстрації актів
цивільного стану.

Положеннями ч. 1 ст. 128 СК України
передбачено, що за відсутністю заяв,
право на подання яких, встановлено ст.
126 цього Кодексу, батьківство щодо
дитини може бути визнане за рішенням
суду.

Згідно з ч. 2 ст. 128 СК України підставою
для визнання батьківства є будь-які
відомості, що засвідчують походження
дитини від певної особи, зібрані
відповідно до ЦПК України.

Згідно роз'яснень, що містяться в
пункті 3 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» справи про
визнання батьківства щодо дитини, яка
народилася не раніше 1 січня 2004 року,
суд має вирішувати відповідно до норм
Сімейного кодексу України, зокрема
частини 2 статті 128 Сімейного кодексу
України, на підставі будь-яких доказів,
що засвідчують походження дитини від
певної особи й зібрані з дотриманням
норм цивільного процесуального
законодавства.

З аналізу зазначених норм слідує, що
походження дитини встановлюється
судом з урахуванням усіх обставин. При
цьому можуть застосовуватися будь-які
засоби доказування, передбачені
цивільним процесуальним
законодавством: пояснення сторін та
третіх осіб, показання свідків,
письмові докази, речові докази,
висновок експерта.

З матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що ОСОБА_6 народився
ІНФОРМАЦІЯ_5 року, про що в Книзі
реєстрації народжень зроблено
відповідний актовий запис за № 232,
батько - ОСОБА_4, мати - ОСОБА_7 (а.с.5)

З довідки виданої головою квартального
комітету №542 від 18 березня 2014 року
вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1
зареєстровані та входять до складу
сім'ї ОСОБА_9: ОСОБА_10 - дружина, ОСОБА_4 -
син, ОСОБА_7 - невістка та ОСОБА_6 - онук.
(а.с.86)

Згідно довідок, виданих ПП
«Івушка-Шостка», ОСОБА_7 була
зареєстрована за адресою АДРЕСА_2, з 24
січня 2000 року по 24 травня 2011 року, та з 25
січня 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_6 року;
також, починаючи з 25 січня 2014 року, за
вказаною адресою зареєстрований
ОСОБА_6. (а.с. 50 -52)

Довідкою управління праці та
соцзахисту населення підтверджено, що
ОСОБА_7 знаходилась на обліку в
управлінні і одержувала допомогу на
дітей одиноким матерям з 01 травня 2011
року до 01 березня 2014 року на ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_5 року народження. (а.с.53).

Допитані судом першої інстанції
численні свідки підтвердили факт
спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_7
однією сім'єю, народження у них сина
ОСОБА_6. Факт спільного проживання
позивача з ОСОБА_4 не заперечувала під
час розгляду справи і сама ОСОБА_3

Згідно результатів ДНК - дослідження
від 16 квітня 2014 року, проведеного
лабораторією EasyDNA вірогідність того,
що ОСОБА_4 є біологічним батьком
ОСОБА_6 становить 99, 56 %. (а.с. 77-79).

Крім того, з письмових пояснень
Виконавчого комітету Шосткинської
міської ради №14/140 від 25 червня 2014 року
вбачається, що ОСОБА_7 постійно
проживала у родині ОСОБА_4 з 2009 року й
до 11 січня 2014 року. ІНФОРМАЦІЯ_3 року в
них народився син ОСОБА_6. Весь час
батьки спільно виховували сина і
ніколи ні у кого не виникало питання, що
ОСОБА_4 не є батьком ОСОБА_6. Зазначене
питання стало лише тоді, коли ОСОБА_7
тяжко захворіла, а ОСОБА_3 вирішила
стати опікуном малолітнього ОСОБА_6,
переслідуючи свої матеріальні
інтереси та травмуючи психіку дитини
намагалась вирвати її зі звичного
середовища, від рідних людей, які
виховували його від народження. У
судовому засіданні суду першої
інстанції факт батьківства ОСОБА_4
доведений багато чисельними свідками,
які підтвердили спільне проживання і
ведення спільного господарства
позивача та матері дитини більше ніж за
рік до народження дитини, під час
вагітності ОСОБА_7 та спільне виховання
дитини майже до смерті його матері.
Факт батьківства також підтверджений
генотипоскопічною експертизою. ОСОБА_6
вважає ОСОБА_4 своїм батьком, дуже до
нього прив'язаний і проживає від
самого народження у його родині.
ОСОБА_3, бажаючи бути опікуном ОСОБА_6 й
отримувати чималі кошти, лише затягує
час та погіршує відносини між родинами
(а.с.119).

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції прийшов
до обґрунтованого висновку про
наявність підстав для задоволення
позову ОСОБА_4

На спростування висновків суду ОСОБА_3
не надала жодного доказу. Оскаржуючи
рішення суду вона піддає сумніву
результати ДНК-дослідження, при цьому
не заявляє клопотання про призначення
експертизи.

Апеляційний суд вважає, що зібрані
матеріали справи безспірно свідчать
про обґрунтованість заявлених
позивачем вимог. Колегія суддів вважає,
що результат ДНК - дослідження є одним
із доказів у справі, оскільки у
цивільному процесі доказом можуть
бути будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги та заперечення
сторін, та інші обставини, що мають
значення для правильного вирішення
справи. Керуючись цим загальним
правилом, у частині другій статті 128 СК
України допускаються будь-які докази
(відомості), які засвідчують походження
дитини.

Апеляційна скарга не містить даних, які
б давали підстави для скасування
рішення суду, яке є законним і
обґрунтованим, відповідає вимогам
матеріального і процесуального права,
в зв'язку з чим апеляційну скаргу
необхідно відхилити.

У відповідності до ч.1 ст.307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення
рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308,
313-315 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шосткинського міськрайонного
суду Сумської області від 21 травня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: