Справа № 466/7490/13
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/4208/14
Доповідач в 2-й інстанції:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р.,
Павлишина О.Ф.,

секретаря Гацій
І.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства
«Укртранснафта» на рішення
Шевченківського районного суду м.
Львова від 25 квітня 2014 року у справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Укртранснафта» в особі
філії «Магістральні нафтопроводи
«Дружба» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за надання послуг з
утримання будинку та прибудинкової
території,-

встановила:

В жовтні 2013 року ПАТ «Укртранснафта» в
особі філії «Магістральні
нафтопроводи «Дружба» звернулось в суд
з позовом до відповідача ОСОБА_2 про
стягнення з відповідача
заборгованості з надання послуг з
утримання будинку та прибудинкової
території в сумі 5601 грн. 12 коп.

В обґрунтування позовних вимог
покликався на те, що відповідач є
основним квартиронаймачем будинку
АДРЕСА_1, загальна площа якого
становить 262,4 кв.м. Вказаний будинок
перебував на балансі та обслуговувався
центральною базою виробничого
обслуговування «Трансприлад» філії
«Магістральні нафтопроводи «Дружба»
ПАТ «Укртранснафта».

За період з лютого 2009 року по грудень 2012
року ОСОБА_2 не оплачував послуги з
утримання будинку та прибудинкової
території, внаслідок чого виникла
заборгованість на суму 5601,12 грн.

Оскаржуваним рішенням Шевченківського
районного суду м. Львова від 25 квітня 2014
року у задоволенні позову ПАТ
"Укртранснафта" в особі філії
"Магістральні нафтопроводи "Дружба" до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
надання послуг з утримання будинку та
прибудинкової території - відмовлено у
зв'язку з його безпідставністю.

Рішення суду оскаржив представник
позивача ПАТ «Укртранснафта».

Вважає, що оскаржуване рішення є
незаконним, оскільки не ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
дослідженні всіх обставин, що мають
значення для справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що
позивачем, як балансоутримувачем
будинку АДРЕСА_1 відповідно до ст. 24 ЗУ
"Про житлово-комунальні послуги"
надавалися відповідачу послуги з
утримання будинку та прибудинкової
території до грудня 2012 року,
заборгованість складає 5601,12 грн.

На адресу позивача від ОСОБА_2 не
надходило жодних заперечень, не
оформлено акту-претензії щодо
ненадання або неналежного надання
послуг з утримання будинку та
прибудинкової території.

Просить скасувати рішення
Шевченківського районного суду м.
Львова від 25 квітня 2014 року та ухвалити
нове рішення, яким позов задовольнити.

Представник позивача ПАТ
"Укртранснафта" та відповідач ОСОБА_2,
будучи повідомленими належним чином
про день та час розгляду справи, про що
свідчать довідка про доставку СМС
повідомлення та рекомендоване
повідомлення про вручення поштового
відправлення (а.с. 94, 96), в судове
засідання апеляційної інстанції не
прибули, не повідомили суд про причину
неявки.

На переконання колегії суддів,
матеріалів справи достатньо для
розгляду справи по суті, а тому вважає
за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305
ЦПК України, розглядати справу за
відсутності осіб, що не з»явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до
ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування
судового процесу технічними засобами
не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, межі та
доводи скарги, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення, виходячи з наступного.

Згідно із ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому
законом, звернутися до суду за захистом
своїх порушених прав у визначений
законом спосіб.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, зазначений законами України.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України
обов'язок суду під час ухвалення
рішення вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються; перевірити наявність
чи відсутність певних обставин за
допомогою доказів шляхом їх оцінки;
оцінити подані сторонами докази та
дійти висновку про наявність або
відсутність певних юридичних фактів.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить висновку, що
оскаржуване рішення відповідає
зазначеним вище вимогам закону.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог районний суд виходив з того, що ні
між позивачем ПАТ «Укртранснафта», ні
між центральною базою виробничого
обслуговування «Трансприлад» філії
«Магістральні нафтопроводи «Дружба»
ПАТ «Укратранснафта», як
балансоутримувачем будинку з однієї
сторони та відповідачем, як власником
будинку з іншої сторони, відповідний
договір про надання послуг з утримання
будинку та прибудинкової території по
АДРЕСА_1 не укладався, при цьому
позивачем не надано доказів фактичного
надання відповідачу ОСОБА_2 послуг з
утримання будинку та прибудинкової
території за адресою АДРЕСА_1.

Судом встановлено наступні юридично
значимі факти та відповідні їм
правовідносини.

Відповідач ОСОБА_2 є власником будинку
АДРЕСА_1, де зареєстрований та проживає,
що підтверджується довідкою з місця
проживання про склад сім»ї і прописку,
виданою виконавчим комітетом смт.
Брюховичі м. Львова від 24.01.2013 року № 71
(а.с. 4).

Зазначений будинок належить
відповідачу на праві приватної
власності на підставі договору
купівлі-продажу будинку від 23
листопада 2006 року, посвідчений
приватним нотаріусом Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
реєстрація права власності
підтверджується Витягом № 12687731 від
29.11.2005 року (а.с. 57-59). Загальна площа
будинку 262,4 кв.м., житлова 80,6 кв.м.

Балансоутримувачем цього будинку до 05
лютого 2013 р. був позивач центральна
база виробничого обслуговування
«Трансприлад» філії «Магістральні
нафтопроводи «Дружба» ПАТ
«Укртранснафта», про що видана довідка
№ 35-13/719 від 07.08.2013 р.

Відповідно до акту на списання
основних засобів від 06 лютого 2013 року,
будинок по АДРЕСА_1 списаний з балансу
позивача у зв'язку з приватизацією
громадянами відповідно до ЗУ «Про
приватизацію державного житлового
фонду» (а.с. 5, 50)

Позивач надав суду розрахунок
заборгованості за комунальні послуги
квартиронаймача ОСОБА_2 від 07.08.2013 р.,
відповідно до якого борг відповідача
за період з лютого 2009 р. по грудень 2012 р.
становить 5601,12 грн. (а.с. 3).

Відповідно до ст. 16 ЦК України,
звертаючись до суду, позивач за власним
розсудом обирає спосіб захисту.
Обравши способом захисту права подання
позову про стягнення заборгованості за
надання послуг з утримання будинку та
прибудинкової території, позивач в
силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний
довести правову та фактичну підставу
своїх вимог.

Відповідно до ст. 162 ЖК України плата
за користування жилим приміщенням в
будинку (квартирі), що належить
громадянинові на праві приватної
власності, встановлюється угодою
сторін. Плата за комунальні послуги
береться крім квартирної плати за
затвердженими в установленому порядку
тарифами ст. 67 ЖК України.

Строки внесення квартирної
плати і плати за комунальні
послуги визначаються угодою сторін.
Наймач зобов'язаний своєчасно
вносити квартирну плату і плату за
комунальні послуги. До комунальних
послуг відносяться, зокрема,
централізоване постачання холодної та
гарячої води, водовідведення, газо- та
електропостачання, централізоване
опалення, а також вивезення побутових
відходів тощо (ст. 13 ЗУ "Про
житлово-комунальні послуги").

Згідно із ст. 901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Споживач - фізична чи юридична особа,
яка отримує або має намір отримати
житлово-комунальні послуги,
зобов'язаний сплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом,
згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ч. 3 ст. 31 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
органи місцевого самоврядування
затверджують ціни/тарифи на
житлово-комунальні послуги в розмірі
економічно обґрунтованих витрат на їх
виробництво.

У ч. 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Докази - це інформація про обставини у
справі, яка одержана судом із джерел -
засобів доказування. На підставі цієї
інформації суд встановлює наявність
або відсутність: обставин, якими
сторони, а також інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги та заперечення; інших обставин,
що мають значення для вирішення справи.
Оскільки докази є інформацією, вони
можуть бути правдивими або
неправдивими. Суд, встановлюючи
обставини у справі, оцінює докази, щоб
визначити, які з них є правдивими, та
відкинути неправдиві. Жоден доказ не
має для суду наперед встановленого
значення. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Судовою колегією встановлено, що в
матеріалах справи відсутній договір,
укладений між сторонами по справі, про
надання житлово-комунальних послуг
відповідачу ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1.

Разом з тим, відповідно до ст. 11 ЦК
України, підставами виникнення
цивільних прав та обов»язків крім
договорів та інших правочинів, є
зокрема, дії осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства.

Проте, позивачем не надано жодних
доказів, як суду першої, так і
апеляційної інстанцій, про фактичне
надання послуг відповідачу з утримання
будинку та прибудинкової території за
зазначеною вище адресою, зокрема
інформації про перелік виконаних
робіт, акти приймання-передачі
виконаних робіт, договорів із
підрядними організаціями на виконання
робіт та інш.

Відтак, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що такі послуги позивачем у спірному
періоді (з лютого 2009 року до грудня 2012
року) не надавались.

Крім цього, позивачем на підтримання
своїх доводів не надано також
розрахунків та підтвердження витрат
підприємства на утримання зазначеного
будинку та прибудинкової території.

Колегія суддів вважає, що судом
правильно встановлені фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримана
процедура розгляду, передбачена ЦПК
України, а тому підстав для скасування
рішення суду не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, тому
підстав для її задоволення немає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 2 ст. 305, п. 1 ч. 1
ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.
ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
«Укртранснафта» - відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 25 квітня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин