АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
25 червня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:
суддів:
Нежури В.А., Саліхова В.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 22 квітня 2014 року у цивільній справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа: Публічне акціонерне товариство
«Київенерго», про стягнення коштів за
спожиту електроенергію,
№ апеляційного провадження:
№22-ц/796/8245/2014 Головуючий у суді першої
інстанції: Чех Н.А. Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Невідома Т.О.в с
Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 22 квітня 2014 року відмовлено
в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа: Публічне акціонерне
товариство «Київенерго» (далі - ПАТ
«Київенерго»), про стягнення коштів за
спожиту електроенергію в сумі 1495 грн. 13
коп.

Не погодившись із таким рішенням суду,
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу,в якій
посилаючись на неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просила рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення, яким її позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі,
стягнути з ОСОБА_2 на її користь 1 495,13
грн. за спожиту електроенергію.
Зазначає, що вона є власником 81/100
частки квартири АДРЕСА_1, що
складається з трьох жилих кімнат із
чотирьох, які є в даній квартирі,
відповідачка ОСОБА_2 є власником 19/100
частки квартири, що складається з
однієї кімнати, та має окремий рахунок
по сплаті за житлово-комунальні
послуги. На всю квартиру є один
лічильник електричної енергії,
оформлений на її ім'я, відповідачка
ухиляється від установлення окремого
лічильника. При цьому, у них існувала
домовленість про те, що вона має
сплачувати 2/3 частини від спожитої
еклектроенергії, а відповідачка - 1/3
частину. Однак, відповідачка не
здійснює оплати за спожиту
електроенергію згідно досягнутої
домовленості, у зв'язку з чим вона
самостійно здійснює необхідні платежі,
включаючи і частку, що має сплачувати
відповідачка. У зв'язку з цим, ОСОБА_2
має відшкодувати їй 1 495 грн. 13 коп.,
сплачених нею у рахунок погашення
заборгованості за спожиту
електроенергію в рахунок її частки.
Відмовляючи в задоволенні позову,
судом першої інстанції не вказано,
якими саме нормами Закону він
керувався відмовляючи в позові.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та
її представник ОСОБА_5 апеляційну
скаргу підтримали та просили її
задовольнити з наведених в ній підстав.

Відповідачка ОСОБА_2 та представник
третьої особи Завада Л.А. проти
задоволення апеляційної скарги
заперечували, вважали, що спір
вирішений судом правильно.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які з'явилися в суд
апеляційної інстанції, з'ясувавши
обставини справи та оговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
оскаржуваного рішення, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, квартира АДРЕСА_1
належить на праві спільної часткової
власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Відповідно до довідки форми № 3,
виданої 23 квітня 2013 року ЖРЕО415, в
квартирі АДРЕСА_1, яка складається з
чотирьох кімнат, зареєстровано в
загальному сім осіб, серед яких: шість
осіб: позивачка ОСОБА_1, її дочка, два
сина та два онука - в трьох кімнатах, які
становлять 81/100 квартири, які належать
ОСОБА_1 на праві власності; та одна
особа: ОСОБА_2 - в одній кімнаті 9,9 кв. м.,
яка є її власністю.

Сторони по справі здійснюють оплату за
житлово-комунальні послуги за окремими
рахунками. Використання та оплата
електроенергії здійснюється сторонами
за одним лічильником. Договір про
користування електричною енергією
оформлений на ім'я ОСОБА_1, номер
договору 4.

У серпні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа:
ПАТ «Київенерго», про стягнення коштів
за спожиту електроенергію. В
обґрунтування заявлених позовних
вимог ОСОБА_1 зазначила, що вона є
власником 81/100 частки квартири АДРЕСА_1,
що складається з трьох жилих кімнат із
чотирьох, які є в даній квартири. 19/100
частки квартири, що складається з
однієї кімнати 9,9 кв.м. належить ОСОБА_2,
яка має окремий рахунок по сплаті
житлово-комунальних послуг. На всю
квартиру є один лічильник електричної
енергії, який оформлений на її ім'я.
Відповідач проживає в квартирі з 2005
року, користується електричною
енергією, але оплати здійснює не в
повній мірі. Згідно її розрахунку
відповідачка має сплатити їй 1 495,13 грн.
за спожиту нею електроенергію згідно з
визначеною ними часткою за період з 01
січня 2006 року по 01 березня 2014 року у
розмірі 1/3 від загальної суми.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_1

При цьому, суд виходив з того, що в
квартирі є кілька власників, сторони
мають здійснювати оплати за
електропостачання за спільною
домовленістю, або мають встановити
окремі лічильники. Встановлені
позивачем відповідачу розміри оплат за
спожиту електричну енергію та
розрахунки не можуть бути розцінені як
відповідні порядки, які вправі
встановлювати лише відповідні органи
або самі сторони за спільною
домовленістю.

Проте, колегія суддів не може
погодитися з такими висновками суду
першої інстанції та вважає, що
висновки суду не відповідають
встановленим обставинам справи, крім
того, судом було неправильно
застосовано норми матеріального права
та надано неналежну оцінку доказам, які
містяться у матеріалах справи.

Як було встановлено, квартира АДРЕСА_1
належить на праві спільної часткової
власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2, сторони по
справі здійснюють оплату
житлово-комунальних послуг за окремими
особовими рахунками. В той же оплата за
спожиту електричну енергію
здійснюється за одним лічильником,
договір про користування електричною
енергією укладений з ОСОБА_1

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1
посилалась на те, що у неї з ОСОБА_2
існувала домовленість щодо оплати за
житлово-комунальні послуги, відповідно
до якої вона мала сплачувати 2/3 частину,
а ОСОБА_2 - 1/3 частину всіх платежів,
проте, відповідачка взяті на себе
зобов'язання в повному обсязі не
виконує.

В свою чергу, відповідачка ОСОБА_2
зазначила, що, дійсно, така
домовленість існувала, але до 2009 року, в
період з 2010 по 2011 рік вона повинна була
відшкодовувати ј частину платежів за
спожиту електроенергію, а з 2012 року - 1/6
частину.

Так, згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Відповідно до положень ст. 358 ЦК України
право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

Статтею 360 ЦК України визначено, що
співвласник відповідно до своєї частки
у праві спільної часткової власності
зобов'язаний брати участь у витратах на
управління, утримання та збереження
спільного майна, у сплаті податків,
зборів (обов'язкових платежів), а також
нести відповідальність перед третіми
особами за зобов'язаннями, пов'язаними
із спільним майном.

Власник зобов'язаний утримувати майно,
що йому належить, якщо інше не
встановлено договором або законом (ст.
322 ЦК України).

Відповідно до вимог ПКЕЕН споживання
електричної енергії здійснюється на
підставі договору. Споживання
електроенергії без приладів обліку не
допускається, крім випадків
передбачених цими Правилами. У
квартирах або інших об'єктах споживача,
розташованих за однією адресою,
встановлюється один прилад обліку
незалежно від кількості господарських
будівель. Прилади обліку
встановлюються відповідно до вимог
правил улаштування електроустановок.
Тобто, за наявності декількох наймачів
(власників) квартири прилад обліку
встановлюється для кожного з них, з
урахуванням інженерно-технічних
характеристик об'єкта (приміщення) та
можливостей такого встановлення.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1
пояснила, що підтвердженням існуючих
між ними домовленостей щодо частки
кожної сторони у сплаті платежів за
спожиту електроенергію є той факт, що з
січня 2014 року ОСОБА_2 сплачує саме 1/3
частину нарахованих сум по оплаті за
електроенергію. Відповідачка ОСОБА_2
вказані обставини визнала, зазначивши,
що дійсно сплачує 1/3 частину сум за
спожиту електроенергію.

Таким чином, факт наявності між ОСОБА_1
та ОСОБА_2 домовленості про порядок та
розмір сплати за спожиту
електроенергію у відповідних частках
слід вважати доведеним.

Як вбачається з наданих позивачкою
розрахунків, за 2006 рік всього було
сплачено 149,21 грн., з яких ОСОБА_2 - 27,36
грн., за 2007 рік всього було сплачено 413,02
грн., ОСОБА_2 - 137,67 грн., за 2008 рік всього
було сплачено 539,47 грн., ОСОБА_2 - 179,82 грн.,
за 2009 рік всього було сплачено 2100,00 грн.,
ОСОБА_2 - 700,05 грн., за 2010 рік всього було
сплачено 1148,00 грн., ОСОБА_2 - 382,81 грн., за
2011 рік всього сплачено 1272,00 грн., ОСОБА_2
- 424,14 грн., за 2012 рік всього сплачено 1979,20
грн., з них ОСОБА_2 - 659,73 грн., за 2013 рік
всього сплачено 1498,63 грн., ОСОБА_2 - 499,54
грн., за 2014 рік станом на 19 березня 2014
рік всього було сплачено 436,99 грн., з них
ОСОБА_2 - 145,66 грн. Всього, розмір
заборгованості у ОСОБА_2 за спожиту нею
електроенергію за період з 01 січня 2006
року по 01 березня 2014 року становить 1
495,13 грн. Вказані розрахунки
відповідають наданим сторонами
платіжним документам (а. с. 103-207).

Відтак, враховуючи положення ст. ст. 258,
360 ЦК України, а також те, що кватира
обладнана лише одним лічильником, з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає
стягненню 1 495 грн. 13 коп. за спожиту
електроенергію.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 22 квітня 2014 року підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 22 квітня 2014 року скасувати
та ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 495
(одну тисячу чотириста дев'яносто п'ять)
гривень 13 копійок за спожиту
електроенергію.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили,
шляхом подання касаційної скарги до
цього суду.

Головуючий:
Т.О. Невідома

Судді:
В.А. Нежура

В.В. Саліхов