Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №278/3851/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

19 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді:
Худякова А.М.,

суддів:
Кочетова Л.Г.,

Снітка С.О.,

при секретарі судового засідання
Крижанівській М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Житомирі
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Житомирського районного суду
Житомирської області від 28 квітня 2014
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання
договорів недійсними,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернулась
до суду із вказаним позовом. В
обґрунтування позовних вимог, які
неодноразово уточнювались, позивачка
зазначала, що 14.08.2010 року вона внаслідок
помилки та обману з боку відповідача,
який обіцяв її довічно доглядати,
переписала на його ім'я будинок та три
земельні ділянки, уклавши таким чином
із сином договори дарування.

Посилаючись на вказані обставини,
що спірні угоди не відповідали її
волевиявленню, позивачка просила
задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Житомирського районного
суду Житомирської області від 28 квітня
2014 року позов задоволено. Визнати
недійсними договори дарування
укладені 14 серпня 2010 року між ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 щодо: житлового будинкуАДРЕСА_1,
Житомирського району Житомирської
області; земельної ділянки, площею 0,2442
га, кадастровий номер :03:001:0467, на
території Оліївської сільської ради
Житомирського району Житомирської
області; земельної ділянки, площею 0,2615
га, кадастровий номер :03:001:0468, на
території Оліївської сільської ради
Житомирського району Житомирської
області; земельної ділянки, площею 0,3430
га, кадастровий номер :03:001:0469, на
території Оліївської сільської ради
Житомирського району Житомирської
області. Вирішено питання про
стягнення судових витрат.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 порушує
питання про скасування постановленого
по справі рішення і ухвалення нового
рішення про відмову у задоволенні
позову. Апелянт посилається на
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими та неправильне
застосування судом норм матеріального
права.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та вивчивши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що позивач є
дієздатною особою, хоча із наявністю
змін зі сторони психіки, не
усвідомлювала значення дійсних і
вчинюваних дій під час укладення
оспорюваних правочинів 14 серпня 2010
року.

З даним висновком не погоджується
колегія суддів, оскільки він зроблений
всупереч ст.213,214 ЦПК України без
дотримання судом вимог щодо повного
з'ясування обставин справи,
обґрунтовування рішення належними
доказами.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач ОСОБА_2 є сином ОСОБА_3 та
проживають у АДРЕСА_1

Заявляючи в суді позов, ОСОБА_3
зазначала, зокрема, підставою позову
статті 203,215,225,230 ЦК України. В
подальшому після уточнення вимог,
позивачка посилалась на ст.ст.203,215,229
ЦПК України.

Відповідно до частин 1,3,5 ст.203 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із ч.1 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами 1-3, 5-6 ст.203
цього Кодексу.

Згідно висновку
судово-психіатричної експертизи №64-2014
зазначено, що зміни зі сторони психіки
у ОСОБА_3 не досягають ступеню
психічного захворювання та не
позбавляють її здатності
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними. Виявлені емоційні
ознаки у вигляді нестійкості емоційних
реакцій, лабільності, плаксивості,
зниженого фону настрою, схильності до
застрягань на психотравмуючій
ситуації знаходяться в межах
невротичного рівня і на теперішній не
позбавляють її здатності
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними. Під час укладення
оспорюваних правочинів (14.08.2010 року)
ОСОБА_3 хронічним психічним
захворюванням або слабоумством не
страждала. ОСОБА_3 під час укладення
оспорюваних правочинів могла
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними.

Погоджуючись з умовами всіх
чотирьох договорів дарування, які
укладені в нотаріальному порядку та
посвідчені приватним нотаріусом,
ОСОБА_3 власноручно підписала ці угоди
і зазначила, що згодна із всіма їх
умовами.

Вирішуючи спір, суд першої
інстанції на вказані вимоги закону і
обставини справи уваги не звернув та не
надав належної оцінки зібраним у
справі доказам, зокрема і висновку
судово-психіатричної експертизи, а
відтак прийшов до помилково висновку
про підставність позову.

Враховуючи викладене, відповідно до
ст.309 ЦПК України рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.303,304,307,309,314-316 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Житомирського районного
суду Житомирської області від 28 квітня
2014 року скасувати. Ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання
договорів недійсними - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і з цього ж дня на
протязі двадцяти днів може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді