Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

Головуючого - Бисага Т.Ю.,

суддів - Фазикош Г.В., Куцин М.М.,

при секретарі - Чучка Н.В.,

за участю - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгород справу за
апеляційною скаргою представника за
довіреністю ОСОБА_2 на рішення
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 11 квітня 2014
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_3 до Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк», третя особа, що не
заявляє самостійних вимог п риватний
нотаріус ОСОБА_4 про визнання дій, що
порушують права споживача незаконними,
-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3, звернулася до суду із
позовною заявою до ПАТ КБ «Приватбанк»
про визнання дій, що порушують права
споживача незаконними, мотивуючи його
тим, що 16.05.2008 року між позивачем та
відповідачем був укладений кредитний
договір № MKMOGK00000042 за умовами якого
відповідач надав позивачу кредитні
кошти у вигляді непоновлюваної
кредитної лінії на загальну суму 40 184,00
дол. США на придбання нерухомості у
відповідності до умов передбачених
п.8.1. кредитного договору. Додатками №1
та №2 до кредитного договору були
визначені графік погашення кредиту,
структура щомісячних платежів,
зокрема, розмір тіла, відсотків,
щомісячної винагороди за резервування
ресурсів, разова винагорода за дання
фінансового інструменту. Кошти в
розмірі 960,00 дол. США в якості
винагороди за надання фінансового
інструменту та 344,00 дол. США на оплату
страхових платежів відповідач за
дорученням позивача мав перерахувати
безготівковими платежами з
позичкового рахунку позивача НОМЕР_1
відповідно до п.8.2 кредитного договору.
21.12.2009 року в якості забезпечення
виконання зобов'язань позивача за
кредитним договором був укладений
договір іпотеки квартири за адресою
АДРЕСА_1. Впродовж дії кредитного
договору позивач належно виконував
свої зобов'язання по кредитному
договору, що відповідно
підтверджується випискою №892360 про
погашення за кредитним договором від
23.09.2013 року, відповідно до якої станом
на 13.09.2013 року позивач виконала перед
відповідачем свої грошові зобов'язання
по погашення кредиту, відсотків,
комісії/винагороди за резервування
коштів повністю. Позивач листом від
24.09.2013 року звернулася до відповідача з
проханням надати підтверджуючий
документ з метою вчинення дій,
пов'язаних з зняттям заборони
відчуження квартири. Своєю відповіддю
від 01.10.2013 року відповідач відмовив
позивачу у наданні відповідного
підтверджуючого документу з мотивів
наявної несплаченої позивачем
винагороди за резервування ресурсів.
Вважає, дану вимогу позивача
незаконною, оскільки винагорода за
резервування ресурсів входила до
щомісячного платежу за кредитом і
погашався позивачем, а також умовами
кредитного договору не передбачено
сплату відсотків/винагороди/комісії за
дострокове погашення кредиту.

Просила суд, визнати дії ПАТ КБ
«Приватбанк» щодо ненадання ОСОБА_3
повідомлення про погашення кредиту
(позики) за кредитним договором №
MKMOGK00000042 від 16.05.2008 року незаконними та
зобов'язати приватного нотаріуса
Ужгородського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 зняти заборону на
відчуження квартири, що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1 та складається з
однієї кімнати житловою площею 16,90 м.кв.
та загальною площею 28,20 м. кв., накладену
у зв'язку з посвідченням договору
іпотеки квартири від 21.12.2009 року,
зареєстрованого в реєстрі за №1188.

В ході розгляду справи
представник позивача уточнив позовні
вимоги та просив суд:

- визнати дії ПАТ КБ «Приватбанк»
щодо ненадання ОСОБА_3 повідомлення про
погашення кредиту (позики) за кредитним
договором № MKMOGK00000042 від 16.05.2008 року
незаконними;

- зобов'язати приватного
нотаріуса Ужгородського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 зняти
заборону на відчуження квартири, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та
складається з однієї кімнати житловою
площею 16,90 м.кв. та загальною площею 28,20
м. кв., накладену у зв'язку з
посвідченням договору іпотеки
квартири від 21.12.2009 року,
зареєстрованого в реєстрі за №1188;

- визнати дії ПАТ КБ «Приватбанк»
щодо включення до тексту кредитного
договору № MKMOGK00000042 від 16.05.2008 року
умови про обов'язок сплатити ОСОБА_3
винагороди (комісії) за резервування
ресурсів в розмірі 4,08 % річних від суми
зарезервованих ресурсів та
нарахування такої винагороди (комісії)
незаконними;

- визнати умову кредитного
договору № MKMOGK00000042 від 16.05.2008 року
ОСОБА_3, щодо обов'язку останньої
сплачувати винагороду (комісію) за
резервування ресурсів в розмірі 4,08 %
річних від суми зарезервованих
ресурсів недійсною;

- стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на
користь ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі
4, 089,97 дол. США в якості безпідставно
набутого майна.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 11
квітня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено повністю.

Не погоджуючись та вважаючи незаконним
рішення першої інстанції, представник
за довіреністю ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, якою просить скасувати рішення
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 11 квітня 2014
року та ухвалити нове рішення, яким
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі, мотивуючи це неповним
з'ясуванням обставин, які мають
значення для справи та порушенням норм
матеріального і процесуального права

У судовому засіданні представник
апеляційну скаргу з наведених в ній
підстав підтримав.

Представник відповідача проти
задоволення апеляційної скарги
заперечила, просила залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
судового процесу, дослідивши матеріали
справи, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, колегія приходить до
наступного висновку.

Дослідивши матеріали справи, судом
встановлено, що 16.05.2008 року між
позивачем та відповідачем був
укладений кредитний договір MKMOGK00000042
за умовами якого відповідач надав
позивачу кредитні кошти у вигляді
непоновлюваної кредитної лінії на
загальну суму 40 184, 00 дол. США на
придбання нерухомості у відповідності
до умов передбачених.8.1. кредитного
договору.

Додатками №1 та №2 до кредитного
договору кредитні кошти видавалися
позивачу на споживчі цілі.

21.12.2009 року в якості забезпечення
виконання зобов'язань позивача за
кредитним договором був укладений
договір іпотеки квартири за адресою
АДРЕСА_1.

При винесенні рішення суд першої
інстанції, стверджує, що з боку
позивача відсутнє виконання
зобов'язань, так як існує борг перед
відповідачем за винагороду з
резервування ресурсів. Проте, судом не
враховано відсутність доказів наявної
заборгованості за резервування
ресурсів, оскільки Відповідачем не
надано розрахунку фактичного розміру
боргу, не надано доказів на
підтвердження фактичного резервування
коштів відповідно до вимог чинного
законодавства.

Так, договором про надання споживчого
кредиту прямо не визначено поняття
послуги "винагорода за резервування
ресурсів", не описано правову природу
походження такої винагороди. Тому,
звертаючись до законодавства, термін
"резервування коштів" та порядок такої
процедури, визначені в Постанові
правління НБУ від 18.06.2008 року № 173 «Про
затвердження правил резервування
коштів за залученими уповноваженим
банком депозитами і кредитами
(позиками) в іноземній валюті від
нерезидентів», де вказано, що банк
зобов'язаний резервувати кошти за
кожною операцією залучення депозиту,
кредиту (позики) в іноземній валюті від
нерезидента у розмірі 20 відсотків від
загальної суми операції.

Таким чином, даний споживчий кредит, не
потребував операції з резервування
коштів, і отже умови про сплату
позивачем винагороди за необов'язкове
резервування, яке не передбачене
чинним законодавством, включені до
Кредитного договору безпідставно.

Посилання Відповідача на
резервування ресурсів відповідно до
Графіку погашення кредиту (Додаток № 2
до Кредитного договору) є
необгрунтованим, оскільки внаслідок
строкового внесення платежів на
погашення тіла кредиту та відсотків
Графік зі згоди кредитора не
дотримувався, а при кожному
достроковому внесенні коштів не
переукладався і фактично втратив
юридичну силу.

Крім того, резервування в будь-якому
разі могло здійснюватися на суму
відповідного залишку основного боргу
по тілу кредиту. Із внесенням
останнього платежу на погашення
кредиту та виконанням основного
зобов'язання припинилися і будь-які
інші похідні зобов'язання, що були
спрямовані на забезпечення виконання
основного.

Дану обставину, яка має значення для
вирішення справи по суті, судом не було
враховано, натомість висновок суду про
те, що у позивача існує невиконане
грошове зобов'язання перед
відповідачем зі сплати останньому
винагороди за резервування ресурсів не
відповідає дійсності, оскільки
матеріали справи не містять належних
доказів виникнення такої
заборгованості. Як не місять вони і
інформації про правову природу
походження такої операції як
«резервування ресурсів».

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів» - споживач
має право дострокового повернути
споживчий кредит, у тому числі шляхом
збільшення суми періодичних виплат.
Споживач у разі дострокового
повернення споживчого кредиту сплачує
відсотки за користування кредитом та
вартість всіх послуг, пов'язаних з
обслуговуванням та погашенням кредиту,
за період фактичного користування
кредитом. Кредитодавцю забороняється
встановлювати споживачу будь-яку
додаткову плату, пов'язану з
достроковим поверненням споживчого
кредиту. Умова договору про надання
споживчого кредиту, яка передбачає
сплату споживачем будь-якої додаткової
плати у разі дострокового повернення
споживчого кредиту, є нікчемною. Отже,
сплата винагороди за резервування
кредитних ресурсів не є самостійним
зобов'язанням за вказаним кредитним
договором, а є похідним від основного
кредитного зобов'язання, у зв'язку з
виконанням позивачем обов'язку
повернення суми кредиту у відповідача
після цього відпала потреба у
резервуванні таких ресурсів, таким
чином, вимога відповідача сплатити
винагороду за резервування ресурсів є
незаконною, оскільки відповідач,
фактично, ставить питання про сплату
винагороди за послугу, яка вже не
надається.

Разом з цим, жодна з умов кредитного
договору прямо не покладає на позивача
обов'язку зі сплати такої винагороди
після дострокового повернення
відповідачу тіла кредиту та сплати
відсотків за його користування.

Незаконність включення до умов
договору про надання споживчого
кредиту винагороди за резервування
ресурсів в розмірі 4,08% річних, що
залишилися поза увагою суду першої
інстанції,полягає в наступному.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України
«Про захист прав споживачів», договір
про надання споживчого кредиту
укладається між кредитодавцем та
споживчем, відповідно до якого
кредитодавець надає кошти (споживчий
кредит) або бере зобов'язання надати їх
споживачеві для придбання продукції у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а споживач зобов'язується їх
повернути разом з нарахованими
відсотками.

Також відповідно до п.3.6 постанови
правління НБУ від 10.05.2007 року №168 «Про
затвердження правил надання банками
України інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту» банки не мають права
встановлювати платежі, які споживач
має сплатити на користь банку за дії,
які банк здійснює на власну користь,
або за дії, які споживач здійснює на
користь банку.

Згідно ч.4 ст.11 Закону кредитодавцю
забороняється встановлювати у
договорі про надання споживчого
кредиту будь-які збори, відсотки,
комісії, платежі тощо за дії, які не є
послугою у визначенні цього Закону.
Умова договору про надання споживчого
кредиту, яка передбачає здійснення
будь-яких платежів за дії, які не є
послугою у визначенні цього закону, є
нікчемною.

Вищевказана позиція міститься в
Рішенні Конституційного Суду України
від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011, яким
розтлумачено положення пп. 22, 23 ст.1, ст.11
Закону України "Про захист прав
споживачів", які поширюються на
правовідносини між кредитодавцем та
позичальником (споживачем) за
договором про надання споживчого
кредиту, що виникають як під час
укладення, так і виконання такого
договору.

Випискою банку від 23.09.2013 р. №892360,
(а.с.19-22) стверджуються факт
дострокового виконання позичальником
зобов'язань за договором 16.05.2008 р.,
повної сплати усього належного,
звільнення нерухомого майна
позичальника від обтяжень.

Платежами від 30.08.2013 року на 757,00
дол. США та від 13.09.2013 року на суму 60,00
дол. США позивач відповідно до умов
кредитного договору остаточно
виконала взяті на себе грошові
зобов'язання за правочином.

Однак, ПАТ КБ «ПриватБанк» листом
від 01.10.2013 р. № 20.1.0.0.0/7-20130925/1797 зажадало
від ОСОБА_3 сплатити винагороду за
резервування ресурсів.

Згідно із ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору,
вимог ЦК України та інших актів
цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Статтею 598 ЦК України визначено,
що зобов'язання припиняється частково
або у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.
Припинення зобов'язання на вимогу
однієї із сторін допускається лише у
випадках, встановлених договором або
законом.

Позичальник достроково виконав
свої зобов'язання за договором, його
дії відповідають як умовам договору,
так і вимогам закону, таке виконання
зобов'язання прийнято кредитором.
Обов'язком саме кредитора було
здійснити усі необхідні нарахування на
момент погашення кредиту
позичальником, повідомити останньому
усю необхідну для розрахунків
інформацію, за наявності для того
підстав - своєчасно повідомити про
заборгованість тощо. Кредитор провів
відповідні розрахунки, про будь-яку
заборгованість за договором
позичальника не повідомляв і на
підтвердження виконання останнім
зобов'язань у повному обсязі видав
відповідні документи та здійснив дії
(ст. 545 ч. 1, ст. 593 ч. 1 п. 1, ч. 3 ЦК України).

Посилання відповідача на
резервування коштів відповідно до
графіку платежів необґрунтоване,
оскільки внаслідок дострокового
внесення платежів графік зі згоди
кредитора не дотримувався і фактично
втратив силу, крім того, резервування в
будь-якому разі могло здійснюватися на
суму відповідного залишку основного
боргу і за таке резервування
позичальник сплатив. Із внесенням
останнього платежу на погашення
кредиту та виконанням основного
зобов'язання припинилися і будь-які
інші зобов'язання, що були спрямовані
на забезпечення виконання основного
зобов'язання, а резервування коштів
після погашення кредиту (припинення
зобов'язання) за цим договором
позбавлене як правової підстави, так і
економічного змісту. Виходячи з цього,
те, що банк не надав жодних доказів
фактичного здійснення такого
резервування, продовження виконання
зобов'язань за кредитним договором, не
має значення по суті.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що місцевий суд неповно
з'ясував обставини, які мають значення
для справи, його висновки не
відповідають обставинам справи та
суперечать матеріальному закону, а
тому позов підлягає до часткового
задоволення.

Що стосується вимоги позивача про
стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» на
користь ОСОБА_3 грошових коштів в
розмірі 4, 089,97 дол. США в якості
безпідставно набутого майна, то
колегія вважає, що дана вимога є
передчасною і потребує додаткового
обгрунтування в іншому позові.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах, -

Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника за
довіреністю ОСОБА_2,- задовольнити
частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 11
квітня 2014 року,- скасувати, ухвалити по
справі нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги ОСОБА_3 - задовольнити.

Визнати дії ПАТ КБ «Приватбанк»
щодо ненадання ОСОБА_3 повідомлення про
погашення кредиту (позики) за кредитним
договором № MKMOGK00000042 від 16.05.2008 року
незаконними.

Зобов'язати приватного нотаріуса
Ужгородського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 зняти заборону на
відчуження квартири, що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1 та складається з
однієї кімнати житловою площею 16,90 м.кв.
та загальною площею 28,20 м. кв., накладену
у зв'язку з посвідченням договору
іпотеки квартири від 21.12.2009 року,
зареєстрованого в реєстрі за №1188.

Визнати дії ПАТ КБ «Приватбанк»
щодо включення до тексту кредитного
договору № MKMOGK00000042 від 16.05.2008 року
умови про обов'язок сплатити ОСОБА_3
винагороди (комісії) за резервування
ресурсів в розмірі 4,08 % річних від суми
зарезервованих ресурсів та
нарахування такої винагороди (комісії)
незаконними.

Визнати умову кредитного договору
№ MKMOGK00000042 від 16.05.2008 року ОСОБА_3, щодо
обов'язку останньої сплачувати
винагороду (комісію) за резервування
ресурсів в розмірі 4,08 % річних від суми
зарезервованих ресурсів недійсною.

В решті позовних вимог -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: