АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/8238/2014
Головуючий у 1 інстанції: Савлук Т.В.
Доповідач: Гаращенко Д.Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Музичко С.Г., Ратнікової В.М.

при секретарі - Калашник О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 07 травня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Відділ
державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції у м. Києві, про стягнення
неустойки за прострочення сплати
аліментів, -

ВСТАНОВИЛА:

17 січня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2, у якому
просила стягнути з нього на свою
користь неустойку (пеню) за
прострочення сплати аліментів за
період з 01 лютого 2013 року по 01 листопада
2013 року в сумі 20 113 грн.05 коп. та витрати
на правову допомогу в розмірі 1 000,00 грн.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з
ОСОБА_2 мають спільного сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. З моменту народження
дитини та по теперішній час відповідач
не бере участі у вихованні дитини,
матеріальної допомоги на її утримання
не надає, що стало підставою для
звернення позивача до суду з позовом
про стягнення аліментів на утримання
дитини та на її утримання як матері
дитини. На даний час у ВДВС
Дніпровського районного управління
юстиції у місті Києві перебувають на
виконанні два виконавчих листи №2-4964
від 07 грудня 2010 року та №2-1639 від 17
червня 2011 року, які видані Дніпровським
районним судом м. Києва про стягнення з
ОСОБА_2 аліментів на утримання
малолітньої дитини в розмірі 1/4 частини
всіх видів заробітку щомісячно до
досягнення дитиною повноліття та на
утримання позивача як матері дитини в
розмірі 300,00 грн. щомісячно. Згідно
довідки-розрахунку, яка видана ВДВС
Дніпровського районного управління
юстиції у м. Києві 01 листопада 2013 року,
заборгованість ОСОБА_2 зі сплати
аліментів складає 12 798,08 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 07 травня 2014 року позов
ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку за
прострочення сплати аліментів на
утримання малолітньої дитини у розмірі
3 199, 67 грн. та судовий збір у розмірі 243, 60
грн.; в задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

14 травня 2014 року ОСОБА_1 подала
апеляційну скаргу на вказане рішення, у
якій, посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просила його скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позову. В
обґрунтування заявлених вимог апелянт
вказала, що неустойка за прострочення
сплати аліментів нараховується не на
всю суму заборгованості, а на суму
несплачених аліментів за кожен день
прострочення. На думку апелянта,
передбачена ст. 196 СК України
відповідальність за прострочення
сплати аліментів застосовується також
і при простроченні сплати аліментів на
дружину. Додатково апелянт вказала, що
витрати на правову допомогу включають
у себе витрати на юридичну
консультацію, складання позову і
підготовку документів для звернення до
суду.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну
скаргу підтримала і просила суд її
задовольнити.

ОСОБА_2 та його представник за
довіреністю - ОСОБА_4 апеляційну скаргу
просили відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Представник ВДВС Дніпровського
районного управління юстиції у м. Києві
у судове засідання не з'явився, був
належним чином повідомлений про день,
час та місце апеляційного розгляду,
тому розгляд справи за апеляційною
скаргою на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК
України проведено за його відсутності.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка
Д.Р., пояснення осіб, які беруть участь у
справі та з'явилися у судове засідання,
вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
прийшла до наступного.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що ОСОБА_3, який народився
ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Рішенням Дніпровського районного суду
міста Києва від 07 грудня 2010 року
присуджено стягнути з ОСОБА_2 аліменти
на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 часини зі всіх
видів заробітку щомісячно, але не менше
ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму
на дитину відповідного віку, починаючи
з 09 листопада 2010 року до його
повноліття.

Рішенням Дніпровського районного суду
міста Києва від 08 червня 2011 року
присуджено стягнути з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 аліменти на її
утримання в розмірі 300,00 грн. щомісячно,
починаючи з 22 лютого 2011 року і до
досягнення сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
трьохрічного віку, тобто до
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до довідки - розрахунку
заборгованості по аліментах, яка
надана ВДВС Дніпровського районного
управління юстиції у м. Києві 01
листопада 2013 року №406/6 згідно
виконавчих листів №2-4964, 2-1639, виданих
07.12.2010 р. та 17.06.2011 р. Дніпровським
районним судом м. Києва про стягнення з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів, за
період з лютого по жовтень 2013 року у
боржника ОСОБА_2 виникла
заборгованість по сплаті аліментів на
загальну суму 12 798,08 грн., з яких: 2250 грн. -
заборгованість по сплаті аліментів на
утримання ОСОБА_1 та 10 548, 08 грн. -
заборгованість по сплаті аліментів на
утримання дитини (за цей період
підлягали до сплати аліменти на
утримання малолітньої дитини в розмірі
1172,04 грн. щомісячно, та аліменти на
утримання матері дитини в розмірі 300,00
грн. щомісячно).

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд першої інстанції виходив з того, що
за змістом ст.196 СК України пеня
нараховується не на всю суму
заборгованості, а її нарахування
обмежується лише сумою несплачених
аліментів за той місяць, в якому
проводилося стягнення аліментів, у
зв'язку з цим сума заборгованості зі
сплати аліментів за попередні місяці
не додається за наступні, а кількість
днів прострочення обчислюється
виходячи з того, скільки днів
прострочено до сплати певної
заборгованості, при цьому пеня
нараховується з часу невиконання
рішення суду. Також суд першої
інстанції зазначив, що положення ст. 196
СК України не застосовуються при
простроченні сплати аліментів на
утримання дружини, а понесені
позивачем витрати до відкриття
провадження у справі є збитками, а не
судовими витратами.

Колегія суддів не в повній мірі
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції з огляду на наступне.

На підставі ч. 4 ст. 195 СК України розмір
заборгованості за аліментами
обчислюється державним виконавцем, а у
разі спору - судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

Згадана стаття міститься в Главі 15 СК
України, що має назву «Обов'язок матері,
батька утримувати дитину та його
виконання», а тому регулює відносини з
приводу сплати неустойки у випадку
прострочення виплати аліментів саме на
утримання дитини та не може бути
застосована для стягнення неустойки за
прострочення сплати аліментів на
утримання дружини, а тому суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
необґрунтованість позовних вимог в цій
частині та вірно відмовив у їх
задоволенні.

У постанові Верховного Суду України
від 11 вересня 2013 року, прийнятій за
результатами перегляду ухвали судді
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 04 квітня 2013 року у справі про
стягнення заборгованості за
аліментами та пені від суми
несплачених аліментів вказано, що
оскільки зобов'язання зі сплати
аліментів носить періодичний характер
і повинно виконуватися щомісяця, то при
розгляді спорів про стягнення на
підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від
суми несплачених аліментів суд повинен
з'ясувати розмір несплачених аліментів
по кожному з цих періодичних платежів,
встановити строк, до якого кожне із цих
зобов'язань мало бути виконано, та з
урахуванням встановленого обчислити
розмір пені, виходячи із суми
несплачених аліментів за кожен місяць
окремо від дня порушення платником
аліментів свого обов'язку щодо їх
сплати до дня ухвалення судом рішення
про стягнення пені, підсумувавши
розміри нарахованої пені за кожен із
прострочених платежів та визначивши її
загальну суму.

Судом першої інстанції вірно
зазначено, що за змістом ст.196 СК
України пеня нараховується не на всю
суму заборгованості, а її нарахування
обмежується лише сумою несплачених
аліментів за той місяць, в якому
проводилося стягнення аліментів, у
зв'язку з цим сума заборгованості зі
сплати аліментів за попередні місяці
не додається за наступні, а кількість
днів прострочення обчислюється
виходячи з того, скільки днів
прострочено до сплати певної
заборгованості, при цьому пеня
нараховується з часу невиконання
рішення суду.

Разом з тим, з матеріалів справи
вбачається, що суд першої інстанції
нарахував і стягнув пеню за
прострочення сплати аліментів лише за
один місяць 2013 року та, не вмотивувавши
належним чином, дійшов до
необґрунтованого висновку про
відсутність підстав для стягнення пені
за прострочення сплати аліментів за
період з березня 2013 року по жовтень 2013
року згідно заявлених позовних вимог.

Як вбачається з довідки-розрахунку
заборгованості по аліментах, ОСОБА_2
протягом лютого-жовтня 2013 року мав
сплачувати щомісяця аліменти на
утримання дитини у розмірі 1 172, 04 грн.

Розмір пені за один місяць
прострочення дорівнює 1 % від добутку
простроченої суми платежу за один
місяць на кількість днів прострочення
(починаючи з першого дня місяця,
наступного за місяцем, у якому виникла
заборгованість, і до 31 жовтня 2013 року
щодо аліментів за лютий-вересень 2013
року, та до 01 грудня 2013 року щодо
аліментів за жовтень 2013 року згідно
позовних вимог).

1 172, 04 грн. *1 %* 245 днів (01.03.2013 року по
31.10.2013 року)= 2871, 4 грн.; 1 172, 04 грн. *1 %* 214
днів (01.04.2013 року по 31.10.2013 року)= 2508, 17
грн. ; 1 172, 04 грн. *1 %* 184 дні (01.05.2013 року по
31.10.2013 року)= 2 156, 55 грн.; 1 172, 04 грн. *1 %* 153
дні (01.06.2013 року по 31.10.2013 року)= 1 793, 22
грн.; 1 172, 04 грн. *1 %* 123 дні (01.07.2013 року по
31.10.2013 року)= 1 441, 60 грн.; 1 172, 04 грн. *1 %* 92
дні (01.08.2013 року по 31.10.2013 року)= 1 078, 28
грн.; 1 172, 04 грн. *1 %* 61 день (01.09.2013 року по
31.10.2013 року)= 714, 28 грн.; 1 172, 04 грн. *1 %* 31
день (01.10.2013 року по 31.10.2013 року)= 363, 33
грн.; 1 172, 04 грн. *1 %* 31 день (01.11.2013 року по
01.12.2013 року)= 363, 33 грн.

Таким чином, загальний розмір пені за
несвоєчасну сплату аліментів
становить 13 290, 82 грн.

Посилання представника відповідача на
те, що ОСОБА_2 про існування
заборгованості за аліментами дізнався
лише 16 квітня 2014 року, а тому пеня може
нараховуватися лише починаючи з
вказаної дати, колегія суддів до уваги
не приймає, оскільки виконавче
провадження було відкрито ще у 2011 році,
до лютого 2013 року відрахування
здійснювалися із заробітної плати
ОСОБА_2, тобто відповідач був обізнаний
про необхідність сплачувати аліменти,
а звільнення з роботи не звільняє його
від вказаного обов'язку.

Підстав для зменшення розміру пені
згідно ч. 2 ст. 196 СК України не
встановлено.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України до
витрат, пов'язаних з розглядом справи,
відносяться, зокрема, витрати на
правову допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати,
пов'язані з оплатою правової допомоги
адвоката або іншого фахівця в галузі
права, несуть сторони, крім випадків
надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК
України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати.

З матеріалів справи вбачається, що між
ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_5 (свідоцтво
про право на заняття адвокатською
діяльністю № 2349/10) була укладена угода
про надання адвокатських послуг від 13
січня 2014 року.

Відповідно до квитанції від 16 січня 2014
року ОСОБА_1 здійснила оплату послуг
адвоката (консультація, вивчення
матеріалів справи, складання позовної
заяви) у розмірі 1 000 грн.

Твердження суду першої інстанції про
те, що понесені позивачем витрати є
збитками, а не судовими витратами,
колегія суддів вважає помилковими,
оскільки правова допомога надається не
тільки у судовому засіданні та полягає
у вчиненні дій, що необхідні для
розгляду справи (складання позовної
заяви, надання усних консультацій,
тощо).

З поданого розрахунку витраченого
адвокатом ОСОБА_5 часу на надання
правової допомоги вбачається, що на
надання правової допомоги адвокатом
було витрачено 2 год. 30 хв., вартість
витрат на правову допомогу не
перевищує 40 відсотків встановленої
законом мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу,
під час вчинення окремих процесуальних
дій поза судовим засіданням.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути
судовий збір у розмірі 160, 97 грн. та
витрати на правову допомогу у розмірі
660, 81 грн. пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 2 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 309, 313-314, 316-317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 07 травня 2014 року - скасувати
та ухвалити нове рішення наступного
змісту:

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Відділ
державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції у м. Києві, про стягнення
неустойки за прострочення сплати
аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер
облікової карки платника податків
НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1
(реєстраційний номер облікової карки
платника податків НОМЕР_2) пеню за
прострочення сплати аліментів у
розмірі 13 290, 82 грн., судовий збір у
розмірі 160, 97 грн. та витрати на правову
допомогу у розмірі 660, 81 грн.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене протягом 20 днів з дня
набрання ним законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий Судді