Справа № 182/1649/14-ц
Провадження № 2/0182/1939/2014
Нікопольський міськрайонний суд
Дніпропетровської області
у складі: головуючого - судді
за участю: представника позивача -
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Нікополі цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до Приватного
підприємства „Руметаль" про
зобов'язання вчинити певні дії та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, суд
ОСОБА_2 працював на посаді
заступника директора ПП „Руметаль" з
вересня 1999 року по 18 березня 2009 року.
В день звільнення його з роботи
відповідач не видав йому трудову
книжку з внесеним до неї записом про
Рішенням Нікопольського
міськрайонного суду від 18 травня 2012
року по цивільній справі № 0426/4118/2012
(провадження № 2/0426/2719/2012) ПП „Руметаль"
було зобов'язано видати ОСОБА_2 трудову
книжку.

Однак, до теперішнього часу рішення
суду не виконане. Тому позивач просив
суд відповідно до положення ч. 4 ст. 235
КЗпП України зобов'язати ПП „Руметаль"
нарахувати йому заробітну плату за
весь час вимушеного прогулу за період з
18 березня 2009 року по 06 червня 2014 року та
стягнути з відповідача середній
заробіток за весь час затримки видачі
трудової книжки в сумі 36 905,00 грн.

Представник позивача ОСОБА_1 підтримав
позовні вимоги ОСОБА_2 та просив їх
задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ПП „Руметаль" з позовом
ознайомлений, про день розгляду справи
був належним чином повідомлений, що
підтверджується повідомленням про
вручення повістки, але в судове
засідання представник відповідача не
з'явився без поважних причин та ніяких
заяв від нього до суду не надходило.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України та
за згодою представника позивача суд
проводить заочний розгляд справи на
підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши представника
позивача, вивчивши матеріали справи,
дослідивши цивільну справу № 0426/4118/2012
(провадження № 2/0426/2719/2012) за позовом
ОСОБА_2 до ПП „Руметаль" про
зобов'язання видати трудову книжку,
стягнення заборгованості по
заробітній платі, середнього заробітку
за час затримки розрахунку при
звільненні та моральної шкоди, суд
приходить до наступного.

Як встановлено судом, ОСОБА_2
працював на посаді заступника
директора ПП „Руметаль".

Наказом № 120 від 23 березня 2009 року
він був звільнений з роботи з 23 березня
2009 року за згодою сторін, ст. 36 п. 1 ч. 1
КЗпП України (а.с.67 цивільної справи №
0426/4118/2012 (провадження № 2/0426/2719/2012).

В день звільнення з роботи ПП
„Руметаль" не провело з ОСОБА_2
розрахунок у строки, встановлені у ст.
116 КЗпП України, та в порушення ч. 1 ст. 47
КЗпП України не видало позивачу його
трудову книжку з внесеним до неї
записом про звільнення. Даний факт був
встановлений рішенням Нікопольського
міськрайонного суду від 18 травня 2012
року по цивільній справі № 0426/4118/2012
(провадження № 2/0426/2719/2012).

Також рішенням Нікопольського
міськрайонного суду від 18 травня 2012
року ПП „Руметаль" було зобов'язано
видати ОСОБА_2 трудову книжку та з ПП
„Руметаль" була стягнута сума
заборгованості по заробітній платі,
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні в розмірі 605
грн. та моральна шкода. Дане рішення
суду набуло чинності 13 липня 2012 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 235 КЗпП України у
разі затримки видачі трудової книжки з
вини власника або уповноваженого ним
органу працівникові виплачується
середній заробіток за весь час
вимушеного прогулу.

Враховуючи те, що з відповідача на
користь позивача вже був стягнутий
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні, суд
приходить висновку про неможливість
одночасного застосування вимог і ст. 117
КЗпП України, і ст. 235 КЗпП України,
тобто стягнення подвійного середнього
заробітку, оскільки це буде не
співмірно з правами працюючого
працівника, який отримує одну
заробітну плату. Крім того, з
системного та логічного аналізу
положень статей 117, 235 КЗпП України
йдеться мова про відповідальність
роботодавця у вигляді стягнення
середнього заробітку за час одного й
того ж прогулу працівника задля
компенсації його втрат від неотримання
зарплати чи неможливості
працевлаштуватися.

До того ж, 01 липня 2013 року
заступник начальника Відділу
державної виконавчої служби
Нікопольського міськрайонного
управління юстиції звернулась до суду
із заявою про роз'яснення рішення
Нікопольського міськрайонного суду
від 18 травня 2012 року, вказавши на те, що
з пояснень боржника ПП „Руметаль"
встановлено, що трудова книжка ОСОБА_2
на підприємстві відсутня, працівники,
відповідальні за її збереження,
звільнені, а на ім'я ОСОБА_2 заведена
нова трудова книжка із відомостями про
прийом, переведення та звільнення
ОСОБА_2 з ПП „Руметаль". Однак, ОСОБА_2
відмовився отримувати дану трудову
книжку, оскільки в ній відсутні
відомості з усіх попередніх місць його
роботи (а.с.60-77 цивільної справи №
0426/4118/2012 (провадження № 2/0426/2719/2012).

В той же час, порядок оформлення
дубліката трудової книжки та її
заповнення чітко визначено у розділі 5
Інструкції про порядок ведення
трудових книжок працівників,
затвердженою наказом Міністерства
праці України, Міністерства юстиції
України, Міністерства соціального
захисту населення України від 29 липня
1993 року, № 58, незалежно від того, з чиєї
вини вона була загублена.

При цьому документи, які
підтверджують стаж роботи працівника
на інших підприємствах, повинен надати
сам працівник.

В свою чергу, власник або
уповноважений ним орган зобов'язаний
сприяти працівникові в одержанні
документів, які підтверджують стаж
його роботи, що передував влаштуванню
на це підприємство.

У тому разі, коли документи не містять
повністю зазначених вище даних про
роботу у минулому, в дублікат трудової
книжки вносяться тільки ті дані, що є у
документах (п. 5.3. Інструкції).

До теперішнього часу ОСОБА_2 дублікат
трудової книжки на ПП „Руметаль" не
отримав.

Також згідно ч. 1 ст. 233 КЗпП України
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

Як вбачається з матеріалів цивільної
справи № 0426/4118/2012 (провадження №
2/0426/2719/2012) ОСОБА_2 дізнався про
порушення свого права, а саме, невидачу
ПП „Руметаль" в день звільнення
позивачеві належно оформленої
трудової книжки, 18 березня 2009 року (саме
цю дату ОСОБА_2 вважає днем звільнення
його з роботи).

Однак з позовом про стягнення
середнього заробітку за весь час
затримки видачі трудової книжки ОСОБА_2
звернувся до суду лише 07 березня 2014
року, тобто з порушенням строку в три
місяця, передбаченого ч. 1 ст. 233 КЗпП
України.

До того ж, в день звернення до суду
з позовом до ПП „Руметаль" про
зобов'язання видати трудову книжку,
стягнення заборгованості по
заробітній платі, середнього заробітку
за час затримки розрахунку при
звільненні та моральної шкоди
(цивільна справа № 0426/4118/2012
(провадження № 2/0426/2719/2012) позивач не
скористався даним правом та вимог про
стягнення середнього заробітку за весь
час затримки видачі трудової книжки не
заявляв.

Доводи представника позивача про те, що
позовні вимоги ОСОБА_2 стосуються
порушення ПП „Руметаль" законодавства
про оплату праці, а з позовом про
стягнення належної працівникові
заробітної плати він має право
звертатися до суду без обмеження
будь-яким строком, не можуть бути взяти
судом до уваги, оскільки, відповідно до
вимог ч. 1 ст. 233 КЗпП України,
тримісячний строк обчисляється з дня,
коли позивач дізнався або повинен був
дізнатися про порушення свого права
місячний строк з дня видачі працівнику
трудової книжки.

З огляду на викладене, суд приходить
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57 ,60, 209,212, 214, 215,
217-218, 224 ЦПК, 47, 233, 235 КЗпП України,
Законом України „Про оплату праці",
Законом України „Про колективні
договори і угоди", суд

вирішив:

В позові ОСОБА_2 до Приватного
підприємства „Руметаль" про
зобов'язання вчинити певні дії та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом за заявою відповідача, яка може
бути подана протягом 10 днів з дня
отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги в 10-денний строк з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: З. С. Шестакова