Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 червня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів палати в цивільних
справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючої - судді
Кожух О.А.,

суддів - Кондора
Р.Ю., Чужі Ю.Г.

при секретарі - Марчишак
Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2
на рішення Міжгірського районного
суду від 19 березня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
без самостійних вимог приватний
підприємець фізична особа ОСОБА_3, про
усунення перешкод у здійсненні права
власності, визнання дій
неправомірними, зобов'язання вчинити
дії, визнання та розподіл зобов'язань
та скасування витягу про державну
реєстрацію прав,-

в с т а н о в и л а :

30 січня 2014 року позивач звернувся в суд
з позовом, в якому просив:

- зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкод
ОСОБА_1 у користуванні 1/2 частини
магазину в АДРЕСА_1 та негайно
забезпечити вільний доступ до
приміщень на першому та третьому
поверхах магазину, будівлі павільйону
та місця під контейнер;

- скасувати витяг про державну
реєстрацію прав № 36899764 від 22.12.2012.

В подальшому збільшивши позовні
вимоги, просив також:

- визнати зобов'язання за договором
поставки № 9 від 01.09.2004 та договором
найму приміщень від 01.05.2006 спільним
зобов'язанням подружжя;

- розподілити між сторонами борг за
поставлений будівельний матеріал за
договором поставки № 9 від 01.09.2004;

- зобов'язати ОСОБА_2 відшкодувати
позивачу половину спільного боргу
подружжя за поставлені матеріали для
будівництва будівлі магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1, в розмірі 87138,10 грн.
заборгованості та 6141,43 грн. пені;

- визнати неправомірними дії ОСОБА_2 по
створенню позивачу та ФОП ОСОБА_3
перешкод у користуванні та недопущенні
для здійснення підприємницької
діяльності на третьому поверсі
нежитлової будівлі магазину в АДРЕСА_1;

- зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди
у здійсненні підприємницької
діяльності позивачем та ФОП ОСОБА_3 на
третьому поверсі магазину в АДРЕСА_1.

Позов мотивував тим, що за час
перебування з відповідачкою у шлюбі - з
25.11.1999 по 31.07.2012 - вони збудували
нежитлову будівлю - магазин
«ІНФОРМАЦІЯ_1» в АДРЕСА_1, право
власності на яку зареєстровано за
відповідачкою. Рішенням апеляційного
суду Закарпатської області від 18.06.2013
це майно як спільна сумісна власність
поділено між сторонами по 1/2 частині.
Позивач як підприємець - фізична особа
здійснював господарську діяльність у
магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1». 26.01.2013
відповідачка вигнала з магазину
продавця позивача, забрала в неї ключ
від вхідних дверей, зачинила магазин і
не впускала позивача, не зважаючи на
звернення позивача в міліцію і
Колочавську сільську раду. В
подальшому позивач звертався до суду і
рішенням Воловецького районного суду
від 04.07.2013 було зобов"язано
відповідачку усунути перешкоди у
здійсненні підприємницької діяльності
ОСОБА_1 на першому поверсі магазину.
27.01.2014 о 10 год. відповідачка не
допустила в магазин працівника КП
«Міжгірське БТІ», який прийшов для
обмірів будівлі, а також не допустила у
будівлю павільйону, що знаходиться
поряд. Цими діями відповідачка
перешкоджає позивачу користуватись
належною йому 1/2 частиною нежитлової
будівлі-магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1». Крім
того, позивач вказував, що у 2006 р. уклав
договір найму приміщення 3-го поверху
магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» на строк 30
років з ФОП ОСОБА_3 на умовах сплати в
рахунок оренди цього приміщення за
поставку будівельних матеріалів,
використаних для будівництва магазину
позивачем на суму 216795 грн., переданих
позивачу цим підприємцем з 2004 по 2010 р.р.
Позивач вважає ці борги спільними
боргами подружжя, які виникли в
інтересах сім'ї, і відповідачка як
співвласник будівлі магазину має нести
зобов'язання за договорами оренди
приміщення і договорами поставки
будівельних матеріалів, оскільки ФОП
ОСОБА_3 пред'явив до позивача претензії
за невиконання договорів. Позивачем
наведено розрахунок відповідних
позовних вимог.

Ухвалою Міжгірського районного суду
від 18.02.2014 до участі в справі як третю
особу без самостійних вимог залучено
ОСОБА_3 (а.с.113).

Рішенням Міжгірського районного суду
від 19 березня 2014 року позов задоволено
частково. Вирішено: „Зобов'язати
ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 в
користуванні нежитловою будівлею в
АДРЕСА_1; зобов'язати вільний доступ
(вхід) у це приміщення для використання
такого за цільовим призначенням у
межах ідеальної частки 1/2 (однієї
другої частини)" В решті позовних вимог
відмовлено. Здійснено розподіл судових
витрат.

На таке рішення сторони подали
апеляційні скарги.

Позивач просить рішення суду в частині
задоволення позовних вимог залишити
без змін. В частині відмови у
задоволенні позову просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі. Вважає,
що судом було неповно з'ясовано
обставини справи, висновки суду не
повністю відповідають обставинам
справи і рішення частково ухвалено з
порушенням норм матеріального права.

Відповідач просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовити.
Вважає, що рішення суду не відповідає
фактичним обставинам справи та
ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення сторін та
їх представників, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційних скарг дійшла таких
висновків.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, спірний об'єкт -
нежитлова будівля - магазин в АДРЕСА_1 -
є об'єктом спільної сумісної власності.

Сторони визнали, що під час шлюбу вони
кожен окремо як фізичні особи -
підприємці здійснювали підприємницьку
діяльність, використовуючи приміщення
двох перших поверхів магазину. Третій
поверх будівлі було здано в оренду ФОП
ОСОБА_3 під торгівлю будматеріалами за
договорами, які укладені позивачем і
ОСОБА_3

У грудні 2012 р. будівля була
зареєстрована на праві приватної
власності в цілому за ОСОБА_2, що
стверджується витягом про державну
реєстрацію № 36899764 від 22.12.2012 (а.с.8).

Згідно рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 18.06.2013 ця
будівля визнана спільною сумісною
власністю колишнього подружжя ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 і це майно поділено між ними в
ідеальних частках по 1/2 частині кожному
(а.с.6). У жовтні 2013 р. на підставі рішення
апеляційного суду Закарпатської
області від 18.06.2013 позивач зареєстрував
право власності на 1/2 частину цього
нерухомого майна (а.с.7).

Проте розподіл (виділ) у натурі
вказаного об'єкту нерухомого майна не
проводився. Сторони також не
домовились і не уклали договору про
порядок користування цим майном.
Нежитлова будівля магазин
«ІНФОРМАЦІЯ_1» являє собою приміщення з
одним входом, на три поверхи.

Відмовляючи у задоволенні позову в
частині скасування витягу про державну
реєстрацію № 36899764 від 22.12.2012,
відповідно до якого право власності на
нежитлову будівлю в АДРЕСА_1
зареєстровано в цілому за
відповідачкою, суд виходив з того, що
цим документом підтверджено первинну
реєстрацію цього об'єкта нерухомого
майна в КП «Міжгірське БТІ». Натомість
згідно письмового повідомлення з
реєстраційної служби Міжгірського РУЮ
від 19.03.2014 № 06/3/1-07/43 за позивачем
зареєстровано право спільної
часткової власності на 1/2 частину
вказаної нежитлової будівлі на
підставі рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 18.06.2013 в
справі № 706/1602/12. Отже, права позивача не
ущемлені, а відповідачка має право
зареєструвати спільну часткову
власність на цей же об'єкт згідно з
чинним законодавством. Висновок суду
про відмову у задоволенні такої
позовної вимоги відповідає нормам
матеріального права. Крім того, позивач
просив скасувати Витяг про державну
реєстрацію прав, який є лише
документом, у якому зафіксована
інформація, яка міститься у Державному
реєстрі прав.

Відмовляючи у задоволенні позову щодо
визнання зобов'язання за договором
поставки № 9 від 01.09.2004 та договором
найму приміщень від 01.05.2006 спільним
зобов'язанням подружжя та щодо
розподілу між сторонами боргу за
поставлений будівельний матеріал за
договором поставки № 9 від 01.09.2004, суд
першої інстанції правомірно вважав, що
взаємовідносини позивача як фізичної
особи - підприємця з фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 щодо
виконання договорів оренди і поставки
не пов'язані з сімейними відносинами.
По суті, такі відносини є
господарськими і мають розглядатись
окремо в господарському судочинстві.

Крім того, позивач просив зобов'язати
відповідачку усунути перешкоди у
здійснені підприємницької діяльності
приватному підприємцю ОСОБА_3, проте
сам ОСОБА_3 з таким позовом до
відповідачки не звертався та не
уповноважував на це ОСОБА_1 Судом до
участі у справі ОСОБА_3 був залучений як
третя особа баз самостійних вимог.

Із висновком суду щодо часткового
задоволення позову судова колегія не
погоджується з огляду на таке.

Рішенням Воловецького районного суду
Закарпатської області від 04.07.2013
відповідачку зобов'язано усунути
перешкоди у здійсненні
підприємницької діяльності позивачу
на першому поверсі магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_1» шляхом забезпечення
йому вільного доступу до торговельного
приміщення з передачею наявних
товаро-матеріальних цінностей. Як
вбачається з постанови державного
виконавця ВДВС Міжгірського РУЮ від
23.01.2014 вказані судові рішення фактично
виконані, про що складено акт
державного виконавця від 22.01.2014 (а.с.21-22).

Сторонами визнано, що станом на час
розгляду даної справи позивач не має
доступу до внутрішніх приміщень
магазину, не має ключів від дверного
замка, оскільки такий замінено і ключі
знаходяться в ОСОБА_6 (батька
відповідачки).

25 грудня 2012 р. відповідачка як фізична
особа - підприємець уклала договір
оренди першого поверху приміщення в
АДРЕСА_1 площею 63,58 кв.м з кочегаркою 2,53
кв.м. для торгової діяльності на строк
до 30.11.2015 з ОСОБА_6 як фізичною особою -
підприємцем (а.с.137-140). Зазначений
договір оренди позивачем не
оспорювався. Недійсність такого
правочину законом не встановлена, тому
твердження представника позивача про
його нікчемність є безпідставним.

Таким чином, ОСОБА_6 правомірно
користується орендованим приміщенням.
Змінивши замок на вхідних дверях
приміщення магазину та не надавши
ключі позивачеві, ОСОБА_6 перешкоджає
ОСОБА_1 у доступі до приміщень. В той же
час доказів того, що такі перешкоди
позивачу чинить відповідачка здобуто
не було. Проте із позовом до ОСОБА_6
позивач не звертався. ОСОБА_2 не може
відповідати за дії третіх осіб, і судом
безпідставно зобов'язано саме її не
чинити перешкоди ОСОБА_1 в користуванні
нежитловою будівлею в АДРЕСА_1 та
надати вільний доступ (вхід) у це
приміщення.

Проте, зважаючи на формулювання
резолютивної частини рішення в частині
задоволення позову, неможливо зробити
висновок які саме із позовних вимог
ОСОБА_1 задоволені судом.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18 грудня 2009
року N 14 «Про судове рішення у цивільній
справі» резолютивна частина рішення
повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні
й такі, що випливають зі встановлених
фактичних обставин, висновки по суті
розглянутих вимог. При об'єднанні в
одне провадження кількох вимог має
бути сформульовано, що саме ухвалив суд
щодо кожної позовної вимоги. Суд першої
інстанції задовольнив позовні вимоги
ОСОБА_1 частково. Проте саме таких
позовних вимог, як суд зазначав в
резолютивній частині рішення: -
„зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкод
ОСОБА_1 в користування нежитловою
будівлею в АДРЕСА_1; зобов'язати вільний
доступ (вхід) у це приміщення для
використання такого за цільовим
призначенням у межах ідеальної частки
1/2 (однієї другої частини)" - позивачем
не заявлялось, а отже, суд, в порушення
вимог ст. 11 ЦПК України, вийшов за межі
позовних вимог. З метою викладення
чітких та вичерпних висновків по суті
всіх позовних вимог, запобігання в
подальшому необхідності роз'яснювати
рішення суду, зважаючи на
невідповідність висновків суду в
частині задоволення позову обставинам
справи, порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, що, відповідно до
положень ст. 309 п. п. 3, 4 ЦПК України, є
підставою для скасування рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення, судова колегія вважає за
необхідне рішення суду першої
інстанції скасувати у повному обсязі
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних вимог
- повністю.

Ухвалою Міжгірського районного суду
від 11 лютого 2014 року було вжито заходи
забезпечення позову - накладено арешт
на 1/2 частину будівлі магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться в
АДРЕСА_1. Оскільки у задоволенні позову
слід відмовити, підлягають скасуванню
і вжиті заходи забезпечення позову.

Керуючись ст. 304, п.2 ч.1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст.
309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення Міжгірського районного суду
від 19 березня 2014 року - скасувати та
ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 -
відмовити.

Заходи забезпечення позову, вжиті
ухвалою Міжгірського районного суду
від 11.02.2014 - скасувати.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
протягом двадцяти днів може бути
оскаржено у касаційному порядку шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуюча

Судді