Справа № 382/247/14-ц Головуючий у І
інстанції Кисіль О.А.Провадження №
22-ц/780/3266/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

03 липня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого - судді Олійника В.І.,

суддів: Іванової І.В., Суханової
Є.М.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши матеріали цивільної
справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Яготинського районного суду
Київської області від 31 березня 2014 року
в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про розірвання шлюбу, -

в с т а н
о в и л а :

ОСОБА_2 звернулася до Яготинського
районного суду з позовною заявою до
ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,
посилаючись на те, що шлюб
зареєстрували 19 липня 1974 року в будинку
реєстрації шлюбів міста Ташкент
(актовий запис №2903). Від подружнього
життя неповнолітніх дітей немає.
Сімейне життя в них не склалося,
оскільки сторони втратили відчуття
поваги один до одного. Також вони
ведуть окремі бюджети, фактично
припинили шлюбні стосунки і в зв'язку з
чим позивачка просила шлюб розірвати.

Рішенням Яготинського районного суду
Київської області від 31 березня 2014 року
позов задоволено і шлюб між сторонами
розірвано.

В апеляційній скарзі з підстав
порушення судом норм матеріального і
процесуального права ставиться
питання про скасування рішення та
ухвалення нового, яким у задоволенні
позову відмовити.

Колегія суддів вважає за необхідне
апеляційну скаргу задовольнити,
виходячи з наступних підстав.

Із свідоцтва про шлюб вбачається, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 19
липня 1974 року в будинку реєстрації
шлюбів міста Ташкент (актовий запис
№2903) та прізвище дружини після
реєстрації шлюбу змінено на "ОСОБА_2".

З довідки Яготинської ЖЕК вбачається,
що ОСОБА_2 зареєстрована АДРЕСА_1 та має
таких зареєстрованих членів сім'ї:
чоловік ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, син
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Задовольняючи позовні вимоги про
розірвання шлюбу, суд першої інстанції
виходив з того, що подальше спільне
життя подружжя і збереження шлюбу
суперечить інтересам сторін, а строк,
наданий сторонам для примирення не
покращив стосунків подружжя. Суд
вважав, що сім'я розпалася остаточно і
шлюб носить формальний характер.

Проте, колегія суддів з такими
висновками не може погодитися.

Згідно зі ст.104 Сімейного кодексу
України шлюб припиняється внаслідок
його розірвання, а відповідно до ст.105
цього Кодексу шлюб припиняється
внаслідок його розірвання за позовом
одного з подружжя на підставі рішення
суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу.

Відповідно до ст.112 СК України суд
з'ясовує фактичні взаємини подружжя,
дійсні причини позову про розірвання
шлюбу, бере до уваги наявність
малотітньої дитини, дитини-інваліда, та
інші обставини життя подружжя. Суд
постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам їхніх
дітей, що мають істотне значення.

В силу ст.234 ч. 3 ЦПК України у порядку
окремого провадження розглядаються
також справи про надання права на шлюб,
про розірвання шлюбу за заявою
подружжя, яке має дітей, за заявою
будь-кого з подружжя, якщо один з нього
засуджений до позбавлення волі, про
встановлення режиму окремого
проживання за заявою подружжя та інші
справи у випадках, встановлених
законом.

Згідно п.10 роз'яснень постанови Пленуму
Верховного Суду України №11 від 21
грудня 2007 року "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя" проголошена Конституцією
України охорона сім'ї державою полягає,
зокрема, в тому, що шлюб може бути
розірвано в судовому порядку лише за
умови, якщо встановлено, що подальше
спільне життя подружжя і збереження
шлюбу суперечитиме інтересам одного з
них чи інтересам їх дітей. З цією метою
суди повинні уникати формалізму при
вирішенні позовів про розірвання
шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати
фактичні взаємини подружжя, дійсні
причини позову про розірвання шлюбу,
враховувати наявність малолітньої
дитини, дитини-інваліда та інші
обставини життя подружжя,
забезпечувати участь у судовому
засіданні, як правило, обох сторін,
вживати заходів до примирення
подружжя.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення про розірвання шлюбу
поспішно, без урахування положень ст.111
CK, натомість позивач не надав суду
доказів, які свідчать про те, що їх із
відповідачкою подружнє життя та
збереження шлюбу є неможливим і що він
фактично створив нову сім'ю, не
встановлено цього і у судовому
засіданні, а тимчасовий розлад у сім'ї,
конфлікти між подружжям, викликані
випадковими причинами, а також
необгрунтоване серйозними доказами
небажання позивачки перебувати в шлюбі
з відповідачем не є достатніми
підставами для розірвання їх шлюбу.

Враховуючи наведені обставини,
положення ст.112 СК України та зазначені
роз'яснення постанови Пленуму
Верховного Суду України, колегія
суддів приходить до висновку щодо
необхідності скасувати рішення і
ухвалити нове, яким відмовити в
задоволені позову ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу, оскільки позовні
вимоги позивачки про необхідність
розірвання шлюбу не свідчать про те, що
між сторонами остаточно припинено
шлюбні відносини і їх неможливо
відновити.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Яготинського районного суду
Київської області від 31 березня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання
шлюбу.

Рішення апеляційного суду Київської
області набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ шляхом подачі
касаційної скарги протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:
Олійник В.І.

Судді:
Іванова І.В.

Суханова Є.М.