Справа № 367/1903/14 Головуючий у І
інстанції Пархоменко О.В.Провадження №
22-ц/780/3708/14 Доповідач у 2
інстанції МатвієнкоКатегорія 21
УХВАЛА

Іменем України

03 липня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого судді Матвієнко Ю.О.,

суддів Волохова Л.А., Сушко
Л.П.,

при секретарі Микитенко
Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Ірпінського міського суду Київської
області від 10 квітня 2014 року про
забезпечення позову у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання
права власності на частку у спільному
майні подружжя і виділ частки в натурі
у спільному сумісному майні подружжя,

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_3 про
визнання спільною сумісною власністю
подружжя офісного приміщення, площею 461
кв.м., розташованого в АДРЕСА_1,
складського комплексу, розташованого в
АДРЕСА_2 та земельної ділянки площею
6,5938 га за тією ж адресою, визнання на ці
об»єкти права власності за ним та
ОСОБА_3 в рівних частинах - по ?, та їхній
поділ в натурі. Вимоги мотивував тим, що
вищевказане нерухоме майно було
придбано ним під час перебування у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 і є
їхньою спільною сумісною власністю.
Відповідач ОСОБА_3, порушуючи вимоги
закону, розпорядилась належним йому
майном, не погодивши це з ним, в зв»язку
з чим він і звернувся до суду з позовом.

В долученій до позову заяві про
забезпечення позову ОСОБА_2 просив суд
накласти арешт на офісне приміщення
вбудовано-прибудованого
багатоповерхового будинку за адресою:
АДРЕСА_1; складський комплекс за
адресою: АДРЕСА_2 та земельну ділянку за
адресою: АДРЕСА_2, мотивуючи заяву тим,
що невжиття заходів забезпечення
позову утруднить або зробить
неможливим виконання рішення суду в
подальшому.

Ухвалою Ірпінського міського суду
Київської області від 10 квітня 2014 року
заяву ОСОБА_2 задоволено. Накладено
арешт у вигляді заборони відчуження на
офісне приміщення
вбудовано-прибудованого
багатоповерхового будинку, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що
належить ОСОБА_2 Накладено арешт у
вигляді заборони відчуження на
складський комплекс, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_2
Накладено арешт у вигляді заборони
відчуження на земельну ділянку, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що
належить ОСОБА_2

Не погоджуючись з ухвалою про
забезпечення позову, ОСОБА_1, як особа,
чиї права та інтереси нею порушено,
подав на ухвалу апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм процесуального
права, просив ухвалу скасувати та
постановити нову ухвалу про відмову в
задоволенні заяви про забезпечення
позову.

Заслухавши доповідь судді -
доповідача, пояснення учасників
процесу, перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку про задоволення
апеляційної скарги та скасування
ухвали суду, виходячи з наступного.

Забезпечення позову - це сукупність
процесуальних дій, які гарантують
виконання рішення суду в разі
задоволення позовних вимог. Точне і
неухильне додержання судами України
норм чинного законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову
є необхідною умовою здійснення завдань
цивільного судочинства, які полягають
у справедливому, неупередженому та
своєчасному розгляді й вирішенні
цивільних справ із метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України
суд за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити передбачені цим
Кодексом заходи забезпечення позову. У
заяві про забезпечення позову повинно
бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з
якими потрібно забезпечити позов; 2) вид
забезпечення позову, який належить
застосувати, з обґрунтуванням його
необхідності; 3) інші відомості,
потрібні для забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Згідно ст. 153 ЦПК України заява про
забезпечення позову розглядається
судом, у провадженні якого перебуває
справа, в день її надходження без
повідомлення відповідача та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд (суддя) має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Вирішуючи питання про
забезпечення позову, суд має брати до
уваги інтереси не тільки позивача, а й
інших осіб, права яких можуть бути
порушені у зв'язку із застосуванням
відповідних заходів.

Суд першої інстанції, постановляючи
ухвалу про забезпечення позову, не
врахував докази, надані позивачем на
підтвердження своїх вимог, не
пересвідчився в існуванні реальної
загрози невиконання чи утруднення
виконання можливого рішення суду про
задоволення позову та не з»ясував
відповідність виду забезпечення
позову позовним вимогам, наслідком
чого стало вирішення ним питання з
порушенням норм процесуального права.

Зокрема, суд першої інстанції в
ухвалі видом забезпечення позову
зазначив накладення арешту у вигляді
заборони відчуження, не зваживши на те,
що такий вид забезпечення позову ч. 1 ст.
152 ЦПК України не передбачений.

Крім того, висновок суду про те, що
невжиття заходів забезпечення позову
утруднить або зробить неможливим
виконання рішення суду, є
необґрунтованим та недоведеним,
оскільки майно, яке є предметом
забезпечення, на праві власності
зареєстроване за позивачем ОСОБА_2, а не
відповідачем ОСОБА_3, яка в зв»язку з
цим не може вчинити дії по його
відчуженню, і позивачем суду не надано
доказів на підтвердження факту
існування реальної загрози
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду, що могло б бути
підставою для вжиття заходів
забезпечення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК
України розглянувши скаргу на ухвалу
суду першої інстанції, апеляційний суд
змінює або скасовує ухвалу суду першої
інстанції і постановляє ухвалу з цього
питання, якщо воно було вирішено судом
першої інстанції з порушенням норм
процесуального права або при
правильному вирішенні було помилково
сформульовано суть процесуальної дії
чи підстави її застосування.

Таким чином, оскільки судом першої
інстанції ухвалу про забезпечення
позову від 10 квітня 2014 року
постановлено з порушенням норм
процесуального права, ухвала
відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України
підлягає скасуванню з постановленням
нової ухвали про відмову у задоволенні
заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 312 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Ухвалу Ірпінського міського суду
Київської області від 10 квітня 2014 року
про забезпечення позову - скасувати та
постановити нову ухвалу, якою в
задоволенні заяви ОСОБА_2 про
забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, оскарженню не
підлягає.

Головуючий :

Судді :