АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа №676/1218/14-ц
Провадження №22-ц/792/1429/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі:
головуючого-судді Ярмолюка О.І.,

суддів Власенка О.В.,
Юзюка О.М.,

при секретарі
Кошельнику В.М.,

з участю позивача
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про витребування майна із
чужого незаконного володіння та
відшкодування моральної шкоди за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Кам'янець-Подільського міськрайонного
суду Хмельницької області від 23 травня
2014 року,

встановила:

В лютому 2014 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_2 про
витребування майна з чужого
незаконного володіння та
відшкодування моральної шкоди.

ОСОБА_1 зазначив, що він є фізичною
особою - підприємцем і займається
торгівельною діяльністю. В жовтні 2013
року позивач домовився з ОСОБА_3 про
спільне здійснення підприємницької
діяльності, після чого 20 жовтня 2013 року
останній і ОСОБА_2 уклали договір
суборенди приміщення - частини
павільйону «ІНФОРМАЦІЯ_1», що
знаходиться на території ринку КВЗП
«Кам'янець-Подільський». Для
облаштування торгового місця він
придбав у ОСОБА_4 4 шафи під товар
вартістю 1600 грн., прилавок вартістю 350
грн., навісну полицю вартістю 300 грн.,
стелаж під печиво вартістю 450 грн. (далі
- майно), які були встановлені в
орендованому приміщенні. Після
розірвання в грудні 2013 року ОСОБА_3 і
ОСОБА_2 договору суборенди приміщення
остання відмовляється повернути
належне позивачеві майно, внаслідок
чого він зазнав душевних страждань.

У зв'язку з цим, ОСОБА_1 просив суд
витребувати у ОСОБА_2 майно та стягнути
з відповідачки на свою користь 2000 грн.
моральної шкоди.

Рішенням Кам'янець-Подільського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 23 травня 2014 року в позові
відмовлено.

Суд керувався тим, що ОСОБА_1 не
довів утримання відповідачкою
належного йому на праві власності
майна та завдання ОСОБА_2 позивачеві
моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідачка ОСОБА_2, яка в
установленому законом порядку
оповіщена про час і місце судового
засідання, до суду не з'явилася.

Заслухавши учасника процесу та
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судом вірно з'ясовані фактичні
обставини справи та дана їм належна
оцінка, а його висновки
підтверджуються матеріалами справи і
ґрунтуються на нормах діючого
законодавства.

Встановлено, що ОСОБА_1 є фізичною
особою - підприємцем. В жовтні 2013 року
ОСОБА_1 і ОСОБА_3 домовилися про спільне
здійснення підприємницької
діяльності.

20 жовтня 2013 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3
уклали договір суборенди, за умовами
якого відповідачка передала, а
останній прийняв у тимчасове
користування приміщення по АДРЕСА_1, в
м. Кам'янець-Подільському, Хмельницької
області. До цього приміщення ОСОБА_1
завіз торгівельне обладнання. В грудні
2013 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 розірвали
договір суборенди приміщення.

Зазначені обставини
підтверджуються наявними в справі
письмовими доказами та показаннями
свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Статтею 387 ЦК України встановлено,
що власник має право витребувати своє
майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України
власник, права якого порушені, має
право на відшкодування завданої йому
майнової та моральної шкоди.

Аналіз указаних норм свідчить про
те, що витребування власником свого
майна із чужого незаконного володіння
здійснюється шляхом подання ним до
суду віндикаційного позову, що
пред'являється до особи, у незаконному
володінні якої знаходиться це майно.

Тобто, вказані позивачем у
позовній заяві підстави повинні
підтверджувати його право власності
або інше суб'єктивне право титульного
володільця на витребуване майно, факт
вибуття майна з його володіння,
наявність майна у незаконному
володінні відповідача, відсутність у
відповідача правових підстав для
володіння майном, оспорення права
власності позивача.

До того ж, оскільки позов про
витребування майна за своєю природою є
речово-правовим, його об'єктом може
бути лише індивідуально-визначене
майно (майно з визначеними
індивідуальними ознаками), яке існує в
натурі на момент подання позову, а в
позовній заяві має бути чітко
визначено всі характеристики та
індивідуальні ознаки майна, що
витребовується.

В силу ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст. 212 ЦПК України,
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

В ході судового розгляду свідок
ОСОБА_7 пояснив, що в магазині ОСОБА_2,
який він орендував протягом
липня-жовтня 2013 року, знаходилися
стелажі та торгові полки, а після
звільнення ним приміщення це
торгівельне обладнання залишилося в
магазині, воно схоже на те, що
встановлено в приміщенні на теперішній
час.

В свою чергу, свідок ОСОБА_6
пояснив, що наявні в магазині полки
були замовлені ним у приватного
підприємця ОСОБА_8 На підтвердження
даної обставини відповідачка
представила суду накладну № 6 від 5
червня 2013 року (а.с. 22), відповідно до
якої фізична особа - підприємець ОСОБА_8
реалізував їй полки торгівельні на
суму 4125 грн.

Показання свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 достовірно не вказують, що
ОСОБА_1 є власником або законним
володільцем майна, яке вибуло з
володіння останнього та незаконно
утримується відповідачкою.

Наданий позивачем до суду
товарний чек від 17 жовтня 2013 року (а.с.
11), згідно якого ОСОБА_4 продав іншій
особі торгівельне обладнання на суму
2700 грн., є сумнівним.

Так, у відповідності до норм
Закону України від 6 липня 1995 року «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» товарний чек - є розрахунковим
документом, який підтверджує
здійснення суб'єктом господарювання
розрахункової операції в готівковій
або безготівковій формі при продажі
товарів (наданні послуг). Цей документ
передається суб'єктом господарювання
покупцеві товарів (послуг) на
засвідчення передання права власності
на них від продавця до покупця.

Товарний чек від 17 жовтня 2013 року
не містить усіх реквізитів,
передбачених розділом 3 Положення про
форму та зміст розрахункових
документів, затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України від 1 грудня 2000 року № 614
(зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 5 лютого 2001 року за № 105/5296).

Натомість, у суді свідок ОСОБА_4
підтвердив, що він не є суб'єктом
господарювання. Ця обставина також
підтверджується витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців від 10 червня
2014 року (а.с. 71-86).

Отже, досліджені у справі докази
не вказують на те, що ОСОБА_1 є власником
або титульним володільцем майна, яке на
даний час без будь-якої правової
підстави утримується ОСОБА_2 До того ж,
ОСОБА_1 не заявляв позовних вимог про
визнання права власності на майно, а
торгівельне обладнання, на яке
претендує позивач, в достатній мірі не
ідентифіковане, оскільки не чітко
визначені всі його характеристики та
індивідуальні ознаки.

Вказані обставини ОСОБА_1 не
довів, тому суд першої інстанції
правомірно виходив з того, що його
позов є необґрунтований.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують указаних висновків суду.

Рішення суду ґрунтується на повно
і всебічно досліджених обставинах
справи та ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування в
межах доводів апеляційної скарги не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324
ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Кам'янець-Подільського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 23 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте може
бути оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий: /підпис/
Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя
апеляційного суду
О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції - Шевцова
Л.М.

Доповідач - Ярмолюк О.І.
Категорія 5