АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-5151
Головуючий у1-й інстанції -
Доповідач - Пікуль А.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 липня 2014 року. Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого
Пікуль А.А.

суддів
Невідомої Т.О.

СаліховаВ.В.

при секретарі
Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах
ОСОБА_5 на рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 26 лютого 2014
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "Приватбанк" до ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 26 лютого 2014 року
задоволено позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "Приватбанк" до ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості.

Суд стягнув з ОСОБА_5 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк "Приватбанк" в рахунок
заборгованості 16 767 грн. 72 коп. та
вирішив питання про розподіл судових
витрат між сторонами.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_5
через свого представника ОСОБА_4 подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на неповне з'ясування обставин, які
мають значення для правильного
вирішення справи, неправильне
застосування норм матеріального та
порушення норм процесуального права,
що призвело до постановлення
незаконного та необґрунтованого
рішення, просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволені позовних
вимог ПАТ КБ "Приватбанк" (а.с.61-64).

В суд апеляційної інстанції відповідач
не з'явився, про місце та час
апеляційного розгляду повідомлений
належним чином, про що свідчить
завірене штемпелем поштового
відділення та підписом начальника
відділення зв'язку зворотне
повідомлення про вручення йому судової
повістки 3 червня 2014 року (а.с.102).

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А.,
пояснення представника ПАТ КБ
"Приватбанк" - Саповського О.В., який
заперечував проти задоволення
апеляційної скарги, з'ясувавши
обставини справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія приходить
до висновку про те, що апеляційну
скаргу слід задовольнити частково з
таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої
інстанції вважав встановленими
наступні обставини.

Відповідно до укладеного договору без
номера від 25 вересня 2008 року відповідач
отримав кредит у розмірі 5 000 грн. у
вигляді встановленого ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36%
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом. Підписання даного
Договору є прямою і безумовною згодою
позичальника (відповідача по справі)
щодо прийняття будь-якого розміру
кредитного ліміту, встановленого
банком, відповідно до Умов та правил
надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те,
що заява позичальника разом з
запропонованими ПАТ КБ "Приватбанк"
Умовами та правилами тарифами
складають між ними та банком Кредитний
договір, що підтверджується підписом у
заяві. Видача кредиту стверджується
випискою по особовому рахунку.

Відповідач не виконав взятих на себе за
умовами договору зобов'язань.

Заборгованість по кредиту станом на 3
листопада 2013 року складає 16 767 грн. 72
коп., із них: заборгованість за кредитом
становить 4 405 грн. 16 коп.; за процентами -
11 087 грн. 91 коп.; штраф (фіксована
частина) - 500 грн.; штраф (процентна
складова) - 774 грн. 65 коп.

Відповідно до п. 9.12 Договору,
укладеного між сторонами, строк дії
договору - 12 місяців з моменту його
підписання сторонами. Якщо протягом
цього строку ні одна із сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично пролонгується на той самий
строк.

З заявою про припинення дії договору
ОСОБА_5 до банку не звертався, тому
вказаний Договір є діючим.

За встановлених обставин районний суд
прийшов до висновку про наявність
правових підстав для задоволення
заявленого позову у повному обсязі та
відхилив заяву ОСОБА_5 про застосування
позовної давності (а.с.32).

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
письмових доказів суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що висновки суду щодо підстав для
задоволення позовних вимог у повному
обсязі не відповідають обставинам
справи та положенням матеріального
закону в частині позовної давності.

Вказані обставини, ураховуючи
положення ст. 309 ЦПК України, дають суду
апеляційної інстанції підстави для
зміни оскаржуваного рішення виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у заінтересованої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

З наданого позивачем на підтвердження
заявленого позову розрахунку
заборгованості станом на 3 листопада 2013
року (а.с.4-5) вбачається, що строк
погашення отриманого за платіжною
кредитною карткою кредиту (непогашена
сума - 4405,16 грн.) настав 30 листопада 2010
року.

Таким чином, ураховуючи положення ст. 253
ЦК України, вимогу про стягнення цієї
суми позивач міг пред'явити починаючи з
1 грудня 2010 року, а тому встановлений ст.
257 ЦК України трирічний строк позовної
давності тривав з 1 грудня 2010 року по 1
грудня 2013 року.

Відповідно до п. 8.6 Умов і правил
надання банківських послуг (а.с.8 звор.),
які є невід'ємною частиною договору,
при порушенні клієнтом строків
платежів по будь-якому з грошових
зобов'язань, передбачених цим
договором, більше ніж на 120 днів клієнт
зобов'язаний сплатити банку штраф у
розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

З наданого позивачем на підтвердження
заявленого позову розрахунку
заборгованості станом на 3 листопада 2013
року (а.с.4-5) вбачається, що безперервне
порушення відповідачем строків
платежів почалося з 1 червня 2009 року.

Отже 120 днів порушення строків платежів
тривали до 30 вересня 2009 року.

Таким чином, ураховуючи положення ст. 253
ЦК України, вимогу про стягнення суми
штрафу позивач міг пред'явити
починаючи з 1 жовтня 2009 року, а тому
встановлений ст. 257 ЦК України
трирічний строк позовної давності для
цієї вимоги (стягнення штрафу) тривав з
1 жовтня 2009 року по 1 жовтня 2012 року.

Із правової позиції Верховного Суду
України за наслідками розгляду заяв
про перегляд судових рішень з мотивів
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права у подібних
правовідносинах у справі № 6-116 цс 13, яка
відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК є
обов'язковою для всіх судів України,
вбачається наступне.

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок
перебігу позовної давності співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами
кредитора, які випливають з порушення
боржником умов договору (графіка
погашення кредиту) про погашення боргу
частинами (щомісячними платежами)
починається стосовно кожної окремої
частини, від дня, коли відбулося це
порушення.

Позовна давність у таких випадках
обчислюється окремо по кожному
простроченому платежу.

У даному випадку відповідно до умов
договору відповідач повинен був
щомісячно погашати проценти за
кредитом за попередній місяць (п.5.4.
Умов і правил надання банківських
послуг; а.с.9 звор.)

Ураховуючи наведене, до вимог про
стягнення процентів на прострочену
заборгованість за період з 20 квітня 2007
року по 30 листопада 2010 року у розмірі 3
556 грн. 90 коп. строк позовної давності
тривав, відповідно, з 21 квітня 2007 року
по 21 квітня 2010 року (для першого
платежу) та з 30 листопада 2010 року по 30
листопада 2013 року (для останнього
платежу).

Водночас, з матеріалів справи
вбачається, що позовна заява була
подана до суду 6 грудня 2013 року (штам про
одержання судом за вхідним № 57385; а.с.2),
тобто після спливу позовної давності.

З огляду на викладене, правові
підстави для задоволення позовних
вимог ПАТ КБ "Приватбанк" про стягнення:
заборгованості за кредитом у розмірі 4
405 грн. 16 коп.; штрафу у розмірі 1 274 грн. 65
коп.; несплачених процентів на
прострочену заборгованість за період з
20 квітня 2007 року по 30 листопада 2010 року
у розмірі 3 556 грн. 90 коп., відсутні,
оскільки указані позовні вимоги
пред'явлені після спливу позовної
давності, про застосування якої
заявлено відповідачем у письмовій
заяві від 13 лютого 2014 року (а.с.32), і
підстав для визнання поважними причин
пропуску позовної давності та
застосування до спірних правовідносин
ч.5 ст. 267 ЦК України судом не
встановлено.

Водночас, доводи апеляційної скарги
відповідача про те, що строк позовної
давності сплинув до всіх вимог не
можуть бути прийняті апеляційним судом
виходячи з наступного.

Виходячи з фактичних обставин справи
та зі змісту п. 9.12. Умов і правил надання
банківських послуг (а.с.8 звор.), які є
невід'ємною частиною договору,
укладений між сторонами договір діє до
моменту його припинення на вимогу
однієї із сторін.

За правилом ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Ураховуючи викладене, а також момент
пред'явлення позову - 6 грудня 2013 року
(а.с.2), строк позовної давності до вимог
про стягнення несплачених процентів на
прострочену заборгованість за період з
29 грудня 2010 року по 3 листопада 2013 року у
розмірі 7 531 грн. 01 коп. (11087,91 - 3 556,90) не
сплинув, а тому правові підстави для
відмови у задоволенні цієї частини
позову відсутні.

Указані обставини дають суду
апеляційної інстанції підстави для
зміни оскаржуваного рішення шляхом
зменшення суми заборгованості, яка
підлягає стягненню з ОСОБА_5 на користь
ПАТ КБ "Приватбанк", з 16 767 грн. 72 коп. до 7
531 грн. 01 коп., що виникла за період з 29
грудня 2010 року по 3 листопада 2013 року.

Керуючись ст.303, 307-309, 313-316 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, який діє в
інтересах ОСОБА_5, задовольнити
частково.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 26 лютого 2014 року змінити.

Зменшити суму заборгованості, яка
підлягає стягненню з ОСОБА_5 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк», з 16 767
грн. 72 коп. до 7 531 грн. 01 коп. (Сім тисяч
п'ятсот тридцять одна грн. 01 коп.).

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А.
Пікуль

Судді: Т.О.
Невідома

В.В.Саліхов