Справа № 1327/5659/2012
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/2945/14
Доповідач в 2-й інстанції:
Монастирецький Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Кабаля
І.І., Копняк С.М.,

секретаря
Олексіва О.А.,

з участю
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Червоноградського міського суду
Львівської області від 05 грудня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
Червоноградської міської ради
Львівської області, із залученням
третьої особи - відділу
Держземагентства у м. Червонограді, про
встановлення земельного сервітуту, -

в с т а н
о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_2 в інтересах
неповнолітньої дочки ОСОБА_5 звернувся
в суд із зазначеним позовом,
покликаючись на те, що на підставі
договору оренди від 03.08.2010 року ОСОБА_4
було передано в оренду земельну
ділянку площею 0,0109 га. Він неодноразово
звертався до власника земельної
ділянки Червоноградської міської ради
з проханням вирішити спір та
встановити земельний сервітут на
орендовану відповідачкою земельну
ділянку, так як він позбавлений
можливості обслуговувати встановлену
на межі хвіртку та немає іншого доступу
до своєї земельної ділянки, однак
жодних дій з цього приводу міською
радою не вживалось. Відповідачка
ОСОБА_4 відмовляється в добровільному
порядку вирішити спір, не дотримується
правил добросусідства і не дає йому
можливості користуватися цим проходом
та чинить різні перешкоди. Просив
встановити земельний сервітут на
користь ОСОБА_5 щодо земельної ділянки
ОСОБА_4 для визначення права проходу.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні
позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
Червоноградської міської ради
Львівської області з залученням
третьої особи Відділу
Держземагентства у м. Червонограді, про
встановлення земельного сервітуту
земельної ділянки, що розташована
поблизу будинку по АДРЕСА_1 та
визначення меж дороги (земельного
сервітуту) та порядок користування нею
- відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_3. Вважає рішення суду
першої інстанції незаконним та
необґрунтованим, таким, що ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Посилається на
те, що судом при ухваленні рішення не
було взято до уваги те, що рішенням
Апеляційного суду Львівської області
від 30 липня 2013 року по справі № 1327/2-1819/11
встановлено факт законності
встановлення хвіртки. Стверджує, що
звернення до суду з вимогою про
встановлення земельного сервітуту
обумовлене відсутністю проходу до
даної хвіртки у зв'язку із передачею в
оренду земельної ділянки відповідачу.
Вважає, що перешкодою є намір
відповідача обгородити земельну
ділянку парканом, що позбавить його
можливості пройти до своєї земельної
ділянки. Звертає увагу на те, що іншого
варіанту пройти до хвіртки не має,
окрім проходу через земельну ділянку,
що перебуває в оренді відповідача. Крім
цього, посилається на те, що судом
першої інстанції безпідставно
відмовлено у задоволенні клопотання
про призначення експертизи щодо
визначення точних розмірів земельного
сервітуту та можливості його
встановлення. Просить скасувати
рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 05 грудня 2013
року та ухвалити нове, яким позовні
вимоги задовольнити.

ОСОБА_4 у своїх запереченнях на скаргу
її доводи не визнала, вказавши на
безпідставність скарги, законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції.

Всі учасники цивільного процесу
повідомлені належним чином, про що
свідчать рекомендовані повідомлення
про вручення їм поштових відправлень
(а.с. 91, 92, 93, 94), в судове засідання
апеляційної інстанції не з'явилися,
причину своєї неявки суду не
повідомили, матеріалів справи
достатньо для розгляду справи у їх
відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,
перевіривши матеріали справи, межі та
доводи скарги, колегія суддів вважає,
що апеляційну скаргу слід відхилити.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, а також
особи, які не брали участі у справі,
якщо суд вирішив питання про їх права
та обов'язки, мають право оскаржити в
апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції повністю або
частково.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних прав, свобод чи
інтересів у спосіб, передбачений
законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені
законом або договором способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК
України передбачено, що під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України
обов'язок суду під час ухвалення
рішення вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються; перевірити наявність
чи відсутність певних обставин за
допомогою доказів шляхом їх оцінки;
оцінити подані сторонами докази та
дійти висновку про наявність або
відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до
переконання, що дане рішення суду
відповідає зазначеним вимогам закону,
виходячи з наступного.

Відмовляючи в позові ОСОБА_2, міський
суд послався на ст. 401 ЦК України, згідно
якої земельний сервітут
встановлюється лише коли особа не може
в інший спосіб задоволити свої потреби.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 16.04.2004 року
№ 7 «Про практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» метою встановлення
сервітуту є задоволення потреб
власника або землекористувача
земельної ділянки для ефективного її
використання, умовою встановлення є
неможливість задоволити такі потреби в
інший спосіб.

Судом встановлено, що ОСОБА_4
відповідно до рішення
Червоноградської міської ради від
03.06.2010 року № 548 була передана в
довгострокову оренду терміном на
десять років земельна ділянка площею
0,0109 га на АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд за
рахунок земель запасу індивідуальної
житлової забудови. 03.08.2010 року між
ОСОБА_4 та Червоноградською міською
радою було укладено договір оренди
земельної ділянки площею 0,0109 га по
АДРЕСА_1. Рішення Червоноградської
міської ради від 03.06.2010 року № 548
позивачем не оскаржувалось.

ОСОБА_5 на підставі рішення
Червоноградської міської ради від
09.07.2009 року № 435 належить на праві
власності земельна ділянка площею 0,0519
га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2.
Земельна ділянка площею 0,0519 га
передана ОСОБА_5 для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд. В
січні 2012 року між сусідами ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 виник спір щодо користування
орендованою ОСОБА_4 земельною ділянкою
площею 0,0109 га. ОСОБА_2 неодноразово
звертався із заявами до виконавчого
комітету Червоноградської міської
ради про накладення земельного
сервітуту на частину орендованої
ОСОБА_4 земельної ділянки. 18.09.2012 року
виконавчим комітетом Червоноградської
міської ради було надано роз'яснення
ОСОБА_2 про те що при відведені в оренду
земельної ділянки на вул. Шевській біля
буд. 39 гр. ОСОБА_4 було враховано
необхідність проїзду із західної
сторони на земельну ділянку по АДРЕСА_2
із земель загального користування
(тупикового заїзду).

Представник третьої особи без
самостійних вимог начальник відділу
Держземагенства у м. Червонограді
Ішкевич О.Я. в судовому засіданні суду
першої інстанції пояснив, що
відповідачці спірна земельна ділянка
виділялась на законних підставах. На
момент виготовлення технічної
документації по відведенню земельної
ділянки в оренду ОСОБА_4 підстав для
накладення сервітуту на земельну
ділянку не було. На момент укладення
договору оренди між Червоноградською
міською радою та відповідачкою по
справі ОСОБА_4 спірна земельна ділянка
не була у спільному користуванні, як і
не було проходу через орендовану
відповідачкою земельну ділянку.

Відповідачка ОСОБА_4 в судовому
засіданні міського суду пояснила, що
відповідно до рішення
Червоноградської міської ради від
03.06.2010 року № 548 їй була передана в
довгострокову оренду, терміном на
десять років земельна ділянка площею
0,0109 га на АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд за
рахунок земель запасу індивідуальної
житлової забудови. 03.08.2010 року між нею
та Червоноградською міською радою було
укладено договір оренди земельної
ділянки площею 0,0109 га. На момент
прийняття рішення Червоноградською
міською радою та укладення договору
оренди підстав для накладення
сервітуту на спірну земельну ділянку
не було як і немає на даний час. Позивач,
як на момент відведення в оренду
спірної земельної ділянки, так і на
даний час має вільний доступ до власної
земельної ділянки, як з центральної
вулиці так і з тильної сторони. Тому
права позивача щодо обслуговування
власної земельної ділянки не порушені
і підстав для накладення земельного
сервітуту на спірну земельну ділянку
немає.

Наведене об'єктивно стверджується
зібраними та оціненими судом доказами,
які знайшли своє підтвердження в
матеріалах справи (а.с. (а.с. 7, 9, 12, 14, 17-20,
69) та рішенні.

Суд першої інстанції критично оцінив
пояснення позивача ОСОБА_2 про те, що
спірною земельною ділянкою він
користувався ще до укладення договору
оренди, і що іншого проходу на земельну
ділянку яка належить ОСОБА_5 на праві
власності у нього немає, і він
позбавлений права користуватись та
обслуговувати власну земельну ділянку
та встановлену на межі
хвіртку,оскільки такі пояснення
суперечать наявним у справі документам
та поясненням сторін. Відтак дійшов
правильного висновку, що вимоги ОСОБА_2
в інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_4,
Червоноградської міської ради
Львівської області, третьої особи -
Відділу Держземагенства у м.
Червонограді, про встановлення
земельного сервітуту - є
безпідставними і не підлягають до
задоволення.

Колегія суддів погоджується з
висновками міського суду, оскільки суд
правильно застосував правові норми та
ухвалив правильне по суті й
справедливе рішення, дійшовши його на
основі повно з'ясованих обставин, на
які сторони посилалися як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених дослідженими в судовому
засіданні доказами, з дотриманням норм
матеріального й процесуального права.

Посилання апелянта на те, що міським
судом при ухваленні рішення не було
взято до уваги те, що рішенням
Апеляційного суду Львівської області
від 30 липня 2013 року по справі № 1327/2-1819/11
встановлено факт законності
встановлення хвіртки та безпідставно
відмовлено у задоволенні клопотання
про призначення експертизи щодо
визначення точних розмірів земельного
сервітуту та можливості його
встановлення, не заслуговують на увагу,
оскільки спростовуються самим
рішенням Апеляційного суду про відмову
у демонтажі такої та зобов?язання
ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_4 у
користуванні орендованою земельною
ділянкою, а також самою ухвалою суду
першої інстанції від 05.12.2013 року про
безпідставність клопотання про
призначення експертизи (а.с. 4-5, 73).

Решта доводів апеляційної скарги
базуються на припущеннях і не
спростовують правильність висновків
суду першої інстанції.

Будь яких інших належних та допустимих
доказів для спростування рішення суду
першої інстанції, передбачених
статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали
доказове значення та заслуговували на
увагу, чи порушень норм процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення,
відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України,
апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Рішення відповідає вимогам закону і
зібраним по справі доказам, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, тому підстав для її
задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 1,
308, 313, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а
л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 05 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий:
Монастирецький Д.І.

Судді:
Кабаль І.І.

Копняк С.М.