Номер провадження: 22-ц/785/4340/14
Номер справи місцевого суду: 495/6922/13-ц
Головуючий у першій інстанції
Гайда-Герасименко О.Д.
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Одеської області у складі:

головуючого судді:
Погорєлової С.О.

суддів: Сєвєрової Є.С.,
Цюри Т.В.

при секретарі
Колмакові В.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 24 лютого 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості по аліментам та пені,-

встановила:

Позивачка звернулася з цим позовом до
відповідача, вказуючи, що вона
перебувала у шлюбі з відповідачем, від
цього шлюбу у них народився син -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. 03.07.2007 року цей
шлюб було розірвано. Відповідно до
рішення апеляційного суду Одеської
області від 19.01.2011 року, відповідач
зобов'язаний виплачувати на користь
позивачки на утримання сина аліменти у
розмірі 500 гривень щомісячно.
Відповідач не сплачує аліменти, у
зв'язку з чим у нього виникла
заборгованість у розмірі 14 770,96 гривень,
тому ОСОБА_2 просила суд стягнути з
ОСОБА_3 заборгованість по сплаті
аліментів у розмірі 14 770,96 гривень та
пеню у сумі 76 829,15 гривень. (а. с. 1-3)

Заочним рішенням суду від 05.12.2013 року
позов ОСОБА_2 задоволено частково,
стягнено на її користь з ОСОБА_3
заборгованість по аліментам у розмірі
14 770,96 гривень. В іншій частині позову
відмовлено. (а. с. 33-34)

Ухвалою суду від 04.02.2014 року заяву
ОСОБА_3 задоволено, заочне рішення суду
скасоване, справа призначена до
розгляду. (а. с. 46-47)

Змінивши свої позовні вимоги ОСОБА_2
остаточно просила суд стягнути з
ОСОБА_3 заборгованість по аліментам у
розмірі 17 770,96 гривень та пеню у розмірі
4 740 гривень. (а. с. 51-54)

Рішенням Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 24 лютого 2014 року позов ОСОБА_2
задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_3
на користь ОСОБА_2 заборгованість по
аліментам на утримання їхнього сина у
розмірі 14 770,96 гривень. В іншій частині
позову - відмовлено. (а. с. 63-64)

В апеляційній скарзі апелянт просить
змінити судове рішення з ухваленням
нового рішення, яким стягнути з ОСОБА_3
на користь позивачки заборгованість по
аліментам у розмірі 17 770,96 гривень та
пеню у розмірі 4 740 гривень, посилаючись
на його необґрунтованість, неповне
з`ясування обставин, що мають значення
для справи, порушення судом норм
процесуального та матеріального права.
(а. с. 67-69)

Заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга ОСОБА_2 підлягає частковому
задоволенню виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України
встановлено, що під час розгляду справи
в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3
перебували у зареєстрованому шлюбі,
від шлюбу народився син - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1. (а. с. 5)

Сторони проживають окремо, дитина
проживає з матір'ю та знаходиться на
повному її утриманні.

ОСОБА_3 не виконує свої батьківські
обов'язки щодо утримання та виховання
дитини, у зв'язку з чим ОСОБА_2
звернулась до суду з відповідним
позовом.

Рішенням Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 26.10.2010 року, зміненого рішенням
апеляційного суду Одеської області від
19.01.2011 року, з ОСОБА_3 стягнуто на
користь ОСОБА_2 на утримання сина
ОСОБА_4 аліменти у розмірі 500 гривень
щомісячно. (а.с.12,13)

Ухвалюючи рішення та частково
задовольняючи позов ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості по сплаті
аліментів та відмовляючи в частині
стягнення пені, суд першої інстанції
виходив із того, що син ОСОБА_4 проживає
разом із матір'ю, знаходиться на її
повному утриманні, відповідач
вихованням дитини не займається,
матеріальної допомоги на утримання
сина не надає, у зв'язку з чим наявні
підстави для стягнення заборгованості
по сплаті аліментів, проте не
вбачається підстав для стягнення пені.

Проте, повністю погодитись з таким
висновком суду першої інстанції не
можна.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України
при виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

Таким чином, виходячи зі змісту норм ст.
196 СК України суд, відповідно до вимог
ст. 214 ЦПК України, повинен встановити
факт заборгованості за аліментами й
наявність чи відсутність вини особи,
яка зобов'язана сплачувати аліменти за
рішення суду, у її виникненні та
залежно від цього вирішити питання про
наявність чи відсутність у одержувача
аліментів права на стягнення
неустойки.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів" передбачена ст. 196
СК України відповідальність платника
аліментів за прострочення їх сплати у
виді неустойки (пені) настає лише за
наявності вини цієї особи. На платника
аліментів не можна покладати таку
відповідальність, якщо заборгованість
утворилася з незалежних від нього
причин, зокрема, у зв'язку з
несвоєчасною виплатою заробітної
плати, затримкою або неправильним
перерахуванням аліментів банками. В
інших випадках стягується неустойка за
весь час прострочення сплати
аліментів.

Вирішуючи спір, суд вказаного не
врахував, що призвело до неправильного
застосування норм матеріального права
в частині відмови у задоволенні позову
про стягнення пені.

За правилами ч. 4 ст. 195 СК України,
розмір заборгованості по аліментам
обчислюється державним виконавцям, а у
разі спору у суді.

Відповідно до розрахунку
заборгованості старшого державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби
Білгород-Дністровського
міськрайонного управління юстиції
Одеської області від 15 травня 2014 року,
заборгованість ОСОБА_3 по сплаті
аліментів за період з 01.10.2013 року по
28.02.2014 року становить 15 470,96 гривень.

Доводи боржника про те, що наявні
підстави для відмови ОСОБА_2 у позові,
оскільки дитина, після розірвання
шлюбу, залишилася проживати разом із
матір'ю позивачки та знаходилась на
його повному утриманні у 2010 році, що він
збирав її у перший клас, а спору щодо
наявності заборгованості по аліментам
немає не заслуговують на увагу. Закон
покладає на батьків обов'язок щодо
надання утримання своїм неповнолітнім
дітям, тобто дітям, які не досягли 18
років. Обов'язок батьків утримувати
своїх дітей виникає з моменту їх
народження та зберігається до
досягнення дітьми повноліття.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
наявність правових підстав для
стягнення заборгованості по сплаті
аліментів, проте помилився у
визначенні суми стягнення.

Період прострочення виплати аліментів
складає з 09 серпня 2010 року по 28 лютого
2014 року, тобто 1 296 днів. Сума аліментів
за ті місяці, в яких не проводилось
стягнення аліментів складає 1 700
гривень. Сума неустойки (пені) у розмірі
одного відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення
складає 500 х 1% = 5,00 гривень. Загальна
сума пені за період з 09.08.2010 року по
28.02.2014 року складає 1 296 днів х 5,00
гривень = 6 480 гривень. Оскільки
боржником сплачено 1 700 гривень, то
остаточна сума складає 4 780 гривень (6 480
гривень - 1 700 гривень = 4 780 гривень).

Підстав для звільнення платника
аліментів від відповідальності
передбаченої ст.196 СК України колегія
суддів не вбачає.

Враховуючи принцип диспозитивності
(ст. 11 ЦПК України), судова колегія
вважає за необхідне стягнути суму пені,
яка зазначена позивачем у зміненій
позовній заяві у розмірі 4 740 гривень. (а.
с. 51-54)

При указаних обставинах, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи,
проте не в повній мірі визначився з
характером спірних правовідносин,
неправильно застосував норми
матеріального права в частині
визначення відповідальності за
прострочення сплати аліментів, що
відповідно, призвело до неправильного
вирішення справи в цій частині, у
зв'язку з чим рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 24 лютого 2014 року підлягає
скасуванню з ухваленням нового по суті
заявлених позовних вимог.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 3, 4 ч. 1
ст. 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 24 лютого 2014 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ідентифікаційний номер - НОМЕР_1,
уродженця м. Комсомольськ, Полтавської
області, на користь ОСОБА_2 на утримання
сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
заборгованість по сплаті аліментів у
розмірі 15 470,96 гривень (п'ятнадцять
тисяч чотириста сімдесят гривень
дев'яносто шість копійок) та пеню за
прострочення сплати аліментів на
утримання сина за період з 09 серпня 2010
року по 28 лютого 2014 року у сумі 4 740
(чотири тисячі сімсот сорок) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір на
користь держави у розмірі 202,11 гривень.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Погорєлова С.О.

Судді
Сєвєрова Є.С.

Цюра Т.В.