АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

03 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду м. Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Вербової І.М., Панченка М.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про
роз'яснення рішення Апеляційного суду
міста Києва від 30 травня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
стягнення суми,-

встановила:

Рішенням Апеляційного суду міста Києва
від 30 травня 2013 року позов ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 задоволено частково. ЗОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 стягнуто грошові
кошти в сумі 123 540,00 грн., судові витрати
по справі в сумі 5503,98 грн., а всього на
загальну суму 129 043,98 грн. В решті
позову відмовлено.

02 квітня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з заявою про роз'яснення
вказаного рішення. В заяві зазначив,
що виконання судового рішення, яке є
незрозумілим, порушує його права та
права його сім'ї. Виконавча служба
Деснянського районного управління
юстиції у м. Києві незрозуміло з яких
підстав наклала арешт на їх спільне
майно.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заяву
підтримав з урахуванням доповнень.

Просив роз'яснити рішення
апеляційного суду з урахуванням його
мотивувальної частини.

Зазначив, що вартість успадкованої
земельної ділянки відповідно до
висновку експертизи становила 246 000
грн. Вказаного майна достатньо для
задоволення вимог стягувача, проте
державним виконавцем накладено арешт
на все його майно, в тому числі і на
квартиру.

У зв'язку з цим просив зобов'язати
ОСОБА_2 повернути житловий будинок і
сарай, який знаходилися на земельній
ділянці та були ним зруйновані,
призупинити виконавче провадження на
час виконання зобов'язання ОСОБА_2,
зобов'язати виконавчу службу зняти
арешт з його майна, роз'яснити
виконавчій службі, яку частину
земельної ділянки можливо примусово
відчужувати, так як на 7 сотих
знаходиться зруйнований спадковий
будинок.

ОСОБА_2 висловив думку, що вказана
заява задоволенню не підлягає.

Заслухавши пояснення сторін та
дослідивши матеріали справи колегія
суддів дійшла висновку про
необхідність відмови у задоволенні
заяви про роз'яснення судового
рішення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 221 ЦПК України якщо
рішення суду є незрозумілим для осіб,
які брали участь у справі, або для
державного виконавця, суд за їхньою
заявою постановляє ухвалу, в якій
роз'яснює своє рішення, не змінюючи при
цьому його змісту. Зрозумілість
рішення суду полягає в тому, що його
резолютивна частина не припускає
кілька варіантів тлумачення.

Судове рішення - акт судового розгляду
справи будь-якого виду провадження,
яке відповідно до ст. 124 Конституції
України ухвалюється судами іменем
України і є обов'язковим для виконання
на всій території України.

Діюче процесуальне законодавство
зазначає, що рішення суду повинно бути
зрозумілим. Зрозумілість судового
рішення полягає в тому, що його
резолютивна частина не припускає
кілька варіантів тлумачення.

Оскільки резолютивна частина
рішення апеляційного суду, відповідно
до якої з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
стягнуто грошові кошти в сумі 123 540,00
грн., судові витрати по справі в сумі
5503,98 грн., а всього на загальну суму 129
043,98 грн., не припускає кілька
варіантів тлумачення, а отже є
зрозумілою, підстави для його
роз'яснення відсутні.

Інші питання, пов'язані з виконанням
судового рішення, не можуть бути
вирішені судом в порядку роз'яснення
судового рішення.

Керуючись ст. 221 ЦПК України, колегія
суддів,-

Ухвалила:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1
про роз'яснення рішення Апеляційного
суду міста Києва від 30 травня 2013 року в
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
стягнення суми.

Ухвала набирає законної сили з часу
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/183/2013

Головуючий у суді першої інстанції:
Шевчук О.П.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Кирилюк Г.М.