Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ
№ 22-ц/778/3043/14 Головуючий у 1
інстанції: Галянчук Н.М.
Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 09» липня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

Кочеткової І.В.

при секретарі: Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Вільнянського районного
суду Запорізької області від 21 травня
2014 року по справі

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу,
визнання грошових заощаджень спільною
сумісною власністю, поділ грошових
заощаджень, стягнення витрат на
лікування та поховання спадкодавця, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовною заявою, вимоги якої
протягом розгляду справі змінювала, до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту
проживання однією сім'єю чоловіка та
жінки без шлюбу, визнання грошових
заощаджень спільною сумісною
власністю, поділ грошових заощаджень,
стягнення витрат на лікування та
поховання спадкодавця.

В обґрунтування позовних вимог
зазначала, що вона та ОСОБА_6 проживали
однією сім'єю, але не перебували у шлюбі
між собою або в будь-якому іншому шлюбі
з 2004 року. Мешкали та були
зареєстровані в житловому будинку
АДРЕСА_1, який належить їй на праві
особистої приватної власності, вели
спільне господарство, мали спільний
бюджет, були пов'язані спільним
побутом, взаємними обов'язками та
правами.

Під час спільного проживання вони
заощаджували грошові кошти та
зберігали їх у банківських установах. 07
вересня 2012 року ОСОБА_6 та ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» уклали договір
про вклад «Ощадний» НОМЕР_1, на підставі
якого на депозитний рахунок було
внесено 30 000 грн. на один рік з виплатою
15,75% річних. Вважає зазначений вклад їх
спільною сумісною власністю.

З весни 2012 року ОСОБА_6 тяжко хворів на
онкологічне захворювання, а з січня 2013
року знаходився у безпорадному стані,
потребував сторонньої допомоги і
стороннього догляду, постійного
лікування, медичних обстежень. На
лікування ОСОБА_6 у зазначений час вона
витратила 4000 грн. ІНФОРМАЦІЯ_1 року
ОСОБА_6 помер. Похорони також
здійснювались за її кошти, загальні
витрати на лікування ОСОБА_6 та
здійснення обрядів поховання
померлого ОСОБА_6 склали 9890,00 грн.
Вважає, що спадкоємці першої черги
спадкодавця ОСОБА_6 - відповідачі по
справі, зобов'язані компенсувати їй
вказані витрати.

На підставі ст. 69, 70, 71, 74 СК України, ст.
1232 ЦК України остаточно просила
встановити факт її спільного
проживання з ОСОБА_6 однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з 2004 року до 17.06.2013
року; визнати за нею право власності на
17362,50 грн., які знаходяться в ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» на рахунку
ОСОБА_6, відкритого на підставі
договору про вклад «Ощадний» НОМЕР_1
від 07.09.2012 року, укладеного між ОСОБА_6
та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»;
стягнути на її користь з відповідачів
витрати на лікування та поховання
ОСОБА_6 у сумі 9890,00 грн. та звернути
стягнення цієї суми на належну
відповідачам спадкову частку в сумі
17362,50 грн. грошового вкладу «Ощадний» в
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», визнавши
за нею право власності на 9890,00 грн., які
знаходяться в ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» на рахунку ОСОБА_6, відкритого на
підставі договору про вклад «Ощадний»
НОМЕР_1 від 07.09.2012 року, укладеного між
ОСОБА_6 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Рішенням Вільнянського районного суду
Запорізької області від 21 травня 2014
року позов задоволено частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_3 та
ОСОБА_6 однією сім'єю без шлюбу з 2004 року
до ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2
частину грошового вкладу, який складає
30000 грн., з нарахованими процентами, які
знаходяться в ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» на рахунку ОСОБА_6, відкритого на
підставі договору про вклад «Ощадний»
НОМЕР_1 від 07.09.2012 року, укладеного між
ОСОБА_6, та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

В іншій частині позовних вимог
відмовлено. Вирішено питання про
судові витрати.

Апеляційне провадження відкрито за
апеляційною скаргою ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить скасувати
рішення суду в частині відмови у
стягнення витрат на лікування та
поховання ОСОБА_6 і витрат на правову
допомогу, ухвалити в цій частині нове
рішення наступного змісту: стягнути з
відповідачів на її користь витрати на
лікування та поховання їх батька
ОСОБА_6 в сумі 9 890,00 грн. та витрати на
правову допомогу в сумі 4 000,00 грн., разом
- 13 890,00 грн. та звернути стягнення цієї
суми на належну відповідачам спадкову
частку в сумі 15 000,00 грн. з процентами
грошового вкладу «Ощадний» НОМЕР_1 від
07.09.2012 р. на ім'я ОСОБА_6 в ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль», визнавши за
нею право особистої приватної
власності на 13 890,00 грн., які знаходяться
в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на
рахунку ОСОБА_6, стягнути на її користь
з відповідачів витрати по сплаті
судового збору та інші судові витрати.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Предметом перегляду є рішення суду в
частині, в якій відмовлено ОСОБА_3 у
стягнення витрат на лікування та
поховання, витрат на правову допомогу.

Постановляючи рішення про відмову у
стягненні витрат на лікування та
поховання, суд першої інстанції визнав,
що позивачка не довела обґрунтованість
заявлених вимог.

Висновки суду ґрунтуються на доказах,
досліджених у судовому засіданні,
відповідають фактичним обставинам
справи. Фактична сторона справи
встановлена з додержанням норм
процесуального права, щодо
встановлених обставин суд дійшов
вичерпних юридичних висновків і
правильно вирішив спір на підставі
ст.1232 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про
доведеність позовних вимог є
неприйнятними, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1232 ЦК України
спадкоємці зобов'язані відшкодувати
розумні витрати, які були зроблені
одним із них або іншою особою на
утримання, догляд, лікування та
поховання спадкодавця.

У відповідності до ст.3 ЦПК України
захисту підлягають порушені права.

Цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. У
відповідності до ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін виник спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях ( ч.4 ст.60 ЦПК України).

За правилами ч. 1 ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
(ч. 1 ст. 58 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України).

Згідно зі статтею 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед
установленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦПК України
предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропуску строку
позовної давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення.

Юридична заінтересованість ОСОБА_3 у
даних правовідносинах зобов'язує
довести характер витрат, їх розмір та
що витрати на лікування та поховання
ОСОБА_6 фактично понесені саме нею.

Проте позивачка не надала належних та
допустимих доказів, що вона витрачала
кошти на лікування ОСОБА_6 та хоронила
ОСОБА_6 за свій рахунок.

Суд першої інстанції відповідно до
вимог ст. ст. 58, 59 ЦПК,212 ЦПК України
обґрунтовано виходив з того , що
консультативний висновок Вільнянської
центральної комунальної лікарні про
проходження ОСОБА_6 курсу променевої
терапії та лікування, повідомлення ТОВ
«Діасервіс» про дослідження
комп'ютерної томографії органів
грудної порожнини свідчать лише про
отримання цих послуг ОСОБА_6, але не
підтверджують, що витрати на лікування
несла ОСОБА_3 Доводи ОСОБА_3 про витрату
особистих коштів та відсутність коштів
у ОСОБА_6 на лікування спростовуються
наявністю у ОСОБА_6 вкладу в банку,
рухом коштів на рахунку ОСОБА_6,
довідкою про отримання пенсії,
наявністю у власності земельної
ділянки, яка здавалася ОСОБА_6 в оренду,
встановленням факту проживання ОСОБА_6
та ОСОБА_3 однією сім'єю, і
встановленням належності їм майна на
праві спільної сумісної власності на
підставі статті 74 СК України.

Заявивши вимоги про стягнення витрат
на поховання в сумі 7400 грн., позивачка
не зазначила за які конкретно
ритуальні послуги, пов'язані з
похованням ОСОБА_6, пред'явлені вимоги
та не надала жодного доказу про їх
фактичну вартість та їх сплату, окрім
поминальних обідів. ОСОБА_3 отримала
державну допомогу на поховання
померлого в сумі 4200 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що
ОСОБА_4 визнавав понесені позивачкою
витрати на поховання є безпідставними.
Матеріалами справи не підтверджено, що
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнавали обставини
щодо понесених ОСОБА_3 витрат на
поховання та їх розмір, щоб у
відповідності до ч.1 ст. 61 звільняло
позивачку від доказування цих
обставин. Згідно зі ст. 57 ЦПК України
пояснення сторін, не допитаних як
свідків, не є доказом у справі, ОСОБА_4
не допитувався в якості свідка.

Показання свідків про те, що ОСОБА_3
позичала гроші та передавала їх
ОСОБА_4,на що посилається в апеляційній
скарзі апелянт, у відповідності до
ст.ст.58,59 ЦПК України не є доказами її
витрат на поховання спадкодавця.

Щодо витрат на проведення поминального
обіду, який проводиться після
поховання, то суд у відповідності до
ст.2 Закону України «Про поховання та
похоронну справу» правильно визнав, що
вони не відносяться до витрат на
поховання, відшкодувати які
зобов'язані спадкоємці у відповідності
до ст. 1232 ЦК України.

Вимоги про стягнення витрат на
встановлення нагробного пам'ятника
ОСОБА_3 не підтримані, оскільки
замовлення на його спорудження було
скасовано і кошти їй повернуті (а.с.99).

Суд повно і всебічно перевірив
обставини справи, відповідно до вимог
ст.ст.57,58,59,212,214,215 ЦПК України дав оцінку
доказам і навів детальний їх аналіз у
рішенні. Доводи апеляційної скарги, які
зводяться до переоцінки доказів, на
правильність висновків суду не
впливають.

Разом з тим, відмовляючи у стягнення
витрат на правову допомогу, суд першої
інстанції виходив із того, що позивачем
не надано повного розрахунку вказаних
витрат.

Проте повністю з таким висновком не
можна погодитися.

До судових витрат, як зазначено в п. 2 ч. 3
ст. 79 ЦПК України, належать і витрати на
правову допомогу.

Ч.2 ст.84 ЦПК України передбачено, що
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати
пропорційно до розміру задоволених
вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, вже
під час знаходження справи у суді між
ОСОБА_3 та адвокатом ОСОБА_8 04.03.2014 р.
укладено угоду про надання правової
допомоги, представництво інтересів в
суді, що підтверджується договором №10
та квитанцією до договору №10 про
сплату 4000 грн. за правову допомогу (
а.с.44,123 ). Право ОСОБА_8 на зайняття
адвокатською діяльністю
підтверджується свідоцтвом НОМЕР_2 від
24.12.1998 р. Заперечень щодо статусу ОСОБА_9
як адвоката у процесі сторони не
заявляли.

Акт виконаних робіт та розрахунок
фактичних витрат робочого часу
адвоката на вчинення тих чи інших дій
та із зазначенням конкретно наданих
послуг на зазначену суму при розгляді
справи в суду першої інстанції не
надані. .

Разом з тим, адвокат представляв
інтереси ОСОБА_10 в судових засіданнях і
витрати на правову допомогу необхідно
визначити у розмірі, який відповідає
часу участі у судових засіданнях 03.04.2014
року, 04.03.2014 року, 21.05.2014 року та
граничному розміру компенсації
відповідно до вимог Закону України
«Про граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
та адміністративних справах».

Згідно ст. 1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» N 4191-VI від
20.12.2011 року розмір компенсації витрат
на правову допомогу у цивільних
справах, в яких така компенсація
виплачується стороні, на користь якої
ухвалено судове рішення, іншою
стороною, а в адміністративних справах
- суб'єктом владних повноважень, не може
перевищувати 40 відсотків встановленої
законом мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Статтею 8 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2014» встановлено, що у
2014 році розмір мінімальної заробітної
плати у місячному розмірі з 1 січня 2014
року становить 1218 грн.

Отже, розмір компенсації витрат на
правову допомогу не може перевищувати
487 грн. 20 коп. за годину участі особи, яка
надавала правову допомогу.

ОСОБА_9 приймав учать у судових
засіданнях, призначених на 04.03.2014 року,
03.04.2014 року та 21.05.2014 року.

Згідно журналу судового засідання від
03.04.2014 року судове засідання тривало з 14
год. 43 хв. до 14 год. 58 хв. (15 хв.). Розмір
компенсації витрат на правову допомогу
не може перевищувати 121 грн. 80 коп.

Згідно журналу судового засідання від
04.03.2014 року судове засідання тривало з 14
год. 35 хв. до 17 год. 00 хв. (2 год. 25 хв.).
Розмір компенсації витрат на правову
допомогу не може перевищувати 1177 грн. 40
коп.

Згідно журналу судового засідання від
21.05.2014 року судове засідання тривало з 13
год. 31 хв. до 15 год. 30 хв. (1 год. 59 хв.).
Розмір компенсації витрат на правову
допомогу не може перевищувати 966 грн. 28
коп.

За рахунок відповідачів компенсації за
правилами ст.88 ЦПК України підлягають
витрати на правову допомогу у сумі 1246,00
грн.

Тому рішення суду в частині відмови у
стягненні компенсації витрат на
правову допомогу на підставі п.4 ст.309
ЦПК України підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
стягнення з відповідачів на користь
позивачки по 623 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст. 307,309 ЦПК України,
колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Вільнянського районного суду
Запорізької області від 21 травня 2014
року в частині відмови у компенсації
витрат на правову допомогу скасувати.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
витрати на правову допомогу у сумі 623
грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3
витрати на правову допомогу у сумі 623
грн.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: