АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Провадження № 22-ц/774/2809/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Остапенко Н.Г. Доповідач - Рудь В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2014 року м.
Дніпропетровськ
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Ткаченко І.Ю.,
Повєткіна В.В.

при секретарі: Кравець
Є.С.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську справу
за апеляційною скаргою Державної
казначейської служби України та
Головного управління Міністерства
доходів у Дніпропетровській області,
яке приєдналося до скарги, на рішення
Ленінського районного суду
м.Дніпропетровська від 12 грудня 2013 року
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Головного
управління Міністерства доходів у
Дніпропетровській області, Державної
казначейської служби України про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, -

В с т а н о в и л а :

У квітні 2000 року ОСОБА_2 звернулася з
позовом, який уточнювала в ході
розгляду справи, до ОСОБА_3, Головного
управління Міністерства доходів у
Дніпропетровській області, Державної
казначейської служби України про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди(а.с.2-3, т.1; а.с.52-59,191, т.2;
а.с.76-78, т.4).

Позивачка зазначала, що 04.08.1999 року за
накладними №1,2,3 передала до магазину
«Прем'єра» (ПП ОСОБА_3) належний їй
товар, який складався з 63 одиниць, на
комісію на загальну суму 92 582 грн., який
було придбано в м.Одеса за особисті
кошти.

В той же день, 04.08.1999 року
співробітниками управління податкової
міліції в Дніпропетровській області в
магазині була проведена перевірка у
відношенні дотримання суб'єктом
підприємницької діяльності
податкового законодавства, внаслідок
чого 05.08.1999 року було вилучено товар на
загальну суму 249 091 грн., в тому числі і
переданий нею.

25.08.1999 року у відношенні неї складено
протокол про адміністративне
правопорушення №001, матеріали були
направлені до Ленінського
райвиконкому м.Дніпропетровська для
прийняття рішення.

Постановою №416 від 01.09.1999 року вона
притягнута до адміністративної
відповідальності за ст.164 КпАП України.
Товар, який належав їй та був вилучений
із магазина «Прем'єра», було
конфісковано на користь держави.

Постановою №421 від 09.09.1999 року
адміністративної комісії Ленінського
райвиконкому м.Дніпропетровська
постанова №416 від 01.09.1999 року скасована,
на неї накладено штраф у розмірі 68 грн.

14.09.1999 року Державна податкова служба
в Дніпропетровській області направила
матеріали до Кіровського районного
суду м.Дніпропетровська для вирішення
питання у відношенні вилученого
товару.

11.11.1999 року Кіровський районний суд
м.Дніпропетровська прийняв постанову
про повернення вилученого товару.

16.11.1999 року згідно акту їй повернуто
речі на суму 41 642 грн., решта товару на
суму 50 940 грн. не повернуто, листом від
17.12.1999 року повідомлено, що товар було
викрадено. За даним фактом порушено
кримінальну справу.

Внаслідок незаконних дій
співробітників управління податкової
міліції в Дніпропетровській області їй
завдана майнова шкода, яка складається
із вартості 36 одиниць виробів із шкіри,
які не було повернуто, на загальну суму
50 940 грн.

Посилаючись на викладені обставини
та вказуючи на те, що розмір шкоди
визначається на день розгляду справи, в
позовній заяві в редакції від 07.06.2013
року(а.с.121-124, т.4) ОСОБА_2 просила
стягнути з Державної казначейської
служби України за рахунок коштів
Державного бюджету України, шляхом
списання коштів з єдиного
казначейського рахунку на її користь
матеріальну шкоду у розмірі 63 795 грн.,
моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.,
витрати за проведення експертизи та
послуги адвоката у розмірі 5000 грн.

ОСОБА_2 також просила надати право
Державній казначейській службі
України зарахувати зазначені суми в
порядку виконання судового рішення, у
зв'язку з тим, що сума матеріальної
шкоди у розмірі 63 795 грн., моральна шкода
у розмірі 5 000 грн., судові витрати за
проведення експертизи та послуги
адвоката у розмірі 3 000 грн. повністю
відшкодовано державною податковою
службою України в Дніпропетровській
області у 2004 році на підставі постанови
виконавчої служби.

Рішенням Ленінського районного суду
м.Дніпропетровська від 12 грудня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
Головного управління Міністерства
доходів у Дніпропетровській області,
Державної казначейської служби
України про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
надання права Державній казначейській
службі України зарахувати суми в
порядку виконання судового рішення
задоволено частково(а.с.177-182, т.4).

Стягнуто з Державної казначейської
служби України за рахунок коштів
Державного бюджету України, шляхом
списання коштів з єдиного
казначейського рахунку на користь
ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 63 795
грн., моральну шкоду у розмірі 1 500 грн.,
витрати за проведення експертизи у
розмірі 288 грн.

В задоволенні позову в іншій частині
відмовлено.

Стягнуто з Державної казначейської
служби України на користь держави
судовий збір у розмірі 867,35 грн.

Додатковим рішенням Ленінського
районного суду м.Дніпропетровська від
18 квітня 2014 року у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Головного
управління Міністерства доходів у
Дніпропетровській області про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди відмовлено(а.с.210, т.4).

В апеляційній скарзі Державна
казначейська служба України просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
рішення, посилаючись на неповне
з'ясування обставин справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права(а.с.186-190, т.4).

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно ст.ст.3,11 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених вимог
і на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

По справі встановлено, що 04 серпня 1999
року за накладними № 1, 2, 3 ОСОБА_2
передала до магазину «Прем'єра» (ПП
ОСОБА_3) належний їй товар, який
складався з 63 одиниць, на комісію на
загальну суму 92 582 грн.(а.с.7-9, т.1).

05 серпня 1999 року співробітниками
управління податкової міліції в
Дніпропетровській області в магазині
була проведена перевірка щодо
дотримання суб'єктом підприємницької
діяльності податкового законодавства,
в результаті якої ними був вилучений з
магазину товар на суму 249 091 грн., в тому
числі і товар ОСОБА_2 (а.с.12-15, т.1).

Згідно акту від 05 серпня 1999 року
товар було передано на відповільне
зберігання ВАТ «Комінбуд»(а.с.16-19, т.1).

25 серпня 1999 року складений протокол
про адміністративне правопорушення
№001 у відношенні ОСОБА_2, а матеріали
направлені в Ленінський райвиконком
м.Дніпропетровська для прийняття
рішення(а.с.20-21, 24, т.1).

Відповідно до постанови №416 від 01
вересня 1999 року ОСОБА_2 притягнута до
адміністративної відповільності за
ст.164 КпАП України. Товар конфіскований
на користь держави(а.с.26, т.1).

Згідно постанови №421 від 09 вересня 1999
року адміністративної комісії
Ленінського райвиконкому
м.Дніпропетровська постанова №416 від 01
вересня 1999 року скасована, на ОСОБА_2
накладено штраф у розмірі 68 грн.(а.с.27-31,
т.1).

14 вересня 1999 року Державна податкова
адміністрація в Дніпропетровській
області направила матеріали в
Кіровський районний суд
м.Дніпропетровська для вирішення
питання щодо вилученого товару(а.с.32-34,
т.1).

Постановою Кіровського районного
суду м.Дніпропетровська від 11
листопада 1999 року повернуто ОСОБА_2
вилучений у неї товар згідно акту від
05.08.1999 року (а.с.35, т.1).

Згідно вказаної постанови, яка
набрала законної сили та підлягає
виконанню, повернення майна ОСОБА_2
повинна була здійснити саме Державна
податкова адміністрація в
Дніпропетровській області, оскільки
вилучення товару було здійснено
Управлінням податкової міліції
Державної податкової адміністрації в
Дніпропетровській області.

Як видно із справи, 16 листопада 1999
року згідно акту приймання-передачі
ОСОБА_2 повернуто товар на суму 41 642
грн.(а.с.37, т.1).

17 грудня 1999 року Державна податкова
адміністрація в Дніпропетровській
області повідомила ОСОБА_2, що товар
викрадений у відповідального
зберігача ВАТ «Комінбуд». За даним
фактом порушено кримінальну
справу(а.с.38, т.1).

27.08.1999 року Державна податкова
адміністрація у Дніпропетровській
області звернулась з листом до ВАТ
«Комінбуд» щодо сплати в 10-ти денний
строк до бюджету вартості викраденого
майна у зв'язку з тим, що не забезпечено
зберігання переданого на
відповідальне зберігання майна(а.с.89,
т.1).

19.04.2000 року Державна податкова
адміністрація у Дніпропетровській
області звернулась до ВАТ «Комінбуд» з
претензією на суму 109 897,40 грн.(а.с.90, т.1).

Даних про те, що Державна податкова
адміністрація у Дніпропетровській
області зверталась з позовом до ВАТ
«Комінбуд» щодо стягнення вартості
викраденого майна, матеріали справи не
містять.

Згідно довідки Державного комітету
статистики України від 12.06.2003 року
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Комінбуд»
ліквідовано 15.11.2002 року(а.с.13, т.2).

Встановивши, що вилучений у ОСОБА_2
товар на суму 50 940 грн. їй не повернуто,
суд прийшов до правильного висновку, що
саме діями співробітників управління
податкової міліції, які без будь-яких
правових підстав вилучили із магазину
майно, що належало ОСОБА_2, та передали
останнє на відповідальне зберігання до
ТОВ «Комінбуд», де відбулася втрата
зазначеного майна, ОСОБА_2 заподіяна
матеріальна та моральна шкода, яка
підлягає відшкодуванню.

В ході розгляду справи ОСОБА_2
уточнювала позовні вимоги та просила
стягнути матеріальну шкоду у розмірі 63
795 грн., яка визначена із застосуванням
індексу інфляції за період з 1999 року по
2004 рік включно.

Як видно із справи, остання
розглядалась неодноразово.

Так, рішенням Ленінського районного
суду м.Дніпропетровська від 26 квітня 2004
року, залишеним без змін ухвалою
колегії суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 29 липня
2004 року, позов ОСОБА_2 задоволено
частково.

Стягнуто з Державної податкової
адміністрації України у
Дніпропетровській області на користь
ОСОБА_2 63 795 грн. в рахунок відшкодування
матеріальної шкоди, моральну шкоду у
розмірі 1 500 грн. та витрати на правову
допомогу у розмірі 3 000 грн., а всього 68 295
грн.(а.с.264-270, 309-312, т.2).

Згідно постанови державного
виконавця підрозділу примусового
виконання рішень відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
обласного управління юстиції від 29
листопада 2004 року виконавче
провадження з примусового виконання
виконавчого листа №2-139/04, виданого
12.10.2004 року Ленінським районним судом
м.Дніпропетровська на виконання
рішення Ленінського районного суду
м.Дніпропетровська від 26 квітня 2004
року, закінчено у зв'язку з його
виконанням(а.с.291, т.3).

Відповідно до ст.56 Конституції
України кожен має право на
відшкодування за рахунок держави чи
органів місцевого самоврядування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Таким чином, встановиши вказані
обставини суд прийшов до правильного
висновку, що шкода, заподіяна ОСОБА_2,
підлягає відшкодуванню за рахунок
держави шляхом списання коштів з
єдиного казначейського рахунку.

Посилання в апеляційній скарзі на
неповне з'ясування обставин справи та
необгрунтованість висновків суду про
задоволення позову, не можуть бути
взяті до уваги, оскільки суд повно та
всебічно перевірив доводи та
заперечення сторін, їх права та
обов'язки, матеріальну шкоду у розмірі
63 795 грн. суд визначив з урахуванням
вартості неповернутого майна із
застосуванням індексу інфляції за
період з 1999 року по 2004 рік, розмір
моральної шкоди визначив з урахуванням
обставин справи та душевних страждань
позивачки, яких вона зазнала у зв'язку
із втратою майна.

Доводи про те, що суд не врахував факт
виконання рішення Ленінського
районного суду м.Дніпропетровська від
26 квітня 2004 року та не провів
зарахування сплачених сум, не можуть
бути взяті до уваги, оскільки діючим
законодавством не передбачено порядок
зарахування відповідних сум при
ухваленні рішення. Таке питання
вирішується у іншому передбаченому
законом порядку.

Разом з тим, висновок суду про
стягнення з Державної казначейської
служби України на користь держави
судового збору у розмірі 867,35 грн. є
помилковим. При вирішенні вказаного
питання суд не врахував п.21 ст.5 Закону
України «Про судовий збір», яким
встановлено звільнення від сплати
судового збору Державної
казначейської служби, у зв'язку з чим,
колегія суддів вважає, що в цій частині
рішення суду на підставі п.4 ст.309 ЦПК
України підлягає скасуванню.

З наведених мотивів апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Керуючись ст.ст.303,307,308,309,316 ЦПК
України колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Державної
казначейської служби України та
Головного управління Міністерства
доходів у Дніпропетровській області,
яке приєдналося до скарги,
задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду
м.Дніпропетровська від 12 грудня 2013 року
в частині стягнення з Державної
казначейської служби України на
користь держави судового збору у
розмірі 867,35 грн. скасувати, в іншій
частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржено в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий -

Судді -