СУД МІСТА КИЄВА
_______________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва у
складі:

головуючого -
судді Рейнарт І.М.

суддів
Барановської Л.В., Качана В.Я.

при секретарі
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 та заявою
ОСОБА_2 про приєднання до апеляційної
скарги на рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 12 лютого
2014р. по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Комунального
підприємства «Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна», треті особи:
державний нотаріус П'ятої київської
державної нотаріальної контори
Войстрік О.В., ОСОБА_1

про визнання недійсним договору
довічного утримання та договору про
зміну набувача,

та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_6, ОСОБА_2, третя особа: Відділ
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Шевченківського
районного управління Головного
управління МВС України в м. Києві

про усунення перешкод у здійсненні
права власності шляхом зняття з
реєстраційного обліку

та за позовом третьої особи ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Комунального
підприємства «Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна»

про розірвання договору, відмову у
визнанні права власності, визнання
права власності, зобов'язання вчинити
дії,

встановила:

у серпні 2011р.ОСОБА_6 звернулася до суду
з позовом про визнання недійсними
договору довічного утримання від 10
вересня 2010р. та договору про зміну
набувача в договорі довічного
утримання від 10 вересня 2010р. та внесені
до нього зміни від 3 листопада 2010р., про
зобов'язання Київського БТІ скасувати
реєстрацію права власності на квартиру
АДРЕСА_1 за ОСОБА_4, визнати за нею право
власності на квартиру та про
зобов'язання Київського БТІ
зареєструвати за нею право власності
на квартиру.

Мотивуючи позовні вимоги,
позивач зазначала, що 10 вересня 2010р.
уклала з ОСОБА_3 договір довічного
утримання, відповідно до якого
передала у його власність зазначену
квартиру, а відповідач зобов'язався її
довічно утримувати відповідно до умов
договору. 3 листопада 2010р. між ними та
ОСОБА_4 був укладений договір про зміну
набувача в договорі довічного
утримання. Договори були посвідченні
державним нотаріусом П'ятої київської
державної нотаріальної контори.

Позивач стверджувала, що
договори були укладені під впливом
обману, без додержан-

№ апеляційного провадження: №
22-ц/796/5490/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Голік Н.О.Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.ня
норм Цивільного Кодексу та з
порушенням вимог Інструкції про
вчинення нотаріальних

- 2 -

дій, оскільки вона є інвалідом 1 групи,
сліпа, а відповідачами їй було
повідомлено, що вона підписує
документи для оформлення субсидії. У
зв'язку із вадами зору вона не могла
прочитати документи, які підписувала, а
державним нотаріусом їй не було
зачитано текст документів.

У листопаді 2011р. ОСОБА_4
звернувся до суду із зустрічним
позовом про усунення перешкод у
користуванні власністю шляхом зняття з
реєстрації ОСОБА_2, визнати його таким,
що втратив право на користування
квартирою АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи позовні вимоги,
ОСОБА_4 посилався на те, що ОСОБА_2 був
зареєстрований у квартирі без його
відома, що порушує його права та
інтереси, як власника.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла, до
участі у справі був залучений її
спадкоємець ОСОБА_2, як правонаступник.

У листопаді 2013р. ОСОБА_1
звернувся до суду із самостійним
позовом про розірвання договорів
довічного утримання та зміни набувача,
відмову ОСОБА_2 у визнанні за ним права
власності на спірну квартиру, визнати
право власності ОСОБА_6 на спірну
квартиру та зобов'язати Київське БТІ
провести відповідну реєстрацію,
посилаючись на те, що умови договору не
виконувалися набувачем.

Ухвалою суду від 16 січня 2014р.
провадження за позовними вимогами
ОСОБА_2 про зобов'язання Київського БТІ
скасувати реєстрацію права власності
на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 та про
зобов'язання Київського БТІ
зареєструвати право власності на
квартиру за ОСОБА_2 закрито у зв'язку із
відмовою позивача від позову.

Рішенням суду від 12 лютого 2014р. у
задоволенні всіх позовів відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі
ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити його позовні вимоги.

Апелянт посилається на те, що у
рішенні суду не відображена позиція
ОСОБА_2 та його представника про
підтримання його позовних вимог про
розірвання договору довічного
утримання і договору про заміну
набувача та внесення змін до договору
довічного утримання, а саме рішення є
необґрунтованим, не відображає всіх
фактичних обставин справи.

Також апелянт вважає, що суд
безпідставно не взяв до уваги той факт,
що ОСОБА_4 не виконав своїх обов'язків
за договором довічного утримання по
виплаті ОСОБА_6 2000грн. та про її
поховання за свій кошт, а також не надав
належних доказів оплати комунальних
послуг.

ОСОБА_2 подав до суду заяву про
приєднання до апеляційної скарги
ОСОБА_1

Рішення суду в частині відмови у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 не оскаржується, тому
відповідно до положень ст. 303 ЦПК
України не є предметом апеляційного
розгляду.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, пояснення апелянта, ОСОБА_2
та їх представника, які підтримали
апеляційну скаргу, пояснення ОСОБА_4 та
його представника, які заперечували
проти апеляційної скарги, вивчивши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що вона
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Судом встановлено, що 10 вересня
2010р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 був укладений
договір довічного утримання, який
посвідчено державним нотаріусом П'ятої
київської державної нотаріальної
контори Войстрік О.В.

Згідно з умовами вказаного договору
довічного утримання ОСОБА_6 передала у
власність ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1, а
ОСОБА_3 зобов'язався довічно утримувати
ОСОБА_6 і забезпечувати її грошовими
ресурсами для задоволення потреб та
створення умов для нормальної
життєдіяльності, на які відчужував
самостійно буде забезпечувати себе
харчуванням, одягом, лікарськими
засобами, необхідни-ми послугами та
інше, а також зобов'язався щомісячно
оплачувати комунальні послуги за

- 3 -

квартиру та поховати її. Вартість
матеріального забезпечення сторони
встановили в розмірі 500 гривень на
місяць. Також відповідно до умов
договору ОСОБА_6 отримала від ОСОБА_3
одноразове грошове утримання у розмірі
80 000грн.

3 листопада 2010р. між ОСОБА_6, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 був укладений договір про зміну
набувача, який посвідчений державним
нотаріусом П'ятої київської державної
нотаріальної контори Войстрік О.В.,
відповідно до умов якого ОСОБА_6
передала спірну квартиру у власність
ОСОБА_4, який зобов'язався довічно
утримувати ОСОБА_6, тобто забезпечувати
її грошовими ресурсами для задоволення
потреб та створення умов для
нормальної життєдіяльності, на які
відчужував самостійно буде
забезпечувати себе харчуванням,
одягом, лікарськими засобами,
необхідними послугами та інше, а також
зобов'язався щомісячно оплачувати
комунальні послуги за квартиру, з право
передавати на це кошти набувачеві для
самостійної оплати, та поховати її.
Вартість матеріального забезпечення
сторони встановили в розмірі 550 гривень
на місяць. Також відповідно до умов
договору ОСОБА_6 отримала від ОСОБА_4
одноразове грошове утримання у розмірі
2 000грн.

29 січня 2009р. ОСОБА_6 склала заповіт,
посвідчений державним нотаріусом
Першої київської державної
нотаріальної контори Мазур О.Ю., яким
усе своє майно заповідала ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції
виходив з його недоведеності.

Відповідно до статті 744 ЦК України за
договором довічного утримання
(догляду) одна сторона (відчужувач)
передає другій стороні (набувачеві) у
власність житловий будинок, квартиру
або їх частину, інше нерухоме майно або
рухоме майно, яке має значну цінність,
взамін чого набувач зобов'язується
забезпечувати відчужувача утриманням
та (або) доглядом довічно.

Згідно із пунктом 1 частини першої
статті 755 ЦК України договір довічного
утримання (догляду) може бути
розірваний за рішенням суду, зокрема,
на вимогу відчужувача або третьої
особи, на користь якої він був
укладений, у разі невиконання або
неналежного виконання набувачем своїх
обов'язків, незалежно від його вини.

Отже, право на звернення до суду із
позовом про розірвання договору
довічного утримання має відчужував, а
за життя ОСОБА_6 не зверталася до суду
із позовом про розірвання договору і не
заявляла про неналежне виконання
набувачем своїх обов'язків за
договором довічного утримання.

Частиною 2 статті 755 ЦК України
визначено, що договір довічного
утримання (догляду) припиняється зі
смертю відчужувача.

На момент смерті ОСОБА_6 спірна
квартира їй не належала, рішенням суду
відмовлено у визнанні договору
довічного утримання недійсним,
сторонами дане рішення суду не
оскаржене, за таких обставин, ОСОБА_1, як
спадкоємець ОСОБА_6, який має право на
обов'язкову частку у спадщині, не має
правових підстав для пред'явлення
позову про розірвання договору
довічного утримання після смерті
спадкодавця.

Доводи апелянта про те, що у рішенні
суду не відображені пояснення ОСОБА_2
про підтримання позовних вимог ОСОБА_1
про розірвання договору, не є підставою
для скасування рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК України не
може бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Крім того, з наданих суду першої
інстанції доказів вбачається, що
ОСОБА_4 умови договору довічного
утримання виконувалися, ОСОБА_6
перераховувалися визначені договором
кошти, як на матеріальне утримання, так
і на сплату комунальних послуг.

При цьому, ОСОБА_1 у порушення вимог ст.
60 ЦПК України не було надано суду
належних і достатніх доказів, які б
спростовували надані ОСОБА_4 документи.

- 4 -

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_4 не
поховав ОСОБА_6, не можуть бути
підставою для розірвання договору
довічного утримання, так як він
припинився зі смертю відчужувача, а
крім того, ОСОБА_1 не надано доказів, що
ОСОБА_4 був повідомлений про смерть
ОСОБА_6 і відмовився виконувати взяті
на себе обов'язки по її похованню.

Апеляційна скарга не містить доводів
незаконності рішення суду в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 та ОСОБА_4, і як підтвердив
апелянт при апеляційному розгляді, ним
рішення суду в цій частині не
оскаржується.

Судом першої інстанції повно
встановлені обставини справи, оцінені
надані докази, правильно застосовані
норми матеріального права, не допущено
порушень норм процесуального права,
які можуть бути підставою для
скасування рішення суду, тому колегія
суддів не вбачає підстав для
скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317
ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 та заяву
ОСОБА_2 відхилити, рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 12 лютого 2014р. залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: