Справа № 202/5946/14-ц
Провадження № 2/202/4308/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 червня 2014 року Індустріальний
районний суд м. Дніпропетровська у
складі:

головуючого судді
Колесніченко О.В.,

при секретарі
Голобородько О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідача про
розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що з 04 березня 1995 року
перебуває з відповідачем у
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
двох дітей: неповнолітню ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та малолітню ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, однак сімейне життя з
відповідачем не склалося через
відсутність взаєморозуміння в сім'ї та
ґрунтові розбіжності у поглядах на
майбутнє життя, що призвело до втрати
почуття любові, припинення шлюбних
стосунків та окремого проживання.
Спору про поділ майна та місце
проживання дітей немає. Вважає, що
подальше спільне життя з
відповідачкою, як подружжя, примирення
і збереження шлюбу неможливе, а тому
просив шлюб розірвати.

Будучи належним чином повідомленим про
час та місце розгляду справи позивач в
судове засідання не з'явився, подавши
через канцелярію суду заяву про
розгляд справи у його відсутності,
наполягаючи на задоволенні позовних
вимог з наведених у позові підстав,
зазначивши, що спільне проживання та
ведення господарства з відповідачем
припинено з 10 листопада 2012 рокуровича.

Відповідач, будучи належним чином
повідомленою про час та місце розгляду
справи, в судове засідання не з'явилася,
у поданій через канцелярію суду заяві
позов визнала у повному обсязі,
вказавши, що ведення господарства з
відповідачем припинено з 10 листопада
2012 року та з цього часу вони проживають
окремо.

На підставі неявки осіб, які беруть
участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197
ЦПК України фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється, і журнал судового
засідання не ведеться.

Суд, дослідивши наявні у матеріалах
справи письмові докази, враховуючи
принцип диспозитивності за ст.11 ЦПК
України та положення ч. 4 ст.174 ЦПК
України, вважає за необхідне ухвалити
рішення про задоволення позову,
виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб
ґрунтується на вільній згоді жінки та
чоловіка. Примушування жінки та
чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України
дружина та чоловік зобов'язані
спільно піклуватися про побудову
сімейних відносин між собою та іншими
членами сім'ї на почуттях взаємної
любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України
передбачено, що кожен з подружжя має
право припинити шлюбні відносини.
Примушування до припинення шлюбних
відносин, примушування до їх
збереження, в тому числі примушування
до статевого зв'язку за допомогою
фізичного або психічного насильства, є
порушенням права дружини, чоловіка на
свободу та особисту недоторканність і
може мати наслідки, встановлені
законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
з 04 березня 1995 року перебувають у шлюбі,
зареєстрованому відділом реєстрації
актів громадського стану виконавчого
комітету Білоцерківської міської ради
народних депутатів Київської області,
актовий запис №354, що підтверджується
свідоцтвом про укладення шлюбу,
залученим до матеріалів справи в копії
(а.с. 6). Сторони є батьками народжених у
цьому шлюбі дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
яка на час вирішення пору є
неповнолітню та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2,
яка є малолітньою, що підтверджується
свідоцтвами про народження, копії яких
долучені до матеріалів справи (а.с. 5, 7).

Сімейне життя не склалося з причин
відсутність взаєморозуміння на
побутовому ґрунті та ґрунтові
розбіжності у поглядах на майбутнє
життя, через що сторони шлюбні стосунки
припинили, спільне господарство не
ведуть та проживають окремо з 10
листопада 2012 року. Спір з приводу
поділу сумісного майна подружжя
відсутній, як і врегульовано за
спільною згодою сторін питання
проживання дітей: ОСОБА_3 і ОСОБА_4 з
матір'ю (відповідачем).

Вирішуючи справу, суд зважає на
особливий характер сімейних відносин
та їх об'єктивну недоступність для
оточуючих, при цьому, бере до уваги
наявність у подружжя двох дітей -
неповнолітньої і малолітньої, враховує
також їх інтереси та зазначає про те, що
задля охорони їх інтересів є кращим
проживання в повній родині, проте
зауважує, що зазначені вище та дійсні
причини позову про розірвання шлюбу,
категоричне заперечення позивача
проти збереження шлюбу, вочевидь
свідчать про те, що примирення сторін
неможливе, подальше спільне життя
сторін як подружжя і збереження шлюбу
буде суперечити їхнім інтересам, що
мають істотне значення, тому суд
приходить до висновку про
обґрунтованість позовних вимог та,
відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст.
110, ст. 112 СК України, наявність підстав
для розірвання шлюбу.

З урахування клопотання позивача, суд
вважає за можливе віднести судові
витрати на його рахунок.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-64, 88, 209, 214, 215, 218, 222
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання
шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
зареєстрований 04 березня 1995 року
відділом реєстрації актів
громадського стану виконавчого
комітету Білоцерківської міської ради
народних депутатів Київської області,
актовий запис №354 - розірвати.

Після розірвання шлюбу залишити ОСОБА_2
прізвище - ОСОБА_2.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Індустріальний районний суд міста
Дніпропетровська. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
О.В. Колесніченко