АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5043/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Католікян М. О. Доповідач -
Дерев'янко О.Г.Категорія 27
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2014 року
м. Дніпропетровськ

колегія суддів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Дерев`янка
О.Г.

суддів -
Петешенкової М.Ю., Черненкової Л.А.

при секретарі - Філіній
Я.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Приватного підприємства
«Грандфінресурс»

на заочне рішення Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська від
03 липня 2013 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до
Приватного підприємства
«Грандфінресурс» про стягнення коштів,
-

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2013 року ОСОБА_2
звернулася до суду із зазначеним
позовом до відповідача, в
обґрунтування якого зазначив, що 17.12.2012
року між ним та відповідачем було
укладено договір № 214119, укладання
якого було необхідне для отримання ним
позики у сумі 300 000,00 грн.. За умовами
договору відповідач зобов'язався
надати дозвіл на отримання товару
відповідно до умов діяльності програми
«Альянс Україна», а позивач
зобов'язався сплатити всі платежі, що
передбачені такою програмою. Він
виконав свої зобов'язання, сплативши
необхідні платежі, проте відповідно до
дозволу не отримав. Вважаючищо за
законом такий правочин є нікчемним, не
потребує визнання його недійсним у
судовому порядку, тому позивач просив
суд стягнути з відповідача сплачені
кошти у розмірі 15 760,00 грн.

Заочним рішенням Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська від
03 липня 2013 року позов ОСОБА_2
задоволено, стягнуто з ПП
«Грандфінресурс» на його користь кошти
сплачені ним відповідно до Договору
№214119 від 17.12.2012 року у сумі 15760,00 грн.
Стягнуто з ПП «Грандфінресурс» на
користь держави судовий збір в розмірі
229,40 грн..(а.с.29)

Ухвалою Кіровського районного
суду м. Дніпропетровська від 06 лютого
2014 року заяву ПП «Грандфінресурс» про
перегляд заочного рішення від 03 липня
2013 року - залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ПП
«Грандфінресурс» просять заочне
рішення суду скасувати та постановити
нове рішення, яким відмовити позивачу в
задоволенні її позовних вимог,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального
права.

Колегія суддів заслухавши
доповідь судді, перевіривши матеріали
справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги в межах її доводів,
вважає що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилалися як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду
першої інстанції не відповідає.

З матеріалів справи вбачається,
що 17.12.2012 року між ПП «Грандфінресурс»
та ОСОБА_2 з метою отримання грошових
коштів у позику у розмірі 300 000 грн. для
придбання автомобіля, укладено договір
№ 214119, відповідно до умов якого ПП
«Грандфінресурс», за згодою позивача,
зобов'язується вчинити від імені та за
рахунок ОСОБА_2 певні юридичні дії,
спрямовані на придбання Товару, або
відповідної суми у позику, зазначеної у
Додатку № 1 до даного Договору, на
умовах діяльності програми «Альянс
Україна», що міститься в Додатку № 2,
який є невід'ємною частиною цього
Договору.

Позивач доручив відповідачу
використовувати суми Чистих внесків
для формування Фонду Реєстру та його
розподілу, а також здійснювати оплату
Товару на користь Учасників реєстру чи
надавати відповідні суми у позику.

Згідно п.1.3 Додатку №2 до Договору від
17.12.2012 року № 214119, передбачено, що
послуги, які є предметом Договору,
надаються шляхом формування реєстрів
Учасників Програми «Альянс Україна»,
метою яких є придбання Товару, або
відповідної суми у позику, зазначеного
у Додатку № 1 до Договору. Учаснику
присвоюється номер реєстру.

Відповідно до п. 3.1. Додатку № 2 позивач
зобов'язується щомісяця сплачувати
Загальний або Мінімальний платіж на
зазначений Адміністратором
(відповідачем) поточний рахунок.

Статтею 4.1 Додатку № 2 визначено, що
коли Фонд реєстру є достатнім, у
відповідності до ст. 1 Договору,
Адміністратор організовує комітет по
розподілу грошового фонду. Тобто після
сплати позивачем визначеної суми він
набуває право на отримання грошових
коштів у позику.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 сплачено 17.12.2012 року на користь
ПП «Грандфінресурс» 12000 грн.
одноразового комісійного внеску, а
також 19.01.2013 року 3760,00 грн. сплачено
адміністративні витрати.

Всього ОСОБА_2 було перераховано на
користь ПП «Грандфінресурс» грошові
кошти у розмірі 15760 грн.. (а.с.8 зворот)

Виконання послуг відповідачем полягає
в тому, що учасник сплачує передбачені
договором кошти, а ПП «Грандфінресурс»
формує реєстри Учасників програми
«Альянс Україна», метою яких є
придбання товару або відповідної суми
у позику, зазначеного у Додатку № 1 до
Договору. Учаснику - присвоюється номер
реєстру. Коли Фонд реєстру є достатнім,
адміністратор організовує комітет по
розподілу грошового фонду (ст. 4 Додатку
№2 до договору); Учасник набуває право
брати участь у найближчому заході по
розподілу грошового фонду після сплати
чергового загального платежу (п.4.1 ст.4
Додатку №2 до договору). Дозволи на
отримання товару або відповідних сум у
позику надаються у кількості,
встановленій адміністратором, із
врахуванням Фонду Реєстру,
сформованого не пізніше двох днів до
дати проведення Заходу(п.4.3 ст.4 Додатку
№2 до договору). Зазначений договір не
містить строків та (або) термінів
отримання учасником товару/позики; не
передбачає будь-якої відповідальності
ПП «Грандфінресурс» за невиконання
умов договору та будь-яких гарантій
отримання учасником товару/позик.
Натомість договором передбачено, що у
випадку неналежного виконання умов
договору або не сплати запропонованих
адміністратором платежів, учасник
позбавляється права на придбання
товару/позики, втрачає сплачений
адміністративний платіж і
позбавляється права на участь у
наступному найближчому заході.

Задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
діяльність відповідача, є такою, що
вводить споживача в оману, а умови
оспорюваного договору є
несправедливими і що ПП
«Грандфінресурс» здійснює нечесну
підприємницьку практику, оскільки
фонди групи з придбання товару/позики
формуються виключно за рахунок внесків
інших клієнтів системи, без залучення
коштів товариства, а розподіл коштів
фонду групи між клієнтами являє собою
реалізацію діяльності пірамідальної
схеми, застосувавши при цьому ч.3 ст. 19
Закону України «Про захист прав
споживачів». Згідно до ч.2 ст. 215 ЦК
України визнання судом такого
правочину недійсним (нікчемним) не
вимагається. Також суд послався на
ст.ст. 626,628,638 ЦК України.

Проте з висновком суду першої
інстанції погодитись не можна,
оскільки висновки суду не відповідають
обставинам справи, суд не з'ясував
характер спірних правовідносин, суд
неправильно застосував норми
матеріального права, в рішенні суду
відсутнє належне правове
обґрунтування висновку про
задоволення позовних вимог.

Пославшись на вимоги закону про те, що
визнання судом такого правочину
недійсним (нікчемним) не вимагається,
судом першої інстанції не надано
правового обґрунтування, що укладений
сторонами правочин є нікчемним, і
стягнувши грошові кошти сплачені
позивачем на виконання умов договору з
відповідача, суд не послався на
правову норму, яка передбачає такий
захист права, тобто на вимоги ст.216 ЦК
України щодо застосування наслідків
нікчемного правочину.

Постановою Пленуму Верховного Суду
України від 06 листопада 2009 року № 9 п. 4
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» судам
роз'яснено, що відповідно до ст. 215 ЦК
України необхідно розмежовувати види
недійсності правочинів: нікчемні
правочини - якщо їх недійсність
встановлена законом (частина перша
статті 219, частина перша статті 220,
частина перша статті 224 тощо), та
оспорювані - якщо їх недійсність прямо
не встановлена законом, але одна із
сторін або інша заінтересована особа
заперечує їх дійсність на підставах,
встановлених законом (частина друга
статті 222, частина друга статті 223,
частина перша статті 225 ЦК тощо).

У п. 5 вказаної постанови зазначено, що
відповідно до статей 215 та 216 ЦК України
суди розглядають справи за позовами:
про визнання оспорюваного правочину
недійсним і застосування наслідків
його недійсності, про застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину.

Нікчемний правочин є недійсним через
невідповідність його вимогам закону та
не потребує визнання його таким судом.
Оспорюваний правочин може бути
визнаний недійсним лише за рішенням
суду.

Вимога про встановлення нікчемності
правочину підлягає розгляду в разі
наявності відповідного спору. Такий
позов може пред'являтися окремо, без
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину. У цьому разі в
резолютивній частині судового рішення
суд вказує про нікчемність правочину
або відмову в цьому.

Вимога про застосування наслідків
недійсності правочину може бути
заявлена, як одночасно з вимогою про
визнання оспорюваного правочину
недійсним, так і у вигляді самостійної
вимоги в разі нікчемності правочину та
наявності рішення суду про визнання
правочину недійсним. Наслідком
визнання правочину (договору)
недійсним не може бути його розірвання,
оскільки це взаємовиключні вимоги.

Відповідно до положень, закріплених у
ч. 1, п. 7 ч. 3, ч.6 с. 19 ЗУ «Про захист прав
споживачів», забороняється здійснення
нечесної підприємницької практики.
Нечесна підприємницька практика
включає в себе будь-яку діяльність, що
вводить споживача в оману або є
агресивною. Зокрема, Законом
забороняється як такі, що вводять в
оману, утворення, експлуатація або
сприяння розвитку пірамідальних схем,
коли споживач сплачує за можливість
одержання компенсації, яка надається
за рахунок залучення інших споживачів
до такої схеми, а не за рахунок продажу
або споживання продукції. Правочини
здійснені з використанням нечесної
підприємницької практики є недійсними.

Введення сторону правочину
в оману регулюється ч.1 ст. 230 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України, якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають значення (ч.1 ст.229
цього Кодексу), такий правочин
визнається недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до роз'яснення,
що міститься в п.п.19, 20 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 6
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» правочин
визнається вчиненим під впливом обману
у випадку навмисного введення іншої
сторони в оману щодо обставин, які
впливають на вчинення правочину. На
відміну від помилки ознакою обману є
умисел у діях однієї із сторін
правочину. Наявність умислу у діях
відповідача, істотність зазначених
обставин, щодо яких особу введено в
оману, і сам факт обману повинна
довести особа, яка діяла під впливом
обману. Обман щодо мотивів правочину не
має істотного значення.

Відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин,
вчинений під впливом помилки, обману,
насильства, зловмисної домовленості
представника однієї сторони з другою
стороною або внаслідок впливу тяжкої
обставини, є оспорюваним.

З аналізу вказаних норм Закону та
роз'яснення постанови Пленуму
Верховного Суду України вбачається, що
укладений сторонами правочин є
оспорюваним, у зв'язку з чим суд першої
інстанції помилково та необґрунтовано
застосував наслідки нікчемного
правочину.

Судова колегія вважає, що
вказані порушення призвели до
неправильного вирішення справи, тому
суд апеляційної інстанції на підставі
п.п.1-4 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення суду
першої інстанції скасовує, ухвалює
нове рішення із наступних підстав.

Спірні правовідносини виникли між
сторонами щодо застосування наслідків
нікчемного правочину шляхом стягнення
грошових коштів сплачених позивачем
відповідно до умов договору № 214119 від 17
грудня 2012 року з відповідача.

Вбачається, що предметом договору між
ПП «Грандфінресурс» та позивачем є
надання клієнту послуг, спрямованих на
придбання товару у виді грошових
коштів на умовах діяльності соціальної
програми «Альянс Україна», що
базується на створенні груп учасників,
метою яких є придбання бажаних товарів
з розстроченням платежу на досить
тривалий час. ( а.с. 4-7).

Відповідно до п.п. 1.1. договору ПП
«Грандфінресурс», як адміністратор,
зобов'язується від імені та за рахунок
учасника- Семененка В.А. вчинити певні
юридичні дії, спрямовані на придбання
товару на умовах діяльності Програми
«Альянс Україна», у тому числі:
сформувати реєстр учасників,
забезпечити його адміністрування,
організувати та проводити заходи щодо
розподілу грошового фонду, здійснити
оплату товару на користь учасника або
надати учаснику відповідну суму у
позику, надавати інші послуги,
погоджені сторонами.

Згідно до умов діяльності програми
«Альянс Україна», послуги, які є
предметом договору, надаються шляхом
формування реєстрів учасників
Програми, метою яких є придбання
товару.

П.п. 1.4 передбачено, що Договір
активується на четвертий день з
моменту його підписання, після цього
учасник реєструється в Програмі
«Альянс Україна».

Коли Фонд реєстру є достатнім,
адміністратор організовує комітет по
розподілу грошового фонду(п.п.4.1).

Захід по розподілу грошового фонду
проводиться комітетом по розподілу
грошового фонду (п.п 4.3).

Захід проводиться комітетом один або
декілька разів, але не менше одного
разу на два місяці. Комітетом
застосовується процедура розгляду
поданих від учасників заяв на розподіл
грошового фонду для визначення порядку
надання дозволу учасникам. Учасник,
який не подав заяву, не бере участі у
заході.(п.п. 4.4,4.7)

Пунктами 2.1.1, 2.1.2 договору передбачені
обов'язки учасника, у день підписання
сплатити одноразовий комісійний
внесок та адміністративний платіж, не
пізніше 15 числа кожного місяця
сплачувати загальний платіж, який
включає чистий внесок, за рахунок якого
адміністратор надає відповідну суму
позики або здійснює оплату товару, та
адміністративні витрати, що є платою за
послуги адміністратора з організації
діяльності програми.

Зі змістом договору та додатків до
нього позивач був ознайомлений,
погодився з умовами договору, своїм
підписом позивач підтвердив, що
отримав усі коректно викладені
пояснення від представника ПП
«Грандфінресурс», уважно прочитав та
зрозумів умови даного договору та
правові наслідки укладеної угоди (ст.. 15
додатку № 2).

З огляду на наведене, судова колегія
вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 до ПП
«Грандфінресурс» про стягнення
грошових коштів є безпідставними, тому
задоволенню не підлягають.

За таких обставин заочне рішення
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 03 липня 2013 року
підлягає скасуванню, з ухваленням
нового рішення, яким ОСОБА_2 у
задоволенні позову до Приватного
підприємства «Грандфінресурс» про
стягнення коштів - відмовити.

Згідно ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд
апеляційної інстанції змінює рішення
або ухвалює нове, суд відповідно змінює
розподіл судових витрат. Зважаючи на
те, що у задоволенні позовних вимог
відмовлено, а позивач, як споживач,
звільнений від сплати судового збору,
то судові витрати по справі
відносяться за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 209,218, 303,307,309,313-316 ЦПК
України, судова колегія, -

В И Р І Ш
И Л А:

Апеляційну скаргу приватного
підприємства «Грандфінресурс» -
задовольнити.

Заочне рішення Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська від
03 липня 2013 року - скасувати, постановити
нове рішення, яким ОСОБА_2 у задоволенні
позову до Приватного підприємства
«Грандфінресурс» про стягнення коштів
- відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту оголошення і протягом
двадцяти днів може бути оскаржено
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: