Справа № 495/1620/14-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

09 липня 2014 року Білгород-Дністровський
міськрайонний суд Одеської області в
складі:

головуючої одноособово - судді
Гайда-Герасименко О.Д.,

при секретарі - Завацькій І.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

відповідачки - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Білгород-Дністровському
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про поділ
квартири в рівних частинах, вселення та
поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про поділ
квартири в рівних частинах, вселення та
поділ спільного майна подружжя.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав в повному обсязі,
просив задовольнити та пояснив, що
перебув у зареєстрованому шлюбу з
відповідачкою, який був розірваний, від
шлюбу мають спільного повнолітнього
сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У період спільного проживання з
відповідачкою вони придбали квартиру
АДРЕСА_1, що підтверджується договором
купівлі-продажу від 26 грудня 2006 року.
Вказана квартира належить позивачу та
відповідачам по справі ОСОБА_2, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 в рівних частинах.

Позивач впродовж тривалого часу
пропонував відповідачам добровільного
розділити спільну квартиру та
визначити порядок користування нею,
але як стверджує позивач відповідачі
відмовляються від поділу, не пускають
його до квартири, перешкоджають у
користуванні нею, позивач не має
можливості забрати свої особисті речі.

Крім того, позивач пояснив, що у період
шлюбу сторони придбали інше майно, яке
теж підлягає поділу, оскільки було
придбано у період шлюбу та являється
спільним майном подружжя.

В судовому засіданні відповідачка та
представник відповідачки заперечували
проти задоволення позовних вимог,
надали заперечення, яким в задоволенні
позовних вимог позивача просили
відмовити в повному обсязі.

Вислухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що позов
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
у п.22 Постанови Пленуму Верховного суду
України від 02.12.2007 року №11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», поділ
спільного майна подружжя здійснюється
за правилами, встановлені ст.ст.69-72 СК
України.

Згідно ст.60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині а чоловікові на праві спільної
сумісної власності незалежно від того,
що один з них не мав з поважної причини
самостійного заробітку.

Відповідно до ст.69 СК України дружина
та чоловік мають право на поділ майна,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу.

Згідно ст.70 СК України у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частка
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором.

В судовому засіданні встановлено, що
позивач ОСОБА_1 перебув у
зареєстрованому шлюбу з відповідачкою
ОСОБА_2, який на підставі рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 30 вересня 2013 року був розірваний.

Від шлюбу мають спільного
повнолітнього сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ч.1 ст.55 СК України,
дружина та чоловік зобов'язані спільно
піклуватися про побудову сімейних
відносин між собою та іншими членами
сім'ї на почуттях взаємної любові,
поваги, дружби, взаємодопомоги.

26 грудня 2006 року сторони по справі в
рівних частинах придбали квартиру
АДРЕСА_1, Одеська область, що
підтверджується договором
купівлі-продажу від 26 грудня 2006 року,
посвідчений приватним нотаріусом
Білгород-Дністровського міського
нотаріального округу, зареєстрований в
реєстрі за №6441.

Спірна квартирна була придбана на
кошти, які були отримані відповідачкою
ОСОБА_2 від продажу квартири АДРЕСА_2,
яка перейшла до відповідачки ОСОБА_2
від її батьків.

Відповідно до ст.57 СК України, для
виникнення права спільної власності
подружжя необхідно, щоб майно було
набуто під час шлюбу, а також було
спільно нажито подружжям. Якщо
подружжя придбало майно за кошти, які
належать одному з подружжя особисто,
відсутній один з критеріїв виникнення
спільності майна - відсутні спільні
фінансові чи трудові зусилля подружжя,
спрямовані на створення, отримання
такого майна, тому стосовно нього право
спільної власності не виникає, крім
того, майно може бути придбане не
тільки за кошти, які належали дружині,
чоловіку, а й за рахунок продажу майна,
яке належало одному з них.

Після припинення сімейних стосунків,
сумісне проживання сторін стало не
можливе, виникло питання про поділ
сумісного майна подружжя, але у
добровільному порядку сторони
поділити майно не можуть, позивач
посилаючись на ці обставини звернувся
до суду про поділ майна подружжя та
спірної квартири, просить виділити
йому ? частину вказаної квартири та для
встановлення варіантів поділу
квартири позивач просив суд призначити
судово-будівельну експертизу,
проведення експертизи доручити ПМП
«ЕКС», що підтверджується заявленими
позовними вимогами.

В зв'язку з тим, що предметом поділу є
квартира АДРЕСА_1, Одеська область, яка
збудована для проживання однієї сім'ї,
яка по технічним даним є неподільною,
переобладнання не можливе та оскільки
для з'ясування обставин, що мають
значення для вирішення справи,
потрібні необхідні знання
компетентних осіб, які надають
відповідні висновки, суд за
клопотанням сторін призначає
експертизу.

В процесі дослідження доказів і
встановлення обставин, які мають
значення для справ щодо поділу
спільного майна подружжя, суд може
зіштовхнутися з необхідністю
отримання відомостей про факти і
обставини, які мають значення для
справи від кваліфікованих фахівців.

Відповідно до ст.66 ЦПК України,
висновок експерта - це докладний опис
проведених експертом досліджень,
зроблені в результаті них висновки та
обґрунтовані відповіді на питання,
задані судом. Від того, наскільки
правильно буде проведена експертиза і
зафіксовані її висновки, багато в чому
залежить обґрунтованість судового
рішення.

Але, в судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 відмовився від проведення
судово-будівельної експертизи,
посилаючи на важке матеріальне
становище.

В судовому засіданні відповідачка
ОСОБА_2 пояснила, що ствердження
позивача ОСОБА_1 про те, що він надавав
свої пропозиції відповідачці щодо
компенсації його вартості частки
квартири не відповідають дійсності,
відповідачка згодна сплатити
компенсацію за частку квартири
позивача, після проведення експертизи,
яка встановить її вартість, врахувана
доля за квартиру батьків відповідачки,
яка була використана на поліпшення
житлових умов та придбання квартири.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України, право
особи на частку у спільному майні може
бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо - частка є незначною і не може бути
виділена в натурі; - річ є неподільною; -
спільне володіння і користування
майном є неможливим; - таке припинення
не завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

Позивач ОСОБА_1 просив суд поділити
інше майно, яке вони придбали у період
шлюбу, яке теж підлягає поділу,
оскільки являється спільним майном
подружжя, але вказане твердження
позивача спростовується поясненнями
відповідачки, оскільки більшість
майна, яке було вказане позивачем
відсутнє, є власністю третіх осіб,
набуто до шлюбу та є власністю
відповідачки, оскільки було залишено
батьками відповідачці.

Крім того, на інше спільне майно, яке
просить поділити позивач ОСОБА_1,
ніяких підтверджуючих доказів, що вони
купували його в період спільного
проживання та по цінам на які він
посилається, та що таке майно дійсно
знаходить у відповідачів по справі, на
підтвердження доказів, а саме чеків,
квитанцій придбання вказаного майна,
позивач суду не надав.

Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
якмх суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Відповідно до ст.59 ЦПК України, суд не
бере до уваги докази, які одержані з
порушенням порядку, встановленого
законом.

Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.2 ст.60 ЦПК України, докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі.

Якщо дружина та чоловік не домовились
про порядок поділу майна, спір може
вирішений судом, при цьому суд бере до
уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей
та інші обставини, що мають істотне
значення.

Доказів про дійсну вартість спірного
майна позивач суду не надав, відмовився
від проведення експертизи, щодо
вартості, встановлення порядку
користування та варіантів поділу
спірної квартири, відповідачка
категорично заперечувала проти
задоволення позовних вимог, відсутні
докази, щодо часу придбання спільного
майна, джерел коштів на їх придбання.

Суд приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5
про поділ квартири в рівних частинах,
вселення та поділ спільного майна
подружжя не обґрунтовані і не доказані,
а позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.60, 71 СК України, ст.365 ЦК
України, ст.ст.10, 11, 57, 59, 60, 66, 213-215 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про поділ
квартири в рівних частинах, вселення та
поділ спільного майна подружжя -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги на рішення суду протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя