Справа №487/2682/14-ц 24.06.2014 24.06.2014 24.06.2014
Провадження №22-ц/784/1902/14
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий у 1-й інстанції Притуляк І.О.
Доповідач апеляційного суду Яворська
Іменем України
24 червня 2014 року
Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:
головуючого - Базовкіної Т.М.,
суддів: Лівінського І.В., Яворської
при секретарі судового засідання -
за участю позивача - ОСОБА_2 та його
представника ОСОБА_3,
відповідачки - ОСОБА_4 та її
представника ОСОБА_5,
розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу
за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5
на рішення Заводського
районного суду м. Миколаєва від 16
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про звільнення від
У березні 2014 року ОСОБА_2 звернувся з
позовом до ОСОБА_4 про звільнення від
Позивач вказував, що з 07 листопада 1992
року по 14 січня 2011 року він перебував у
Від шлюбу мають двох неповнолітніх
дітей: доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Після розірвання шлюбу діти
залишилися проживати з відповідачкою.
Рішенням Заводського районного суду
м. Миколаєва від 03 вересня 2011 року з
нього на користь ОСОБА_4 стягнуто
аліменти на утримання доньки та сина
в розмірі 1/3 частки всіх видів
заробітку, але не менше 30% прожиткового
мінімуму для дітей відповідного віку,
починаючи з 15 червня 2011 року і до їх
повноліття.

Посилаючись на те, що з грудня 2013 року
дочка проживає з ним, у зв'язку з чим
він утримує дитину та враховуючи
положення ч. 4 ст. 223 ЦПК України, позивач
просив суд звільнити його від сплати
аліментів на користь ОСОБА_4 на
утримання доньки ОСОБА_6, 1997 року
народження та сина ОСОБА_7, 2006 року
народження.

Рішенням Заводського районного
суду м. Миколаєва від 16 травня 2014 року
позов задоволено. Постановлено
звільнити ОСОБА_2 від сплати аліментів,
що стягуються за рішенням Заводського
районного суду м. Миколаєва від 03
вересня 2011 року на користь ОСОБА_4 на
утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_6,
1997 року народження та ОСОБА_7, 2006 року
народження в розмірі 1/3 частки всіх
видів заробітку, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дітей
відповідного віку,щомісяця.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_4 - ОСОБА_5 вказує, що рішення суду
ухвалено з порушенням вимог
матеріального та процесуального
закону і просить його скасувати,
ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позову.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав
заперечення на апеляційну скаргу, в
яких вказує на безпідставність її
доводів, й просить скаргу відхилити, а
рішення суду - залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
відповідачки, позивача, та їх
представників, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню із таких
підстав.

З матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що сторони з 07
листопада 1992 року по 14 січня 2011 року
перебували в зареєстрованому шлюбі (
а.с.4).

Від шлюбу мають двох неповнолітніх
дітей: доньку - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2( а.с.5-7).

Після розірвання шлюбу діти
залишилися проживати з відповідачкою.

Рішенням Заводського районного суду
м. Миколаєва від 29 липня 2011 року з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 стягнуто
аліменти на утримання доньки та сина
в розмірі 1/3 частки всіх видів
заробітку, але не менше 30% прожиткового
мінімуму для дітей відповідного віку,
починаючи з 15 червня 2011 року і до їх
повноліття ( а.с.23).

Відповідно до ст. 180 СК України
батьки зобов'язані утримувати дитину
до досягнення нею повноліття.

В силу ч. 2 ст. 181 СК України за
домовленістю між батьками дитини той з
них, хто проживає окремо від дитини,
може брати участь у її утриманні в
грошовій і (або) натуральній формі.

За відсутності домовленості між
батьками про сплату аліментів на
дитину той з них, з ким вона проживає,
вправі звернутися до суду з
відповідним позовом (ч. 3 ст. 181 СК
України).

Відповідно до ч.2 ст.160 СК України
місце проживання дитини, яка досягла
десяти років, визначається за спільною
згодою батьків та самої дитини.

З аналізу наведених норм закону
вбачається, що необхідною передумовою
виникнення права батьків на отримання
аліментів на утриманні дитини є її
проживання з одним із батьків.

Частиною 4 ст. 223 ЦПК України
передбачено, що якщо після набрання
рішенням суду законної сили, яким з
відповідача присуджені періодичні
платежі, зміняться обставини, що
впливають на визначені розміри
платежів, їх тривалість чи припинення,
кожна сторона має право шляхом
пред'явлення нового позову вимагати
зміни розміру, строків платежів або
звільнення від них.

З грудня 2013 року дочка ОСОБА_6
проживає з батьком, знаходиться на його
утриманні. Дані обставини визнані
сторонами.

За такого відпали обставини, які
були підставою для стягнення за
рішенням суду від 29 липня 2011 року
аліментів з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_4 на утримання дочки ОСОБА_6,1997
року народження.

Приймаючи до уваги вищевикладене
та вимоги закону, те, що в даний час
змінилися обставини, які впливають на
право ОСОБА_4 отримувати аліменти на
утримання неповнолітньої доньки, а
тому суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про обґрунтованість
вимог позивача в частині звільнення
його від сплати аліментів на утримання
неповнолітньої дочки ОСОБА_6

Оскільки рішення суду першої
інстанції постановлено з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, то в силу ч.1 ст.308 ЦПК України,
колегія суддів не вбачає підстав для
скасування рішення суду в цій частині.

Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Право визначення підстав і предмета
позову належить позивачеві (ст. ст. 3, 10,
31 ЦПК України).

Звертаючись до суду, ОСОБА_2 у
позовній заяві підставами позову
зазначив ч.4 ст.223 ЦПК України,
посилаючись на те, що дочка з грудня 2013
року проживає з ним та знаходиться на
його утриманні.

Вирішуючи спір суд першої
інстанції вважав за можливе, з
врахуванням встановлених обставин,
звільнити його від сплати аліментів,
які стягувалися на користь
відповідачки на утримання обох
неповнолітніх дітей.

Між тим, обґрунтування позовних
вимог тим, що у кожного із сторін
знаходиться на утримання по дитині, та
те, що витрати на неповнолітню дочку
значно більші ніж на малолітнього сина,
не може бути підставою для звільнення
позивача від сплати аліментів на
користь ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_7, 2006
року народження у відповідності до ч.4
ст.223 ЦПК України, а свідчить про
можливість зміни розміру аліментів.

Вирішуючи спір і задовольняючи
позовні вимоги у повному обсязі, суд
першої інстанції у достатньому обсязі
не визначив характеру спірних
правовідносин та безпідставно
звільнив позивача від сплати аліментів
на утримання неповнолітнього сина
ОСОБА_7, оскільки дитина проживає з
матір'ю та знаходиться на її утриманні,
а тому позивач повинен виконувати свої
обов'язки щодо утримання цієї дитини.

За такого рішення суду в частині
задоволення вимог щодо звільнення
ОСОБА_2 від сплати аліментів на користь
ОСОБА_4 на утримання неповнолітнього
сина ОСОБА_7, 2006 року необхідно
скасувати та в цій частині ухвалити
нове, яким відмовити у задоволенні цих
вимог.

У ч.2 ст. 16 ЦПК України та ч.2 ст. 18 СК
України зазначено способи захисту
цивільних прав та інтересів, а також
сімейних прав та інтересів відповідно.

У разі порушення права у потерпілої
особи виникає право на застосування
конкретного способу захисту, який
залежить від виду порушення, тобто
особа має право обирати той спосіб
захисту, який відповідає характеру
порушення її права чи інтересу.

Сімейні відносини регулюються СК
України (ст. ст. 2, 7, 18 СК України) і лише,
якщо деякі з цих відносин не
врегульовані цим Кодексом,
застосовуються відповідні норми ЦК
України. Хоча нормами сімейного
законодавства прямо не передбачено
звільнення від сплати платника
аліментів за вказаних у позові
обставин, то ч.4 ст.223 ЦК України в
даному випадку є загальною нормою та
кореспондується із спеціальною нормою
ч.1 ст.192 СК України яка передбачає
зміну розміру аліментів залежно від
наявності чи відсутності певних
обставин.

За такого доводи апелянта про те, що
позивачем не вірно обрано спосіб
захисту є необґрунтованими.

Посилання в апеляційній скарзі на
те, що допит неповнолітньої ОСОБА_6 було
проведено з порушенням вимог ст.182 ЦПК
України не заслуговують на увагу,
оскільки не вплинуло на висновок суду
про необхідність звільнення позивача
від сплати аліментів на її утримання.
Крім того, і в суді першої інстанції, і в
суді апеляційної інстанції ОСОБА_4
підтвердила те, що дитина проживає з
батьком та знаходиться на його
утриманні.

В силу п.4 ч.1 ст.80, ст.88 ЦПК України
з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 стягнути
судовий збір у розмірі 136 грн.67 коп.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів

В И
Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду
м. Миколаєва від 16 травня 2014 року
щодо звільнення від сплати аліментів
на утримання неповнолітнього сина
ОСОБА_7 скасувати та в цій частині
ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про звільнення від сплати
аліментів на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2 відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
судовий збір у розмірі 136 грн.67 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: