Номер провадження: 22-ц/785/89/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Суворова В.О.,

Черевка П.М.,

при секретарі Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» на рішення
Овідіопольського районного суду
Одеської області від 14 грудня 2011 року
по справі за позовом Приватного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,-

встановила:

У липні 2011 року Приватне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (Банк) звернулося до суду
з зазначеним позовом та просило
стягнути з відповідачів суму
заборгованості за кредитним договором
у розмірі 80316,88 грн., посилаючись на те,
що 31 травня 2007 року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір, за умовами якого
останньому було надано кредит у
розмірі 11294,80 доларів США строком до
29.05.2014 року.

В забезпечення виконання умов договору
31.05.2007 року між позивачем та ОСОБА_3 був
укладений договір застави рухомого
майна, відповідно до якого останній
передав у заставу автомобіль DAEWOO SENS, 2007
року випуску.

Також 31.05.2007 року між Банком та ОСОБА_4
був укладений договір поруки,
відповідно до якого остання
зобов'язалася відповідати за
невиконання умов договору солідарно з
ОСОБА_3.

Оскільки відповідачі взяті на себе
зобов'язання не виконують, то станом на
24.06.2011 року утворилася заборгованість у
сумі 10077,4 доларів США, що за курсом НБУ
становить 80316,88 грн., яку позивач просив
стягнути.

Рішенням Овідіопольського районного
суду Одеської області від 14 грудня 2011
року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк» подало
до суду апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду скасувати,
ухвалити по справі нове рішення, яким
позовні вимоги Банку задовольнити у
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, який
доповів зміст рішення, яке оскаржено,
доводи апеляційної скарги, межі, в яких
повинні здійснюватись перевірка
рішення, встановлюватися обставини і
досліджуватися докази, вислухавши
думку учасників процесу, колегія
суддів вважає необхідним апеляційну
скаргу задовольнити з наступних
підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк», суд першої інстанції
виходив з того, що відповідачі взяті на
себе зобов'язання за кредитним
договором виконали, що підтверджується
відповіддю Управління
Державтоінспекції Головного
управління МВС України в Одеській
області № 42/1-3270 від 22.11.2011 року, тому
відсутні підстави для задоволення
позову.

Однак колегія суддів не може
погодитися з висновками суду першої
інстанції, оскільки висновки суду не
відповідають дійсним обставинам
справи, суд неправильно застосував
норми матеріального права.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 2 постанови від 18 грудня 2009
року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі» рішення є законним
тоді, коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства відповідно до
статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми. Обґрунтованим визнається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Рішення Овідіопольського районного
суду Одеської області від 14 грудня 2011
року зазначеним вимогам не відповідає.

Так, апеляційним судом встановлено,
підтверджено матеріалами справи та не
спростовується сторонами, що 31 травня
2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_3 був укладений кредитний
договір, за умовами якого останньому
було надано кредит у розмірі 11294,80
доларів США строком до 29.05.2014 року, зі
сплатою відсотків у розмірі 12% річних
за користування кредитом.

В забезпечення виконання умов договору
31.05.2007 року між позивачем та ОСОБА_3 був
укладений договір застави рухомого
майна, відповідно до якого останній
передав у заставу автомобіль DAEWOO SENS, 2007
року випуску.

Також 31.05.2007 року між Банком та ОСОБА_4
був укладений договір поруки,
відповідно до якого остання
зобов'язалася відповідати за
невиконання умов договору солідарно з
ОСОБА_3.

Оскільки відповідачі взяті на себе
зобов'язання не виконують, то станом на
24.06.2011 року утворилася заборгованість у
сумі 10077,40 доларів США, яка складається:
5934,43 доларів США - заборгованість за
кредитом; 3214,30 доларів США -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 279,84 доларів США
- заборгованість по комісії за
користування кредитом; 648,83 доларів США
- пеня за несвоєчасне виконання
зобов'язань за договором та штрафні
санкції, та за курсом НБУ становить
80316,88 грн..

Згідно акту прийому від 30 квітня 2010
року автомобіль DAEWOO SENS, 2007 року випуску,
НОМЕР_1, було передано ОСОБА_3
представнику ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відмовляючи у задоволенні позову
Банку, суд першої інстанції виходив з
того, що заборгованість за кредитним
договором ОСОБА_3 погашена, при цьому
посилався на лист Управління
Державтоінспекції Головного
управління МВС України в Одеській
області № 42/1-3270 від 22.11.2011 року в якому
зазначено, що 16.09.2010 року до РЕВ-1 м.
Одеси за № 1822 надійшов лист керуючого
відділенням № 30 Южного ГРУ КБ
«ПриватБанк» за № 8511 від 14.09.2010 року
щодо зняття обмеження на зняття з
обліку зазначеного автомобіля у
зв'язку з повним погашенням
заборгованості по кредитному договору
ОСОБА_3, що стало підставою до зняття з
обліку автомобіля марки DAEWOO SENS, 2007 року
випуску, який знаходився у заставі,
відповідно до договору від 31.05.2007 року
(а.с.56).

Але, відмовляючи в позові лише на
підставі листа Управління
Державтоінспекції, суд першої
інстанції всебічно не дослідив та у
повному обсязі не з'ясував усі
обставини справи.

Так, як правильно зазначив представник
Банку в апеляційній скарзі, лист Банку
на адресу начальника РЕВ-1 м. Одеси щодо
погашення богу ОСОБА_3 не може бути
належним та допустимим доказом
погашення заборгованості перед Банком,
оскільки при достроковому погашенні
кредиту та відсотків за користування
кредитними коштами позичальнику
надається довідка, завірена печаттю
Банка, проте таку довідку відповідачі
до суду не надали, так як
заборгованість за кредитним договором
не погашена.

При цьому в суді апеляційної інстанції
представник Банку зазначив, що
вказаний лист був лише підставою для
зняття автомобіля з реєстрації та
подальшої реалізації його Банком в
рахунок погашення кредитної
заборгованості, що погоджується з
іншими доказами по справі.

З розрахунку та довідки, наданих
Банком, заставний автомобіль DAEWOO SENS, 2007
року випуску, НОМЕР_1, було реалізовано
Банком 31 березня 2011 року за 3317,50 доларів
США, та зазначена сума була зарахована
у рахунок погашення боргу за кредитом.

Зазначені докази, всупереч твердженню
ОСОБА_3, свідчать про наявність
заборгованості за кредитом, яка на час
звернення Банку до суду погашена не
була та складала 10077,40 доларів США, що за
курсом НБУ становить 80316,88 грн..

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що суд першої інстанції
ухвалив рішення на підставі припущень
щодо відсутності заборгованості за
кредитним договором

За правилами ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких вимог, відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших
вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено,
що якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст. 1054 ЦК України встановлює,
що за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець),
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
Глави 71 ЦК України.

Згідно ст.ст. 554, 610-612 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання, при якому настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, а боржник, який
прострочив виконання зобов'язання,
відповідає перед кредитором за завдані
простроченням збитки.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів
дійшла висновку, що оскільки
відповідач ОСОБА_3 взяті на себе
зобов'язання не виконує, то станом на
24.06.2011 року утворилася заборгованість у
сумі 10077,4 доларів США, що за курсом НБУ
становить 80316,88 грн., яка підлягає
стягненню.

Що стосується стягнення
заборгованості з поручителя ОСОБА_4, то
в цій частині колегія суддів відмовляє
у задоволенні позову з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України при
порушенні боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник та
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Проте з договору поруки вбачається, що
в ньому встановлено строк, після якого
порука припиняється, а умова договору
поруки (п. 11 Договору) про його дію до
повного виконання боржником своїх
зобов'язань перед Банком за кредитним
договором не є встановленим сторонами
строком припинення дії поруки,
оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 ЦК
України та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в
цьому випадку підлягають застосування
норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішення спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» передбачено,
що відповідно до частини четвертої ст.
559 ЦК України порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має
враховувати, що згідно зі ст. 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору. Отже, кредитним договором не
визначено інші умови виконання
основного зобов'язання, то у разі
неналежного виконання позичальником
своїх зобов'язань за цим договором
строк пред'явлення кредитором до
поручителя вимоги про повернення
отриманих у кредит коштів має
обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково. Таким строком не
може бути несплата чергового платежу.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення (вручення) йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору) так і пред'явлення до нього
позову. При цьому у разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

При цьому сама по собі умова договору
про дію поруки до повного виконання
позичальником зобов'язання перед
кредитодавцем або до повного виконання
поручителем взятих на себе зобов'язань
не може розглядатися як установлення
строку поруки, оскільки це не
відповідає вимогам ст. 252 ЦК України,
згідно з якою строк визначається
роками, місяцями, тижнями, днями або
годинами. Термін визначається
календарною датою або вказівкою на
подію, яка має неминуче настати.

Таким чином, у Банка виникло право
пред'явити вимогу до поручителя про
виконання порушеного зобов'язання
боржника щодо повернення кредиту
починаючи з моменту виникнення
заборгованості ОСОБА_3 перед Банком -
30.10.2007 року, протягом шести місяців, але
Банк звернувся після встановленого ч. 4
ст. 559 ЦК України шестимісячного строку.

На підставі зазначеного, колегія
суддів дійшла висновку, що
заборгованість за кредитним договором
підлягає стягненню лише з ОСОБА_3.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що
сторони є вільними в укладені договору,
виборі контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1. ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається на підставу своїх вимог та
заперечень.

На підставі викладеного колегія суддів
дійшла висновку, що рішення суду першої
інстанції є необґрунтованим та
підлягає скасуванню з ухваленням по
справі нового рішення про часткове
задоволення позову.

Враховуючи, що позивачем при зверненні
до суду з позовом та поданні
апеляційної скарги сплачено судовий
збір та витрати на ІТЗ, колегія суддів
вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3
на користь Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«Приватбанк» судові витрати у розмірі
1324,75 грн. (803,17 грн. + 120 грн. + 401,58грн.).

Керуючись ст.ст. 88, 303, 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1
п.п. 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» задовольнити
частково.

Рішення Овідіопольського районного
суду Одеської області від 14 грудня 2011
року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким
позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк»
заборгованість за кредитним договором
№ ОDОVAU07100008 від 31.05.2007 року у розмірі
80316,88 грн..

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк» судові
витрати у розмірі 1324 грн.75 коп..

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення колегії судів набирає законної
сили з моменту проголошення.

Рішення колегії суддів може бути
оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня
проголошення до суду касаційної
інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області

І.А. Артеменко

П.М. Черевко

В.О. Суворов