Справа № 318/1324/14-ц
Номер провадження №6/318/32/2014
У Х В А Л А

"12" травня 2014
р.

м. Кам’янка-Дніпровська

Кам’янсько-Дніпровський районний суд
Запорізької області у складі:
головуючого – судді Васильченка В.В.,

розглянувши подання відділу державної
виконавчої служби
Кам’янсько-Дніпровського районного
управління юстиції Запорізької
області про тимчасове обмеження у
праві виїзду ОСОБА_1 за межі України,

ВСТАНОВИВ:

На виконанні у відділі державної
виконавчої служби
Кам’янсько-Дніпровського районного
управління юстиції Запорізької
області перебуває виконавче
провадження з примусового виконання
виконавчого листа № 2-729/2010 від 27.07.2010
року, виданого
Кам’янсько-Дніпровським районним
судом про стягнення з ОСОБА_1 18.11.1981р.н
на користь ОСОБА_2 21.10.1979р.н аліменти на
утримання ОСОБА_3 25. квітня 2007 р.н у
розмірі ? частки від усіх видів
заробітку (доходів) але не менше
встановленого законом мінімуму
щомісячно, починаючи з 05.07.2010 року і до
досягнення дитиною повноліття.

Виконавче провадження відкрито 20.08.2010
року.

Заборгованість по аліментам, станом на
01.04.2014 року складає – 21254,38 грн.

Державний виконавець вказує, що ним
було вжито всіх необхіднних заходів
для примусового виконання рішення, але
боржник ОСОБА_1 ухиляється від
виконання зобов’язань, покладених на
нього судом.

У судове засідання державний
виконавець не з’явився, надіслав до
суду заяву в якій просив суд розглянути
подання без участі представника
відділу, подання підтримав у повному
обсязі. Неявка держвиконавця не
перешкоджає розгляду подання.

Суд, перевіривши матеріали справи,
прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 14 ЦПК України
та ст. 124 Конституції України судові
рішення, що набрали законної сили,
обов'язкові для всіх органів державної
влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України.
Невиконання судового рішення є
підставою для відповідальності,
встановленої законом.

Примусове виконання рішень в Україні
покладається на Державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України. Умови і
порядок виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначає Закон України "Про
виконавче провадження".

За нормами ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

На підставі ч. 2 ст. 6 Закону України "Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України",
громадянинові України, який має
паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон у
випадках, коли діють неврегульовані
аліментні, договірні чи інші
невиконані зобов'язання, або він
ухиляється від виконання зобов'язань,
покладених на нього судовим рішенням -
до виконання зобов'язань.

Під час звернення до суду з поданням
про встановлення тимчасового
обмеження у праві виїзду за межі
України держвиконавцем, не подано до
суду опис документів виконавчого
провадження. На думку суду, особа, яка
має невиконані зобов’язання, не може
вважатися винною в ухиленні, поки не
буде доведено протилежне. Відповідно
до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність
умислу та обставини, які є предметом
посилання суб’єкта подання про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України як на підставу його вимог,
підлягають доведенню. Зокрема,
задоволення такого подання можливе
лише за умови «доведення факту
ухилення боржника від виконання
зобов’язання». Оскільки відповідно до
ч. 2 ст. 3771 ЦПК згадане подання
розглядається судом негайно, без
виклику чи повідомлення сторін та
інших заінтересованих осіб, за участю
держвиконавця, то саме на останнього
покладається тягар доказування. Тим
паче, що особа, стосовно обмеження
права якої внесено подання, фактично
позбавлена можливості довести суду, що
нею було вжито усіх залежних від неї
заходів щодо належного виконання
зобов’язання. У зв’язку з чим суду
належить з’ясувати, чи дійсно особа
свідомо не виконувала зобов’язань у
повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх
зобов’язань є оціночним поняттям ї їх
невиконання може бути зумовлене
об’єктивними причинами, наприклад,
внаслідок відсутності майна, роботи,
незадовільного фінансового стану,
тривалого відрядження, важкої хвороби
тощо. Однак воно може мати й принципово
інше походження, суб’єктивне, коли
боржник свідомо ухиляється від
виконання – має змогу виконати
зобов’язання в повному обсязі або
частково, але не робить цього без
поважних причин. Саме невиконання
боржником самостійно зобов’язань
протягом строку, про що вказує
держвиконавець у постанові про
відкриття виконавчого провадження, не
може свідчити про ухилення боржника
від виконання покладених на нього
рішенням обов’язків. На момент
звернення до суду з поданням факт
ухилення боржника від виконання
зобов’язань, покладених на нього
рішенням, повинен вже відбутися і бути
об’єктивно наявним та вбачатися з
матеріалів виконавчого провадження.

Держвиконавець, звертаючись з поданням
про тимчасове обмеження права боржника
на виїзд за межі України, направив до
суду подання, копію постанови про
відкриття провадження та копії
виконавчих документів серед яких
відсутні докази на підтвердження факту
повідомлення боржника про відкриття
виконавчого провадження. ухилення
боржника від виконання своїх боргових
зобов’язань, а також відсутні
відомості про обізнаність останнього
щодо суми заборгованості. Так серед
матеріалів доданих до подання
державного виконавця містяться
виклики державного виконаця, але
відсутні докази того, що боржник їх
отримував.

Таким чином суд приходить до висновку,
що держвиконавцем не надано доказів,
які свідчили б про те, що боржник
ухиляється від виконання зобов’язань,
покладених на нього судом. а отже
подання задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 14, 377-1 ЦПК України, ст. 124
Конституції України, суд,

УХВАЛИВ:

Подання відділу державної виконавчої
служби Кам’янсько-Дніпровського
районного управління юстиції
Запорізької області про тимчасове
обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі
України залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через
Кам’янсько-Дніпровський районний суд
Запорізької області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом п’яти
днів з дня її проголошення. У разі якщо
ухвалу було постановлено без участі
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом п’яти днів з
дня отримання копії ухвали.

Суддя

В.В.
Васильченко