Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 липня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Джуги С.Д.,

суддів - Кеміня М.П.,Чужі Ю.Г.

при секретарі: Гаврилко В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 15 травня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
боргу за договором позики, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2007 року ОСОБА_2 звернувся до
Ужгородського міськрайонного суду із
позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про
стягнення боргу за договором позики.

Позов обґрунтовував тим, що 01.08.1999 року
ОСОБА_5 позичив від нього 20 700 доларів
США, про що свідчить власноручно
написана ним розписка.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, а
відповідачі є його спадкоємцями.

Протягом одного місяця після смерті
ОСОБА_5 він пред'явив відповідачам
претензію про повернення коштів на що
ОСОБА_3 погодилася та попросила надати
їй можливість повернути суму частками.

Так, 22.01.2002 року ОСОБА_3 повернула йому 500
доларів США, 17.11.2004 року - 600 доларів США,
27.10.2005 року ще 500 доларів США.

Після уточнення позовних вимог просив
суд стягнути з відповідачів суму боргу,
інфляційні втрати та 3 проценти річних
за час прострочення.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 19.11.2009 року даний позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4
та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 62 769,32 грн.
основного боргу, 17 134,03 грн. - 3% річних та
100 226 грн. інфляційних втрат.

Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 13.03.2012 року
змінено рішення суду першої інстанції.
Стягнуто з відповідачів солідарно на
користь позивача 75 490,96 грн. боргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 24.10.2012 року
зазначені судові рішення скасовано, а
справу передано на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового судового розгляду
15.10.2013р. позивач ОСОБА_2 подав заяву про
збільшення, в якій просив стягнути з
відповідачів на його користь
заборгованість в загальній сумі 447838,28
грн. (а.с.21-22 т.2)

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 15.05.2014 року у задоволенні
позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про
стягнення боргу за договором позики -
відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати та постановити
нове рішення про задоволення позову,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема вказує на те, що суд встановив,
що він в жовтні 2001 року звернувся до
відповідачів з претензією про
повернення боргу, а далі в цьому ж
рішення вказав, що він звернувся лише
восени 2007 року та втратив право вимоги
на підставі ст. 557 ЦК УРСР. Звертає увагу
на те, що вказана норма не встановлює
вимоги до форми такої претензії, а тому
вона може пред'являтися в усній формі,
що ним і було зроблено, можуть
підтвердити свідки. Також посилається
на те, що суд після смерті відповідача
ОСОБА_4 не з'ясував його спадкоємців для
подальшого їх залучення до участі у
справі.

Ухвалою апеляційного суду
Закарпатської області від 11.07.2014 року
замінено по даній цивільній справі
відповідача ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2, на його правонаступника
ОСОБА_3

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, їх
представників, перевіривши матеріали
справи і обговоривши підстави
апеляційної скарги, вважає що вона
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Частиною 4 ст. 338 ЦПК України
передбачено, що висновки і мотиви, з
яких скасовані рішення є обов'язковими
для суду першої чи апеляційної
інстанції при новому розгляді справи.

Встановлено, що 01.05.1999 року між ОСОБА_2
та ОСОБА_5 було укладено договір позики,
згідно якого ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_2
грошові кошти в сумі 20 700 доларів США,
які зобов'язався повернути з
урахуванням щомісячних відсотків у
розмірі 1000 доларів США, що
підтверджується відповідною розпискою
(т.1 а.с.96).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Згідно ст. 557 ЦК УРСР кредитори
спадкодавця вправі протягом шести
місяців з дня відкриття спадщини
пред'явити свої претензії спадкоємцям,
які прийняли спадщину, або виконавцеві
заповіту за місцем відкриття спадщини.
При відсутності зазначених осіб
претензія може бути в той же строк
пред'явлена в державну нотаріальну
контору за місцем відкриття спадщини.

Претензії пред'являються незалежно від
строку настання права вимоги.

Недодержання правил, передбачених цією
статтею, тягне за собою втрату
кредиторами належних їм прав на вимоги.

Строк для пред'явлення претензій
кредитора спадкодавця до спадкоємців
продовженню не підлягає.

Позивач зазначає, що у жовтні 2001 року
він звернувся до дружини позичальника
з претензією про повернення боргу і
22.01.2002 року ОСОБА_3 повернула йому 500
доларів США, 17.11.2004 року - 600 доларів США,
27.10.2005 року ще 500 доларів США, всього
ОСОБА_3 було повернуто 1600 доларів США,
про що на зворотній стороні розписки
позивачем ОСОБА_2 було зроблено
відповідні відмітки.

Відповідачка ОСОБА_3 дані обставини
категорично заперечує, а відтак, згідно
приписів ст.ст. 10, 60 ЦПК України,
обов'язок доведення факту звернення
кредитора на протязі 6 місяців до
спадкоємців боржника покладається
саме на позивача.

Колегія суддів констатує, що саме по
собі зазначення кредитором на
зворотній стороні боргового документа
про часткове виконання відповідачкою,
як боржника, грошових зобов'язань
останнього не може свідчити про
прийняття виконання. Відповідно до ст.
545 ЦК України обов'язком кредитора в
такому випадку є видача відповідної
розписки боржнику. Такі односторонні
дії ОСОБА_2 не є підтвердженням факту
пред'явленням ним претензії
відповідачці у жовтні 2001 року чи
визнання нею боргу.

Тобто твердження позивача про
пред'явлення ним протягом
шестимісячного строку претензій до
спадкоємців боржника на підтверджено
жодними належними та допустимими
доказами.

При цьому колегія суддів не може взяти
до уваги посилання апелянта на те, що
претензія ним пред'являлася усно про що
можуть підтвердити свідки ОСОБА_6 та
ОСОБА_7, оскільки позивач не ставив
питання про допит даних свідків в суді
першої інстанції та всупереч приписів
ч.2 ст. 303 не зазначив якихось поважних
причин які б перешкоджали йому це
зробити.

За таких обставин справа розглядається
на підстав наявних у ній матеріалів з
яких слідує, що позивачем не доведено
належним та допустимим доказами
пред'явлення ним протягом
шестимісячного строку претензій до
спадкоємців боржника, а тому для
задоволення позову відсутні підстави.

Разом з тим колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги про
суперечливість висновків суду першої
інстанції заслуговують на увагу.

Так, дійсно в мотивувальній частині суд
зазначив, що позивач в жовтні 2001 року
звернувся до відповідачів з претензією
про повернення боргу, а далі по тексту в
цьому ж рішення вказав, що позивач
звернувся лише восени 2007 року.

Колегія суддів констатує, що посилання
суду на факт звернення позивача з
претензією до спадкоємців боржника в
жовтні 2001 року є помилковим, так як
вказане є лише твердженням позивача з
посиланням на зворотній бік розписки,
що як уже було вищевказано не свідчить
про дотримання кредитором приписів ст.
557 ЦК УРСР. Насправді матеріалами
справи лише достеменно підтверджено
пред'явлення кредитором претензії до
спадкоємців боржника у листопаді 2007
року, шляхом пред'явлення даного
позову.

Таким чином, хоча суд і допустив
суперечності в своєму рішенні, однак це
не спростовує ту обставину, що
позивачем не доведено факту
пред'явлення ним протягом
шестимісячного строку претензій до
спадкоємців боржника.

Разом з тим суд першої інстанції при
ухваленні даного рішення допустив
порушення норм процесуального права,
та ухвалив рішення щодо померлого на
час ухвалення ним рішення відповідача
ОСОБА_4, цивільна правоздатність якої
припинилася у момент його смерті (ч.4
ст.25 ЦК України), що в свою чергу у
відповідності до вимог п.4 ч.1 ст.309 ЦПК
України є підставою для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення по справі нового рішення.

Так згідно до свідоцтва про смерть
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.2 а.с.18), а
суд постановив рішення 15 травня 2014
року.

Як уже було вище зазначено апеляційний
суд в порядку ст. 37 ЦПК України здійснив
процесуально правонаступництво у
зв'язку із смертю фізичної особи та з
врахуванням того, що спірні
правовідносини допускають
правонаступництво. При цьому, оскільки
померлий відповідач ОСОБА_4 був
замінений на його правонаступника яким
є інший відповідач ОСОБА_3, то фактично
по даній справі залишився лише один
відповідач стосовно якого вона і
розглянута апеляційним судом.

В зв'язку з тим, що судом ухвалено
рішення відносно особи, яка на час
ухвалення рішення померла таке рішення
суду підлягає скасуванню із ухваленням
нового рішення із врахуванням
фактичних обставин справи
встановлених в суді першої інстанції,
та здійснення судом апеляційної
інстанції процесуального
правонаступництва.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 15 травня 2014 року скасувати та
ухвалити по даній справі нове рішення,
яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення боргу за
договором позики - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, після чого
протягом двадцяти днів може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до суду касаційної
інстанції

Суддя-доповідач

Судді