АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц/791/1907/14
інстанції Постол В.С.
Доповідач: Орловська Н.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року липня місяця 01 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого: Орловської
Н.В.

Суддів: Майданіка
В.В.

Кутурланової О.В.

при секретарі: Гончар К.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2,
діючого від імені ОСОБА_3 на рішення
Генічеського районного суду
Херсонської області від 09 червня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Генічеського державного бюро
технічної інвентаризації про визнання
права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И Л А:

10 травня 2011 року ОСОБА_4 звернулась до
суду із позовом до Генічеського
державного бюро технічної
інвентаризації про визнання права
власності на новостворений об'єкт
нерухомого майна, посилаючись на те, що
на підставі договору дарування від 1996
року їй належить житловий будинок
літ.А з господарськими спорудами по
АДРЕСА_1, що становить 2/5 частини від
домоволодіння. Власниками іншого
будинку літ.Б з господарськими
спорудами, що становить 3/5 частин, є
ОСОБА_3 і ОСОБА_5. Зазначені будівлі
знаходились на спільній земельній
ділянці площею 0,0999 га.

Оскільки належний їй будинок був
непридатний для використання за
призначенням, за погодженням сусідів
вона знесла його та побудувала на цьому
місці новий будинок літ.А загальною
площею 783,0 кв.м., вбиральню літ.Б,
споруди № 1-6.

У жовтні 2010 року звернулась до
Генічеського ДБТІ з питанням про
оформлення права власності на
збудований будинок та споруди, але їй
було відмовлено.

Просила, в порядку ст.376 ЦК України,
визнати за нею право власності на
житловий будинок літ.А загальною
площею 783,0 кв.м. вбиральню літ. «Б»,
споруди № 1-6 розміщені за адресою:
АДРЕСА_1 та зобов'язати Генічеське бюро
технічної інвентаризації
зареєструвати право власності на
нерухоме майно.

Рішенням Генічеського районного суду
Херсонської області від 09 червня 2011
року позовні вимоги задоволені.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, діючи від
імені ОСОБА_3, просить рішення суду
першої інстанції скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, та неправильне застосування
норм матеріального права. А саме
зазначив, що визнавши за позивачем
право власності на спірне
домоволодіння суд порушив права ОСОБА_3
та ОСОБА_5, як співвласників спірного
домоволодіння, де позивачу належало 2/5
частин, а ОСОБА_7 3/5 частин. Не залучив їх
до участі у справі, хоча питання про
визнання права власності на будинок та
споруди повинно було розглядатись за
участю всіх співвласників
домоволодіння.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність рішення суду в межах
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
спірне домоволодіння за адресою:
АДРЕСА_1, належало на праві спільної
часткової власності ОСОБА_4 з часткою
2/5, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 з часткою 3/5.

Згідно рішення Генічеської міської
ради №995 від 24.06.2009р. ОСОБА_4 надано
дозвіл на розробку технічної
документації із землеустрою щодо
складання державного акту на право
власності на земельну ділянку площею 665
кв.м. по АДРЕСА_1 для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд.

Рішенням Генічеської міської ради від
20.08.2009р. № 329 позивачу надано
містобудівні умови та обмеження
забудови зазначеної земельної ділянки.

Згідно даних технічного паспорту на
житловий будинок, складеного
Генічеським ДБТІ 25.10.2010р., ОСОБА_4 на
земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1,
в 2007 році побудований житловий будинок
загальною площею 783 кв.м. Вбиральня та
споруди № 1-6 побудовані в 1997 році.(а.с.14)

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції, керуючись положенням
положення ст.376 ЦК України визначив, що
визнання права власності на збудовані
ОСОБА_4 будинок та господарські споруди
не порушує прав і інтересів третіх
осіб.

Проте такого висновку суд дійшов з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважається
самочинним будівництвом якщо
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи чи належно затверджений проект,
або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

Згідно ч.2 ст.331 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва. Якщо договором
або законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації, коли ж право
власності на нерухоме майно відповідно
до Закону підлягає державній
реєстрації - право власності виникає з
моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст.182 ЦК України
порядок проведення державної
реєстрації прав на нерухомість
встановлюється законом. До прийняття
такого Закону реєстрація здійснюється
у відповідності до Тимчасового
положення про порядок реєстрації прав
власності на нерухоме майно,
затвердженим наказом Міністерства
юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5,
відповідно до положень п. 1.6
обов'язковою умовою для оформлення
державної реєстрації права власності
на закінчене будівництво нерухомого
майна є прийняття його в експлуатацію у
встановленому законом порядку.

Згідно п.1 Порядку прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України № 1243 від 22
вересня 2004 року з наступними змінами,
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів полягає у
підтверджені державними приймальними
комісіями готовності до експлуатації
нового будівництва, інженерних мереж
та споруд, їх інженерно-технічним
оснащенням відповідно до проектної
документації, нормативних вимог,
вихідних даних на проектування.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про
основи містобудування" спори з питань
містобудування вирішуються радами,
інспекціями державного будівельного
архітектурного контролю у межах їх
повноважень, а також судом відповідно
до законодавства.

За загальним правилом, відповідно
до вимог ч.1 ст. 15 ЦК України, ч.1 ст. 3
ЦПК України, кожна особа має право на
захист свого цивільного права лише в
разі його порушення, невизнання або
оспорювання, а тому звернення до суду з
позовом про визнання права власності
на самочине будівництво має
здійснюватись за наявності данних про
те, що порушене питання було предметом
розгляду компетентного державного
органу, рішення якого чи його
відсутність дають підстави вважати про
наявність спору про право.

Проте матеріали справи не містять
будь-яких відомостей щодо звернення
позивача до компетентного державного
органу про прийняття забудови до
експлуатації.

Враховуючи, що законодавством
встановлений порядок набуття права
власності на нерухоме майно, та
зважаючи на те, що матеріали справи не
містять даних щодо виконання позивачем
вимог закону щодо зведення нерухомого
майна, здачі в експлуатацію спірного
об'єкта і його державної реєстрації у
відповідності до вимог ст. 182 ЦК
України, передбачені ч.5 ст. 376 та ст.392
ЦК України умови та підстави для
визнання за позивачем права власності
відсутні.

За відсутності відмови у такому
прийнятті немає підстав вважати, що
право позивачки було порушене і що воно
підлягає захисту.

Крім того, визнаючи за позивачем право
власності на зведений об'єкт
самочинного будівництва суд першої
інстанції не з'ясував чи порушуються
права співвласників спірного
домоволодіння ОСОБА_7 і ОСОБА_5, не
залучив їх до участі у справі. А також
не звернув уваги на те, що Генічеське
ДБТІ не наділене повноваженнями
прийняття в експлуатацію
новоствореного об'єкта забудови, не є
користувачем земельної ділянки,
зайнятої зазначеною спорудою і є
неналежним відповідачем по справі.

На вищезазначене суд першої інстанції
уваги не звернув і тому постановив
незаконне рішення, яке підлягає
скасуванню з постановленням нового про
відмову у задоволенні позову ОСОБА_4,
заявленого до Генічеського ДБТІ.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, діючого
від імені ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Генічеського районного
суду Херсонської області від 09 червня
2011 року скасувати і ухвалити нове
рішення.

У задоволені позовних вимог
ОСОБА_4 до Генічеського державного бюро
технічної інвентаризації про визнання
права власності на новостворений
об'єкт нерухомого майна - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 599,96
грн.

Рішення суду апеляційної
інстанції набирає чинності негайно з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: