Номер провадження: 22-ц/785/3549/14
Головуючий у першій інстанції Шенцева
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області в
складі:

головуючого - Громіка Р.Д.

суддів - Парапана В.Ф.,
Драгомерецького М.М.

при секретарі - Волчанському
О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 10 лютого 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна подружжя, за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного
майна подружжя, за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про
стягнення боргу,

встановила:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду
із вказаними позовними вимогами,
вказавши, що за час перебування у шлюбі
з ОСОБА_2 було набуто спільне сумісне
майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 та
квартира АДРЕСА_3. На даний час шлюб між
сторонами розірваний, а тому позивачка
звернулась до суду з позовом про поділ
спільного майна подружжя. Також
позивачка зазначає, що спірні квартири
знаходяться в користування
відповідача, він перешкоджає їй в
користуванні спільним майном і не
пускає її до квартир.

ОСОБА_3 просила визнати за нею
право власності на квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 147,8 кв.м., визнати за
ОСОБА_2 право власності на квартиру
АДРЕСА_3, загальною площею 137,2 кв.м.,
зобов'язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_3
перешкоди у користуванні квартирою
АДРЕСА_1, виселити ОСОБА_2 із квартири
АДРЕСА_1, вселити її в квартиру АДРЕСА_1.
Позовну заяву ОСОБА_2 позивачка не
визнала, просила відмовити у
задоволенні його позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 позов ОСОБА_3 не
визнав. Заявив позов, в якому зазначив,
що спільним сумісним майном подружжя є
лише квартира АДРЕСА_1, а квартира
АДРЕСА_3 є особистим майном ОСОБА_5, тому
вона не підлягає поділу між ним та
ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_2 просив
поділити між ним та ОСОБА_3 в рівних
частках квартиру АДРЕСА_1.

Позовну заяву ОСОБА_4 відповідач
ОСОБА_2 визнав у повному обсязі.

ОСОБА_4 звернувся до суду із
позовом про стягнення з ОСОБА_2 суми
боргу. Свої вимоги ОСОБА_4 обґрунтовує
тим, що ОСОБА_2 позичив у нього грошові
кошти в сумі 30 000 доларів США. На вимогу
ОСОБА_4 ОСОБА_2 позичені грошові кошти
йому не повернув.

ОСОБА_4 просив суд стягнути з
ОСОБА_2 на свою користь 239535 гривень в
якості погашення заборгованості, а
також просив стягнути з відповідача на
його користь три відсотки річних від
простроченої суми, судові витрати та
витрати на допомогу адвоката.

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про поділ спільного майна ОСОБА_4 не
визнав, позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про поділ спільного майна ОСОБА_4
визнав у повному обсязі та просив суд
її задовольнити.

Рішенням суду позов ОСОБА_3 був
задоволений частково. Розділено
спільне сумісне майно ОСОБА_3 та ОСОБА_2
наступним чином:

- визнано за ОСОБА_3 право
власності на квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 147,8 кв.м..

- визнано за ОСОБА_2 право
власності на квартиру АДРЕСА_3,
загальною площею 137,2 кв.м.

Виселено ОСОБА_2 із квартири
АДРЕСА_1.

Вселено ОСОБА_3 в квартиру
АДРЕСА_1.

У задоволенні позовної заяви
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна
подружжя відмовлено.

Позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
третя особа - ОСОБА_3 про стягнення суми
боргу задоволена частково, було
стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
заборгованість у сумі 239 535,00 (двісті
тридцять дев'ять тисяч п'ятсот тридцять
п'ять) гривень, три відсотки річних у
сумі 16 990,00 (шістнадцять тисяч дев'ятсот
дев'яносто) гривень, а також суму
понесених судових витрат у розмірі 2395,35
гривень.

Не погодившись з вказаним
рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу в якій просить скасувати це
рішення в частині задоволення позовних
вимог ОСОБА_3, та постановити в цій
частині нове рішення, яким в
задоволенні її позовних вимог
відмовити, посилаючись при цьому на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, доводи
скарг, судова колегія дійшла висновку,
що апеляційна скарга позивача підлягає
задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Як роз'яснив Пленум Верховного
Суду України в п.2 постанови від 18
грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення
у цивільній справі», рішення є законним
тоді, коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства відповідно до
статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми. Обґрунтованим визнається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Судом першої інстанції правильно
були встановлені наступні обставини.

15.10.1999 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2
був зареєстрований шлюб в Третьому
Приморському відділі державної
реєстрації актів цивільного стану
Одеського міського управління юстиції,
про що був зроблений актовий запис №422.

Від шлюбу у позивачки та
відповідача є двоє неповнолітніх дітей
- ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить
свідоцтво про народження серії НОМЕР_1,
видане 26.02.2000 року Відділом реєстрації
актів громадянського стану
Центральної районної адміністрації
виконавчого комітету Одеської міської
ради та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, про що
свідчить свідоцтво про народження
серії НОМЕР_2, видане 24.10.2006 року Третім
відділом реєстрації актів цивільного
стану Приморського районного
управління юстиції міста Одеси.

Рішенням Приморського районного
суду міста Одеси від 24.01.2012 року по
цивільній справі № 2/1522/12219/11 було
розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2

За час перебування у шлюбі
позивачем та відповідачем було набуто
спільне майно, але згоди на його поділ
між собою сторонами по справі не
досягнуто.

В той же час суд першої інстанції,
задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3,
послався на наступні обставини, які на
думку колегії суддів не відповідають
обставинам справи.

Так, суд вказав, що за час
сімейного життя подружжям було набуто
спільне майно, яке є предметом даного
спору:

Квартира АДРЕСА_1, загальною
площею 147,8 кв.м., яка зареєстрована на
ім'я ОСОБА_3 на підставі рішення
Приморського районного суду міста
Одеси від 11.09.2007 року по справі № 2-6976/07,
що підтверджується витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно від 18.02.2008 року.

Вказана квартира була придбана за
рахунок грошових коштів, які були
позичені ОСОБА_3 її батьком ОСОБА_9. Як
вбачається з її розписки від 26.09.2007
року, ОСОБА_3 позичила у свого батька
грошову суму в розмірі 185658,00 гривень
для покриття видатків, пов'язаних з
поліпшенням житлових умов,
реконструкцією і приведенням в
належний технічний стан квартири
АДРЕСА_1.

На такі ж цілі були позичені
позивачкою ще 156586,00 гривень, що
встановлено розпискою від 27.04.2007 року
та 122357,00 гривень - розписка від 11.08.2006
року.

Дані обставини підтверджуються
рішенням Приморського районного суду
міста Одеси від 11 вересня 2007 року по
справі № 2-6976/07 за позовом ОСОБА_3 до
Одеської міської ради, Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю м. Одеси про усунення
порушення та визнання права власності.
В зазначеному рішенні, яке набрало
чинності 24.09.2007 року, судом встановлено,
що ОСОБА_3, для поліпшення житлових умов
та приведення у задовільний технічний
стан горищного приміщення, з
залученням відповідних спеціалістів,
здійснила реконструкцію квартири
АДРЕСА_1 із збільшенням площі з 50,0 кв.м.
до 147,8 кв.м. В даному рішенні не
встановлювались обставини щодо
виконання реконструкції ОСОБА_2 або за
рахунок його грошових коштів.

Рішенням Приморського районного
суду міста Одеси від 01.04.2013 року по
цивільній справі № 24997/12 за позовом
ОСОБА_9 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,
стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9
грошову суму в розмірі 808 620,90 (вісімсот
вісім тисяч шістсот двадцять гривень 90
копійок) на підставі вищезазначених
розписок від 26.09.2007 року, 27.04.2007 року та
від 11.08.2006 року. Дане рішення суду
залишено в силі ухвалою Апеляційного
суду Одеської області від 18.06.2013 року та
набрало чинності.

Згідно до вимог ч.3 ст.61 ЦПК
України, обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Таким чином, особисто ОСОБА_3
зобов'язана буде повернути ОСОБА_9
грошові кошти, які були витрачені нею
на спільне майно подружжя.

Квартира АДРЕСА_3, загальною
площею 137,2 кв.м., яка зареєстрована на
ім'я ОСОБА_2 на підставі договору
купівлі-продажу від 07.11.2006 року,
посвідченого ОСОБА_11, приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу, зареєстрованого
в реєстрі за № 6012, що підтверджується
витягом про реєстрацію права власності
на нерухоме майно від 18.01.2007 року.

Дана квартира була придбана за
рахунок грошових коштів подружжя.

Твердження ОСОБА_2 стосовно того,
що дана квартира була придбана за
рахунок грошових коштів ОСОБА_5 і
належить лише йому, судом не
приймаються до уваги, виходячи з
наступного. Покупцем в договорі
купівлі-продажу зазначений лише
ОСОБА_2. Факт визнання ОСОБА_2 боргу
перед ОСОБА_5 не є підставою для
виникнення у ОСОБА_5 права власності на
спірну квартиру.

Крім того, в договорі
купівлі-продажу зазначено, що ОСОБА_2
сплатив за квартиру АДРЕСА_3 грошову
суму в розмірі 24 700 (двадцять чотири
тисячі сімсот) гривень, а не суму
грошових коштів, яку він позичив у
ОСОБА_5 У зв'язку з цим доводи
відповідача про те, що спірна квартира
не є об'єктом права спільної сумісної
власності, а є особистим майном ОСОБА_5,
судом не приймається до уваги.

Рішенням Малиновського районного
суду міста Одеси від 11.04.2013 року по
справі № 521/5007/13-ц за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики, яке залишено в силі
ухвалою Апешляційного суду Одеської
області від 14.01.2014 року, ОСОБА_5 було
відмовлено у стягненні з ОСОБА_2, у
зв'язку з тим, що між сторонами виникли
правовідносини, що випливають із
договору доручення, а не із договору
позики. У зв'язку з цим доводи ОСОБА_2 є
безпідставними та необґрунтованими.

Як вбачається з площі вказаних
квартир, вони приблизно однакові, тому
вартість спірних квартир також є
фактично рівною. Дана обставина також
визнається і відповідачем ОСОБА_2, що
підтверджується його позовною заявою
про поділ спільного майна, в якій він
оцінює квартиру на Лермонтовському
провулку в сумі 1288000,00 гривень, а
квартиру на вулиці Бреуса в сумі 1127000,00
гривень. Така вартість квартир
сторонами не оспорювалась та
визнавалась.

Заочним рішенням Приморського
районного суду міста Одеси від 28.01.2014
року по цивільній справі № 522/3475/13-ц
визначено місце проживання
неповнолітнього ОСОБА_7 разом із
матір'ю - ОСОБА_3, а також встановлено, що
ОСОБА_6 постійно проживає разом із
матір'ю - ОСОБА_3. Доказів того, що ОСОБА_2
сплачує ОСОБА_3 аліменти на утримання
дітей, сторонами суду не надано.

З урахуванням того, що з ОСОБА_3
постійно проживають обоє дітей
подружжя, а також з урахуванням того, що
квартира АДРЕСА_1 була придбана за
грошові кошти, які позивачці позичив її
батько ОСОБА_9 і які вона зобов'язана
йому повернути, що підтверджується
рішенням суду, суд вважав можливим
виділити їй у власність зазначену
квартиру, а квартиру АДРЕСА_3 виділити
відповідачу ОСОБА_2

Такий спосіб розділити спірні
квартири, на думку суду першої
інстанції, є найбільш справедливим та
об'єктивним і таким, що не порушує права
та інтереси жодного із подружжя, з
урахуванням всіх обставин справи.

В спірній квартирі АДРЕСА_1, яку
ОСОБА_3 просить виділити їй, на даний
час проживає відповідач ОСОБА_2, що він
підтвердив у судовому засіданні.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_3
щодо поділу спільного майна подружжя
підлягають задоволенню, суд вважав
можливим задовольнити також її вимоги
виселення та вселення.

Колегія суддів вважає, що такі
висновки суду першої інстанції не
відповідають дійсним обставинам
справи та є необґрунтованими.

Так, виходячи з наданих сторонами
доказів та матеріалів справи
вбачається, що на день винесення
оскарженого рішення суду вказані
об'єкти нерухомості не могли бути
предметом спору так як фактично такого
нерухомого майна як об'єкту спільного
майна подружжя не було в наявності.

Так, дійсно, в період шлюбу,
26.03.2004р. була придбана спірна квартира
АДРЕСА_1, загальною площею 50,0 кв.м.

Сторонами по справі була
перебудована (реконструйована) дана
квартира, добудовані нові приміщення, в
результаті чого значно збільшилася
загальна площа квартири.

На підставі рішення Приморського
райсуду м. Одеси від 11.09.2007р. за ОСОБА_3
(нині ОСОБА_3) було визнано право
власності на квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 147,8 кв.м.

Вказане рішення було скасовано
рішенням Апеляційного суду Одеської
області від 18.02.2014р., у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 про визнання
права власності на цю квартиру було
відмовлено.

Для того, щоб провести розподіл
вказаної спірної квартири між
подружжям, необхідно спершу або
привести її в попередній стан, або
узаконити у відповідності до чинного
законодавства проведену реконструкцію
та з'ясувати дійсну вартість вказаного
нерухомого майна.

Цього зроблено не було, тому суд
апеляційної інстанції позбавлений
можливості прийняти рішення щодо
розподілу квартири АДРЕСА_1.

Що стосується іншого спірного
нерухомого майна подружжя - а саме
квартири АДРЕСА_3, то відповідно до
рішення Малиновського райсуду м. Одеси
від 11.09.2013р., копія якого була надана
ОСОБА_2, і з якої вбачається що воно
набрало чинності 21.09.2013р., власником
даної спірної квартири є ОСОБА_5, якого
не було залучено до розгляду справи
судом першої інстанції, так як спір між
подружжям стосується його прав та
обов'язків.

При наявності вказаних обставин
неможливо вирішити спір про поділ
спірного нерухомого майна подружжя,
тому рішення суду першої інстанції в
цій частині підлягає скасуванню з
винесенням нового рішення про відмову
в цій частині в позові ОСОБА_3

В частині відмови у задоволенні
іншої частини позовних вимог ОСОБА_3,
позовних вимог ОСОБА_2 та задоволення
позову ОСОБА_4 рішення суду першої
інстанції оскаржено не було, тому не
переглядалося судовою колегією.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309 ч.1 п.
1,3,4; ст.313-314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України
судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Приморського районного
суду м. Одеси від 10 лютого 2014 року
скасувати в частині задоволення
позовних вимог ОСОБА_3.

Постановити в цій частині нове
рішення, яким в задоволенні позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного
майна подружжя - відмовити.

Рішення вступає в законну силу з
моменту оголошення. На рішення може
бути подана касаційна скарга протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили рішення апеляційного суду.

Головуючий
Р.Д. Громік

Судді
М.М. Драгомерецький

В.Ф. Парапан