Номер провадження: 22-ц/785/2765/14
Головуючий у першій інстанції Матяш
Доповідач Суворов В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2014 року
м. Одеса

Судова колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області

в складі:

головуючого - Суворова В.О.

суддів - Черевко П.М.

- Сватаненко В.І.

при секретарі - Добряк Н.І.

за участю : ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника
органу опіки та піклування
Білгород-Дністровської районної
державної адміністрації - Михайлової
Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Одеської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 04 листопада 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, третя особа:
орган опіки та піклування Білгород -
Дністровської районної державної
адміністрації про позбавлення
батьківських прав в відношенні сина
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, -

ВСТАНОВИЛА:

27 червня 2012 року позивачка звернулась
до суду з позовом. Обґрунтовуючи свої
вимоги позивачка вказує, що відповідач
не займається вихованням та утриманням
дитини.

Відповідач позов не визнав, вказуючи,
що він не відмовляється від виховання
сина, періодично з ним бачиться та що
позивачка перешкоджає йому в
побаченнях з дитиною.

Рішенням суду першої інстанції від 04
листопада 2013 року в задоволенні
позовної заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 ставиться
питання про скасування рішення суду
першої інстанції в зв'язку з порушенням
норм матеріального і процесуального
права та ухвалення нового рішення, яким
просить задовольнити позов .

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність рішення суду в межах вимог
скаржника і доводів апеляційної
скарги, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60
ЦПК України.

У даному випадку особа, яка подала
позов про позбавлення батьківських
прав з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст.
164 СК України, повинна довести, що
відповідач ухиляється від виконання
своїх обов'язків по вихованню дитини. В
свою чергу батьки (один з батьків)
повинні довести, що вони належним чином
виконують свої батьківські обов'язки.

Позивачка в судовому засіданні
зазначила, що дитина проживає разом з
нею, відповідач мешкає окремо від
дитини, ухиляється від виховання своєї
дитини, не проявляє до неї ніякого
інтересу та не надає матеріальної
допомоги на її утримання. При цьому
позивачка вказує, що відповідач
тривалий час не сплачує аліменти, у
зв'язку з чим виникла заборгованість.

Пленум Верховного Суду України в п. п. 15,
16 постанови від 30 березня 2007 року № 3
"Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав"
роз'яснив, що позбавлення батьківських
прав (тобто прав на виховання дитини,
захист її інтересів, на відібрання
дитини в інших осіб, які незаконно їх
утримують та інше), що надані батькам до
досягнення дитиною повноліття і
ґрунтуються на факті спорідненості з
нею, є крайнім заходом впливу на осіб,
які не виконують батьківських
обов'язків, а тому питання про його
застосування слід вирішувати лише
після повного, всебічного, об'єктивного
з'ясування обставин справи, зокрема
ставлення батьків до дітей. Особи
можуть бути позбавлені батьківських
прав лише щодо дитини, яка не досягла
вісімнадцяти років, і тільки з підстав,
передбачених ст. 164 СК України. Ухилення
батьків від виконання своїх обов'язків
має місце, коли вони не піклуються про
фізичний і духовний розвиток дитини, її
навчання, підготовку до самостійного
життя, зокрема: не забезпечують
необхідного харчування, медичного
догляду, лікування дитини, що негативно
впливає на її фізичний розвиток як
складову виховання; не спілкуються з
дитиною в обсязі, необхідному для її
нормального самоусвідомлення, не
надають дитині доступу до культурних
та інших духовних цінностей; не
сприяють засвоєнню нею
загальновизнаних норм моралі; не
виявляють інтересу до її внутрішнього
світу; не створюють умов для отримання
нею освіти. Зазначені фактори, як кожен
окремо, так і в сукупності, можна
розцінювати як ухилення від виховання
дитини лише за умови винної поведінки
батьків, свідомого нехтування своїми
обов'язками.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
враховуючи роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України в
відповідності до ст. ст. 212 - 214 ЦПК
України взяв до уваги , що позивачкою не
надано безспірних доказів, які
свідчать про ухилення відповідача від
виконання своїх обов'язків щодо
виховання дитини, у чому полягає винна
поведінка відповідача, свідоме
нехтування ними своїми обов'язками.
Відмовляючи в позові суд першої
інстанції обґрунтовано врахував, що
батько бажає спілкуватися з дитиною та
виховувати її, те, що він 18 квітня 2012
року на день народження сина
відвідував його у школі та цікавиться
навчанням сина (а.с.27), купує йому одежу
та канцелярські речі (а.с.28), позитивно
характеризується (а.с24), те, що орган
місцевого самоврядування за місцем
проживання відповідача просить не
позбавляти його батьківських прав
(а.с.78,85), що відповідачем було сплачено
аліменти за квітень-березень 2013 року на
суму 1400 грн., а також , що до відповідача
не вживалися заходи реагування з
приводу ухилення від виконання
батьківських обов'язків.

Згідно з ч. 4 ст. 19 СК України при
розгляді судом спорів щодо участі
одного з батьків у вихованні дитини,
місця проживання дитини, позбавлення
та поновлення батьківських прав,
побачення з дитиною матері, батька, які
позбавлені батьківських прав,
відібрання дитини від особи, яка тримає
її у себе не на підставі закону або
рішення суду, управління батьками
майном дитини, скасування усиновлення
та визнання його недійсним
обов'язковою є участь органу опіки та
піклування.

Орган опіки та піклування подає суду
письмовий висновок щодо розв'язання
спору на підставі відомостей,
одержаних у результаті обстеження умов
проживання дитини, батьків, інших осіб,
які бажають проживати з дитиною, брати
участь у її вихованні, а також на
підставі інших документів, які
стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України).

Судовою колегією також при аналізі
доводів апеляційної скарги
приймається до уваги висновок органу
опіки та піклування
Білгород-Дністровської районної
державної адміністрації Одеської
області про недоцільність позбавлення
відповідача батьківських прав.

Таким чином, судова колегія вважає, що
суд ухвалюючи рішення вірно зазначив,
що у даному випадку відсутні підстави
для застосування крайнього заходу
впливу на особу , яка не виконує
батьківських обов'язків, у вигляді
позбавлення батьківських прав.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, ст.
ст. 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Одеської
області -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 04 листопада 2013 року - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської
області В.О.
Суворов

П.М. Черевко

В.І.
Сватаненко