Провадження №22-ц/784/1890/14
Суддя першої інстанції Черенкова Н.П.
Категорія - 54 Суддя -
доповідач апеляційного суду Самчишина
Ухвала

Іменем України

02 липня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Галущенка О.І.,

суддів: Локтіонової О.В.,
Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання
- Шпонарською О.Ю.,

за участю:

- позивача ОСОБА_2,

- представника відповідача -
Павленко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Центрального районного суду
м. Миколаєва від 17 січня 2014 року
ухвалене

за позовом

ОСОБА_2 до державного підприємства
"Дельта-Лоцман" (надалі - ДП
"Дельта-Лоцман"), треті особи без
самостійних вимог: ОСОБА_4, ОСОБА_5,
Управління Пенсійного фонду України в
Корабельному районі м. Миколаєва, про
визнання незаконними та скасування
наказів про накладання дисциплінарних
стягнень, поновлення на роботі,
зобов'язання провести звільнення з
інших підстав, стягнення
заборгованості по заробітній платі за
час вимушеного прогулу, перерахунок,
нарахування та виплату пенсії та
відшкодування моральної шкоди,

встановила:

02 жовтня 2013 року ОСОБА_2 пред'явив
до ДП "Дельта-Лоцман" зазначений позов,
який уточнював та обґрунтовував
наступним.

20 лютого 1998 року він прийнятий на
посаду головного спеціаліста ДП
"Дельта-Лоцман", а з 30 травня 2008 року був
переведений на тому ж підприємстві на
посаду начальника управління безпеки
судноплавства.

Наказом № 942-К від 24 жовтня 2011 року
його переведено з 26 жовтня 2011 року
начальником управління безпеки
судноплавства з розташуванням
робочого місця в м. Одеса. 02
липня 2013 року листом його повідомлено
про наступне вивільнення
за п. 1 ст. 40 КЗпП України з 01 жовтня 2013
року за скороченням посади.

Наказом № 727-к від 25 липня 2013 року
він був вперше притягнутий до
дисциплінарної відповідальності у
вигляді догани, у зв'язку з прогулом без
поважних причин, допущений 9 та 10 липня
2013 року, а наказом № 743-к від 29 серпня 2013
року його звільнено за п.4 ст.40 КЗпП
України, за прогул без поважних причин,
допущений 31 липня 2013 року.

Між тим, починаючи з 21 листопада
2011 року він жодного дня не перебував на
визначеному місці роботи в м. Одеса.

Такі рішення роботодавця про
притягнення до дисциплінарної
відповідальності, вважає прийнятими з
порушенням вимог діючого
законодавства, оскільки з вини
підприємства, яке не забезпечило його
пропуском за робочим місцем у м. Одеса,
він не був допущений до роботи.

Керівник підприємства йому
відмовив у звільненні за скороченням
штату з 21 листопада 2011 року,
тобто з часу не допуску до роботи.

Крім того, з 21 листопада 2011 року
йому не виплачувалася заробітна плата.

-2-

Протиправними діями відповідача,
йому завдано моральних страждань, що
виразилися в негативних емоціях та
хвилюваннях, підірву душевної
рівноваги, що призвело до погіршення
морального стану. Спричинену моральну
шкоду оцінює в 200 000 гривень.

Посилаючись на вказане, уточнюючи
позовні вимоги, ОСОБА_2 просив визнати
та відновити Конституційне право на
працю, поновити на роботі, визнати
такими, що не відповідають Конституції
України та законам України не
проведення звільнення за скороченням з
виданням наказу про це з моменту не
пропуску на підприємство з
21 листопада 2011 року та зобов'язати ДП
«Дельта - Лоцман» провести звільнення
за скороченням з 21 листопада 2011 року,
стягнути заборгованість по заробітній
платі за час вимушеного прогулу із
зазначенням часу по день надання
роботи; визнати незаконними та
скасувати накази про накладення
дисциплінарних стягнень, як такі, що
видані з порушенням порядку їх
застосування та відновлення роботи з
погашенням заборгованості по
заробітній платі з 2011 року до
поновлення на роботі та компенсувати
моральну шкоду в сумі 200 000 грн.

Водночас, позивач просив, у разі
відмови у задоволенні цих вимог,
зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Корабельному районі м.
Миколаєва провести перерахунок,
нарахування та виплату пенсії, як
непрацюючому інваліду, в розмірі
пенсії по старості з грудня 2011 року.

Відповідач проти позову
заперечував, посилаючись на законність
застосування дисциплінарних стягнень
до позивача та дотримання вимог
трудового законодавства.

Ухвалою Центрального районного
суду м. Миколаєва від 17 січня 2014 року
провадження у справі в частині
позовних вимог ОСОБА_2 про зобов'язання
Пенсійного фонду у Корабельному районі
м. Миколаєва провести перерахунок
нарахування та виплату пенсії, як
непрацюючому інваліду в розмірі пенсії
по старості з грудня 2011 року закрито на
підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Рішенням того ж суду від 17 січня
2014 року відмовлено в задоволенні
позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просив рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким задовольнити
вимоги позову в повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

В запереченнях на апеляційну
скаргу відповідач посилався на її
необґрунтованість.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з огляду на таке.

Суд першої інстанції, в межах
заявлених вимог, повно та всебічно
дослідив обставини справи, дав належну
оцінку доказам, які надали сторони, і
дійшов правильного висновку та
обґрунтовано виходив з того, що
притягнення позивача до
дисциплінарної відповідальності,
звільнення з роботи, проведено з
дотриманням встановленого законом
порядку, а тому його вимоги щодо
визнання незаконним та протиправним
наказів № 727 - к від 25 липня 2013
року та № 743-к від 29 серпня 2013 року,
відсторонення від роботи та поновлення
на роботі, є необґрунтованими.

Згідно зі ст.147 КЗпП України за
порушення трудової дисципліни до
працівника може бути застосовано
тільки один з таких заходів
стягнення, як догана або звільнення.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України
до застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення. За кожне порушення
трудової дисципліни може бути
застосовано лише одне дисциплінарне
стягнення.

При обранні виду стягнення
власник або уповноважений ним орган
повинен врахувати ступінь тяжкості
вчиненого проступку і заподіяну ним
шкоду, обставини, за яких вчинено
проступок, і попередню роботу
працівника. Стягнення оголошується в
наказі (розпорядженні) і
повідомляється працівникові під
розписку.

-3-

Пунктом 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України
передбачено, що працівник може бути
звільнений з роботи за прогул (в тому
числі відсутності на роботі більше
трьох годин протягом робочого часу),
допущений без поважних причин.

Вимогами ст. 43 КЗпП України
передбачено, що розірвання трудового
договору із зазначених підстав можливо
лише за попередньою згодою виборного
органу первинної профспілкової
організації, членом якої є працівник.
Звільнення погоджується з органом
профспілки, яка утворена і діє на
підприємстві, і членом якої є
працівник.

Частиною 7 цієї статті визначено,
що рішення органу первинної
профспілкової організації
(профспілкового представника) про
відмову в наданні згоди на розірвання
трудового договору повинно бути
обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні
немає обґрунтування відмови в наданні
згоди на розірвання трудового
договору, власник або уповноважений
ним орган має право звільнити
працівника без згоди виборного органу
первинної профспілкової організації
(профспілкового представника).

З матеріалів справи вбачається,
що з 20 лютого 1998 року ОСОБА_2 прийнятий
на посаду головного спеціаліста ДП
"Дельта-Лоцман", а з 30 травня 2008 року
переведений на тому ж підприємстві на
посаду начальника управління безпеки
судноплавства.

Наказом директора ДП "Дельта
-лоцман" № 575 від 22 серпня 2011 року з
метою збільшення ефективності
функціонування системи управління
безпекою в підрозділах підприємства,
безпеки судноплавства та на виконання
п. 6.7 Статуту підприємства визначено
місце розташування управління безпеки
судноплавства за адресою: м. Одеса вул.
Митна площа, 1.

Відповідно до письмової заяви
ОСОБА_2 від 21 жовтня 2011 року, позивач
погодився з розміщенням його робочого
місця в м. Одесі.

На підставі цієї заяви, наказом №
942-К від 24 жовтня 2011 року позивача
переведено з 26 жовтня 2011 року
начальником управління безпеки
судноплавства без зміни найменування
посади, зі збереженням посадового
окладу та режиму роботу з
розташуванням робочого місця в м. Одеса
Митна площа, 1 (а.с.63).

У зв'язку з переведенням, з 27
жовтня 2011 року ОСОБА_2 допущено до
виконання трудових обов'язків.

14 листопада 2011 року ДП
«Дельта-Лоцман» направило в бюро
пропусків за місцем роботи позивача
документи необхідні для видачі йому
перепустки (а.с.130).

Відповідач не відстороняв ОСОБА_2
від роботи та дій щодо його не допуску
до роботи не здійснював.

Між тим, починаючи з 21 листопада
2011 року ОСОБА_2 на робочому місці у
м. Одеса не з'являвся, пропусків не
отримував та на заяви відповідача, про
причини його відсутності на роботі, не
повідомляв.

Вказані обставини встановлені
рішенням Корабельного районного суду
м. Миколаєва від 18 жовтня
2012 року та рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 14 березня 2013
року за позовом ОСОБА_2 до ДП «Дельта -
Лоцман» про визнання незаконним наказу
та відсторонення від роботи, стягнення
заборгованості по заробітній платі,
витрат на відрядження, середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди (а.с. 81-93).

Згідно положень ст. 61 ЦПК України
зазначені обставини є преюдиціальними
фактами, а тому суд першої інстанції
вірно виходив з того, що вони не
підлягають доказуванню при розгляді
інших справ за участю тих самих осіб.

02 липня 2013 року листом позивача
повідомлено про наступне звільнення
за п. 1 ст. 40 КЗпП України з 01
жовтня 2013 року за скороченням його
посади (а.с.4).

10 липня 2013 року роботодавцем
виявлено, що ОСОБА_2 не перебував на
роботі у м. Одеса протягом робочого дня
09 та 10 липня 2013 року (з 08 год. 30 хв. до
17 год. 30 хв.), без поважних
причин, чим порушив трудову дисципліну.

-4-

Зазначене підтверджується
матеріалами справи, зокрема, табелями
використання робочого часу за липень
2013 року, повідомленням адміністрації з
безпеки судноплавства «Дельта -
Лоцман» ДП «Адміністрація морських
портів України» від 10 липня 2013 року,
актом від 10 липня 2013 року щодо
відсутності позивача на роботі у м.
Одеса, актом від 10 липня 2013 року
складеним комісією відповідача за
місцем проживання позивача про його
відмову у поясненні ним причин
відсутності на роботі (а.с. 114, 131-134).

У зв'язку з цим, наказом № 727-к від
25 липня 2013 року ОСОБА_2 було притягнуто
до дисциплінарної відповідальності у
вигляді догани, у зв'язку з прогулом без
поважних причин, допущених 9 та 10 липня
2013 року та по теперішній час (а.с.135 - 136).

Копію наказу позивач отримав 02
серпня 2013 року (а.с. 141 - 143).

Докази, які б підтверджували
поважність причин відсутності на
роботі, а також того, що не отримання
перепустки за місцем роботи у м. Одеса
перешкоджало виконувати трудові
обов'язки та знаходитися на роботі,
ОСОБА_2 суду не надав, хоча це згідно
ст. 60 ЦПК України, є його
обов'язком.

За такого, підстав вважати, що з
вини підприємства позивач не виконував
службових обов'язків та 09 і 10 липня 2013
року не перебував на роботі, на що він
посилався, не вбачається.

Дисциплінарне стягнення
застосоване адміністрацію
підприємства в межах одного місяця з
дня його виявлення, тому, для його
накладання, відсутність позивача на
роботі з 21 листопада 2011 року не має
правового значення.

Отже, суд першої інстанції дійшов
до обґрунтованого висновку, що
дисциплінарне стягнення у вигляді
догани, оголошено позивачу з
дотриманням вимог ст. 147-149 КЗпП України.

31 липня 2013 року роботодавцем
виявлено чергове порушення трудової
дисципліни ОСОБА_2, що полягало у його
прогулі без поважних причин, яке
допущене ним цього ж дня.

Зазначене підтверджується
матеріалами справи, зокрема, табелем
використання робочого часу за липень
2013 року, повідомленням адміністрації з
безпеки судноплавства «Дельта -
Лоцман» ДП «Адміністрація морських
портів України» від 31 липня 2013 року,
актом від 31 липня 2013 року щодо
відсутності позивача на роботі у м.
Одеса, журналом обліку входу /виходу
працівників на/за межі підприємства у
м. Одеса(а.с.114, 145-148).

Позивач відмовився від дачі
пояснень щодо причин його відсутності
на роботі 31 липня 2013 року, що
підтверджується актом складеними
працівниками підприємства (а.с.149).

Телеграма надіслана відповідачем
за місцем проживання позивача щодо
надання ним письмових пояснень та
документів з приводу причин
відсутності на роботі, залишена
позивачем без відповіді (а.с.153).

Враховуючи попередній захід
дисциплінарного впливу, керівник
підприємства звернувся з поданням до
виборного органу профспілки з питань
надання згоди на звільнення позивача
за прогул без поважних причин (а.с.158-160).

15 серпня 2013 року рішенням
профкому ППО ДП «Дельта - Лоцман»
відмовлено адміністрації підприємства
на розірвання трудового договору з
ОСОБА_2 (а.с.161-162, 211-215).

Відмовляючи в наданні згоди на
звільнення позивача профспілковий
орган не обґрунтував відмову
відповідно до вимог трудового
законодавства.

Так, профспілковий орган послався
на те, що ОСОБА_2 не перебував на роботі
з вини підприємства, оскільки
адміністрація не зверталася до
Одеського морського порту з проханням
оформити йому перепустку на територію
порту на 2013 рік. На звернення позивача 12
серпня 2013 року йому відмовлено у видачі
перепустки.

-5-

Між тим, з наданих сторонами
доказів не вбачається та профспілковим
органом не встановлено, що до серпня 2013
року, тобто до вчинення проступку,
позивач звертався до бюро перепусток
порту за отриманням пропуску, йому в
цьому було відмовлено, та не отримання
перепустки перешкоджало ОСОБА_2
знаходитися на роботі.

За такого, суд першої інстанції
вірно виходив з того, що вказане
рішення профспілкового органу
необґрунтовано, а тому надавало право
адміністрації підприємства розірвати
трудовий договір з позивачем, з
вказаних підстав, без згоди цього
органу.

Наказом виконуючого обов'язки
директора ДП «Дельта - Лоцман» ОСОБА_5 №
743-к від 29 серпня 2013 року позивача з 30
серпня 2013 року, без згоди профкому, було
звільнено за п. 4 ст. 40 КЗпП України, за
прогул без поважних причин, допущеного
31 липня 2013 року. 07 вересня 2013 року
позивач отримав вказаний наказ
(а.с.163-167).

Згідно п. 1.2 діючої посадової
інструкції № 03-02.1 начальника
управління безпеки судноплавства
призначення на посаду начальника цього
управління і його звільнення
здійснюється наказом директора
підприємства відповідно до
законодавства України про працю.

Наказом Міністерства
інфраструктури України № 95 - О від 12
червня 2013 року виконання
обов'язків директора ДП «Дельта -
Лоцман», на час звільнення позивача,
було покладено на ОСОБА_5

Тому звільнення позивача
проведено належною посадовою особою.
При цьому порушення норм Конституції
України, Європейської конвенції про
захист прав людини та основних свобод
та Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" не встановлено.

За таких обставин, висновки суду
першої інстанції про те, що відмова
профспілкового органу на звільнення
позивача є необґрунтованою та
звільнення позивача за п. 4 ст. 40 КЗпП
України відповідає закону, є вірним.

Як встановлено, в період з 21
листопада 2011 року по день звільнення
позивач мав можливість виконувати свої
службові обов'язки, оскільки
відповідно положень ст.
46 КЗпП України він не був відсторонений
від роботи, тому цей час не можна
вважати вимушеним прогулом.

Оскільки позовні вимоги щодо
стягнення з відповідача заробітної
плати за час вимушеного прогулу з 21
листопада 2011 року по дату винесення
рішення є похідними від вимог щодо
порушення трудових прав, пов'язаних з
відстороненням від роботи та
звільненням, то суд правильно визнав
їх також необґрунтованими.

Сам факт не бажання ОСОБА_2 з 21
листопада 2011 року виходити на роботу на
змінене робоче місце до м. Одеси не є
вимушеним прогулом.

За такого, суд вірно відмовив у
задоволенні вимог про стягнення з
відповідача на користь позивача
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу.

Враховуючи, що притягнення ОСОБА_2
до дисциплінарної відповідальності
визнано законним та права позивача при
цьому порушені не були, то підстав для
задоволення позову в частині
відшкодування моральної шкоди у суду
першої інстанції не було. Тому суд
вірно відмовив у задоволенні цих вимог.

До того ж, суд першої інстанції
обґрунтовано дійшов висновку та
відмовив у задоволенні вимог позивача,
за відсутності правових підстав, про
його звільнення за скороченням штату з
21 листопада 2011 року та зобов'язання ДП
«Дельта - Лоцман» провести звільнення з
цих підстав.

Інші доводи апеляційної скарги є
безпідставними та спростовуються
матеріалами справи.

Враховуючи викладене, колегія
суддів вважає, що рішення суду,
постановлено з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому відсутні підстави для його
скасування.

-6-

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити, а Центрального районного
суду м. Миколаєва від 17 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
Судді: