Єдиний унікальний номер 253/8456/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/4361/2014
Єдиний унікальний номер 253/8456/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/4361/2014
Головуючий в 1 інстанції Румілова
Доповідач Ларіна Н.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого судді Ларіної
Н.О.

суддів Лісового
О.О., Принцевської В.П.

при секретарі Папоян
К.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на ухвалу
Центрально-Міського районного суду м.
Горлівки Донецької області від 09
квітня 2014 року у цивільній справі за
позовною заявою ОСОБА_1 до колективного
підприємства „Хімчистка Весна" про
стягнення середнього заробітку та
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Центрально-Міського районного
суду м. Горлівки Донецької області від
09 квітня 2014 року відмовлено позивачу у
задоволенні клопотання про накладення
арешту на будівлю, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, та у накладенні
заборони відповідачу змінювати
організаційно-правову форму
підприємства до вирішення даного
спору.

Зазначену ухвалу оскаржив позивач, в
апеляційній скарзі просив ухвалу суду
першої інстанції скасувати,
постановити нову, якою задовольнити
клопотання про накладення арешту на
будівлю, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, та накладення заборони
відповідачу змінювати
організаційно-правову форму
підприємства до вирішення даного спору
і витребування даних щодо права
власності зазначеної будівлі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, зазначає, що суд першої
інстанції відмовив у задоволенні
клопотання посилаючись на те, що не
існує реальної загрози невиконання або
утруднення виконання можливого
судового рішення про задоволення
позовних вимог, проте, позивач зазначав
у заяві про забезпечення позову, що, на
його думку, у випадку ухвалення рішення
на його користь виконання рішення може
бути утруднено у зв'язку з тим, що
посадові особи КП „Хімчистка Весна"
вже неодноразово перешкоджали
виконанню інших рішень про стягнення
на користь апелянта сум
заборгованості, що підтверджується
копією подання ВДВС
Центрально-Міського району м. Горлівки
від 06 березня 2006 року № 2428. Вказує, що
зазначене подання підтверджує, що
посадові особи відповідача раніше
відмовлялись виконувати вимоги
держаного виконавця з виконання
рішення суду про стягнення на його
користь грошових сум.

Крім того, вказує, що в ухвалі суду
першої інстанції зазначено, що дана
ухвала оскарженню не підлягає, однак,
відповідно до рішення Конституційного
Суду України № 12-рп/2010 від 28 квітня 2010
року, передбачено право оскарження
окремо від рішення суду в апеляційному
порядку ухвали суду першої інстанції
щодо відмови у забезпеченні позову.

Позивач в судове засіданні
апеляційного суду не з'явився, про дату,
час та місце слухання справи
повідомлений належним чином - листом з
повідомленням, до суду надіслав
телеграму з клопотанням про розгляд
апеляційної скарги за його
відсутністю, тому на підставі ч. 2 ст. 305
ЦПК України, скаргу розглянуто за
відсутністю позивача.

Представник відповідача в судове
засіданні апеляційного суду не
з'явився, про дату, час та місце
слухання справи повідомлений належним
чином - листом з повідомленням, до суду
надіслав листа з клопотанням про
розгляд апеляційної скарги за
відсутністю його представника, тому на
підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України, скаргу
розглянуто за відсутністю
представника відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали цивільної справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
скаргу слід відхилити, а ухвалу суду
першої інстанції - залишити без змін з
наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд:
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача, просив стягнути на свою
користь середній заробіток за час
затримки невиконання рішення суду у
розмірі 66 582,00 грн. та моральну шкоду у
розмірі 20 000,00 грн.

В судовому засіданні позивач в цілях
забезпечення позову вдруге заявив
клопотання про накладення арешту на
будівлю, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 та заборонити відповідачу
змінювати організаційно-правову форму
підприємства до вирішення даного
спору. На підтвердження своїх вимог
надав подання ВДВС від 06 березня 2006
року на ім'я прокурора
Центрально-Міського району про
притягнення винних осіб до
відповідальності за невиконання вимог
державного виконавця.

Відповідно до ст. 152 ЦПК України, видами
забезпечення позову є накладання
арешту на майно і заборона вчиняти
певні дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України,
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Відповідно до п.4 Пленуму Верховного
суду України № 9 від 22 грудня 2006 року
«Про практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ про
забезпечення позову» розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд має
з урахуванням доказів, наданих
позивачем на підтвердження своїх
вимог, пересвідчитись, зокрема в тому,
що між сторонами дійсно виник спір та
існує реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову,
з'ясувати обсяг позовних вимог, данні
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулась з такою заявою,
позовним вимогам.

Згідно ч. 1, 4 ст.60 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що не
існує реальної загрози невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення заявлених
вимог, а вимога державного виконавця 2006
року не може вважатися доказом того, що
існує реальна загроза невиконання чи
утруднення можливого рішення суду про
задоволення позовних вимог.

З зазначеним висновком суду першої
інстанції погоджується колегія суддів
апеляційного суду, оскільки суду не
доведено наявність у відповідача
зазначеного у заяві майна та наміри
відповідача здійснити будь-які дії з
приводу відчуження майна чи зміни його
організаційно-правової форми, які б
перешкоджали у подальшому виконанню
рішення суду.

Доводи апеляційної скарги щодо
витребування даних про право власності
на спірну будівлю, апеляційний суд
приймає критично, такі доводи є
передчасними, оскільки таке клопотання
про витребування доказів судом не
розглядалось та у оспорюваній ухвалі
висновки за таким клопотанням
відсутні, тому позивач не позбавлений
права заявити його у судовому
засіданні.

Доводи апеляційної скарги щодо
існування реальної загрози
невиконання майбутнього рішення суду,
апеляційний суд приймає критично,
оскільки судом першої інстанції
правомірно у відповідності до
зазначеного пункту Постанови Пленуму
Верховного суду України № 9 від 22
грудня 2006 року та ст.ст. 60, 151-152 ЦПК
України відмовлено у задоволенні заяви
про забезпечення позову, з підстав не
доведеності зазначеної загрози щодо
утруднення майбутнього рішення суду за
зазначених позивачем підстав.

Доводи апеляційної скарги що
відповідач не одноразово перешкоджав
виконанню інших рішень на користь
позивача, апеляційний суд приймає
критично, оскільки з зазначених
підстав позивач й звернувся до суду з
позовом про стягнення середнього
заробітку та моральної шкоди, при цьому
надані суду (постанова ВДВС від 2006 року)
докази не свідчать про реальну загрозу
не виконання рішення суду.

Доводи апеляційної скарги щодо
зазначення в ухвалі суду що вона
оскарженню не підлягає, апеляційний
суд приймає критично, оскільки
зазначене порушення не є підставами
для скасування ухвали суду за даними
обставинами.

За таких підстав апеляційний суд
приходить до висновку, що оскаржувана
відповідачем ухвала постановлена
судом першої інстанції у відповідності
до норм процесуального права, підстав
для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307 ч.2 п.1, 312 ч. 1 п. 1, 314 ч.1
п.4, 315 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Центрально-Міського районного
суду м. Горлівки Донецької області від
09 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: