Справа № 189/695/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07.07.2014 року Покровський районний суд
Дніпропетровської області в складі

головуючого судді
Пустовар О.С.

при секретарі
Комеристій І.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Покровське цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
виселення, суд,-

встановив:

Позивачка звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_2 про виселення,
зіславшись в обґрунтування позову на
те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати.
Згідно свідоцтва про право на спадщину
за законом, яке видане Покровською
державною нотаріальною конторою 23
липня 2010 року власником домоволодіння,
яке розташоване в АДРЕСА_1 є позивачка.
В даний час у її домоволодінні проживає
її рідний брат ОСОБА_2 Потреба в її
зверненні до суду виникла в зв'язку з
тим, що з 2001 року відповідач не працює,
веде аморальний спосіб життя,
зловживає спиртними напоями та руйнує
її житло, зокрема систему опалення,
двері, вікна.

В судовому засіданні позивачка та
її представник підтримали позовні
вимоги в повному обсязі і просили їх
задовольнити та виселити відповідача з
будинку позивачки.

Відповідач в судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечував, мотивуючи тим, що будинок
в якому він проживає, це батьківська
хата. Йому більше йти нікуди, обіцяє
виправитися та просить в позові
відмовити.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_3,
суду пояснив, що він працює дільничним
інспектором, сторін по справі знає,
вони являються рідними братом і
сестрою. Спірний будинок дістався в
спадщину ОСОБА_1, яка пустила проживати
в нього свого брата ОСОБА_2 Відповідач
веде антигромадський спосіб життя,
зловживає спиртними напоями, пропиває
речі. Позивачка зверталася усно до
правоохоронних органів, однак ні до
адміністративної ні до кримінальної
відповідальності відповідач не
притягувався в зв'язку з цим. Другого
житла у нього не має.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що
коли була жива мама сторін, то будинок
був прибраний, однак зараз він
занедбаний. Там проживає ОСОБА_2, який
веде аморальний спосіб життя,
зловживає спиртними напоями. У нього
другого житла немає.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що він
являється сусідом ОСОБА_2, який
постійно вживає спиртні напої,
занедбав будинок сестри, в якому
проживає, продає з нього речі.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що
сторін знає давно, дійсно ОСОБА_2
зловживає спиртними напоями, до нього
додому ходять агресивні люди, які
погрожують сусідам, розбирають разом з
ним будинок.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін, третьої
особи, суд вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

За приписами ЦПК України, правом
на звернення до суду за захистом
наділена особа в разі порушення або
оспорювання саме її прав (ст. 3 ч. 1, ст. 15
ч. 1); цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін, особа
на власний розсуд розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору і
зобов'язана належно довести обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, обов'язок
доказування пред'явлених вимог лежить
на позивачеві і таке не може
ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст. 10, 11,
57-61); про задоволення позову рішення
може бути прийняте за умови
обґрунтованості та доведеності
позовних вимог (ст.ст. 212-215)

Згідно з роз'ясненнями Пленуму
Верховного Суду України, що міститься в
п.1 Постанови «Про судове рішення» № 11
від 29 грудня 1976 року, рішення є законним
тоді, коли суд, виконавши всі вимоги
цивільно-процесуального законодавства
і всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.
Обґрунтованим вважається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для справи, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими у судовому
засіданні.

Відповідно до ч.5 ст.9 Житлового
Кодексу України, житлові права
охороняються законом, за винятком
випадків, коли вони здійснюються в
суперечності з призначенням цих прав
чи з порушенням прав інших громадян.

Так, матеріалами справи
встановлені такі обставини.

Відповідно до свідоцтва про право
на спадщину за законом, яке видане
Покровською державною нотаріальною
конторою 23 липня 2010 року власником
домоволодіння, яке розташоване в
АДРЕСА_1 є ОСОБА_1.

Згідно витягу про реєстрацію
права власності на нерухоме майно, а
саме будинок в АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1,
підстава виникнення права власності -
свідоцтво про право на спадщину, видане
Покровською державною нотаріальною
конторою 23 липня 2010 року.

Як достовірно встановлено в судовому
засіданні в спірному домоволодінні
проживає ОСОБА_2.

Так, згідно зі ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Відповідно до ст. 383 ЦК України
власник житлового будинку має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб.

Статтею 150 ЖК України передбачено,
що громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 157 ЖК України -
членів сім'ї власника жилого будинку
(квартири) може бути виселено у
випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього
Кодексу.

Право вимагати у судовому порядку
виселення членів сім'ї, власник жилого
будинку (квартири) має відповідно до ст.
157 ЖК України, але за наявності
обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього
Кодексу, зокрема, а саме у разі
систематичного руйнування чи псування
ними належного власнику жилого
приміщення або використання його не за
призначенням, або систематичного
порушенням правил співжиття, що робить
неможливим для інших проживання з ними
в одній квартирі чи в одному будинку, а
заходи запобігання і громадського
впливу виявились безрезультатними.
Виселення провадиться в судовому
порядку без надання іншого жилого
приміщення.

Тобто для застосування норм цієї
статті необхідна наявність двох умов:
систематичне порушення правил
співжиття, а також вжиття заходів
попередження або громадського впливу,
які не дали позитивних результатів. Під
заходами впливу маються на увазі
заходи попередження, що застосовуються
судами, прокурорами, органами
внутрішніх справ, адміністративними
комісіями виконкомів, а також заходи
громадського впливу, вжиті на зборах
жильців будинку чи членів ЖБК, трудових
колективів, товариськими судами й
іншими громадськими організаціями за
місцем роботи або проживання
відповідача.

Крім того, згідно із п. 17 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» від 12 квітня 1985 року під час
вирішення справ про виселення на
підставі ст. 116 ЖК України осіб, які
систематично порушують правила
співжиття та роблять неможливим для
інших проживання з ними в одній
квартирі або будинку, слід керуватися
тим, що під час тривалої
антигромадської поведінки виселення
винного може статися під час
повторного порушення, якщо раніше
вжиті заходи попередження або
громадського впливу не дали позитивних
результатів. Серед таких визначені
заходи попередження, що застосовуються
судами, прокуратурами, органами
внутрішніх справ тощо.

Виходячи з аналізу змісту
наведеної норми стаття 116 вказує на
такі підстави виселення фізичної особи
без надання іншого жилого приміщення:
а) систематичне руйнування чи псування
жилого приміщення; б) використання його
не за призначенням; в) систематичне
порушення правил співжиття, що робить
неможливим для інших проживання із
ними в одній квартирі чи в одному
будинку.

Під систематичністю розуміється
вчинення двох і більше таких
правопорушень.

У всіх трьох випадках до винних
осіб повинні попередньо вживатись
заходи попередження, що застосовуються
судами, прокурорами, органами
внутрішніх справ, адміністративними
комісіями виконкомів, а також заходи
громадського впливу, вжиті на зборах
жильців будинку чи членів ЖБК, трудових
колективів й іншими громадськими
організаціями за місцем роботи або
проживання відповідача (незалежно від
прямих вказівок з приводу можливого
виселення).

Так, в матеріалах справи
знаходиться акт обстеження
матеріально - побутових умов житлового
будинку в АДРЕСА_1 від 12.05.2014 року,
складеного комісією в складі депутата
Покровської селищної ради ОСОБА_4
сусідів ОСОБА_7, ОСОБА_5, яким
підтверджуються покази свідків по
справі, однак в матеріалах справи
відсутні докази що до відповідача були
вжиті передбачені законом заходи
попередження або громадського впливу,
які не дали позитивних результатів.

Оцінивши у сукупності письмові
докази, наявні в матеріалах справи, та,
приймаючи до уваги, що, доказування не
можуть ґрунтуватись на припущеннях,
суд дійшов висновку, що, позивачка не
довела наявність обставин,
передбачених ст.116 ЖК України, що, в свою
чергу, дає підстави суду дійти висновку
про відсутність підстав для
задоволення позову.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст.10,11,60,209,212-215,218,224-233 ЦПК
України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про виселення - відмовити в
повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
районний суд протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Суддя
О.С. Пустовар