Єдиний унікальний номер 725/1015/14-ц
Номер провадження 2/725/238/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2014 року. Першотравневий
районний суд м.Чернівці

в складі:

головуючої судді Вольської - Тонієвич
О.В.

при секретарях Бакун Л.Л., Демчук О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Чернівці
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа без
самостійних вимог Мале приватне
підприємство «Кордо» про визнання
договору купівлі-продажу недійсним,
витребування майна із чужого
володіння,-

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2014 року позивачка ОСОБА_1
звернулася до Першотравневого
районного суду м.Чернівці з вказаним
вище позовом про визнання договору
купівлі-продажу недійсним,
витребування майна з чужого володіння.

У своєму позові посилалась на те, що з
відповідачем ОСОБА_2 вони перебували у
зареєстрованому шлюбі з 07.10.1999 року по
13.12.2011 року.

Під час шлюбу ними за спільні кошти
було придбано торговельне місце площею
26,8 кв.м., яке знаходиться на вул.
Калинівській, 13-б в м.Чернівці.

Проте 27 січня 2014 року їй стало відомо,
що ОСОБА_2 20 грудня 2013 року продав
належне їм на праві спільної сумісної
власності торговельне місце площею 26,8
кв.м., торговий сектор НОМЕР_1, ряд
НОМЕР_2, павільйон НОМЕР_3 в
навчально-виставковому торговельному
комплексі «Добробут», яке знаходиться
на вул.Калинівській, 13-б в м.Чернівці,
ОСОБА_3 Однак ні усної, ні письмової
згоди на відчуження торговельного
місця вона не надавала.

В першій половині лютого 2014 року до неї
звернувся відповідач ОСОБА_4. який
повідомив, що саме він являється
власником спірного торговельного
місця та попросив звільнити його від
особистих речей.

Як їй стало відомо, 26.12.2013 року ОСОБА_3
подарував вказане торговельне місце
НОМЕР_3 ОСОБА_4

Вважає, що договір купівлі-продажу від
20.12.2013 року укладений між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 слід визнати недійсним як такий,
що вчинений з істотним порушенням
вимог ч.4 ст.369 ЦК України. Зокрема,
вказаний правочин було вчинено без її
згоди, незважаючи на те, торговельне
місце перебувало у їх з відповідачем
спільній сумісній власності, так як
частки на спірне майно на момент його
продажу визначені не були і не був
визначений порядок користування цим
майном.

Зазначає, що наслідком угоди, укладеної
особою, яка не мала на це права, є
звернення до суду з віндикаційним
позовом про витребування майна із
чужого володіння.

Просила визнати недійсним договір
купівлі-продажу торговельного місця
площею 26,8 кв.м., торговий сектор НОМЕР_1,
ряд НОМЕР_2, павільйон НОМЕР_3 в
навчально-виставковому торговельному
комплексі «Добробут», яке знаходиться
на вул.Калинівській, 13-б в м.Чернівці.
укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та
витребувати у ОСОБА_4 вказане майно.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
та її представник - адвокат ОСОБА_5
позов підтримали та підтвердили
викладені у ньому обставини. Просили
задовольнити його у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 -
адвокат ОСОБА_6 позов не визнала,
надавши в судовому засіданні письмові
пояснення. Додатково повідомила, що її
довіритель вважає, що позивачка не має
жодного відношення до спірного майна,
оскільки за весь час їх спільного
сімейного життя підприємницькою
діяльністю займався лише він та тільки
він користувався спірним майном.
Натомість, ОСОБА_1 лише нещодавно
зареєструвала свою підприємницьку
діяльність.

Представник відповідачів ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_7 також не
визнала позов, про що надала свої
письмові пояснення. Просила у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовити, оскільки вважає, що її
довірителі є добросовісними
набувачами.

Розгляд справи відбувався у
відсутність відповідачів ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та представника третьої
особи МПП «Кордо», які в судове
засідання не з'явилися, незважаючи на
те, що належним чином повідомлялися
судом про місце та час слухання справи.
Причини неявки суду не повідомили.

Заслухавши пояснення присутніх в
судовому засіданні учасників процесу,
дослідивши письмові докази по справі,
суд приходить до висновку про
обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1
та вважає, що їх необхідно
задовольнити, виходячи з наступних
підстав:

Так, згідно вимог ст.60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності.
Вважається, що кожна річ набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності.

Статтею 68 цього ж Кодексу передбачено,
що розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності на майно,
набуте за час шлюбу, а розпорядження
таким майном після розірвання шлюбу
здійснюється співвласниками виключно
за взаємною згодою, відповідно до
Цивільного кодексу України.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1
та відповідач ОСОБА_2 перебували у
зареєстрованому шлюбі з жовтня 1999 року
(а.с.7).

Рішенням Сторожинецького районного
суду Чернівецької області від 01.12.2011
року шлюб сторін було розірвано (а.с.8).

Під час перебування у шлюбі сторони
набули спільне майно, в тому числі й
торговельне місце площею 26,8 м.кв.

Слід зазначити, що в судовому засіданні
представник відповідача ОСОБА_2 -
адвокат ОСОБА_6 не заперечувала факт
придбання спірного майна в період
шлюбу. Крім того, вказана обставина
встановлена й рішеннями
Сторожинецького районного суду
Чернівецької області від 04.12.2013 року
(а.с.51-64) та рішенням апеляційного суду
Чернівецької області від 12.02.2014 року, а
тому на підставі ч.3 ст.61 ЦПК України не
підлягає доказуванню.

Однак, незважаючи на те, що за рішенням
суду торговельне місце площею 26,8 кв.м.,
у торговому сектор НОМЕР_1, ряд НОМЕР_2,
павільйон НОМЕР_3 в
навчально-виставковому торговельному
комплексі «Добробут» по
вул.Калинівській, 13-б в м.Чернівці,
визнано спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_2 20
грудня 2013 року відчужив спірне майно
ОСОБА_3 на підставі договору
купівлі-продажу (а.с.46). Слід зазначити,
що вказаний правочин вчинявся без
відома позивачки ОСОБА_1 та без її згоди
на відчуження цього майна.

Відповідно до вимог ч.4 ст.369 ЦК України
правочин щодо розпорядження спільним
майном, вчинений одним із
співвласників, може бути визнаний
судом недійсним за позовом іншого
співвласника у разі відсутності у
співвласника, який вчинив правочин,
необхідних повноважень.

Пленум ВСУ у своїй постанові №9 від
06.11.2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» роз'яснив, що
якщо предметом правочину є майно, яке
належить особам на праві спільної
сумісної власності, інші співвласники
відповідно до ч.2 ст.369 ЦК України до
участі у справі не залучаються,
оскільки правочин щодо розпорядження
спільним майном вважається вчиненим за
згодою всіх співвласників. За
відсутності такої згоди інші
співвласники відповідно до ч.4 ст.369 ЦК
України можуть пред'явити позов про
визнання такого правочину недійсним.

Отже, враховуючи те, що договір
купівлі-продажу торговельного місця
від 20.12.2013 року вчинено відповідачем
ОСОБА_2 без згоди позивачки ОСОБА_1, як
іншого співвласника вказаного майна,
його слід визнати недійсним.

Крім того, судом встановлено, що 26.12.2013
року ОСОБА_3 подарував торговельне
місце на МТК «Калинівський ринок» в
павільйоні НОМЕР_3 ОСОБА_4 на підставі
договору дарування (а.с.11).

Статтею 216 ЦК України визначено
загальні правові наслідки недійсності
правочину. Зокрема, кожна зі сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення -
відшкодувати вартість того, що
одержано за цінами, які існують на
момент вирішення відшкодування, якщо
законом не встановлені особливі
правові наслідки окремих видів
недійсних правочинів.

З цього приводу Пленум ВСУ у своїй
постанові №9 від 06.11.2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
роз'яснив, що норма частини першої
статті 216 ЦК не може застосовуватись як
підстава позову про повернення майна,
переданого на виконання недійсного
правочину, яке було відчужене третій
особі. Не підлягають задоволенню
позови власників майна про визнання
недійсними наступних правочинів щодо
відчуження цього майна, які були
вчинені після недійсного правочину. У
цьому разі майно може бути витребувано
від особи, яка не є стороною недійсного
правочину, шляхом подання
віндикаційного позову, зокрема від
добросовісного набувача - з підстав,
передбачених частиною першою статті 388
ЦК.

Таким чином, виходячи зі змісту
наведених вище норм закону та судової
практики, суд вважає, що у відповідача
ОСОБА_4 слід витребувати майно -
торговельне місце НОМЕР_3 площею 26,8
кв.м., у торговому секторі НОМЕР_1, ряд
НОМЕР_2, павільйон НОМЕР_3 в
навчально-виставковому торговельному
комплексі «Добробут» по
вул.Калинівській, 13-б в м.Чернівці,
набуте ним на підставі договору
дарування від 26.12.2013 року.

Враховуючи доведеність позовних вимог
ОСОБА_1, суд вважає, що з відповідачів на
її користь підлягають стягненню судові
витрати.

Керуючись ст.ст.215,216,368,369,387,388 ЦК
України, ст.ст. ст.ст.3, 10, 11, 58, 60, 64, 208, 209,
212-215, 218, 294 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу торгівельного місця
НОМЕР_3 загальною площею 26,80 кв.м.,
розташованого в НОМЕР_2 ряді, НОМЕР_1
сектору, в приміщенні
навчально-виставкового торговельного
комплексу «Добробут», що знаходиться
за адресою м.Чернівці, вул.Калинівська,
13-Б, укладений 20 грудня 2013 року між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений
приватним нотаріусом Чернівецького
міського нотаріального округу ОСОБА_8,
зареєстрованого в Державному реєстрі
правочинів за №4221.

Витребувати у відповідача ОСОБА_4 у
власність ОСОБА_2 (в режимі спільної
сумісної власності з ОСОБА_1)
торгівельне місце НОМЕР_3 загальною
площею 26,80 кв.м., розташоване в НОМЕР_2
ряді, НОМЕР_1 сектору, в приміщенні
навчально-виставкового торговельного
комплексу «Добробут», що знаходиться
за адресою м.Чернівці, вул.Калинівська,
13-Б.

Стягнути солідарно з відповідачів
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_1 судові витрати по справі в сумі
488 (чотириста вісімдесят вісім) гривень
52 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до апеляційного суду
Чернівецької області через
Першотравневий районний суд м.Чернівці
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці
О. В.
Вольська-Тонієвич