Справа № 456/4628/13
Головуючий у 1 інстанції: Янів Н.М.
Провадження № 22-ц/783/4107/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого:
Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г.,
Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Азенко М.В.

з участю:ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 07 квітня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_7 до Нежухівської
сільської ради Стрийського району,
треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, орган
опіки та піклування Стрийської
районног державної адміністрації про
визнання права власності на будинок в
порядку спадкування та позовом третіх
осіб, які заявляють самостійні вимоги
щодо предмета спору ОСОБА_5, ОСОБА_3, яка
також діє в інтересах неповнолітньої
ОСОБА_4 до ОСОБА_7, Нежухівської
сільської ради Стрийського району про
визнання права власності на нерухоме
майно в порядку спадкування за законом,
-

встановила:

28.08.2013 року ОСОБА_7 подала позов
до Нежухівської сільської ради
Стрийського району, треті особи ОСОБА_5,
ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, орган опіки та піклування
Стрийської районног державної
адміністрації про визнання права
власності на будинок в порядку
спадкування.

В обґрунтування позовних вимог
позивач посилалася на те, що вона є
внучкою ОСОБА_13, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Нежухів Стрийського
району, якій на день смерті належав
житловий будинок з господарськими
будівлями по АДРЕСА_1. Перед смертю,
бабця ОСОБА_13, 8.07.2005р. у виконавчому
комітеті Нежухівської сільської ради
склала заповіт, яким на випадок своєї
смерті, все своє майно заповіла їй -
ОСОБА_7 02.07.2013р. вона звернулась в
нотконтору з заявою про прийняття
спадщини, однак в цьому їй було
відмовлено у зв»язку з пропуском
шестимісячного строку. Проте на час
відкриття спадщини, вона проживала в
АДРЕСА_1, тобто в будинку спадкодавця, а
тому вважається такою, що вступила у
володіння спадковим майном. А
тому просила визнати за нею право
власності на будинок АДРЕСА_1.

25.11.2013 року треті особи
ОСОБА_5, ОСОБА_3, яка також діє в
інтересах ОСОБА_4 звернулись із
зустрічним позовом в якому просили,
визнати за ними в порядку спадкування
за законом право власності на житловий
будинок АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_15 В
обґрунтування позовних вимог,
посилалися на те, що їхній батько
ОСОБА_15, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4. у с.
Нежухів, був членом колгоспного двору,
головою якого був дід- ОСОБА_25, який
помер у ІНФОРМАЦІЯ_5. Членом цього ж
колгоспного двору була їхня бабуся -
ОСОБА_13, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 В
даному колгоспному дворі, окрім діда,
баби та батька, з 1994р. проживала їхня
мама ОСОБА_8 і вони діти ОСОБА_5 та
ОСОБА_4, де народились та проживали до
літа 2013р. Після смерті батька ОСОБА_15,
який помер раптово від інсульту
ІНФОРМАЦІЯ_4., їхня сім»я поховала
батька і продовжувала проживати в
даному господарстві. В 2012р. у зв»язку з
важкими матеріальним становищем, їхня
мати ОСОБА_8 змушена була виїхати на
заробітки за кордон. В 2013р. відповідач
по справі ОСОБА_7, прийшла до них в
будинок та вигнала їх, пославшись на те,
що бабця ОСОБА_13, заповіла будинок їй.
На момент смерті батька, вони були
неповнолітніми, не обізнані з законом,
а тому не звернулись до нотаріуса про
прийняття спадщини. Також, ще за життя
бабця завжди говорила, що все майно
залишиться наймолодшому сину, тобто
їхньому батьку, який проживав разом з
ними однією сім»єю, в одному
колгоспному дворі, допомагав батькам в
у всьому, поховав їх.

Оскаржуваним рішенням Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 07 квітня 2014 року позови
ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_3 яка також діє в
інтересах ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/2
ідеальну частину будинку, що
знаходиться в АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за заповітом, після смерті
бабці ОСОБА_13.

Визнано за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 право
власності по 1/6 ідеальній частині
житлового будинку та господарських
будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1, в
порядку спадкування за законом, після
смерті батька ОСОБА_15.

В решті позовів ОСОБА_7, ОСОБА_5
та ОСОБА_3, яка також діє в інтересах
ОСОБА_4 - відмовлено.

Дане рішення оскаржили ОСОБА_3, ОСОБА_4
та ОСОБА_5.

В апеляційній скарзі вказують, що
рішення суду не відповідає обставинам
справи, постановлене з порушенням норм
матеріального права. Судом було
критично оцінено покази свідків, які
були допитані в судовому засіданні.
Зазначають, що в судовому засіданні
було встановлено, що ОСОБА_7 не
проживала разом з ними на час відкриття
спадщини, а отже вона не може вважатися
такою, що прийняла спадщину і посилання
районного суду на ту обставину, що
ОСОБА_7 не відмовилася від спадщини
протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК
України безпідставне.

Просять рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким в позові
ОСОБА_7 відмовити, а також задовольнити
їх позов.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на
підтримання апеляційної скарги,
пояснення ОСОБА_2 на заперечення
апеляційної скарги, перевіривши в
межах доводів апеляційної скарги та
пред'явлених позовних вимог законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду в
повній мірі не відповідає.

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Згідно з частинами 1, 2 статті 1223 ЦК
України право на спадкування мають
особи, визначені у заповіті. У разі
відсутності заповіту, визнання його
недійсним, неприйняття спадщини або
відмови від її прийняття спадкоємцями
за заповітом, а також у разі
неохоплення заповітом усієї спадщини
право на спадкування за законом
одержують особи, визначені у статтях
1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 3 та ч. 5 ст.
1268 ЦК України спадкоємець, який
постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він
не заявив про відмову від неї.
Незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини.

Спадщина належить спадкоємцю з
моменту відкриття спадщини,
відсутність свідоцтва про право на
спадщину не позбавляє спадкоємця права
на спадщину з урахуванням положень ст.
1296 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів .

Частиною ч. 1 ст. 1297 ЦК України
встановлено обов'язок спадкоємця
звернутися до нотаріуса за видачею
свідоцтва про право на спадщину на
нерухоме майно.

Крім того, за змістом п. 23 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 30
травня 2008 року № 7 "Про судову практику
у справах про спадкування" (чинної на
момент постановлення ухвали
апеляційним судом), якщо постійне
проживання особи зі спадкодавцем на
час відкриття спадщини не підтверджено
відповідними документами, у зв'язку із
чим нотаріус відмовив особі в
оформленні спадщини, спадкоємець має
право звернутися в суд із заявою про
встановлення факту постійного
проживання зі спадкодавцем на час
відкриття спадщини, а не про
встановлення факту прийняття спадщини.
Свідоцтво про право на спадщину
видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають.
Особа може звернутися до суду за
правилами позовного провадження в разі
відмови нотаріуса в оформленні права
на спадщину.

З урахуванням наведених положень
закону право на спадщину мають особи,
які її прийняли. Особа може звернутися
до суду за правилами позовного
провадження в разі порушення,
невизнання або оспорювання її прав,
свобод чи інтересів, зокрема в разі
відмови нотаріуса в оформленні права
на спадщину.

Задовольняючи первісний позов та
визнаючи за ОСОБА_7 право власності на
1/2 ідеальну частину будинку, що
знаходиться в АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за заповітом, після смерті
бабці ОСОБА_13, суд виходив з того, що з
матеріалів справи та беззаперечно
встановлено, що вона на день смерті
бабці проживала разом з нею в спірному
будинковолодінні.

При цьому суд зазначив, що факт
проживання позивача за вказаною
адресою стверджується зокрема,
довідкою Нежухівської сільської ради
№ 449 від 2.07.2013 (а.с. 12); довідкою
Нежухівської сільської ради № 196 від
3.03.2014 (а.с. 165); письмовими
заявами-показами свідків ОСОБА_16 та
ОСОБА_17 (а.с. 183-184); довідкою
Нежухівської сільської ради № 250 від
27.03.2014, про те що після смерті ОСОБА_13
податок за земельну ділянку в АДРЕСА_1
сплачує ОСОБА_7 (а.с. 190), що також
підтверджено копіями квитанцій.

Однак такі висновки суду не
відповідають обставинам справи.

По обставинам справи вбачається,
що ОСОБА_7 посилається на факт
постійного проживання разом зі
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, а отже слід з"ясувати чи мали
місце обставини, на які вона
посилається.

Встановлено, що згідно
свідоцтва про право особистої власні
на жилий будинок від 29.05.1987р., жилий
будинок з приналежними до нього
будівлями, що по АДРЕСА_1, був
колгоспним двором, головою якого був
ОСОБА_25 (дід).

Згідно витягу з погосподарської
книги с. Нежухів, Стрийського району,
станом на 14.04.1991 року, спірне
будинковолодіння рахувалось за
ОСОБА_25(дід) - голова двору, члени двору:
ОСОБА_13 - дружина; ОСОБА_15 - син, тому
виходячи з вимог ст.ст. 120, 123 ЦК
України в редакції 1963року, які діяли
станом на 15.04.1991р. кожен на 1/3 частину
спірного будинковолодіння.

ОСОБА_25(дід), помер в ІНФОРМАЦІЯ_5,
не залишивши заповіту, а ОСОБА_13 та
ОСОБА_15, які на день смерті проживали з
спадкодавцем та вступили в управління
спадковим майном, стали співвласниками
по 12 частині спірного
будинковолодіння.

Сторони ці обставини визнали та не
оспорюють.

Згідно заповіту посвідченого
секретарем Нежухівської сільської
ради 08.07.2005 року, зареєстрованого в
реєстрі за № 109, ОСОБА_13, (померла
ІНФОРМАЦІЯ_3), все майно заповіла внучці
ОСОБА_7, яка після одруження 22.07.2009 року
перейшла на прізвище ОСОБА_7 (а.с.4).

Посилаючись на вищевказані докази,
суд вказав, що як вбачається з
матеріалів справи та беззаперечно
встановлено судом, що ОСОБА_7 на день
смерті ОСОБА_13 проживала разом з нею в
спірному будинковолодінні.

Однак апелянти посилаються на те,
що ОСОБА_7 не проживала разом з ними на
час відкриття спадщини, а отже вона не
може вважатися такою, що прийняла
спадщину.

Судова колегія прийшла до
висновку, що ці посилання є підставні з
врахуванням наступного.

Місцем проживання фізичної особи
згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок,
квартира, інше приміщення, придатне для
проживання в ньому (гуртожиток, готель
тощо), у відповідному населеному
пункті, в якому фізична особа проживає
постійно, переважно або тимчасово.

Не заслуговують на увагу посилання
ОСОБА_7 на те, що факт її проживання в
спірному будинку на на день смерті
ОСОБА_13 стверджено Нежухівської
сільської ради № 449 від 2.07.2013 (а.с. 12) та
довідкою Нежухівської сільської ради
№ 196 від 3.03.2014 (а.с. 165) і письмовими
заявами-показами свідків ОСОБА_16 та
ОСОБА_17 (а.с. 183-184), оскільки вказані
довідки видані на підставі письмових
пояснень вказаних осіб, які повинні
були допитані судом в якості свідків.

Будь-якими належними письмовими
доказами щодо її проживання в спірному
будинку Нежухівська сільська рада не
обгрунтувала.

Встановлено, що ОСОБА_17 не
допитана судом в якості свідка.

З пояснень свідка ОСОБА_16
вбачається, що вона пояснила, що з
спірного будинку будинку ОСОБА_7 пішла
на навчання в м. Львів, та кожних
вихідних приїздила в с. Нежухів та
доглядала за бабцею ОСОБА_7 Перед
смертю ОСОБА_13 довго лежала в лікарні і
відвідувала її та оплачувала лікування
ОСОБА_7 за кошти матері, які та
передавала з Італії. Поховала ОСОБА_13
також ОСОБА_7 Вона, будучи на той час
студенткою, приїзджала в с.Нежухів і
звідти їхала на навчання.

Однак судова колегія вважає, що з
цих пояснень свідка немає прийти до
висновку, що ОСОБА_7 постійно проживала
з ОСОБА_13 на час відкриття спадщини,
оскільки ці пояснення спростовується з
пояснень свідків, які допитані судом,
та якими стверджено, що з ОСОБА_13 на час
її смерті в будинку проживав її
син-ОСОБА_15 з сім"ю.

Допитавши свідків, суд в рішенні
вказав наступне.

Свідок ОСОБА_18, суду пояснив, що
проживає по сусідству з сім»єю ОСОБА_15,
в с. Нежухів. Будинок належав ОСОБА_25 та
ОСОБА_13 Після смерті діда в будинку
проживав син ОСОБА_15 з дружиною та
двома дітьми. Коли померла ОСОБА_13 в
будинку залишився проживати син з
сім»єю.

Свідок ОСОБА_19, в судовому
засіданні ствердила, що перебуває в
дружніх відносинах з сім»єю ОСОБА_15.
Останнім часом в будинку проживали
діти ОСОБА_15, ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_20, рідний дядько
ОСОБА_5(онука) та ОСОБА_4 в судовому
засіданні показав, що ОСОБА_15 та його
сестра одружились в 1993 р. відразу жили з
батьками ОСОБА_15 в с. Нежухів, там
народились діти. На момент

смерті ОСОБА_13 в будинку проживав
ОСОБА_15 з сім»єю. Коли останій помер,
його поховала дружина та залишилась
проживати в будинку. ОСОБА_7 проживала з
батьком і братом в м. Стрий або в с.
Грабівці, точно сказати не може.

Аналогічні за змістом покази дав
свідок ОСОБА_21 брат ОСОБА_5, ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_22 суду пояснив, що
ОСОБА_5 з сім років проживав в с.
Нежухів.

Крім вказаного вище свідок
ОСОБА_16 також пояснила, що перед смертю
ОСОБА_13, в будинок переїхав проживати
син ОСОБА_15 з другою дружиною ОСОБА_17 та
трьома дітьми ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_23,
до того вони жили в с. Завадів в будинку
дружини.

Судова колегія прийшла до
висновку, що ці показання свідків разом
з письмовими доказами по справі
спростовують пояснення ОСОБА_7 про те,
що вона постійно проживала з ОСОБА_13 на
час відкриття спадщини.

Визначаючи місце проживання ОСОБА_7
до періоду її навчання у м.Львові, суд
вважав таким с. Нежухів. Суд вказав, що
місце реєстрації ОСОБА_7, визначає
виходячи з копій дипломів долучених до
матеріалів справи та вказав, що з них
вбачається, що ОСОБА_7 закінчила у 2009
році Національний університет
«Львівська політехніка» і отримала
повну вищу освіту. Тобто на той час була
студентом та була зареєстрована в
гуртожитку. Однак, вказав суд, на
вихідні приїжджала, саме в с. Нежухів та
звідти їхала на навчання, де за нею
відповідно до п.2 ч. 3 ст. 71 ЖК України
жиле приміщення зберігалося на час
тимчасового виїзду з постійного місця
проживання.

Судова колегія з матеріалів
справи встановила, що ОСОБА_7 не
представила суду письмових доказів про
те, що в період з 2004 року вона мала
постійне місце проживання в с.Нежухів.
Не представлені такі і в засідання
судової колегії.

З копії паспорта ОСОБА_7
вбачається, що з 4.02.2010 року вона
зареєстрована в АДРЕСА_2 (а.с. 174). З 22.07.2009
року перебуває в шлюбі з ОСОБА_23

З довідки Стрийського МВ ГУ ДМСУ у
Львівській області №632 від 6.04.2014 року
вбачається, що до 4.02.2010 року ОСОБА_7 була
зареєстрована АДРЕСА_3 (а.с.209).

Апелянти вказують, що ОСОБА_7
проживала разом з своїми батьками у
м.Стрий в районі «Новий світ», а після
того, як їхня мати, ОСОБА_11 у 2003 році
виїхала в Італію, вони купили будинок у
АДРЕСА_2, де й проживає ОСОБА_7 по даний
час із своєю сім'єю.

При цьому вони посилаються на
пояснення свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_16

Отже встановлено, що в неї не
було жодних перешкод проживати разом з
своїми батьками до початку навчання в
Національному університеті
«Львівська політехніка».

Апелянти також вказують, що не
заперечують того, що вона в силу
родинних відносин приїздила до ОСОБА_13
під час навчання на вихідних, однак
спільно вони не проживали.

Таким чином висновок суду про те,
що місцем реєстрації ОСОБА_7 до
початку навчання в Національному
університеті «Львівська політехніка»
було с.Нежухів грунтується на
припущеннях, що є недопустимо у
відповідності до вимог ч.4 ст.60 ЦПК
України.

Не знайшли свого підтвердження
і висновки суду про те, що довідкою
Нежухівської сільської ради № 250 від
27.03.2014р. стверджено, що після смерті
ОСОБА_13 податок за земельну ділянку в
АДРЕСА_1 сплачує ОСОБА_7 (а.с. 190).

Так апелянти представили
оригінали квитанцій про сплату податку
за земельну ділянку з яких судовою
колегією встановлено, що такий податок
платив ОСОБА_15(а.с.205-208).

В той же час ОСОБА_7 представила
лише копії квитанцій про сплату
податку за земельну ділянку (а.с.211-213).

З копії квитанцій про сплату
податку за земельну ділянку за 2009 рік
та 2010 рік, які представила ОСОБА_7,
встановлено, що в цих квитанціях є
дописано після слова «ОСОБА_13.» слово
«-ОСОБА_7», тобто ніби податок сплачено
на імя ОСОБА_13 сплачено через ОСОБА_7
(а.с 212-213 ).

В той же час в оригіналі цієї
квитанції на імя ОСОБА_13, які
представили апелянти, немає запису
про те, що податок сплачено через
ОСОБА_7

З врахуванням цієї обставини
судова колегія приймає до уваги
пояснення апелянтів про те, що вказана
квитанція в частині запису про сплату
податку через ОСОБА_7 не відповідає
дійсності.

Крім того вказані квитанції, які
представила ОСОБА_7, стосуються
періоду за 2009 -2012 роки, тобто після
смерті ОСОБА_13

Тому заслуговують на увагу
посилання апелянтів на чисельні
аналогічні довідки про сплату за різні
платежі, які до та після смерті ОСОБА_13
проводив ОСОБА_15, зокрема і на імя
ОСОБА_13

Отже після смерті ОСОБА_13
спадщину прийняв лише ОСОБА_15, який
проживав в спірному будинку.

При таких обставинах судова
колегія прийшла до висновку, що ОСОБА_7
не представила належних та допустимих
доказів про факт постійного проживання
разом зі спадкодавцем на час відкриття
спадщини.

Встановлено, що ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 на час смерті батька
(ІНФОРМАЦІЯ_4) були неповнолітніми, а
тому вважаються такими, що прийняли
спадщину по смерті батька. Такими чином
вони в рівних частках є спадкоємцями
померлого ОСОБА_15

Судова колегія погоджується з
висновками суду про те, що згідно
рішення виконавчого комітету
Нежухівської сільської ради № 34 від
29.10.2010., виконком вирішив оформити право
власності на спірний житловий будинок
за ОСОБА_7 Остання ж не скористалась
вчасно своїм правом та не
зареєструвала право власності на
спірний будинок в органах БТІ.

З цими висновками ОСОБА_7
погодилась та їх не оскаржила.

Одночасно судова колегія
встановила, що вказане рішення не може
бути прийняте до уваги в силу того, що
при його прийнятті сільська рада
помилково виходила з того, що при
ліквідації колгоспного двору немає
спадкоємців його членів.

Суд вказав, що заява, яка
надійшла на адресу суду нібито від
ОСОБА_8, в якій вона вказує, що на
спадщину не претендує та просить
визнати за її дітьми право власності на
спірний будинок, однак така не може
бути взята до уваги судом, оскільки
вказану заяву неможливо
ідентифікувати, окрім того заява про
відмову від спадщини повинна бути
подана в строки передбачені ст.1270 ЦК
України та в нотаріальну контору, чого
останньою зроблено не було (а.с.162).

Тому суд прийшов до висновку, що
ОСОБА_8 та її дітям ОСОБА_5 та ОСОБА_4,
належить по 1/6 ідеальній частині
спірного будинковолодіння, зважаючи на
те, що покійному ОСОБА_15 належала 1/2
частина будинку.

В той же час в засіданні судової
колегії з пояснень апелянтів
встановлено, що ця заява, яка надійшла
на адресу суду є саме від ОСОБА_8, а тому
з врахуванням відмови останньої від
спадщини за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 слід
визнати по 1/2 ідеальній частині
спірного будинковолодіння.

При таких обставинах рішення суду
слід скасувати і постановити нове
рішення, яким в позові ОСОБА_7-
відмовити, а позов третіх осіб, які
заявляють самостійні вимоги щодо
предмета спору ОСОБА_5, ОСОБА_3, яка
також діє в інтересах неповнолітньої
ОСОБА_4- задовольнити.

Слід стягнути з ОСОБА_7 на користь
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 судові витрати в сумі
339,79 грн. з врахуванням понесених ними
судових витрат, про що представлені
квитанції (а.с. 59,233,245).

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.3, 309 ч.1
п.п.2-4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,-

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 - задовольнити.

Рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 07 квітня 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення.

В позові ОСОБА_7 до Нежухівської
сільської ради Стрийського району,
треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, орган
опіки та піклування Стрийської
районног державної адміністрації про
визнання права власності на будинок в
порядку спадкування - відмовити.

Позов третіх осіб, які заявляють
самостійні вимоги щодо предмета спору
ОСОБА_5, ОСОБА_3, яка також діє в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 до
ОСОБА_7, Нежухівської сільської ради
Стрийського району про визнання права
власності на нерухоме майно в порядку
спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 право
власності по ? ідеальній частині
житлового будинку та господарських
будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за законом після
смерті батька ОСОБА_15.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 судові витрати в сумі 339,79 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Бермес І.В.

Судді:
Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.