Справа № 466/1867/13
Головуючий у 1 інстанції: Білінська
Провадження № 22-ц/783/4039/14
Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк
Категорія справи:59
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і Шеремети
Н.О.,

при секретарі Служалі А.Ю.,

за участю позивачки ОСОБА_3;

ОСОБА_4 - представника відповідачів
ОСОБА_5, ОСОБА_5 і ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 і
ОСОБА_7 про стягнення трьох процентів
річних за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 07 червня 2013 року,

В С Т А Н О
В И Л А:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 і
ОСОБА_7 про стягнення трьох процентів
річних у розмірі 15 791 грн. 48 коп. у
зв'язку з невиконанням згаданими
відповідачами рішення Шевченківського
районного суду міста Львова від 03
вересня 2010 року з урахуванням рішення
апеляційного суду Львівської області
від 27 квітня 2011 року, яким стягнуто з
останніх на її користь 249 710 грн.
відшкодування вартості невід'ємних
поліпшень квартири АДРЕСА_1 та 12 626 грн.
10 коп. витрат на загальнообов'язкові
роботи на МЖК.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Львова від 07 червня 2013 року у
задоволенні позову відмовлено (а.с. 68).

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати оскаржуване рішення,
посилаючись на неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального права і порушення
норм процесуального права, та ухвалити
нове рішення про задоволення позову
(а.с. 71-73).

Справа судами розглядалася
неодноразово.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 26 березня 2014
року ухвалу Апеляційного суду
Львівської області від 09 грудня 2013 року
(якою було залишено без змін рішення
Шевченківського районного суду м.
Львова від 07 червня 2013 року) скасовано і
справу передано на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції (а.с. 146-147).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
апелянта на підтримання доводів
апеляційної скарги та заперечення цих
доводів зі сторони представника
відповідачів, перевіривши матеріали
справи та законність і обґрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Відмову у задоволенні позовних вимог
суд першої інстанції мотивував тим, що
зобов'язання відшкодувати вартість
невід'ємних поліпшень квартири та
витрат на загальнообов'язкові витрати
МЖК не є грошовим зобов'язанням, а є
правовим наслідком порушення умов
інших договірних зобов'язань, а тому за
порушення відповідачами обов'язку,
який виник у них на підставі рішення
суду, не можуть застосовуватись норми
ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Проте з таким висновком суду
погодитися не можна.

Судами установлено, що рішенням
Шевченківського районного суду м.
Львова від 03 вересня 2010 року стягнуто з
ОСОБА_5, ОСОБА_5 і ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_3 249 710 грн. відшкодування вартості
невід'ємних поліпшень квартири
АДРЕСА_1, авансу у розмірі 3 948 грн. 90 коп.
та 13 481 грн. 34 коп. витрат на
загальнообов'язкові роботи на МЖК, з
яких 7 127 грн. основного боргу, 855 грн. 24
коп. три процента річних, а також 5 499
грн. 10 коп. інфляційних витрат.

Рішенням Апеляційного суду Львівської
області від 27 квітня 2011 року рішення
Шевченківського районного суду м.
Львова від 03 вересня 2010 року в частині
стягнення 3 948 грн. 90 коп. авансу та 3%
річних у сумі 855 грн. 24 коп. скасовано і в
цій частині ухвалено нове рішення про
відмову у задоволенні згаданих
позовних вимог. В іншій частині рішення
суду залишено без змін.

Зазначене судове рішення набрало
законної сили 27 квітня 2011 року.

Постановою державного виконавця
підрозділу примусового виконання
рішень відділу виконавчої служби
головного управління юстиції у
Львівській області Денисяком Т.Г. від 18
липня 2011 року відкрито виконавче
провадження за виконавчим листом №
2-1139/2010, виданим 10 червня 2011 року
Шевченківським районним судом м.
Львова.

Судами встановлено, що рішення
Шевченківського районного суду м.
Львова від 3 вересня 2010 року
відповідачами не виконане.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до частини першої статті 598
ЦК України зобов'язання припиняються
на підставах, встановлених договором
або законом, зокрема виконанням,
проведеним належним чином (стаття 599 ЦК
України).

Статтею 611 ЦК України встановлено, що в
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК
України в разі порушення грошового
зобов'язання боржник, який прострочив
його виконання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

За змістом цієї норми закону
нарахування трьох процентів річних
входять до складу грошового
зобов'язання і є особливою мірою
відповідальності боржника за
прострочення грошового зобов'язання,
оскільки виступають способом захисту
майнового права та інтересу, який
полягає у отриманні компенсації (плати
від боржника за користування ним
коштами, належними до сплати
стягувачеві), а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника та незалежно від ухвалення
рішення суду про присудження суми
боргу, відкриття виконавчого
провадження чи його зупинення.

Судом встановлено, що рішення
Шевченківського районного суду м.
Львова від 03 вересня 2010 року було
ухвалено на підставі ч. 3 ст. 778 глави 58
розділу ІІІ ЦК України, яка регулює
зобов'язальне право, однак відповідачі
протягом тривалого часу згадане
рішення не виконують, а відтак повинні
сплатити позивачці три відсотки річних
від простроченої суми, як це
передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України, що є
підставою для задоволення позову,
оскільки сам розмір трьох відсотків
річних від простроченої суми (15 791 грн. 48
коп.) ними не оспорюється (будь-яких
розрахунків чи заперечень щодо
згаданої суми відповідачами до суду
подано не було).

Частиною 1 ст. 88 ЦПК України
встановлено, що стороні, на користь
якої ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати.

При зверненні до суду позивачкою було
сплачено 229 грн. 41 коп. судового збору
(а.с. 30-31), а при подачі апеляційної
скарги - 114 грн. 71 коп. судового збору
(а.с. 70а). Відтак, на користь позивачки
також підлягають до стягнення згадані
судові витрати у зазначених розмірах -
в рівних частинах з кожного з
відповідачів.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 307 ч.1 п. 2, 309 ч.1 п. 4,
314 ч.2, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 07 червня 2013 року
скасувати і ухвалити нове, яким позов
ОСОБА_3 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 на
користь ОСОБА_3 15 791 грн. 48 коп.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 на
користь ОСОБА_3 по 114 грн. 70 коп. (з
кожного) судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскарженим
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання рішенням
законної сили.

Суддя:

Судді: