Головуючий у 1 інстанції: Борейко С.В.
Провадження № 22-ц/783/1346/14
Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Курій Н.М.,

суддів: Крайник
Н.П., Мельничук О.Я.,

за секретаря
Данилик І.І.,

з участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,
представника Сихівської

районної адміністрації Львівської
міської ради - Петришина О.І.,

представника ОСОБА_5, яка є законним
представником ОСОБА_6 - ОСОБА_7,

прокурора Максимчука А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Сихівського районного суду
м. Львова від 17 грудня 2013 року з
урахуванням ухвали Сихівського
районного суду м. Львова від 18 квітня 2014
року про виправлення описки у справі за
позовом прокурора Сихівського району
м. Львова в інтересах неповнолітньої
ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_8, третя особа -
Сихівська районна адміністрація
Львівської міської ради про усунення
перешкод у користуванні житлом,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Сихівського районного суду м.
Львова від 17 грудня 2013 року
вищезазначений позов задоволено.

Суд зобов'язав ОСОБА_2 та ОСОБА_8 не
чинити перешкоди неповнолітній ОСОБА_6
у користуванні квартирою АДРЕСА_1

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на те, що рішення суду
ухвалено з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
на основі неповного з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
недоведеністю обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, а висновки суду не
відповідають обставинам справи.

Апелянт зазначає, що судом не
досліджено жодного належного та
допустимого доказу, наданого
позивачем, який би доводив сам факт
вчинення перешкод відповідачами
неповнолітній ОСОБА_6 у користуванні
житловим приміщенням - квартирою
АДРЕСА_1

Апелянт посилається на те, що суд не
взяв до уваги факт навчання
неповнолітньої ОСОБА_6 в Ожидівській
ЗОШ І-ІІІ ступенів Буського району
Львівської області на момент подання
прокурором позову до суду, що, на думку
апелянта, спростовує позовні вимоги,
оскільки підтверджує факт відсутності
ОСОБА_6 за зареєстрованим місцем
проживання за адресою: АДРЕСА_1 з
об'єктивних причин та власної волі.

Апелянт стверджує, що при ухваленні
рішення судом не було встановлено
наміру самої неповнолітньої ОСОБА_6
захистити свої права в судовому
порядку через органи прокуратури.

Апелянт також зазначає, що оскільки
батько неповнолітньої ОСОБА_9, який був
зареєстрований та проживав в квартирі
АДРЕСА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р., місце
проживання неповнолітньої ОСОБА_6
окремо від матері, яка проживає на
АДРЕСА_2 суперечить та порушує норми
чинного законодавства України.

Апелянт просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
апеляційної інстанції, пояснення
учасників судового розгляду справи,
дослідивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційну
скаргу необхідно відхилити з наступних
підстав.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін і, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог або заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ст.47 Конституції України,
кожен має право на житло і ніхто не може
бути примусово позбавлений житла
інакше, як на підставі закону за
рішенням суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Житлового
Кодексу Української РСР, ніхто не може
бути виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше,
як з підстав і в порядку, передбачених
законом.

Частиною 5 ст.9 Житлового Кодексу
Української РСР визначено, що житлові
права охороняються законом, за
винятком випадків, коли вони
здійснюються в суперечності з
призначенням цих прав чи з порушенням
прав інших громадян або прав державних
і громадських організацій.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено,
що кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 121 Конституції
України, на Прокуратуру України
покладається обов'язок представництва
інтересів громадянина або держави в
суді у випадках, визначених законом.

Згідно зі ст. 36-1 Закону України «Про
прокуратуру», підставою
представництва в суді інтересів
громадянина є його неспроможність
через фізичний стан, недосягнення
повноліття, похилий вік,
недієздатність або обмежену
дієздатність самостійно захистити
свої порушені чи оспорювані права
або реалізувати процесуальні
повноваження.

Матеріалами справи підтверджується, що
в жовтні 2013 року прокурор Сихівського
району м. Львова звернувся з позовом до
суду в інтересах неповнолітньої
ОСОБА_6, яким просив зобов'язати
відповідачів не чинити неповнолітній
ОСОБА_6 перешкод у користуванні
квартирою АДРЕСА_1 та зазначив, що
відповідачі перешкоджають
неповнолітній ОСОБА_6 у праві
користування зазначеним житлом.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується довідкою з місця
проживання про склад сім'ї і прописки
від 14.10.2013 року, що в квартирі АДРЕСА_1
зареєстровано троє осіб: відповідачі
ОСОБА_2, ОСОБА_8 та неповнолітня ОСОБА_6
(а.с. 12).

Судом першої інстанції також
встановлено та підтверджено, що ОСОБА_2
змінила дверні замки та не допускає
неповнолітню ОСОБА_6 до зазначено вище
житла.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги прокурора, що звернувся
до суду для захисту права
неповнолітньої ОСОБА_6 правильно на
підставі поданих у справі доказів
встановив порушення відповідачами
права неповнолітньої ОСОБА_6 на
проживання у квартирі АДРЕСА_1, в якій
вона зареєстрована та обґрунтовано
дійшов висновку про задоволення
позову.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, оскільки не
ґрунтуються на законі.

Ураховуючи наведене, колегія суддів
доходить висновку, що судом правильно
встановлено фактичні обставини справи,
зібраним доказам дана оцінка,
правильно застосований матеріальний
закон та дотримана процедура розгляду
справи, передбачена ЦПК України, а тому
рішення відповідає вимогам закону й
підстави для його зміни чи скасування
відсутні.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п.1 ч.1
ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 17 грудня 2013 року з
урахуванням ухвали Сихівського
районного суду м. Львова від 18 квітня 2014
року про виправлення описки залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:
Курій Н.М.

Судді:
Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.