Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 липня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА
Р.Ю.

суддів ЛЕСКА В.В.,
ЧУЖІ Ю.Г.

при секретарі МАРЧИШАКУ Ю.М.

за участю сторін розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Ужгороді цивільну справу за позовом
прокурора Свалявського району
Закарпатської області І.В.
Жураківського в інтересах держави в
особі Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Закарпатській області і
Територіального управління Державної
служби гірничого нагляду та
промислової безпеки України у
Закарпатській області до ОСОБА_2, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору, на стороні
відповідача Солочинська сільська рада
Свалявського району Закарпатської
області, про знесення самовільно
збудованої будівлі, за апеляційною
скаргою Дочірнього підприємства
«Санаторій «Квітка Полонини»»
Закритого акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
«Укрпрофоздоровниця» на рішення
Свалявського районного суду від 26
жовтня 2012 р., -

в с т а н о в и л а :

23.10.2009 прокурор Свалявського району І.В.
Жураківський в інтересах держави в
особі Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Закарпатській області та Державного
комітету України з промислової
безпеки, охорони праці та гірничого
нагляду по Закарпатській області
звернувся із зазначеним позовом до
ОСОБА_2 і мотивував його наступним.

Під час перевірки дотримання вимог
законодавства про містобудування в
урочищі «Біласовиця» с. Солочин
Свалявського району, проведеної у 2009 р.,
було встановлено, що ОСОБА_2 самовільно,
без дозволу Інспекції ДАБК у
Закарпатській області на виконання
будівельних робіт розпочала
будівництво житлового будинку. 06.09.2009
Інспекцією ДАБК за цим фактом складено
щодо ОСОБА_2 протокол про
адмінправопорушення, передбачене ст. 96
ч. 3 КУпАП. Будівля, що самовільно
зводиться, знаходиться в межах
гірничого відводу (друга зона
санітарної охорони) свердловини № 4-р
Голубинського родовища мінеральних
вод, що був затверджений на підставі
Акта про надання гірничого відводу від
04.02.2008 за № 1430. За приписами Постанови
КМ України від 18.12.1998 № 2024 «Про правовий
режим зон санітарної охорони водних
об'єктів», для підземних джерел
водопостачання здійснюється
регулювання відведення територій під
забудову населених пунктів,
благоустрій населених пунктів і
окремих будівель, їх обов'язкове
централізоване водопостачання та
каналізування. Нормами ст. 58 Кодексу
законів про надра забороняється
проектування і будівництво населених
пунктів та інших об'єктів без
попереднього геологічного вивчення
ділянок надр, що підлягають забудові.
Забудова площ залягання корисних
копалин загальнодержавного значення, а
також будівництво на ділянках їх
залягання споруд, не пов'язаних з
видобуванням корисних копалин,
допускаються у виняткових випадках
лише за погодженням з відповідними
територіальними геологічними
підприємствами та органами державного
гірничого нагляду.

У відповідача відсутні відповідні
дозволи, погодження та проектна
документація на забудову будинку, який
знаходиться в межах гірничого відводу
свердловин № 7гп і № 4-Е Голубинського
родовища мінеральних вод, а також
відсутнє централізоване
водопостачання і водовідведення.

Посилаючись на ці обставини, на
положення ст. 376 ЦК України і
неможливість усунення порушення права
шляхом перебудови будівлі та на
правила представництва прокурором
інтересів держави, прокурор просив
зобов'язати ОСОБА_2 знести самочинно
збудований житловий будинок в урочищі
«Біласовиця» с. Солочин Свалявського
району.

Рішенням Свалявського районного суду
від 26.10.2012 у позові відмовлено.

ДП «Санаторій «Квітка Полонини»» ЗАТ
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
«Укрпрофоздоровниця» у порядку ст. 292 ч.
1 ЦПК України як особа, яка не брала
участі в справі, в якій суд вирішив
питання про її права та обов'язки,
рішення суду оскаржило. Посилається на
те, що земельна ділянка, на якій
здійснюється самочинне будівництво,
знаходиться в межах площ залягання
корисних копалин загальнодержавного
значення - Голубинського родовища
мінеральних вод, яке установленим
порядком експлуатує підприємство, та в
межах відповідної зони санітарної
охорони свердловини № 4-р. На зведення
будівель у межах площ залягання
корисних копалин і в межах зон
санітарної охорони водних об'єктів
існують суттєві обмеження, для цього
встановлений особливий порядок
погодження будівництва, що в даному
випадку не був дотриманий.
Неконтрольована забудова таких площ
псує родовище мінеральних вод і робить
його непридатним для експлуатації.
Також суд не врахував преюдиційні
судові рішення, якими встановлені
обставини, що вказують на
неправомірність дій відповідача. Крім
того, суд врахував, що земельна ділянка,
на якій здійснюється забудова,
належить доньці відповідача - ОСОБА_6
Апелянт просить рішення суду
скасувати, позов - задовольнити.

У письмових запереченнях на апеляцію
відповідач ОСОБА_2 вказує на її
необґрунтованість, просить скаргу
відхилити, рішення суду - залишити без
змін.

Ухвалою Апеляційного суду
Закарпатської області від 04.07.2014
залучено до участі в справі Інспекцію
державного архітектурно-будівельного
контролю у Закарпатській області і
Територіальне управління Державної
служби гірничого нагляду та
промислової безпеки України у
Закарпатській області як
правонаступників відповідно Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Закарпатській області
(Інспекції ДАБК у Закарпатській
області) і Територіального управління
Державного комітету України з
промислової безпеки, охорони праці та
гірничого нагляду по Закарпатській
області.

Заслухавши доповідь судді, пояснення:
представника апелянта Ігнатенка С.С.,
який скаргу підтримав, прокурора Пантя
М.М., представників Інспекції ДАБК у
Закарпатській області Цапа М.П. і
Територіального управлінні
Держгірпромнагляду у Закарпатській
області Горєва В.В., які вважають
апеляцію обґрунтованою, представника
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_10, який
просить скаргу відхилити, розглянувши
справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК
України за відсутності інших учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
оцінивши докази в сукупності,
апеляційний суд приходить до такого.

Апеляційний суд, перевіряючи
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, не обмежений
доводами скарги, якщо під час розгляду
справи буде встановлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення (ст. 303 ч.ч. 1, 3 ЦПК
України). У порядку позовного
провадження (Розділ ІІІ ЦПК України)
розглядаються справи (спори) про право
цивільне. Сторонами у такому
цивільному процесі є позивач - особа,
яка вважає, що її цивільне право
порушене і яка пред'явила вимогу про
захист порушеного права, і відповідач -
особа, яку відповідно до принципу
диспозитивності цивільного процесу
визначає позивач і яка, виходячи із
заявленої тим правової позиції,
порушує (не визнає, оспорює, заперечує)
його право та має відповідати за
позовом, у результаті задоволення
якого повинна вчинити відповідні дії
(утриматися від таких) з метою
поновлення прав позивача (ст. 26 ч. 1,
ст.ст. 30, 33 ЦПК України). Правомірній
вимозі відповідає обов'язок належного
відповідача усунути порушення права.

Встановлено, що на підставі договору
дарування земельної ділянки,
посвідченого 05.12.2002 приватним
нотаріусом Свалявського районного
нотаріального округу ОСОБА_5 за
реєстровим № 6068, ОСОБА_11 подарував
неповнолітній ОСОБА_6 земельну ділянку
площею 0,12 га, призначену для
обслуговування житлового будинку, що
знаходиться в с. Солочин Свалявського
району (а.с. 103). Як указано в договорі,
право власності дарувальника
посвідчувалося Державним актом серії
ІІ-ЗК № 043252 на право власності на землю,
виданим 11.05.2001 Солочинською сільською
радою, а від імені неповнолітньої
ОСОБА_6 діяла її мати ОСОБА_2. Земельна
ділянка виділялася ОСОБА_11 рішенням
Солочинської сільської ради від 25.07.2000
для будівництва індивідуального
житлового будинку, у 2000 році ОСОБА_11 був
наданий дозвіл № 9/2000 на право
виконання будівельних робіт, був
оформлений паспорт на забудову ділянки
тощо (а.с. 105-113).

17.07.2003 Солочинська сільська рада на
підставі договору дарування земельної
ділянки від 05.12.2002 і рішення сільської
ради від 05.05.2003 видала ОСОБА_6 Державний
акт серії ЗК № 014128 на право власності
на земельну ділянку площею 0,1455 га в
урочищі «Біласовиця» с. Солочин для
будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель (а.с. 147-148).

ОСОБА_2, діючи від імені неповнолітньої
доньки ОСОБА_6, подала до Солочинської
сільради заяву від 16.02.2005 про надання
дозволу на будівництво житлового
будинку в урочищі «Біласовиця» с.
Солочин на земельній ділянці, що
належить ОСОБА_6 на підставі Державного
акта серії ЗК № 014128 від 17.07.2003 (а.с. 19).
Рада 24.02.2005 прийняла рішення № 10, яким
надала дозвіл ОСОБА_2, як указано в
рішенні - від імені неповнолітньої
доньки ОСОБА_6, на будівництво нового
житлового будинку на власній земельній
ділянці в урочищі АДРЕСА_1 (а.с. 20).

Таким чином, власником земельної
ділянки, на якій здійснюється
будівництво, про самочинність якого
ставить питання прокурор, та
забудовником, щодо якого приймалося
відповідне рішення сільською радою, є
ОСОБА_6, а не її мати ОСОБА_2, яка діяла
від імені доньки як законний
представник (ст.ст. 4, 9, 10, 62, 86 ЦК України
(1963 р.), ст.ст. 2-4, 8, 11-14, 19 Закону України
«Про власність», ст.ст. 11, 25, 26, ст. 237 ч.ч.
1, 3, ст. 239, ст. 242 ч. 1, ст.ст. 316-319, 373-375 ЦК
України (2003 р.), ст.ст. 78-81, 90, 116, 125, 126, 131 ЗК
України (2001 р.), ст.ст. 60, 77, 78 КШС України,
ст. 14 ч. 2, ст. 173, ст. 177 ч. 1 СК України).

Підставою позову прокурора було
порушення прав держави у зв'язку зі
здійсненням на вищевказаній земельній
ділянці, розташованій у межах
гірничого відводу свердловин № 7гп і №
4-Е Голубинського родовища мінеральних
вод, самочинного будівництва без
одержання необхідних погоджувальних і
дозвільних документів та без
дотримання інших вимог законодавства.
Із заочного рішення Свалявського
районного суду від 15.09.2010 у справі за
позовом ЗАТ лікувально-оздоровчих
закладів профспілок України
«Укрпрофоздоровниця», третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору, на стороні позивача ДП
«Санаторій «Квітка Полонини»», до
Солочинської сільської ради та
громадян, серед яких і ОСОБА_6, про
заборону вчинення дій, що набрало
законної сили (а.с. 152-160), з інших
матеріалів справи вбачається, що ДП
«Санаторій «Квітка Полонини»»
оформлювало документи на право
розробки Голубинського родовища
лікувально-столових вод (свердловина №
4-р (4-е)) (а.с. 161-171), а судовим порядком
розглядалися спори з приводу
правомірності виконання будівельних
робіт, на земельних ділянках, що
знаходяться в межах зон
гірничо-санітарної охорони санаторію
«Квітка Полонини», в межах площ
гірничого відводу санаторію для
розробки водозабірної ділянки
свердловини 4-Е Голубинського родовища
мінеральних вод, у межах площ залягання
корисних копалин загальнодержавного
значення. Із зазначеного судового
рішення випливає також, що стороною в
спорі була саме ОСОБА_6

За цих обставин, у колегії суддів немає
підстав вважати, що в даній справі не
вирішувалися питання про права та
обов'язки ДП «Санаторій «Квітка
Полонини»», яке участі в справі не
брало, тому указане підприємство має
право на апеляцію як таке. Водночас як
позов, так і апеляція повинні
вирішуватися судом по суті щодо
належних учасників процесу. Між тим,
ОСОБА_2 не є належним відповідачем у
справі і не може відповідати за
позовом, сам факт вчинення
безпосередньо нею певних дій на
зазначене не впливає, позаяк такі дії
вчинялися від імені та в інтересах
доньки ОСОБА_6 і створювали цивільні
права та обов'язки останньої, яка у
цьому контексті саме і є особою, яка
здійснює будівництво.

Вирішивши спір по суті щодо
неналежного відповідача, суд першої
інстанції не звернув уваги, що позивач
не вправі був вимагати застосування до
ОСОБА_2 положень ст. 376 ЦК України щодо
самочинного будівництва, інших
положень законодавства, якими
обґрунтовувався позов, відповідно і
суд не мав підстав для застосування
норм законодавства про будівництво до
ОСОБА_12 Якщо позов пред'явлено до особи,
яка не повинна відповідати за ним
(неналежний відповідач), суду слід з
цієї підстави відмовити в позові до
такого відповідача, безпідставне
застосування при вирішенні позову по
суті щодо неналежного відповідача норм
матеріального права у контексті спору
про право, є неправильним у
матеріально- та процесуально-правовому
розумінні вирішенням справи і тягне
обов'язкове скасування рішення суду
(ст. 303 ч. 3 ЦПК України).

Відтак, на підставі ст. 309 ч. 1 п. 4 ЦПК
України апеляцію ДП «Санаторій «Квітка
Полонини»» слід задовольнити частково,
рішення суду першої інстанції
скасувати, у позові відмовити
внаслідок пред'явлення його до
неналежного відповідача.

Керуючись ст. 303 ч. 3, ст. 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч.
1 п. 4, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія
суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Дочірнього
підприємства «Санаторій «Квітка
Полонини»» Закритого акціонерного
товариства лікувально-оздоровчих
закладів профспілок України
«Укрпрофоздоровниця» задовольнити
частково, рішення Свалявського
районного суду від 26 жовтня 2012 р.
скасувати, у позові прокурора
Свалявського району Закарпатської
області І.В. Жураківського в інтересах
держави в особі Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Закарпатській області і
Територіального управління Державної
служби гірничого нагляду та
промислової безпеки України у
Закарпатській області до ОСОБА_2
відмовити внаслідок пред'явлення його
до неналежного відповідача.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів може бути оскар жене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді