Справа № 759/1510/14-ц № апеляційного
провадження: 22-ц/796/8071/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Ул»яновська О.В.
Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2014 року Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді
Шкоріної О.І.,

суддів: Стрижеуса
А.М., Волошиної В.М.

при секретарі:
Лужецькій І.С.

за участю: представника позивача
- ОСОБА_2

представників
відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на
рішення Святошинського районного суду
м.Києва від 11 квітня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про
звільнення від сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року позивач
ОСОБА_6звернувся до суду з позовом,
вимоги за яким в процесі розгляду
справи уточнив та просив звільнити
його від обов'язку сплати аліментів на
утримання повнолітньої дочки ОСОБА_7 у
зв'язку з припиненням навчання та
стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 суму
сплачених аліментів в розмірі 7072 грн.11
коп. за період з серпня 2013 року по
грудень 2013 року.

Свої вимоги обґрунтовував, тим,
що стягнуті з нього за рішенням суду
на користь ОСОБА_5 аліменти на
утримання їх повнолітньої дочки ОСОБА_7
були пов'язані з навчанням останньої в
Київському гуманітарному інституті на
денній формі навчання. ОСОБА_7
закінчила навчання у ПрАТ «Вищий
навчальний заклад «Київська
гуманітарна академія» 30 червня 2013 року
і подальше навчання не продовжила. У
зв'язку з закінченням навчання
повнолітньою дитиною припиняється
право такої особи на утримання.

ОСОБА_7 не навчається в «Вищому
навчальному закладі «Київська
гуманітарна академія» на денній формі
навчання, не потребує у зв'язку з цим
допомоги, є працездатною, може
самостійно забезпечити себе, позивач
же не має можливості надавати допомогу,
він є інвалідом другої групи, інвалідом
війни, відповідачі нарівні з ним
користуються пільгами на оплату
вартості комунальних послуг, розмір
аліментів які сьогодні отримують
відповідачі значно перевищують розмір
прожиткового мінімуму працездатних
осіб та рівень мінімально можливого
розміру аліментів на повнолітню особу.
За таких обставин, та враховуючи, що
відповідачі не зверталися з новим
позовом до суду про стягнення
аліментів у зв'язку з продовженням
ОСОБА_7 навчання, позивач просить
задовольнити його позовні вимоги.

Рішенням Святошинського районного
суду м.Києва від 11 квітня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_6 задоволені та
звільнено ОСОБА_6 від сплати аліментів
на утримання повнолітньої дочки
ОСОБА_7, у зв'язку з припиненням
навчання, стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_7
на користь ОСОБА_6 суму сплачених
аліментів у розмірі 7072 грн.11 коп.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_6 в
задоволенні позовних вимог. Свою
апеляційну скаргу ОСОБА_5 обґрунтовує
тим, що висновки районного суду не
відповідають дійсним обставинам
справи, що в свою чергу призвело до
того, що суд неправильно встановив
юридичну сутність та характер спірних
правовідносин.

Зокрема зазначає, що факт закінчення
ОСОБА_7 навчання в Київський
гуманітарній академії та отримання
диплома бакалавра не свідчить про те,
що остання закінчила своє навчання,
оскільки вона, отримавши базову вищу
освіту, без пропуску академічного
навчального року одразу 10 вересня 2013
року продовжила своє навчання на
першому курсі факультету державного
управління магістратури Інституту
політичних наук для здобуття повної
вищої освіти та отримання
освітньо-кваліфікаційного рівня -
магістр.

Крім того, зазначила, що доходів від
підприємницької діяльності ОСОБА_7 не
отримувала, на разі знаходиться на
утриманні матері, навчається та
сплачує за навчання.

В судове засідання ОСОБА_7 не з'явилася,
про день та час розгляду справи
повідомлена, що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення (а.с.92), причини своєї
неявки суду не повідомила у зв'язку з
чим колегія суддів вважала за можливе
розглянути справу у її відсутність
відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК
України.

В судовому засіданні представники
ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримали і
просили її задовольнити.

Представник ОСОБА_6 проти задоволення
апеляційної скарги заперечувала і
просила рішення як законне і
обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення осіб, які з'явилися в судове
засідання, з'ясувавши обставини справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. ст.213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення, суд зобов'язаний
прийняти рішення, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Зазначеним вимогам в повній мірі
судове рішення не відповідає.

Ухвалюючи рішення суд першої
інстанції виходив з того, що вимоги
позивача ґрунтуються на вимогах ч.4
ст.223, ст.273 СК України. При цьому суд
виходив з того, що позивач не має
можливості надавати матеріальну
допомогу своїй дочці, яка навчається на
заочній формі навчання контрактної
основи, є підприємцем, проживає разом з
батьками, не сплачує за
житлово-комунальні послуги, і з цих
підстав суд вважав обґрунтованими
позовні вимоги ОСОБА_6 про звільнення
від сплати аліментів на час навчання
повнолітньої дочки. Крім того, оскільки
нової позовної заяви до суду у зв'язку
з продовженням навчання відповідачами
подано не було, аліменти сплачені
позивачем з серпня 2013 року по грудень
2013 року підлягають стягненню з ОСОБА_5
та ОСОБА_7

Проте з такими висновками суду
погодитись не можна з огляду на таке.

Як установлено судом першої інстанції,
рішенням Святошинського районного
суду м.Києва від 7 листопада 2011 року
стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5
аліменти на утримання повнолітньої
дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1 / 4
частки від його заробітку (доходу)
щомісячно, але не менше 30 % прожиткового
мінімуму, встановленого законом,
починаючи з 25 червня 2011 року по 30 червня
2014 року включно.

Згідно довідки № 268 від 18 листопада 2013
року ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, навчалась у
ПрАТ ВНЗ «Київська гуманітарна
академія» - 1 вересня 2009 року по 30 червня
2013 року та отримала диплом про базову
вищу освіту, здобувши кваліфікацію
бакалавра.

Відповідно до довідки № 3 від 4 лютого
2014 року ОСОБА_7 є студенткою першого
курсу факультету державного
управління магістратури Інституту
політичних наук (наказ про зарахування
№ 21 від 10 вересня 2013 року). Навчається
на заочній формі навчання, за умовами
контракту, навчання платне ( а.с.36) .

Аліменти з ОСОБА_6 по місцю роботи
утримані по грудень 2013 року включно
(а.с.35), а з пенсії відраховані по 1
грудня 2013 року ( а.с.40).

Відповідно до ст.199 СК України якщо
повнолітні дочка, син продовжують
навчання і у зв'язку з цим потребують
матеріальної допомоги, батьки
зобов'язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу. Право на
утримання припиняється у разі
припинення навчання.

Згідно із ст.201 СК України до відносин
між батьками і дочкою, сином щодо
надання їм утримання застосовуються
норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього
Кодексу.

Відповідно до ст.192 СК України розмір
аліментів, визначений за рішенням суду
або домовленістю між батьками, може
бути згодом зменшено або збільшено за
рішенням суду за позовом платника або
одержувача аліментів у разі зміни
матеріального або сімейного стану,
погіршення або поліпшення здоров'я
когось із них.

З аналізу наведених правових норм
слідує, що право на утримання
повнолітньої дитини припиняється у
разі припинення навчання, а розмір
аліментів може бути зменшений за
позовом платника аліментів у разі
зміни матеріального або сімейного
стану, погіршення або поліпшення
здоров'я платника або одержувача
аліментів.

Суд першої інстанції на зазначені
вимоги закону уваги не звернув і
безпідставно вважав вимоги позивача
обґрунтованими.

Продовження ОСОБА_7 навчання в
Інституті політичних наук для
отримання диплома магістра свідчить
про безперервність навчання
повнолітньої дочки сторін, виходячи з
положень Закону України «Про освіту»,
яким визначені основні принципи освіти
в Україні, а саме єдність, наступність
освітніх рівнів, безперервність та її
різноманітність. ОСОБА_7 23 - річного
віку не досягла, стягнення аліментів на
її утримання з ОСОБА_6 обмежено
рішенням суду певною датою, а саме 30
червня 2014 року.

За обставин продовження ОСОБА_7
навчання, визначення в рішення суду від
7 листопада 2011 року певної дати, до якої
стягуються аліменти в межах 23 річного
віку дочки, подача нової позовної заяви
законом не вимагається.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму
Верховного Суду України, які містяться
в п.15 постанови № 3 від 15 травня 2006 року
«Про застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» стягнення
аліментів на дочку, сина, які досягли
повноліття, з підстав, передбачених
статтями 198, 199 СК здійснюється у
судовому порядку за новою позовною
заявою.

Обставини, які зазначає позивач в
обґрунтування підстав звільнення його
від сплати аліментів, а саме, що він є
пенсіонером, інвалідом війни другої
групи, були враховані судом при
ухваленні рішення про стягнення
аліментів на утримання повнолітньої
дочки.

Надана позивачем виписка з історії
хвороби, зі змісту якої вбачається, що
ОСОБА_6 перебував на стаціонарному
лікуванні з 9 квітня 2012 року по 20 квітня
2012 року (а.с.10) не свідчить або не
підтверджує того, що погіршення стану
здоров'я платника вплинуло на його
матеріальний стан. ОСОБА_6 як на час
ухвалення 7 листопада 2011 року рішення
суду, так і на час ухвалення
оскаржуваного рішення отримував
пенсію та працював в СЗ «Антонов».

За таких обставин, відсутні підстави
вважати, що обставини, які існували на
момент визначення розміру аліментів
змінилися настільки, що ОСОБА_6
позбавлений можливості сплачувати
аліменти в розмірі визначеному судом.

Разом з тим, як убачається з довідки
Державної податкової інспекції у
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у м.Києві, ОСОБА_7
перебуває на обліку в ДПІ у
Святошинському районі ГУ Міндоходів у
м.Києві як платник податків фізична
особа - підприємець з 13 серпня 2013 року.
З 12 серпня 2013 року по 10 грудня 2013 року
господарську діяльність здійснювала
на спрощеній системі оподаткування,
обліку та звітності, податкова
декларація не подавалась, податок не
сплачувався. З 10 грудня 2013 року по 31
грудня 2013 року перебувала на загальній
системі оподаткування, обліку та
звітності. Згідно декларації про
майновий стан та доходи поданої до ДПІ
у Святошинському районі ГУ Мінодоходів
у м.Києві, доходів не отримувала (а.с.83).

Але за відсутності даних про отримання
ОСОБА_7 доходів від здійснення
підприємницької діяльності, висновки
суду про зміну матеріального стану
одержувача аліментів у зв'язку з
набуттям статусу фізичної особи -
підприємця, ґрунтуються лише на
припущеннях.

Крім того, сама по собі зміна форми
навчання з денної на заочну не є
підставою для звільнення платника
аліментів від їх сплати.

За таких обставин вважати
обґрунтованими висновки суду першої
інстанції щодо задоволення вимог
ОСОБА_6 про звільнення від сплати
аліментів на утримання повнолітньої
дочки у зв'язку з припиненням навчання
та стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_7 суми
сплачених аліментів з серпня 2013 року по
грудень 2013 року, немає підстав.

А тому рішення Святошинського
районного суду м.Києва від 11 квітня 2014
року підлягає скасуванню, з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 218, , 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316,
317, 324, 325 ЦПК України, колегія, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 -
задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду
м.Києва від 11 квітня 2014 року скасувати
і ухвалити нове рішення наступного
змісту.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до
ОСОБА_5, ОСОБА_7 про звільнення від
сплати аліментів та стягнення суми, -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: