Справа № 682/1064/14-ц
Провадження № 2/682/429/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2014 року

Славутський міськрайонний суд
Хмельницької області в складі:

головуючої - судді Маршал І.М.,

секретаря Мелашенко О.В.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Славута
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, Славутської міської ради, третя
особа без самостійних вимог ОСОБА_4,
про визнання договору довічного
утримання частково недійсним, про
визнання права власності в порядку
спадкування на 49% житлового будинку,
про визнання права власності в порядку
спадкування на самочинно збудований
гараж і про витребування спадкового
майна із чужого незаконного володіння,
-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із
позовом до ОСОБА_2, Славутської міської
ради, третя особа без самостійних
вимог ОСОБА_4., про визнання договору
довічного утримання частково
недійсним, про визнання права
власності в порядку спадкування на 49%
житлового будинку, про визнання права
власності в порядку спадкування на
самочинно збудований гараж і про
витребування спадкового майна із
чужого незаконного володіння. В
обґрунтування позову вказував, що його
дід ОСОБА_5 і баба ОСОБА_6 перебували у
шлюбі з 1966 року. За договором
купівлі-продажу від 19.10.1971 року ОСОБА_5
купив 43 % одноповерхового дерев'яного
будинку за адресою АДРЕСА_1. рішенням
Славутського міського народного суду
від 14.11.1988 року шлюб між ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 було розірвано. За рішенням
Славутського міського народного суду
від 25.01.1989 року майно між подружжям
поділено та виділено у власність
ОСОБА_6 : холодильник, вартістю 100 крб.,
пральну машину, вартістю 100 крб.,
електричну духовку «Тайга», вартістю 50
крб., сервант, вартістю 170 крб., трюмо,
вартістю 100 крб., шафу платяну, вартістю
70 крб., ліжко 2-х спальне, вартістю 80 крб.,
всього вартістю 670 крб., а також частину
житлового будинку АДРЕСА_1, яка
складається з приміщень: А-3 площею 12,40
кв.м., А-б площею 4,90 кв.м., А-5 площею 17,20
кв.м., ? хліва «Б» ( від хліва Г), хлів для
палива «Г», всього вартістю 2 058 крб., що
становить 49% будинковолодіння від ?
його частки. У власність ОСОБА_5
виділено : килим, вартістю 220 крб.,
диван-ліжко,вартістю 50 крб., шафу
платяну, вартістю 100 крб.,
телевізор,вартістю 250 крб., радіолу,
вартістю 70 крб., всього вартістю 690 крб.,
а також частину житлового будинку
АДРЕСА_1, яка складається з приміщень:
А-1, площею 5,50 кв.м., А-2 площею 9,40 кв.м., А-4
площею 11,60 кв.м., навіс для автомобіля
«В», прилягаючу до нього ? частину хліва
«Б», всього вартістю 2 225 крб., що
становить 51% будиковолодіння від ? його
частки.

Позивач вказує, що він із своєю
матірю ОСОБА_4 проживають у послідуючій
? частині зазначеного житлового
будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_6 померла його баба
ОСОБА_6 Після її смерті, його батько
ОСОБА_7 являвся спадкоємцем першої
черги, але і він помер ІНФОРМАЦІЯ_7, і не
встиг прийняти спадщину після смерті
матері. Позивач вважає, що після смерті
баби та батька, він є внуком
спадкодавця ОСОБА_6 на належне їй
спадкове майно.

ІНФОРМАЦІЯ_8 помер рідний брат
батька - ОСОБА_8, який проживав разом зі
своїм батьком ОСОБА_5 у належній йому
частині житлового будинку.

Оскільки ОСОБА_5 залишився один,
тому він прийняв квартирантів. 17.10.2012
року ОСОБА_5 уклав із ОСОБА_2 договір
довічного утримання, за яким ОСОБА_5
передає у власність ОСОБА_2 належні
йому на праві приватної власності 4/10
частин житлового будинку з
відповідними надвірними будівлями до
цієї частини, що знаходяться в АДРЕСА_1
та розташований на земельній ділянці
площею 0,0744 га, яка належить Славутській
міській раді.

Позивач вважає, що при оформленні
даного договору, ОСОБА_5 скрив і не
надав приватному нотаріусу рішення
суду від 25.01.1989 року, відповідно до
якого йому належить лише 51% житлового
будинку, а не 4/10 частини житлового
будинку, з якого 49% належить ОСОБА_6 У
зв'язку з цим, договір довічного
утримання підлягає визнанню частково
недійсним, оскільки ОСОБА_5 протиправно
передав у власність ОСОБА_2 49% житлового
будинку, належного ОСОБА_6

04.11.2013 року позивач звернувся з
заявою до приватного нотаріуса ОСОБА_10
щодо видачі йому свідоцтва про право на
спадщину за законом після смерті баби
ОСОБА_6

19.11.2013 року йому направлено
повідомлення, що видати свідоцтво про
право на спадщину за законо після
смерті баби ОСОБА_6 на 49/100 частин
житлового будинку з надвірними
будівлями до цієї частини будинку
неможливо в зв'язку з тим, що
правовстановлюючий документ - рішення
суду від 25.01.1989 року не зареєстровано у
Славутському бюро технічної
інвентаризації.

На земельній ділянці
дворогосподарства по АДРЕСА_1 також
розташований цегляний гараж розмірами
5,92х4,0 м побудований спадкодавцем
ОСОБА_8 у 1998 році. Після смерті
останнього відкрилася спадщина на його
майно і спадкоємцем першої черги був
його батько ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_5 помер, тому не
встиг оформити спадщину після смерті
сина ОСОБА_8 ОСОБА_8 для позивача є
рідним дядьком, своєї сім'ї він не мав.
Після його смерті і смерті діда, окрім
позивача, інших спадкоємців не має.

Окрім того, позивач вказує, що майном
належним спадкодавцям ОСОБА_6 та ОСОБА_8
за їх життя, незаконно володіє
відповідач, який в добровільному
порядку відмовився його повернути.
Позивач вказує, що для ОСОБА_6 належали:
холодильник, вартістю 1000 грн.,
електричну духовку «Тайга», вартістю 200
грн., пральну машину, вартістю 500 грн.,
сервант, вартістю 2000 грн., трюмо,
вартістю 1500 грн., газову плиту «Електа»,
вартістю 1500 грн., алюмінієві бідони 3
шт., вартістю по 100 грн. за один, на
загальну суму 300 грн.,
циркулярку,вартістю 1000 грн., металеву
драбину, вартістю 500 грн., металеву
тачку, вартістю 300 грн., настінні часи
імпортного виробництва, висотою до 80
см, вартістю 8 000 грн., металевий
молочний бідон,вартістю 100 грн.,
кришталеву вазу,вартістю 500 грн.,
кришталеві бокали - 6 шт., вартістю 300
грн., кришталеві рюмки - 6 шт., вартістю 200
грн., сервіз чайний,вартістю 200 грн.,
сервіз кофейний, вартістю 200 грн. Всього
на суму 18 300 грн. А для ОСОБА_8 : килим
вартістю 1500 грн., холодильник,вартістю 3
000 грн., ДВДі ( диски), вартістю 500 грн.,
компресор, вартістю 1500 грн., нову
електроболгарку, вартістю 1000 грн.,
пінопласт на обшивку всього житлового
будинку,вартістю 10 000 грн.,
моторолер,вартістю 1500 грн., новий
електродвигун до моторолера, вартістю
1000 грн., електрозарядний прилад для
акумуляторів,вартістю 150 грн.,
вентилятор,вартістю 100 грн., котел для
нагріву води ( бойлер),вартістю 800 грн.,
електродрель,вартістю 200 грн., паяльні
лампи 3 шт. по 100 грн. за одну на загальну
суму 300 грн., металеві великі
тиски,вартістю 400 грн., металеві малі
тиски, вартістю 200 грн., металевий
туристичний набір, який складається із
стола і чотирьох стільців,вартістю 1000
грн., набір ключів та головок до
них,вартістю 400 грн., набір
свердл,вартістю 200 грн. Всього на суму 23
750 грн.

Позивач просив визнати договір
довічного утримання від 17.10.2012 року
складений ОСОБА_5 і нотаріально
посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_12 про передачу у власність
ОСОБА_2, неналежних йому на праві
приватної власності 4/10 частини
житлового будинку з відповідними
надвірними будівлями до цієї частини,
що знаходяться в АДРЕСА_1, частково
недійсним, оскільки зазначений договір
суперечить рішенню Славутського
міського народного суду від 25.01.1989 року
про поділ майна між ОСОБА_6 та ОСОБА_5;
визнати за позивачем право власності в
порядку спадкування на 49% зазначеного
житлового будинку, належні відповідно
рішення Славутського міського
народного суду від 25.01.1989 року, померлій
ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_6, які складаються з
приміщень: кімнати площею 12,40 кв.м.,
вартістю 4 353 грн., коридора площею 4,90
кв.м., вартістю 1 773 грн., кімнати площею
17.20 кв.м., вартістю 5 965 грн., ? частини
хліва літ. «Б», вартістю 8 281 грн. Всього
на загальну суму 20 373 грн. ОСОБА_5 з
виділених приміщень 51% належить: кухня
площею 11,6 кв.м., вартістю 4 031 грн.,
коридор площею 9,4 кв.м., вартістю 9 262
грн., коридор 5,5 кв.м., вартістю 3 612 грн., ?
частини хліва літ. «Б», вартістю 8 280 грн.
і гараж - навіс літ. «В», вартістю 1 664
грн. Всього на загальну суму; 26 849 грн.;
визнати за позивачем право власності в
порядку спадкування на самочинне
будівництво - цегляний гараж, розмірами
5,92х4,0 м., вартістю 11 922 грн., побудований
спадкодавцем ОСОБА_8 і прийнятий
спадкоємцем ОСОБА_5, але не оформлений
належним чином при житті, на який
відсутні дозвільні документи і який за
відсутності будівлі на той час не був
спільним майном сторін, розташований
на земельній ділянці, що належить до
житлового будинку АДРЕСА_1; витребувати
від відповідача ОСОБА_2 на користь
позивача належне спадкодавцю ОСОБА_6
спадкове майно в порядку спадкування:
холодильник, вартістю 1000 грн.,
електричну духовку «Тайга», вартістю 200
грн., пральну машину, вартістю 500 грн.,
сервант, вартістю 2000 грн., трюмо,
вартістю 1500 грн., газову плиту «Електа»,
вартістю 1500 грн., алюмінієві бідони 3
шт., вартістю по 100 грн. за один, на
загальну суму 300 грн.,
циркулярку,вартістю 1000 грн., металеву
драбину, вартістю 500 грн., металеву
тачку, вартістю 300 грн., настінні часи
імпортного виробництва, висотою до 80
см, вартістю 8 000 грн., металевий
молочний бідон,вартістю 100 грн.,
кришталеву вазу,вартістю 500 грн.,
кришталеві бокали - 6 шт., вартістю 300
грн., кришталеві рюмки - 6 шт., вартістю 200
грн., сервіз чайний,вартістю 200 грн.,
сервіз кофейний, вартістю 200 грн. Всього
на суму 18 300 грн., а також витребувати
від відповідача ОСОБА_2 на користь
позивача, придбане спадкодавцем
ОСОБА_8, спадкове майно, яке прийняв
батько ОСОБА_5, але не оформив належним
чином: килим вартістю 1500 грн.,
холодильник,вартістю 3 000 грн., ДВДі (
диски), вартістю 500 грн., компресор,
вартістю 1500 грн., нову електроболгарку,
вартістю 1000 грн., пінопласт на обшивку
всього житлового будинку,вартістю 10 000
грн., моторолер,вартістю 1500 грн., новий
електродвигун до моторолера, вартістю
1000 грн., електрозарядний прилад для
акумуляторів,вартістю 150 грн.,
вентилятор,вартістю 100 грн., котел для
нагріву води ( бойлер),вартістю 800 грн.,
електродрель,вартістю 200 грн., паяльні
лампи 3 шт. по 100 грн. за одну на загальну
суму 300 грн., металеві великі
тиски,вартістю 400 грн., металеві малі
тиски, вартістю 200 грн., металевий
туристичний набір, який складається із
стола і чотирьох стільців,вартістю 1000
грн., набір ключів та головок до
них,вартістю 400 грн., набір
свердл,вартістю 200 грн. Всього на суму 23
750 грн. А в цілому витребуванню
спадкового майна в порядку спадкування
підлягає на суму 42 050 грн.; стягнути з
відповідача на користь позивача 1 151,30
грн. витрат по сплаті судового збору та
3 000 грн. витрат за надання йому правової
допомоги адвокатом.

В судовому засіданні позивач та
його представник підтримали заявлений
позов із викладених підстав, окрім
вимоги про витребування у відповідача
майна, вказавши, що у цій частині позов
підтримують лише щодо неповернутого
добровільно майна, а саме : належного
спадкодавцю ОСОБА_6 - трюмо, вартістю 1500
грн., 1 алюмінієвого бідона, вартістю 100
грн., металевої драбини, вартістю 500
грн., настінних часів імпортного
виробництва висотою до 80 см, вартістю 8
000 грн., належного спадкодавцю ОСОБА_8 -
нової електроболгарки, вартістю 1000
грн., нового двигуна до моторолера,
вартістю 1000 грн., вентилятора, вартістю
100 грн., котла (бойлера) для нагріву води,
вартістю 800 грн., електродрелі, вартістю
200 грн., 2 паяльних ламп, вартістю 200 грн.
по 100 грн. за одну, металевого
туристичного набору, який складається
зі стола і 4 стільців, вартістю 1 000 грн.,
а всього на загальну суму 14 400 грн.

Відповідач ОСОБА_2 та його
представник в судовому засіданні проти
позову заперечили, просили відмовити.
Надали письмові заперечення на позовну
заяву.

Представник відповідача
Славутської міської ради в судове
засідання не з'явився, про день та час
розгляду справи повідомлений належним
чином, до суду направив заяву із
проханням справу слухати за
відсутності їх повноважного
представника та вказав, що проти
позовних вимог ОСОБА_1 не заперечує.

Третя особа без самостійних вимог
ОСОБА_4 в судовому засіданні просила
позов задоволити.

Заслухавши учасників процесу,
свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16, дослідивши
матеріали справи, суд знаходить позов
таким, що до задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що 17.10.2012 року
між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 був укладений
договір довічного утримання,
посвідчений приватним нотаріусом
Славутського міського нотаріального
округу ОСОБА_17 та зареєстрований в
реєстрі за № 1125.

За умовами договору ОСОБА_5
передав у власність ОСОБА_2 належні
йому на праві приватної власності 4/10 (
чотири десятих) частини житлового
будинку з відповідними надвірними
будівлями до цієї частини, що
знаходиться в АДРЕСА_1 та розташований
на земельній ділянці площею 0, 0744 га, яка
належить Славутській міській раді.
Згідно п. 4 договору вказано, що 4/10
частини житлового будинку належать
ОСОБА_5 на підставі договору
купівлі-продажу, посвідченого
Славутською державною нотаріальною
конторою Хмельницької області 19.10.1971
року № 2805, зареєстрованого в
Комунальному підприємстві «Славутське
бюро технічної інвентаризації» в книзі
1 за № 824, в електронному реєстрі за
номером 5753275.

ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_5 помер, що
засвідчується даними свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_1 від 13.05.2014 року.

13.11.2012 року ОСОБА_2 зареєстрував у
КП «Славутське БТІ» право власності на
4/10 частини будинку АДРЕСА_1, що
засвідчують дані витягу про держану
реєстрацію прав № 36219775 від 13.11.2012 року.

Згідно даних інвентарної справи
на будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_5 придбав за
договором купівлі-продажу від 19.10.1971
року, зареєстрованим в реєстрі за №2805,
43 % одноповерхового дерев'яного
будинку, площа якого в цілому становить
78,37 кв. м., в АДРЕСА_1.

06.12.1996 року ОСОБА_5 за свідоцтвом
про право на спадщину за законом після
смерті матері ОСОБА_19 набув у
власність 6/10 частини житлового будинку
з надвірними будівлями до неї, що
знаходиться в АДРЕСА_1 та розташованих
на земельній ділянці площею 910 кв.м. Це
своє право власності ОСОБА_5
зареєстрував 07.05.2004 року.

Згідно витягу з реєстру прав
власності на нерухоме майно від 17.10.2012
року №35890696 ОСОБА_5 одноособово
належить на праві приватної власності
будинок АДРЕСА_1.

ОСОБА_5 за життя перебував у шлюбі
із ОСОБА_6 з 02.10.1966 року ( аз № 157).
Рішенням Славутського міського
народного суду від 14.11.1988 року шлюб між
ними було розірвано. Актовий запис про
розірвання їх шлюбу зроблено 17.05.2005
року за № 111 та видано свідоцтво про
розірвання шлюбу серії НОМЕР_2.

Згідно рішення Славутського
міського народного суду від 25.01.1989 року
майно між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було
поділено, зокрема щодо належної їм як
подружжю 4/10 частини домоволодіння
наступним чином: постановлено виділити
у власність ОСОБА_6 частину
домоволодіння АДРЕСА_1, яка складається
із приміщень : А-3 площею 12,40 кв.м., А-6
площею 4,90 кв.м., А-5 площею 17,20 кв.м., ?
частину хліва «Б» ( від хліва Г), хлів
для палива «Г», що складає 49%
домоволодіння; у власність ОСОБА_5
постановлено виділити частину
домоволодіння АДРЕСА_1, яка складається
із приміщень : А-1 площею 5,50 кв.м., А-2
площею 9,40 кв.м., А-4 площею 11,60 кв.м.,
навіс для автомобіля «В», прилягаючу до
нього ? частину хліва «Б», що складає 51%
домоволодіння.

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_6, що
засвідчується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_3 від 01.02.2011 року.

Подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 мало
двох синів ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_8,ІНФОРМАЦІЯ_2, що засвідчується
даними свідоцтв про народження серії
НОМЕР_4 від 27.01.1968 р. та серії -НОМЕР_5 від
25.08.1971 р.

ОСОБА_7 перебував у шлюбі із
ОСОБА_4 із 16.09.1989 року, про що свідчить
свідоцтво про укладення шлюбу від
16.09.1989 року серії НОМЕР_6. У шлюбі мали
сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, який є
позивачем у даній справі.

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_7, що
засвідчується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_7 від 23.11.2011 року.

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_8, що
засвідчується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_8 14.09.2012 року.

Відповідно до пояснень сторін
будинокНОМЕР_9 має дві квартири :
НОМЕР_10 та НОМЕР_11 про що свідчить дві
будинкові книги. А також довідка від
13.02.2009 року, видана ОСОБА_5 в тому, що по
обліку бюро технічної інвентаризації в
м. Славута йому належить в цілому
будинок АДРЕСА_1 - кв. НОМЕР_11 за
договором купівлі-продажу від 19.10.1971
року - 4/10 частини, кв. 1 - за свідоцтвом
про право власності на спадщину за
законом, виданим 06.12.1996 року - 6/10
частини.

Відповідно до пояснень позивача,
третьої особи та свідка ОСОБА_15 після
розірвання шлюбу і поділу майна між
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 поділ будинку між
ними фактично не здійснювався. ОСОБА_5
залишив сім'ю та проживав із іншою
жінкою за іншою адресою.

Згідно будинкової книги для прописки (
реєстрації) громадян, які проживають у
будинку АДРЕСА_1 там значаться
зареєстрованими ОСОБА_4 із 18.01.1992 року (
яка є третьої особою без самостійних
вимог), ОСОБА_7 із 16.06.2005 року ( знятий із
реєстрації 19.01.2012 року у зв'язку із
смертю ІНФОРМАЦІЯ_7), ОСОБА_1 із 01.01.1996
року ( який є позивачем), знятий із
реєстрації 15.09.2012 року у м. Київ.

Згідно домової книги для прописки
громадян, що проживають в будинку
АДРЕСА_1 - власником її вказаний ОСОБА_5
і останній зареєстрований за цією
адресою із 01.02.1979 року ( знятий із
реєстрації 13.05.2013 року у зв'язку із
смертю ІНФОРМАЦІЯ_9), ОСОБА_6 із 01.02.1979
року ( знята з реєстрації 01.02.2011 року у
зв'язку із смертю ІНФОРМАЦІЯ_6), ОСОБА_8
із 01.02.1979 року по 14.09.2012 року ( знятий із
реєстрації у зв'язку із смертю
ІНФОРМАЦІЯ_8). ОСОБА_7 був
зареєстрований за цією адресою із
01.02.1979 року по 16.06.2005 року.

Листом від 19.06.2014 року приватний
нотаріус Славутського міського
нотаріального округу ОСОБА_10 вказала,
що ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із
заявою про прийняття спадщини після
смерті діда ОСОБА_5, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_9, заведена спадкова справа
за № 38/2013 від 13.08.2013 року.

06.12.2013 року видані свідоцтва про право
на спадщину за законом на 6/10 частин
житлового будинку по АДРЕСА_1, на
легковий автомобіль марки CHERY AMULET A15,
р.н. НОМЕР_12, на грошові вклади, які
зберігаються у ТВБВ Ощадбанку № 10022/0129
м. Славута.

Після смерті ОСОБА_6, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_7, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_8, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_8, спадкові справи не
заводилися.

Відповідно до матеріалів інвентарної
справи на будинок АДРЕСА_1 06.09.2013 року
встановлено наявність на території
будинковолодіння гаража розмірами 5,92х4
м. Згідно оцінювального акту даний
гараж позначено літерою Г та оцінено у
11 922 грн. Будівництво гаража проведено
за відсутності дозвільних документів
ОСОБА_8.

Згідно заявленого позивачем у позові,
рік забудови гаража - 1998, однак ці дані
судом оцінюються критично, оскільки
спростовуються поясненнями третьої
особи ОСОБА_4, яка вказала, що гараж
ОСОБА_8 закінчив будувати приблизно у
2009 році.

Стосовно заявлених вимог про
витребування у відповідача належного
спадкодавцю ОСОБА_6 та спадкодавцю
ОСОБА_8, яке прийняв ОСОБА_5, спірного
майна, то зважаючи на те, що свідком
ОСОБА_22 вказано, що у ОСОБА_8 були
наявними бойлер та дві паяльні лампи,
але без зазначення в якому періоді ці
речі були у його володіння та зважаючи
на ту обставину, що свідок припустив, що
деякі речі ОСОБА_8 міг ще за життя
продати, оскільки у нього
безпосередньо сам свідок придбавав
телефони та ОСОБА_8 запитував чи може
той когось знає, хто міг би купити у
нього електроінструмент, оскільки
ОСОБА_8 потребував коштів на лікування,
суд не знаходить підстав аби вважати,
що спірне майно до дня смерті
перебувало у володінні ОСОБА_8 та було
успадковане його батьком. Це ж
стосується і показів свідка ОСОБА_15,
яка вказуючи на те, що у покійної ОСОБА_6
були наявними трюмо, алюмінієвий бідон,
металева драбина та годинник
настінний, а у ОСОБА_8 - вентилятор та
бойлер, за їх життя, не вказала на те, що
ці речі були наявними і після смерті
ОСОБА_5.

Відповідно до змісту ст.ст. 3, 10-11, 59, 60, 61
ЦПК України, кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів. Суд вирішує
спір на засадах змагальності та
диспозитивності, в межах та на
підставах заявлених вимог та на
підставі наданих сторонами належних і
допустимих доказів. Кожна сторона
доказами зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог чи заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не бере до уваги докази, які
одержані з порушенням порядку,
встановленого законом. Обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Обставини, визнані
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, не підлягають
доказуванню.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Частиною першою статті 182 ЦК України,
встановлено, що право власності та інші
речові права на нерухомі речі,
обмеження цих прав, їх виникнення,
перехід і припинення підлягають
державній реєстрації.

Якщо право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної реєстрації
( ч. 2 ст. 331 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме мано та їх обтяжень» від
01.07.2004 року, права на нерухоме майно та
їх обтяження, що виникли до набрання
чинності цим Законом, визнаються
дійсними у разі відсутності їх
державної реєстрації, передбаченої цим
Законом, за умови, якщо реєстрація прав
та їх обтяжень була проведена
відповідно до законодавства, що діяло
на момент їх виникнення, або якщо на
момент виникнення прав та їх обтяжень
діяло законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав та
їх обтяжень.

Відповідно до положень ст.ст.100, 101 ЦК
України 1963 року, в особистій власності
громадян може бути жилий будинок, при
цьому у подружжя, яке проживає спільно,
може бути тільки один жилий будинок
(або частина його).

Спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК
України).

Спадкування здійснюється за заповітом
або за законом ( ст. 1217 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті ( ст.
1218 ЦК України).

Спадщина відкривається внаслідок
смерті особи або оголошення її
померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті
особи або день, з якого вона
оголошується померлою (частина третя
статті 46 ЦК) ( ст.1220 ЦК України).

Спадкоємці за законом одержують право
на спадкування почергово ( ст. 1258 ЦК
України).

У першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки (
ст. 1261 ЦК України).

Внуки, правнуки спадкодавця спадкують
ту частку спадщини, яка належала б за
законом їхнім матері, батькові, бабі,
дідові, якби вони були живими на час
відкриття спадщини ( ст. 1266 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її. Спадкоємець, який постійно
проживав разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо протягом
строку, встановленого статтею 1270 ЦК,
він не заявив про відмову від неї. ( ст.
1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати нотаріусу заяву про
прийняття спадщини. Заява про
прийняття спадщини подається
спадкоємцем особисто ( ст. 1269 ЦК
України).

Якщо спадкоємець за заповітом або за
законом помер після відкриття спадщини
і не встиг її прийняти, право на
прийняття належної йому частки
спадщини, крім права на прийняття
обов'язкової частки у спадщині,
переходить до його спадкоємців
(спадкова трансмісія) ( ст.1276 ЦК
України).

Аналізуючи викладене суд приходить до
наступного. ОСОБА_6 належало право
власності на 49% від 4/10 житлового
будинку АДРЕСА_1 на підставі рішення
суду від 25.01.1989 року, зважаючи на те, що
на момент його набуття закони не
передбачав обов'язкової реєстрації
такого права. Проте ОСОБА_5 набув у
порядку спадкування права на це
нерухоме майно, оскільки після смерті
ОСОБА_6 належне їй нерухоме майно
успадкував син ОСОБА_8, а після смерті
останнього - його батько ОСОБА_5.

За договором довічного утримання
(догляду) одна сторона (відчужувач)
передає другій стороні (набувачеві) у
власність житловий будинок, квартиру
або їх частину, інше нерухоме майно або
рухоме майно, яке має значну цінність,
взамін чого набувач зобов'язується
забезпечувати відчужувача утриманням
та (або) доглядом довічно ( ст. 744 ЦК
України).

Договір довічного утримання (догляду)
укладається у письмовій формі та
підлягає нотаріальному посвідченню (
ст. 745 ЦК України).

Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом,
нікчемний правочин може бути визнаний
судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин) ( ст. 215 ЦК
України).

Якщо особа, яка вчинила правочин,
помилилася щодо обставин, які мають
істотне значення, такий правочин може
бути визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням. Помилка щодо мотивів
правочину не має істотного значення,
крім випадків, встановлених законом ( ч.
1 ст. 229 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього Кодексу),
такий правочин визнається судом
недійсним. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування.

Постановою Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року
№ 9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» у п.п.19,20
вказано, що відповідно до статей 229 - 233
ЦК правочин, вчинений під впливом
помилки, обману, є оспорюваним.
Обставини, щодо яких помилилася
сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають
існувати саме на момент вчинення
правочину. Особа на підтвердження
своїх вимог про визнання правочину
недійсним повинна довести, що така
помилка дійсно мала місце, а також що
вона має істотне значення. Помилка
внаслідок власного недбальства,
незнання закону чи неправильного його
тлумачення однією зі сторін не є
підставою для визнання правочину
недійсним.

Правочин визнається вчиненим під
впливом обману у випадку навмисного
ведення іншої сторони в оману щодо
обставин, які впливають на вчинення
правочину. На відміну від помилки,
ознакою обману є умисел у діях однієї
зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача,
істотність значення обставин, щодо
яких особу введено в оману, і сам факт
обману повинна довести особа, яка
діяла під впливом обману. Обман щодо
мотивів правочину не має істотного
значення.

Зважаючи на те, що після смерті сина
ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_8, його батько ОСОБА_5
17.10.2012 року уклав договір довічного
утримання, за предметом якого
розпорядився належним йому майном -
будинком АДРЕСА_1, одноособовим
власником якого він став, не свідчить
про існування помилки його щодо
природи правочину, прав та обов'язків
сторін чи про наявність обману із його
сторони.

Зважаючи на вказане суд не знаходить
підстав для визнання договору
довічного утримання від 17.10.2012 року
частково недійсним, як і для визнання
за позивачем права власності в порядку
спадкування на 49% від 4/10 житлового
будинку АДРЕСА_1.

Позивачем та його представником суду
не надано суду належних і допустимих
доказів того, що майно, про
витребування у відповідача якого
заявлена вимога, існувало у своїй
природі та на момент смерті
спадкодавця ОСОБА_5 перебувала у його
володінні.

Не підлягає задоволенню і вимога
позивача про визнання за ним права
власності на самочинне будівництво -
гараж зважаючи і на наступне.

Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
відповідного документа, який дає право
виконувати будівельні роботи, чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього.

Право власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для
цієї мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної
ділянки заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за особою,
яка здійснила (здійснює) самочинне
будівництво на його земельній ділянці,
або якщо це порушує права інших осіб,
майно підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок.

На вимогу власника (користувача)
земельної ділянки суд може визнати за
ним право власності на нерухоме майно,
яке самочинно збудоване на ній, якщо це
не порушує права інших осіб.

Особа, яка здійснила самочинне
будівництво, має право на
відшкодування витрат на будівництво,
якщо право власності на нерухоме майно
визнано за власником (користувачем)
земельної ділянки, на якій воно
розміщене.

Постановою Пленуму Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України ( про
правовий режим самочинного
будівництва)» вказано на те, що право
власності на самочинно збудовані
житлові будинки, будівлі, споруди, інше
нерухоме майно не набувають як особи,
які здійснили це будівництво, так і
їхні спадкоємці ( п. 6). Права
спадкоємців щодо самочинно
збудованого майна визначаються судом
відповідно до положень статті 1218 ЦК та
з урахуванням роз'яснень, наданих у
пункті 7 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 30 травня 2008 року № 7
«Про судову практику у справах про
спадкування». Згідно останнього якщо
спадкодавцем було здійснене
самочинне будівництво (частина перша
статті 376 ЦК) до спадкоємців

переходить право власності на
будівельні матеріали, обладнання
тощо, які були використані в процесі
цього будівництва.

Керуючись ст.ст. 3,10,11,59,60,61,212-215 ЦПК
України, ст.ст. 182, 215, 229, 230, 328, 331, 376,392, 744,
745, 1216-1218, 1220, 1258, 1261,1266, 1268, 1269, 1276 ЦК
України, ст.ст. 100,101 ЦК ( 1963 року), Законом
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме мано та їх
обтяжень» від 01.07.2004 року, Постановою
Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року № 9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними», Постановою Пленуму Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України ( про
правовий режим самочинного
будівництва)», Постановою Пленуму
Верховного Суду України від 30.05.2008 року
№7 «Про судову практику у справах про
спадкування», суд, -

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Славутської міської ради, третя особа
без самостійних вимог ОСОБА_4, про
визнання договору довічного утримання
частково недійсним, про визнання права
власності в порядку спадкування на 49%
житлового будинку, про визнання права
власності в порядку спадкування на
самочинно збудований гараж і про
витребування спадкового майна із
чужого незаконного володіння, -
відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга протягом 10 днів з дня
проголошення рішення, а особою у
відсутності якої проголошено рішення -
протягом 10 днів з дня отримання його
копії.

Суддя
Маршал І. М.