Справа № 367/1367/14-ц Головуючий у І
інстанції Линник В.Я. Провадження №
22-ц/780/3968/14 Доповідач у 2
інстанції МалородКатегорія 21
УХВАЛА

Іменем України

15 липня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді:Малорода О.І.,

суддів: Мельника Я.С., Олійника В.І.

при секретарі Лопатюк В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне
рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 08 квітня 2014 року
у справі за позовом прокурора міста
Ірпеня в інтересах держави в особі
Виконавчого комітету Ірпінської
міської ради до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості по договору,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року прокурор м. Ірпеня
Київської області звернувся до суду в
інтересах держави в особі виконавчого
комітету Ірпінської міської ради із
позовом про стягнення заборгованості,
посилаючись на те, що 10 липня 2012 року
між виконавчим комітетом Ірпінської
міської ради в особі міського голови
Скаржинського В.Д. та ОСОБА_2 укладено
договір № 172 про залучення коштів
замовників будівництва об'єктів
архітектури, що здаються в
експлуатацію на розвиток
інженерно-транспортної і соціальної
інфраструктури м. Ірпінь, предметом
якого є участь замовника у розвитку
інженерно-транспортної і соціальної
інфраструктури м. Ірпеня; місцем
розташування об'єкта є АДРЕСА_1, цільове
призначення - житловий будинок.
Додатком 1 до договору сторони
встановили графік сплати пайового
внеску замовника будівництва, згідно
якого замовник зобов'язувався сплатити
загальну суму пайового внеску у
розмірі 93825,46 грн., з яких по 20000 грн. у
серпні, вересні, жовтні, листопаді та
13825,46 в грудні 2012 року. ОСОБА_2 в
порушення умов договору не виконав
свої зобов'язання щодо своєчасної
сплати коштів, у зв'язку з чим по даному
договору виникла заборгованість у сумі
93825,46 грн., а у позивача виникло право на
одержання неустойки, яка договором
передбачена в розмірі 0,1 % від
нарахованої суми за кожний день
прострочення. Просив стягнути із
ОСОБА_2 на користь виконавчого комітету
Ірпінської міської ради Київської
області заборгованість по сплаті
коштів на розвиток
інженерно-транспортної і соціальної
інфраструктури м. Ірпінь в сумі 93825,46
грн. та неустойку в сумі 53503,84 грн.,
покласти на відповідача судові
витрати.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 08 квітня 2014 року
позов задоволено, стягнуто із ОСОБА_2
на користь виконавчого комітету
Ірпінської міської ради Київської
області заборгованість по сплаті
коштів на розвиток
інженерно-транспортної і соціальної
інфраструктури м. Ірпінь в сумі 93825,46
грн. та неустойку в сумі 53503,84 грн. та
судовий збір 1473,29 грн.

Відповідач ОСОБА_2, не погоджуючись із
рішенням суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення норм матеріального
та процесуального права просив
скасувати рішення Ірпінського
міського суду Київської області від 08
квітня 2014 року та ухвалити нове
рішення, яким відмовити прокурору в
задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вказаним вимогам закону.

Задовольняючи позов прокурора м.
Ірпеня Київської області про стягнення
заборгованості, суд першої інстанції
виходив із того, що заборгованість
відповідача по сплаті пайової участі
на розвиток інфраструктури і її розмір
підтверджені належними доказами,
договір № 172 сторонами за договором у
передбаченому законом порядку
оскаржений не був, на час розгляду
даної справи по суті у передбаченому
законом порядку не визнаний недійсним

Колегія суддів погоджується із
вказаними висновками суду першої
інстанції, так як вони є
обґрунтованими, відповідають
обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи колегія суддів
вбачає, що між виконавчим комітетом
Ірпінської міської ради Київської
області та ОСОБА_2 укладено договір № 172
про залучення коштів замовників
будівництва об'єктів архітектури, що
здаються в експлуатацію на розвиток
інженерно-транспортної і соціальної
інфраструктури м. Ірпінь.

Відповідно до п. 1.1 договору, його
предметом є участь замовника у
розвитку інженерно-транспортної і
соціальної інфраструктури м. Ірпінь.

Згідно п. 1.2 договору, місце
розташування об'єкта: АДРЕСА_1. Цільове
призначення об'єкта: житловий будинок.

Пунктом 2.1 договору визначено, що
загальна вартість будівництва
житлового будинку по АДРЕСА_1 згідно
наданого замовником кошторисного
розрахунку складає 2713030,00 грн.

За п. 2.2 договору, величина пайової
участі (внеску) замовника у створенні
інженерно-транспортної і соціальної
інфраструктури м. Ірпеня
розраховується відповідно до Закону
України "Про регулювання містобудівної
діяльності" та положення про порядок
залучення коштів будівництва об'єктів
архітектури, що здаються в
експлуатацію, на розвиток
інженерно-транспортної і соціальної
інфраструктури м. Ірпінь,
затвердженого рішенням сесії
Ірпінської міської ради від 15
листопада 2011 року № 1192-21-VI і
визначається для багатоповерхових
житлових будинків у розмірі 4 % від
загальної кошторисної вартості
будівництва (реконструкції) об'єкта
містобудування, визначеної згідно з
державними будівельними нормами, без
урахування витрат з придбання та
виділення земельної ділянки,
звільнення будівельного майданчика
від будівель, споруд та інженерних
мереж, влаштування внутрішньо - та поза
майданчикових інженерних мереж і
споруд та транспортних комунікацій.
Також в зазначеному пункті договору
сторони домовились, що для даної
забудови величина пайового внеску
складає 93825,46 грн.

Згідно п. 2.3 договору, сплата коштів
замовником на розвиток
інженерно-транспортної і соціальної
інфраструктури м. Ірпінь здійснюється
шляхом безготівкового перерахування в
сумі 93825,46 грн. за графіком згідно
додатку 1 до цього договору.

Пунктом 2.5 договору сторони дійшли
згоди, що за порушення строків сплати
пайового внеску стягується пеня у
розмірі 0,1 % від нарахованої суми за
кожний день прострочення, а за
прострочений понад тридцять днів
додатково стягується штраф у розмірі 7 %
вказаної суми.

Згідно п. 3.1.1 договору відповідач
зобов'язався сплатити кошти на
розвиток інженерно-транспортної і
соціальної інфраструктури м. Ірпінь у
розмірі, визначеному у п. 2.3 цього
договору.

Згідно п. 6.1 договору, договір набирає
чинності з моменту його підписання та
діє до виконання сторонами всіх своїх
обов'язків за цим договором.

Додатком 1 до договору про залучення
коштів замовників будівництва
архітектури, що здаються в
експлуатацію на розвиток
інженерно-транспортної і соціальної
інфраструктури м. Ірпінь № 172, сторони
встановили графік сплати пайового
внеску відповідачем об'єкту
архітектури на розвиток
інженерно-транспортної і соціальної
інфраструктури м. Ірпінь. У
відповідності до графіку, ОСОБА_2
зобов'язувався сплатити загальну суму
пайового внеску у розмірі 93825,46 грн., з
яких по 20000 грн. у серпні, вересні,
жовтні, листопаді та 13825,46 в грудні 2012
року.

10 серпня 2012 року Інспекцією ДАБК у
Київській області зареєстровано за №
КС 7 подану відповідачем
декларацію про готовність об'єкта до
експлуатації, житловий будинок по
АДРЕСА_1.

Згідно довідки виконавчого комітету
Ірпінської міської ради Київської
області від 12 березня 2014 року № 01-21/774,
замовник будівництва об'єкту
архітектури за адресою АДРЕСА_1. ОСОБА_2
має борг по сплаті пайової участі на
розвиток інфраструктури м. Ірпінь в
сумі 93825,46 грн., неустойку в сумі 53503,84
грн.

Вказані обставини підтверджуються
наявними у справі доказами.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 40 Закону
України "Про регулювання містобудівної
діяльності", порядок залучення,
розрахунку розміру і використання
коштів пайової участі у розвитку
інфраструктури населеного пункту
встановлюють органи місцевого
самоврядування відповідно до цього
Закону. Замовник, який має намір щодо
забудови земельної ділянки у
відповідному населеному пункті,
зобов'язаний взяти участь у створенні і
розвитку інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури населеного
пункту, крім випадків, передбачених
частиною четвертою цієї статті.
Величина пайової участі у розвитку
інфраструктури населеного пункту
визначається у договорі, укладеному з
органом місцевого самоврядування
(відповідно до встановленого органом
місцевого самоврядування розміру
пайової участі у розвитку
інфраструктури), з урахуванням
загальної кошторисної вартості
будівництва об'єкта, визначеної згідно
з будівельними нормами, державними
стандартами і правилами. При цьому не
враховуються витрати на придбання та
виділення земельної ділянки,
звільнення будівельного майданчика
від будівель, споруд та інженерних
мереж, влаштування внутрішніх і
позамайданчикових інженерних мереж і
споруд та транспортних комунікацій.

Частиною 9 ст. 40 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
визначено, що договір про пайову участь
у розвитку інфраструктури населеного
пункту укладається не пізніше ніж
через 15 робочих днів з дня реєстрації
звернення замовника про його
укладення, але до прийняття об'єкта
будівництва в експлуатацію. Істотними
умовами договору є: 1) розмір пайової
участі; 2) строк (графік) сплати пайової
участі; 3) відповідальність сторін.
Невід'ємною частиною договору є
розрахунок величини пайової участі у
розвитку інфраструктури населеного
пункту.

Статтею 525 ЦК України визначено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Якщо у
зобов'язанні встановлений строк його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Оскільки між позивачем та ОСОБА_2
відповідно до ч. 9 ст. 40 Закону України
"Про регулювання містобудівної
діяльності" було укладено договір № 172
про залучення коштів замовників
будівництва об'єктів архітектури, що
здаються в експлуатацію на розвиток
інженерно-транспортної і соціальної
інфраструктури м. Ірпінь, за яким
відповідач мав в передбачені графіком
строки сплатити пайову участь (внесок),
однак цього не зробив, суд першої
інстанції правомірно та обґрунтовано
задовольнив позовні вимоги про
стягнення із відповідача на користь
позивача заборгованість за даним
договором.

Колегія суддів враховує, що факт
наявності заборгованості та її розмір,
підтверджені довідкою позивача і
відповідачем не оспорювався.

Також колегією суддів приймається до
уваги, що позивачем нараховано
неустойку поза межами спеціального
річного строку позовної давності,
передбаченого ст. 258 ЦК України, однак,
разом із тим, відповідачем під час
розгляду справи по суті не подавалося
заяви про застосування наслідків
спливу позовної давності, як це
передбачено ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України,
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин правильним є
стягнення всієї суми неустойки за
повний період заборгованості.

Судом першої інстанції також
правомірно було відхилено заперечення
відповідача, що договір № 172 є
неукладеним, оскільки даний договір
був укладений між виконавчим комітетом
Ірпінської міської ради та ОСОБА_2 у
передбаченому законом порядку,
підписаний сторонами за договором, що
не заперечувалося відповідачем,
договір у передбаченому законом
порядку не був оскаржений, на час
розгляду даної справи по суті у
передбаченому законом порядку не
визнаний недійсним.

Відповідно до ст. 203, 204, 215 ЦК України,
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Однак доказів визнання недійсним
договору № 172 відповідачем не надано.

В апеляційній скарзі відповідач
посилається на те, що рішення
Ірпінської міської ради від 15
листопада 2011 року № 1192-21-VI "Про порядок
залучення коштів замовників на
розвиток інженерно-транспортної і
соціальної інфраструктури м. Ірпінь",
на підставі якого укладено договір №
172, не було офіційно оприлюднене в
друкованому засобі масової інформації
Ірпінської міської ради, а тому не
набрало чинності; проте підстав для
визнання правочину недійсним або ознак
його нікчемності, передбачених ст. ст.
203, 215 ЦК України, апелянтом не наведено.

Крім того з самого договору
встановлено, що вказаний договір
укладений на умовах визначених
рішенням Ірпінської міської ради від 15
листопада 2011 року, про це указано в
самому тексті договору і укладаючи
договір відповідач ознайомився з
текстом договору, умовами і підписав
вказаний договір.

Інші доводи апеляційної скарги не
ґрунтуються на доказах та законі і не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду першої
інстанції без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції відповідає
обставинам справи, ухвалене з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права і не може бути
скасоване з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 08 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :