Справа № 462/4053/13
Головуючий у 1 інстанції: Бориславський
Провадження № 22-ц/783/4348/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бакус В. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого: судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика Я.А.,

секретаря: Глинського О.А.,

з участю: представника позивача ОСОБА_2
- ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на
заочне рішення Залізничного районного
суду м. Львова від 26 лютого 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
Приватного акціонерного товариства
«Народна фінансово-страхова компанія
«Добробут» про відшкодування майнової
та моральної (немайнової) шкоди,
заподіяної внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, -

встановила:

заочним рішенням Залізничного
районного суду м. Львова від 26 лютого 2014
року вищевказаний позов задоволено
частково. Постановлено стягнути з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 11 235 грн. 20 коп.
матеріальної шкоди та 1 950 грн. 56 коп.
судових витрат.

В решті позовних вимогах відмовлено.

Ухвалою Залізничного районного суду м.
Львова від 29 квітня 2014 року заяву
ОСОБА_4 про перегляд вищевказаного
заочного рішення залишено без
задоволення.

Рішення суду оскаржив відповідач
ОСОБА_4, просить його скасувати й
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні вимог відмовити,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
неправильне застосування норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права. Так, зокрема,
апелянт посилається на те, що суд не
залучив до розгляду справи власника
транспортного засобу в якості третьої
особи на стороні позивача, який не є
власником транспортного засобу; суд до
спірних правовідносин не застосував
Закон України «Про обов'язкове
страхування відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», оскільки транспортний засіб,
яким він керував та на якому вчинив ДТП
був забезпечений ПАТ «Народна
фінансово-страхова компанія
«Добробут» договором обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності, а відтак матеріальну
шкоду повинен був відшкодувати
страховик.

Апелянт ОСОБА_4, представник Приватного
акціонерного товариства «Народна
фінансово-страхова компанія
«Добробут» у судове засідання не
з'явилися, хоча належним чином були
повідомлені про час та місце розгляду
справи, що підтверджується
рекомендованими повідомленнями про
вручення поштового відправлення щодо
часу та місця розгляду справи.

За таких обставин, у відповідності до
ч.2 ст.305 ЦПК України, їх неявка не
перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, учасника
процесу на заперечення апеляційної
скарги, вивчивши матеріали та
обставини справи, перевіривши
законність і обґрунтованість
оскаржуваного рішення в межах позовних
вимог та доводів апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до наступного
висновку.

В травні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із зазначеним позовом та, з
уточненням позовних вимог (а.с.66, 67),
просив стягнути солідарно з ОСОБА_4 та
ПрАТ «Народна фінансова-страхова
компанія «Добробут» матеріальну шкоду
в розмірі 12 600 гривень, 6 000 гривень
моральної шкоди, судовий збір в сумі
229,41 гривень та 3 000 гривень витрат на
оплату за надання юридичних послуг
адвоката.

На обґрунтування своїх вимог позивач
покликався на те, що 01 жовтня 2012 року по
вині ОСОБА_4, який керував транспортним
засобом марки «Фольксваген», трапилася
дорожньо-транспортна пригода,
внаслідок якої автомобіль марки
«Ауді-100», яким він керував на
відповідній правовій підставі, зазнав
технічних пошкоджень. Крім того,
внаслідок порушення попереднього
способу життя, нервування через втрату
на тривалий час засобу вільного та
швидкого пересування, не оплату
вартості матеріалів та відновлюваного
ремонту автомобіля, що в кінцевому
потягнуло пред'явлення ФОП ОСОБА_5
позову до суду про стягнення коштів з
нього коштів за ремонт автомобіля, а
відтак вимусило його використати гроші
з бюджету сім'ї, що у свою чергу
негативно відбилось на моральному
спокою його родини та на його особистій
репутації, спричинено моральну шкоду.

Задовольняючи частково вимоги
позивача та стягуючи з ОСОБА_4 на
користь позивача 11 235 грн. 20 коп. суд
виходив з того, що шкоду завдав ОСОБА_4,
який не повідомив страхову компанію
про ДТП.

З таким висновком погоджується і
колегія суддів.

Встановлено, що автомобіль марки
«Фольксваген», реєстраційний номер
НОМЕР_1 належить громадянину ОСОБА_6

Постановою Залізничного районного
суду м. Львова від 28 листопада 2012 року
ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КпАП, та притягнуто
до адміністративної відповідальності
у вигляді штрафу за те, що ОСОБА_4 01
жовтня 2012 року біля 21.00 год., керуючи
транспортним засобом марки
«Фольксваген», реєстраційний номер
НОМЕР_1, на вул. Сербській-Науковій у м.
Львові, на перехресті рівнозначних
доріг, не надав переваги в русі
транспортному засобу, який рухався
праворуч, в результаті чого здійснив
зіткнення з автомобілем марки
«Ауді-100», номерний знак НОМЕР_2, чим
порушив п.16.12 Правл дорожнього руху
України. Внаслідок ДТП транспортні
засоби отримали технічні пошкодження
(а.с.13).

Автомобілем марки «Ауді-100», номерний
знак НОМЕР_2, під час ДТП на правовій
підставі керував позивач ОСОБА_2

Звітом № С-00442 від 11.10.2012 р. про оцінку
вищевказаного автомобіля
стверджується вартість
відновлювального його ремонту в сумі 11
235 грн. 20 коп. (а.с.16-19).

Відповідно до ст.1187 ЦК
відповідальність за шкоду, завдану
джерелом підвищеної небезпеки,
покладається на особу, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку, навіть якщо ця
особа безпосередньо не здійснювала
експлуатацію цього джерела.

В той же час, за змістом ч.2 ст.11 ЦК,
однією з підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків є договори та інші
правочини.

Відповідно до ст.979 ЦК за договором
страхування одна сторона (страховик)
зобов'язується у разі настання певної
події (страхового випадку виплатити
другій стороні (страхувальникові) або
іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

За змістом ч.1 ст.16, п.3 ч.1 ст.20 Закону
України «Про страхування» договір
страхування - це письмова угода між
страхувальником і страховиком, за якою
страховик бере на себе зобов'язання у
разі настання страхового випадку
здійснити страхову виплату
страхувальнику або іншій особі,
визначеній у договорі страхування
страхувальником, на користь якої
укладено договір страхування, а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі у
визначені строки та виконувати інші
умови договору.

Як встановлено, автомобіль, яким
керував відповідач ОСОБА_4, був
забезпечений полісом обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності і страховиком було
ПрАТ «Народна страхова компанія
«Добробут», що стверджується Полісом №
АВ/6781169 обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів (а.с.122)

Правовідносини у сфері обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів врегульовані
Законом України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», що спрямований
на забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та майну
потерпілих під час експлуатації
наземних транспортних засобів на
території України.

Статтею 3 цього Закону передбачено, що
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та (або) майну потерпілих
унаслідок дорожньо-транспортної
пригоди та захисту майнової інтересів
страхувальників.

Згідно зі ст.6 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховим випадком є ДТП, що
сталося за участю забезпеченого
транспортного засобу, внаслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована, за
шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або
майну потерпілого.

Згідно з положеннями ст.22 Закону «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка
була заподіяна у результаті ДТП життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Стаття 33 вказаного вище Закону
регламентує дії осіб у разі настання
дорожньо-транспортної пригоди, яка
може бути підставою для здійснення
страхового відшкодування
(регламентної виплати).

Так, у разі настання
дорожньо-транспортної пригоди, яка
може бути підставою для здійснення
страхового відшкодування
(регламентної виплати), водій
транспортного засобу, причетний до
такої пригоди, зобов'язаний:

дотримуватися передбачених правилами
дорожнього руху обов'язків водія,
причетного до дорожньо-транспортної
пригоди;

вжити заходів з метою запобігання чи
зменшення подальшої шкоди;

поінформувати інших осіб, причетних до
цієї пригоди, про себе, своє місце
проживання, назву та місцезнаходження
страховика та надати відомості про
відповідні страхові поліси;

невідкладно, але не пізніше трьох
робочих днів з дня настання
дорожньо-транспортної пригоди,
письмово надати страховику, з яким
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності (у випадках,
передбачених статтею 41 цього Закону, -
МТСБУ), повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
встановленого МТСБУ зразка, а також
відомості про місцезнаходження свого
транспортного засобу та пошкодженого
майна, контактний телефон та свою
адресу. Якщо водій транспортного
засобу з поважних причин не мав змоги
виконати зазначений обов'язок, він має
підтвердити це документально.

Будь-яких доказів про те, що відповідач
ОСОБА_4 повідомляв страховика про ДТП, в
тому числі письмово, в справі немає, а
апелянтом не надано.

В п.11 своєї постанови № 4 від 01 березня
2013 року «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки», Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ роз'яснив, що за вибором
потерпілого вимога про відшкодування
шкоди може бути пред'явлена
безпосередньо до винної особи,
оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа,
яка відповідає за шкоду, завдану з вини
іншої особи, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи, якщо за
законом межі відповідальності
останньої та особи, яка за неї
відповідає, однакові.

Посилання апелянта на те, що Акт огляду
колісного транспортного засобу (КТЗ)
від 04.10.2012 р. підтверджує про
повідомлення ним страховика про ДТП,
оскільки в акті зазначено, що під час
огляду автомобіля марки «Ауді -100», н/з
НОМЕР_2, був присутній представник СК
«Добробут», є безпідставним, оскільки,
як встановлено судом, представник
страхової компанії не був присутнім
при огляді автомобіля і акт не
підписаний представником страхової
компанії (а.с.15).

У своєму висновку Верховний Суд
України, викладеному у рішенні від 24
грудня 2010 року у справі № 6-1цс10,
прийнятому за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК
України, зазначив, що статтею 33 Закону
України від 1 липня 2004 р. № 1961-ІУ «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (у редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
встановлено зобов'язання учасника
дорожньо-транспортної пригоди
повідомити страховика про
дорожньо-транспортну пригоду. У разі
невиконання цього обов'язку
страхувальник позбавляється права на
відшкодування шкоди страховиком за
його винні дії у порядку, передбаченому
ст.1194 ЦК.

Відповідно до ст.360-7 ЦПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх судів України.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 27.03.1992 р. № 6 «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди» (зі змінами) роз'яснено, що
положення щодо захисту права власності
поширюється також на особу, яка хоч і не
є власником, але володіє майном на
праві повного господарського віддання,
оперативного управління, або на іншій
підставі, передбаченої законом чи
договором, така особа також вправі
вимагати відшкодування шкоди,
заподіяної цьому майну.

Наведене узгоджується із положеннями
ст.ст.386, 395, 396 ЦК, за якими власник, права
якого порушенні, має право на
відшкодування завданої йому майнової
та моральної шкоди, а особа, яка має
речове право на чуже майно, має право на
захист цього права, у тому числі і від
власника майна, відповідно до положень
глави 29 цього Кодексу. Речовим правом
на чуже майно є право володіння ним.

Таким чином, за ст.398 ЦК право володіння
виникає на підставі договору з
власником або особою, якій майно було
передано власником, а також на інших
підставах, встановлених законом.

Отже, особа, яка хоч і не є власником,
але має законне право володіння майном,
має право вимагати відшкодування
шкоди, завданої цьому майну.

А тому посилання апелянта на те, що
позивач не є власником транспортного
засобу, а відтак не вправі ставити
вимоги про відшкодування збитків, є
помилковим.

Не притягнення судом до участі у справі
власника пошкодженого автомобіля не
впливає на законність та
обґрунтованість рішення суду, а тому, з
урахуванням викладеного, зазначене не
може бути підставою для скасування
рішення суду та відмови у задоволені
позовних вимог.

Керуючись ст.ст.303, 305, п.1 ч.1 ст.307, ст.308,
п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.313,317 ЦПК України,
колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Залізничного районного
суду м. Львова від 26 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
Бакус В.Я.

Судді:
Гірник Т.А.

Левик Я.А.