Апеляційний суд міста Києва
Справа №22-7592
Головуючий у 1-й інстанції Диба О.В.
Доповідач Волошина В.М.
24 червня 2014 року Колегія
суддів судової палати в цивільних
справах Апеляційного суду міста Києва
Суддів
Котули Л.Г., Слюсар Т.А.
Розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на заочне рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 25 квітня 2014
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої
служби Оболонського районного
управління юстиції у м. Києві, треті
особи: ОСОБА_2, Публічне акціонерне
товариство «Унікредит Банк» про
виключення майна з акту опису й арешту.
Заслухавши доповідь судді
Волошиної В.М., перевіривши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів, -
Позивач звернулася із позовом до
відповідача про виключення майна з
акту опису й арешту квартири АДРЕСА_1
посилаючись на те, що державний
виконавець провів опис та арешт майна
позивача з порушенням норм чинного
законодавства, оскільки боржником за
виконавчим документом на підставі
якого було проведено такі діє є гр.
ОСОБА_2, а не позивач. Зазначала, що її
право власності зареєстроване в БТ1 м
Києва, і фактично, гр. ОСОБА_2 власником
вказаної квартири не є. Тому просила
зобов'язати відповідача не чинити
позивачу перешкоди у користуванні
квартирою та виключити її з акту опису
й арешту майна від 05 09.2013 року.
В судовому засіданні представник
позивача підтримав заявлені позовні
вимоги та пояснив, що згідно
реєстраційного посвідчення №022349
квартира є власністю позивача та була
придбана нею на підставі договору
купівлі - продажу нерухомого майна від
27.06.2006 року. Сам факт того, що 29.08.2008 року
позивач на підставі нотаріально
посвідченого договору купівлі -
продажу квартири продала квартиру
ОСОБА_2, яка стала предметом іпотеки на
підставі іпотечного договору,
укладеного між ТОВ «УніКредит Банк» та
ОСОБА_2 від 29.08 2008 року не свідчить про
перехід права власності на квартиру
від позивача до ОСОБА_2, оскільки таке
право власності на нерухоме майно, у
встановленому законом порядку не було
зареєстроване за ним.
Заочним рішенням Оболонського
районного суду м. Києва від 25 квітня 2014
року в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до Відділу Державної виконавчої
служби Оболонського районного
управління юстиції у м. Києві, треті
особи: ОСОБА_2, Публічне акціонерне
товариство «Унікредит Банк» про
виключення майна з акту опису й арешту
Не погодившись із рішенням суду
ОСОБА_1 подала на нього апеляційну
скаргу, посилаючись на його
незаконність, порушення норм
процесуального та матеріального права.
Просила його скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позовних
вимог. Зокрема зазначала, що вона має на
спірну квартиру реєстраційне
посвідчення, що свідчить про її
власність, а не боржника.
Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.
Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 суд першої
інстанції виходив з того, що описом та
арештом квартири АДРЕСА_1, вчиненим
державним виконавцем ВДВС
Оболонського районного управління
юстиції у м. Києві на виконання рішення
суду про стягнення боргу з ОСОБА_2 не
було порушено чинного законодавства, а
права позивачки не порушені.
З такими висновками суду слід
погодитись, оскільки суд дійшов їх з
дотриманням вимог процесуального
законодавства щодо всебічності й
повноти з'ясування дійсних обставин
справи, прав та обов'язків сторін в
даних правовідносинах належної
правової оцінки наданих сторонами в
справі доказів та норм матеріального
Відповідно до змісту ст. ст.
10,11,58-60 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи на засадах
змагальності сторін, в межах заявлених
вимог і на підставі доказів наданих
сторонами та їх представниками, докази
повинні подаватись належні, тобто
містити інформацію щодо предмета
доказування, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір,
доказування не можуть ґрунтуватися на
Частиною 1 статті 3 ЦПК України
визначено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизначених або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 15 ЦК України передбачено
право кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа також має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного судочинства.
Отже, об'єктом захисту є порушене,
невизнане або оспорюване право чи
цивільний інтерес, саме вони є
підставою для звернення особи за
захистом свого права із застосуванням
відповідного способу захисту. Такі
способи захисту передбачені статтею 16
Як вбачається з матеріалів справи та
правильно встановлено судом першої
інстанції, 05.09.2013 державним виконавцем
ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві було
проведено опис й арешт квартири
АДРЕСА_1 на примусове виконання рішення
від 03.10.2011 року виданого Луцьким
міськрайонним судом Волинської обл.
про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ
«УніКредит Банк» боргу у розмірі 2 560
Посилаючись на ту обставину, що спірна
квартира зареєстрована згідно
реєстраційного посвідчення №022349,
виданого Київським міським бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна від 07.07.2006 року
відповідно до договору купівлі -
продажу нерухомого майна від 27.06.2006
року та листом БТ1 м. Києва від 31.01.2014
року на ОСОБА_1, а відтак остання вважає
себе власником спірного житла,
незважаючи на укладення нею договору
купівлі-продажу зазначеної квартири
між нею та ОСОБА_2 , а тому, на її думку,
державний виконавець не мав права
вчиняти виконавчі дії щодо майна, яке
не є власністю боржника, оскільки таке
право власності у встановленому
порядку ним не зареєстроване, а тому і
звернулась до суду за захистом
Розглядаючи спір суд першої
інстанції в межах доводів позову повно
і всебічно дослідив обставини спору,
дав належну оцінку зібраним по справі
доказам, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин і закон,
який їх регулює і у відповідності з
вимогами закону прийшов до
правильного висновку про те, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню
виходячи з наступного.
Так, судом встановлено та не
заперечувалось стороною позивача, що
позивач продала належну їй квартиру
ОСОБА_2 на підставі договору купівлі -
продажу квартири, посвідченим 29.08.2008
року приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_3
На підставі іпотечного договору
між ТОВ «УніКредит Банк» та ОСОБА_2
квартира є предметом іпотеки в рахунок
забезпечення зобов'язання за договором
У зв'язку із посвідченням
вищенаведеного іпотечного договору
приватним нотаріусом було вчинено
заборону на відчуження квартири, яка
належить ОСОБА_2, до припинення
06.12.2010 року рішенням Луцького
міськрайонного суду Волинської обл
було солідарно стягнуто з ОСОБА_2,
ОСОБА_4 на користь ВАТ «УніКредит Банк»
2 559 090,90 грн. заборгованості за
На підставі рішення суду ВДВС
Оболонського РУЮ у м Києві було
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження від 10.02.2012 року
в рамках виконання якого, й було
проведено опис й арешт квартири.
На момент розгляду справи договір
купівлі - продажу квартири укладений
між позивачем та ОСОБА_2, посвідченим
29.08.2008 року приватним нотаріусом КМНО
ОСОБА_3 є дійсним. Дана обставина не
заперечувалася представником
На підставі іпотечного договору
між ТОВ «УніКредит Банк» та ОСОБА_2
квартира є предметом іпотеки в рахунок
забезпечення зобов'язання за договором
29.08.2008 року та який на момент розгляду
справи є дійсним.
За наявності лише реєстраційного
посвідчення про право власності та
відсутності договору купівлі-продажу
спірної квартири, позивачка не є її
власником, а тому і її права
відповідачем ВДВС Оболонського РУЮ у м.
Києві не порушені. Та обставина, що
ОСОБА_2 після укладення договору
купівлі-продажу квартири не
зареєстрував його у державній
реєстраційній службі не позбавляє його
права власності, так як і позивачка з
цих самих підстав його не набуває. Це є
правом нового власника розпоряджатись
своєю власністю і будь-яким чином не
стосується попереднього власника і не
порушує права останнього.
Доводи, викладені в апеляційній
скарзі, були предметом дослідження в
суді першої інстанції, отримали
належну оцінку і висновків суду не
Таким чином, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги є
не суттєвими і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення цього спору.
Оскільки рішення ухвалене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального закону, колегія суддів
вважає, що підстав до його скасування
Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315,
317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-
Апеляційну скаргу ОСОБА_1
Заочне рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 25 квітня 2014
року залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: