Номер провадження: 22-ц/785/5145/14
Головуючий у першій інстанції Матяш Т.
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

12.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого -
Панасенкова В.О.

суддів:
Парапана В.Ф.

Драгомерецького М.М.,

при секретарі:
Горновій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Заступника
Білгород-Дністровського міжрайонного
прокурора в інтересах держави в особі
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області,
Білгород-Дністровської міської ради
Одеської області на ухвалу
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 23 липня 2013 року про визнання
мирової угоди за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про стягнення боргу за
договором позики ,

в с т а н о в и л а:

20 травня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи
вимоги тим, що 15 травня 2012 року
відповідачка ОСОБА_4 позичила у нього
23000 грн. на строк до грудня 2013 року, але в
встановлений строк борг не повернула.

Посилаючись на ці обставини, та на ст.
ст. 1046, 1049-1052 ЦК України позивач просив
позов задовольнити (а.с. 2-3).

Під час розгляду справи, 23 липня 2013
року, сторони у справі уклали мирову
угоду, за умовами якою: 1) відповідачка
ОСОБА_4 визнала заборгованість за
договором позики від 15 травня 2012 року
перед ОСОБА_3 в сумі 23000 грн., які вона
позичила для особистих потреб, але
повернути їх немає можливості; 2) з
метою погашення заборгованості перед
ОСОБА_3 відповідач бажає передати у
його власність належне їй нерухоме
майно, а саме гараж АДРЕСА_1, який був
самочинно реконструйований в будівлю
офісу літ. "І", загальною площею 21,6 кв.м.,
що належить відповідачу на праві
власності на підставі рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 12 вересня 2012 року по справі
№1505/7419/12, на будівлю офісу було видано
технічний паспорт 04 липня 2013 року; 3)
ОСОБА_3 приймає у власність будівлю
офісу літ. "І", загальною площею 21,6 кв.м.,
по АДРЕСА_1; 4) позивач заявляє, що з
моменту підписання цієї мирової угоди
та у випадку належного її виконання
відповідачем, він не матиме жодних
майнових претензій до ОСОБА_4 з приводу
заборгованості, погашення якої є
предметом цієї мирової угоди. Після
виконання мирової угоди сторони не
мають жодних майнових претензій одна
до одної, та звернулись до суду з заявою
про визнання мирової угоди (а.с. 17,18).

Ухвалою суду першої інстанції визнана
мирова угода, укладена між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, а саме: визнано за позивачем
ОСОБА_3 право власності будівлю офісу
літ. "І", загальною площею 21,6 кв.м., по
АДРЕСА_1, провадження у справі закрито,
роз'яснено сторонам наслідки,
передбачені ч. 3 ст. 206 ЦПК України (а.с.
43-44).

В апеляційній скарзі заступник
Білгород-Дністровського міжрайонного
прокурора в інтересах держави в особі
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області,
Білгород-Дністровської міської ради
Одеської області просить ухвалу суду
першої інстанції скасувати й
постановити нову ухвалу про
направлення справи для продовження
розгляду до суду першої інстанції,
мотивуючи тим, що ухвала суду є
незаконною і необґрунтованою.

Сторони у справі та представники
прокуратури і осіб, в інтересах яких
було оскаржено рішення суду, в судове
засідання не з'явилися, про розгляд
справи сповіщені належними чином.

За змістом ст. ст. 11, 27 ЦПК України особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми процесуальними
правами на власний розсуд.

Тому у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК
України у даному випадку їх неявка в
суд не перешкоджає розглядові справи і
не порушує право на доступ до суду
апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги заступника
Білгород-Дністровського міжрайонного
прокурора в інтересах держави в особі
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області,
Білгород-Дністровської міської ради
Одеської області, перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість ухвали суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
заступника прокурора підлягає
задоволенню за таких підстав.

Статтею 175 ЦПК України передбачено, що
мирова угода укладається сторонами з
метою врегулювання спору на основі
взаємних поступок і може стосуватися
лише прав та обов'язків сторін та
предмета позову.

Сторони можуть укласти мирову угоду і
повідомити про це суд, зробивши спільну
заяву. Якщо мирову угоду або
повідомлення про неї викладено в
адресованій суду письмовій заяві
сторін, ця заява приєднується до
справи.

До ухвалення судового рішення у зв'язку
з укладенням сторонами мирової угоди
суд роз'яснює сторонам наслідки такого
рішення, перевіряє, чи не обмежений
представник сторони, який висловив
намір вчинити ці дії, у повноваженнях
на їх вчинення.

У разі укладення сторонами мирової
угоди суд постановляє ухвалу про
закриття провадження у справі.

Закриваючи провадження у справі, суд за
клопотанням сторін може постановити
ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо
умови мирової угоди суперечать закону
чи порушують права, свободи чи інтереси
інших осіб, суд постановляє ухвалу про
відмову у визнанні мирової угоди і
продовжує судовий розгляд.

Визнаючи мирову угоду, суд першої
інстанції першої інстанції виходив з
того, що умови мирової угоди
відповідають дійсної волі сторін,
угода укладена сторонами з метою
врегулювання спору на основі взаємних
поступок і може стосуватися лише прав
та обов'язків сторін та предмета
позову, відповідає чинному
законодавству, не ущемляє права сторін
та відповідає встановленим у справі
фактичним обставинам.

Проте, з таким висновком суду першої
інстанції погодитися неможливо,
оскільки судом порушені норми права, що
призвело до неправильного вирішення
питання.

За загальним правилом особа, яка
здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього (ч. 2
ст. 376 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил.

За наявності спору, право власності на
самочинно збудоване нерухоме майно
може бути за рішенням суду визнане за
особою, яка здійснила самочинне
будівництво, лише у випадках,
передбачених ст. 376 ЦК України, а саме:
за особою, яка здійснили самочинне
будівництво на земельній ділянці, що не
була їй відведена для цієї мети, за
умови надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 ЦК
України); за особою - власником
(користувачем) земельної ділянки, яка
здійснила самочинне будівництво на цій
ділянці, якщо це не порушує права інших
осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК України).

В матеріалах справи відсутні будь-які
документи, які б посвідчували право
відповідачки на користування
земельною ділянкою, її цільове
призначенння, також не надано доказів
надання вказаної земельної ділянки під
забудову, на який збудувана будівля
офісу.

Відповідно до частин 4, 5 статті 26 Закону
України "Про регулювання містобудівної
діяльності" від 17 лютого 2011 року № 3038-VI,
який набув чинності 12 березня 2011 року,
право на забудову земельної ділянки
реалізується її власником або
користувачем за умови використання
земельної ділянки відповідно до вимог
містобудівної документації.
Проектування та будівництво
об'єктів здійснюється власниками або
користувачами земельних ділянок у
такому порядку: 1) отримання
замовником або проектувальником
вихідних даних; 2) розроблення
проектної документації та
проведення у випадках, передбачених
статтею 31 цього Закону, її експертизи;
3) затвердження проектної
документації; 4) виконання
підготовчих та будівельних робіт; 5)
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів; 6) реєстрація
права власності на об'єкт
містобудування.

Частиною 1 статті 39 цього Закону
передбачено, що прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, що належать до I-III
категорій складності, та об'єктів,
будівництво яких здійснювалося на
підставі будівельного паспорта,
здійснюється шляхом реєстрації
органом державного
архітектурно-будівельного контролю
на безоплатній основі поданої
замовником декларації про готовність
об'єкта до експлуатації. Форма
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації, порядок її подання і
реєстрації визначаються Кабінетом
Міністрів України.

Тому суд першої інстанції не вирішив
питання про залучення інспекції до
участі у справі, як передбачено ст. ст.
33, 35, 36 ЦПК України.

У п. 19 постанови Пленуму Вищого
спеціалізовано суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ № 6 від
30 березня 2012 року "Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про правий
режим самочинного будівництва) при
розгляді справ зазначеної категорії
судам слід мати на увазі, що відповідно
до статті 26 Закону № 2780-XII спори з
питань містобудування вирішуються
радами, інспекціями державного
будівельного архітектурного контролю
у межах їх повноважень, а також судом
відповідно до законодавства.

За загальним правилом кожна особа має
право на захист свого цивільного права
лише в разі його порушення, невизнання
або оспорювання (частина перша статті
15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного
процесуального кодексу України. У
зв'язку із цим звернення до суду з
позовом про визнання права власності
на самочинне будівництво має
здійснюватися за наявності даних про
те, що порушене питання було предметом
розгляду компетентного державного
органу, рішення якого чи його
відсутність дають підстави вважати про
наявність спору про право.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції при
визнанні мирової угоди в порушення
зазначених вимог закону та роз'яснений
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ не врахував, що
угода не стосується прав та обов'язків
сторін за договором позики та предмета
позову та не відповідає чинному
законодавству.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України,
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
скасовує ухвалу і передає питання на
новий розгляд до суду першої інстанції,
якщо останній порушив порядок,
встановлений для його вирішення.

Таким чином, ухвала суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
передачею питання на новий розгляд до
суду першої інстанції.

У відповідності до ст. 324 ЦПК України
ухвала апеляційного суду не
перешкоджає подальшому руху справи і
не підлягає оскарженню в касаційному
порядку.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 2 п. 1, 312 ч. 1 п. 1,
313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Заступника
Білгород-Дністровського міжрайонного
прокурора Одеської області в інтересах
держави в особі Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області,
Білгород-Дністровської міської ради
Одеської області задовольнити, ухвалу
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 23 липня 2013 року скасувати, передати
питання на новий розгляд до суду першої
інстанції .

Ухвала суду апеляційної інстанції
подальшому оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської
області: В.О.
Панасенков

В.Ф. Парапан

М.М. Драгомерецький