Справа № 139/382/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2014 року Мурованокуриловецький
районний суд Вінницької області в
складі: головуючої - судді
Тучинської Н.В.

секретаря
Хонькович Л.І.

з участю
представника позивача Цибулько А.М.

представника відповідача -
адвоката ОСОБА_2

представника співвідповідача
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт Муровані Курилівці
справу за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
Рубанський» до ОСОБА_4, співвідповідач
- Приватне акціонерне товариство
«Українська пожежно-страхова
компанія» про відшкодування майнової
шкоди, -

в с т а н о в и в:

В результаті ДТП, яке сталося 08 серпня
2013 року на повороті з автодороги
Гуків-Дунаївці-Могилів-Подільський на
с. Галайківці Мурованокуриловецького
району Вінницької області за участі
автомобіля ГАЗ-3309, державний номер
НОМЕР_1, власником якого є ТОВ
«Агрофірма Рубанський» та автомобіля
ВАЗ-21099, державний номер НОМЕР_2, яким
керував ОСОБА_4, автомобіль ГАЗ отримав
механічні пошкодження, а його власник
зазнав матеріального збитку на суму 35
872 гривні 96 копійок.

Вважаючи, що у заданій дорожній
обстановці дії водія автомобіля ВАЗ-21099
не відповідали вимогам п.п. 12.3,12.6 «б»
Правил дорожнього руху України та є
діями, які знаходились у причинному
зв'язку з виникненням ДТП та
наслідками, що настали, ТОВ «Агрофірма
Рубанський» звернулась до суду з
віповідним позовом та просить
стягнути з ОСОБА_4 майнову шкоду у
розмірі 35 872 гривні 96 копійок, завдану
внаслідок ДТП.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав з
підстав, викладених у позовній заяві, а
також суду пояснив, що внаслідок
дорожньо транспортної пригоди, яка
сталась 08 серпня 2013 року з вини ОСОБА_4,
товариство з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма
Рубанський» зазнало матеріального
збитку на суму 35 872 гривні 96 копійок. Ця
шкода, зокрема, складається із вартості
відновлюваного ремонту та втрати
товарного вигляду. Про винуватість в
ДТП водія ОСОБА_4 свідчить висновок
експерта, зроблений в рамках
провадження справи про
адміністративне правопорушення.
Оскільки в судовому засіданні було
встановлено, що ОСОБА_4 не виконав свого
обов'язку про письмове повідомлення
страхової організації, яка
застрахувала цивільну
відповідальність володільця
автомобіля ВАЗ-21099, про ДТП, просить
стягнути заподіяну в результаті ДТП
шкоду із винної особи - ОСОБА_4

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання
не з'явився. Представник відповідача
ОСОБА_2 (а.с. 56, 57) суду пояснила:
Відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки, регулюється
ст.ст. 1166 та 1187 ЦК України. Однією з
підстав для покладення на особу
відповідальності за відшкодування
такої шкоди, є її вина. Відповідно до п.
25 постанови Пленуму Верховного Суду
України № 6 від 27 березня 1992 року,
належним доказом вини може бути лише
копія протоколу та постанови про
адміністративне правопорушення. Щодо
ОСОБА_4 відсутні такі документи, а тому
і відсутній належний доказ його вини в
ДТП. В результаті ДТП механічне
ушкодження також було спричинено
автомобілю ВАЗ-21099. Судом також
доведено, що в діях водія ТОВ
«Агрофірма Рубанський» ОСОБА_5 також
відсутній склад адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП. Таким чином, за відсутності вини
володільців ТЗ у взаємному заподіянні
шкоди - жоден з них не має права на
відшкодування. З цих підстав вважає
позов ТОВ «Агрофірма Рубанський»
необґрунтованим, просить відмовити в
його задоволенні.

Представник залученого до участі у
справі як співвідповідач ПАТ
«Українська пожежно-страхова
компанія» ОСОБА_3 позовні вимоги не
визнав і суду пояснив: Як слідує із
постанови Мурованокуриловецького
районного суду від 06 листопада 2013
року, водій позивача ОСОБА_5 визнаний
невинним у порушенні правил
дорожнього руху, але у цій чи іншій
постанові жодним чином не визнано вину
водія ОСОБА_4. В той же час висновок
експерта по результатах проведеної
комплексної експертизи не є
документом, який визначає винуватість
того чи іншого водія. Більше того, у
дослідницькій частині по питанню 3, як
вимога щодо дій водія ОСОБА_5
зазначено, що він повинен був
керуватись технічними нормами вимог
дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу».
Відповідно до вимог Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», страхувальник чи інша особа
відповідальність якої застрахована
зобов'язана проінформувати інших осіб,
причетних до цієї пригоди, про себе,
своє місце проживання, назву та
місцезнаходження страховика та надати
відомості про відповідні страхові
поліси. Крім того, водій транспортного
засобу причетного до дорожньо
транспортної пригоди, зобов'язаний
невідкладно, але не пізніше трьох
робочих днів з дня настання ДТП,
письмово надати страховику, з яким
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, а також
відомості про знаходження свого
транспортного засобу та пошкодженого
майна, контактний телефон та свою
адресу. Як вбачається із матеріалів
справи, 06 листопада 2013 року позивачу
стало відомо про набуття прав
потерпілого, проте заява-повідомлення
про настання події з ознаками
страхової до страховика не подана. Лист
іншому учаснику ДТП - ОСОБА_4 - був
наданий лише 29 січня 2014 року. Разом з
тим у порушення вимог п. 3.3. ст. 33 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», на огляд транспортного
засобу для цілей автотоварознавчого
дослідження не було запрошено
представника Страховика і не відомо, чи
було запрошено іншого учасника ДТП. За
таких обставин, просить у задоволенні
позову відмовити повністю, вважає, що
позовні вимоги є безпідставними,
необґрунтованими, незаконними.

Розглянувши справу в судовому
засіданні, дослідивши та оцінивши в
сукупності надані сторонами докази на
ствердження своїх вимог і заперечень,
суд прийшов до висновку, що позов
товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма
Рубанський» про стягнення з ОСОБА_4
майнової шкоди, завданої внаслідок
ДТП, підлягає до повного задоволення,
виходячи з наступного:

Як встановлено у судовому засіданні
поясненнями сторін та підтверджується
матеріалами справи, 08 серпня 2013 року на
повороті з автодороги
Гуків-Дунаївці-Могилів-Подільський на
с. Галайківці Мурованокуриловецького
району Вінницької області сталася
дорожньо-транспортна пригода за участі
автомобіля ГАЗ-3309, державний номер
НОМЕР_1, власником якого є ТОВ
«Агрофірма Рубанський» та автомобіля
ВАЗ-21099, державний номер НОМЕР_2, яким
керував ОСОБА_4.

За наслідками ДТП відповідними
органами МВС України було складено
адміністративний протокол на водія ТОВ
«Агрофірма Рубанський» ОСОБА_5 про
порушення вимог дорожнього знаку «Дати
дорогу» та вчинення адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП.

Постановою судді
Мурованокуриловецького районного суду
від 06 листопада 2013 року (а.с. 39-40)
провадження по справі про вчинення
ОСОБА_5 адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП, закрито в зв'язку з відсутністю в
його діях складу даного
правопорушення. Зокрема, в цій
постанові зазначено, що на підставі
комплексного висновку судової
транспортно-трасологічної,
автотехнічної експертизи № 1736/1737/1738/13-21
від 22.10.2013 року (а.с. 5-17) встановлено, що в
діях водія ОСОБА_5 невідповідностей
технічним нормам вимог Правил
дорожнього руху України, які б
знаходилися у причинному зв'язку з ДТП,
не виявлено.

Одночасно, висновком експерта за
результатами комплексної судової
транспортно-трасологічної,
автотехнічної експертизи та
експертизи технічного стану
транспортного засобу № 1736/1737/1738/13-21 від
22.10.2013 року (а.с. 5-17) встановлено:

1) зіткнення автомобілів відбулося
на смузі зустрічного руху по ходу руху
автомобіля ВАЗ-21099;

2) автомобіль ГАЗ-3309 в момент
зіткнення не рухався;

3) швидкість руху автомобіля
ВАЗ-21099 перед початком гальмування
складала 121,4 - 126,7 км/год. Водій
автомобіля ВАЗ-21099 мав одну добу
водійського стажу, що стверджується
його посвідченням, виданим 07 серпня 2013
року (а.с. 7), і не заперечується
сторонами. Відповідно до вимог п. 12.6 «б»
ПДР України, транспортним засобам,
якими керують водії із стажем до 2
років, поза населеними пунктами на всіх
дорогах дозволяється рух із швидкістю
не більше 70 км/год;

4) якби водій автомобіля ВАЗ-21099
дотримався вимог п. 12.6 «б» ПДР України,
він би зупинився за 53,4 - 55,5 метрів до
автомобіля ГАЗ-3309;

5) у водія автомобіля ВАЗ-21099 не
було необхідності у терміновому
гальмуванні, оскільки перешкоди на
смузі руху його автомобіля не було;

6) технічна можливість уникнути
ДТП у водія автомобіля ВАЗ-21099
забезпечувалася дотриманням вимог п.
11.2 ПДР України про рух якнайближче до
правого краю проїзної частини та п. 12.6
«б» ПДР України про дотримання
швидкісного режиму.

Таким чином, суд вважає доведеним факт
порушення водієм автомобіля ВАЗ-21099
ОСОБА_4 пунктів 12.6 «б», 12.3 та 11.2 Правил
дорожнього руху України, які призвели
до зіткнення з автомобілем ГАЗ 3309.

Суд не може прийняти до уваги
заперечення представника відповідача
про те, що єдиним доказом вини в скоєнні
ДТП має бути протокол та постанова в
справі про адміністративне
правопорушення.

Не є виною одного з учасників ДТП та
обставина, що відповідні посадові
особи МВС не склали протоколу про
адміністративне правопорушення щодо
іншого учасника ДТП. Одночасно,
відповідно до роз'яснень, які містяться
в п. 25 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 6 від 27 березня 1992 року
«Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди», на які
посилається представник відповідача в
запереченнях, суддя має роз'яснити
сторонам

необхідність надати протокол та
постанову в справі про адміністративне
правопорушення або вирок суду, що
стосуються лише нещасного випадку, а не
ДТП без тяжких наслідків.

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України
шкода, завдана особі чи майну фізичної
або юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її завдала. Обов'язок відшкодувати
завдану шкоду виникає у її завдавача за
умови, що дії останнього були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, - незалежно від наявності
вини.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду на презумпцію вини завдавача
шкоди, закріплену у ч. 2 ст. 1166 ЦК
України), відповідач звільняється від
обов'язку відшкодувати шкоду, якщо
доведе, що шкоди було завдано внаслідок
непереборної сили або умислу
потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України, п. 1 ч.
2 ст. 1167 ЦК України).

Під непереборною силою, в контексті п. 1
ч. 1 ст. 263 ЦК України, розуміються
надзвичайні або невідворотні за даних
умов події, які мають зовнішній
характер.

Судом наявність таких обставин не
встановлена.

Під умислом потерпілого слід розуміти,
зокрема, таку його протиправну
поведінку, коли потерпілий не лише
передбачає, але і бажає або свідомо
допускає настання шкідливого
результату.

Постановою у справі про
адміністративне правопорушення (а.с.
39-40) та висновком експерта № 1736/1737/1738/13-21
від 22.10.2013 року (а.с. 5-17) доведено
відсутність вини водія ГАЗ-3309 в
дорожньо-транспортній пригоді за
участі автомобіля ВАЗ-21099.

Потерпілий має подати докази, що
підтверджують факт завдання шкоди за
участю відповідача, розмір завданої
шкоди, а також докази того, що
відповідач є завдавачем шкоди або
особою, яка відповідно до закону
зобов'язана відшкодувати шкоду.

Особою, яка зобов'язана відшкодувати
шкоду, завдану джерелом підвищеної
небезпеки, є фізична або юридична
особа, що на відповідній правовій
підставі володіє транспортним
засобом. Якщо особа під час керування
транспортним засобом має посвідчення
водія на право керування транспортним
засобом відповідної категорії і
реєстраційний документ на
транспортний засіб, переданий їй
власником або іншою особою, яка на
законній підставі використовує такий
транспортний засіб, то саме ця особа
буде нести відповідальність за
завдання шкоди (п. 2.2. ПДР України).

Правомірність володіння автомобілем
ВАЗ-21099 водієм ОСОБА_4 в судовому
засіданні визнавалася сторонами і не
оспорювалася ними, а тому на підставі ч.
1 ст. 61 ЦПК України не підлягає
доказуванню.

Спір про відшкодування шкоди, завданої
в результаті ДТП джерелам підвищеної
небезпеки кожним із їх володільців
перед іншим із них, вирішується за
правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода,
завдана одному з володільців із вини
іншого, відшкодовується винним.

Згідно з ч. 1 ст. 1192 ЦК України, з
урахуванням обставин справи суд за
вибором потерпілого може зобов'язати
особу, яка завдала шкоди майну,
відшкодувати її в натурі (передати річ
того ж роду і такої ж якості, полагодити
пошкоджену річ тощо) або відшкодувати
завдані збитки у повному обсязі.

Коли відшкодування шкоди в натурі
неможливе, потерпілому
відшкодовуються в повному обсязі
збитки відповідно до реальної вартості
втраченого майна на момент розгляду
справи або виконання робіт, необхідних
для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, позивачем правомірно
заявлено вимогу про стягнення майнової
шкоди у вигляді вартості
ремонтно-відновлювальних робіт та
втрати товарної вартості пошкодженого
під час ДТП транспортного засобу.

З висновку експертного
автотоварознавчого дослідження з
визначення матеріального збитку
внаслідок пошкодження транспортного
засобу № 2289/13-21 від 17 грудня 2013 року
(а.с.18-25) вбачається, що вартість
матеріального збитку завданого
власнику автомобіля ГАЗ-3309, номерний
знак НОМЕР_3, складає 35872 гривні 96
копійок, з них: вартість
відновлювального ремонту з
урахуванням коефіцієнта фізичного
зносу - 30539 гривень 24 копійки та втрата
товарної вартості ТЗ -5333 гривні 73
копійки.

Види ремонтних робіт, зазначених у
ремонтній калькуляції (а.с. 26-27),
відповідають опису пошкоджень
автомобіля ГАЗ-3309, зробленим в акті
огляду транспортного засобу від 27
вересня 2013 року (а.с. 38).

Таким чином, позивачем доведено розмір
матеріальної шкоди завданої в
результаті ДТП, що мала місце 08 серпня
2013 року за участі автомобілів ГАЗ-3309
під керуванням ОСОБА_5 та ВАЗ-21099 під
керуванням ОСОБА_4

Як зазначено в ч. 1 ст. 1166 ЦК України,
майнова шкода, завдана неправомірними
діями майну юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», на території України
забороняється експлуатація
транспортного засобу без поліса
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності.
Тобто, володільці транспортних засобів
зобов'язані застрахувати ризик своєї
цивільної відповідальності, яка може
настати внаслідок завдання шкоди
життю, здоров'ю або майну інших осіб при
використанні транспортних засобів.

Відповідно до поліса обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів (який діє на
території України) № АВ/3896233 від 10
жовтня 2012 року цивільно-правова
відповідальність володільця
автомобіля ВАЗ 21099, державний номер
НОМЕР_2 за договором застрахована в АТ
«Українська пожежно-страхова
компанія» (а.с. 59).

За клопотанням представника позивача
ухвалою суду від 04 червня 2014 року
(зворот а.с. 63) на підставі ч. 1 ст. 33 ЦПК
України до участі в справі як
співвідповідача було залучено АТ
«Українська пожежно-страхова
компанія».

Оскільки відповідно до ст. 3 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється як з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та/або майну потерпілих
унаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, так і захисту майнових
інтересів страхувальників, враховуючи
положення ст. 1194 ЦК України, питання
про відшкодування шкоди самою особою,
відповідальність якої застрахована,
вирішується залежно від висловленої
нею згоди на таке відшкодування та
виконання чи невиконання нею
передбаченого статтею 33 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» обов'язку щодо письмового
надання страховику, з яким укладено
відповідний договір, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
встановленого зразка. У разі
відсутності такої згоди завдана
потерпілому шкода підлягає
відшкодуванню страховиком у межах
передбаченого договором страхування
страхового відшкодування. Наявність
такої згоди у вигляді відповідної
заяви цієї особи та виконання нею
передбаченого статтею 33 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» обов'язку з'ясовується судом
першої інстанції, у зв'язку з чим до
участі у справі може бути залучений
страховик.

Таким чином, у разі невиконання особою,
відповідальність якої застрахована,
обов'язку письмового надання
страховику, з яким укладено договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду встановленого МТСБУ зразка,
шкода відшкодовується завдавачем
шкоди.

В судовому засіданні встановлено
поясненнями представника АТ
«Українська пожежно-страхова
компанія» ОСОБА_3, що ОСОБА_4 не
повідомляв страхову компанію
письмовою заявою про ДТП протягом
трьох робочих днів з моменту такої
події, хоча у серпні 2013 року
телефонував з приводу консультації про
те, що протокол про адміністративне
правопорушення складено на іншого
учасника ДТП.

Відповідач не довів суду про належне
повідомлення страхової компанії про
настання страхового випадку (події,
внаслідок якої завдано шкоди третім
особам під час дорожньо-транспортної
пригоди, що сталася за участю
забезпеченого транспортного засобу і
внаслідок якої настає цивільно-правова
відповідальність особи,
цивільно-правова відповідальність
якої застрахована за договором).

Отже, позивачем правильно заявлено
вимогу про відшкодування шкоди до
водія ОСОБА_4

. Стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. При
зверненні до суду з цим позовом
позивачем було сплачено 359 гривень (а.с.
1) судового збору.

Відповідно до п. 1.1. ч. 2 ст. 4 Закону
України «Про судовий збір», ставка
судового збору за подання до суду
позову майнового характеру 1 відсоток
ціни позову, але не менше 0,2 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 3 розмірів мінімальної
заробітної плати.

Ціна позову 35872 гривні 96 копійок, а
тому відшкодуванню підлягає сума 358
гривень гривень 73 копійки.

Керуючись ст.ст. 1166, 1187, 1188, 1192 ЦК
України, ст. 1, 6, 22, 28, 33 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», постановою Пленуму Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ від 01
березня 2013 року № 4 «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки», постановою Пленуму
Верховного Суду України № 6 від 27
березня 1992 року «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди», ст.ст. 3, 10, 57-64, 88,
212, 213, 215 ЦПК України, суд

в и р і
ш и в:

Позов задовольнити. Стягнути з
ОСОБА_4 на користь товариства з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
Рубанський» () 35872
(тридцять п'ять тисяч вісімсот сімдесят
дві) гривні 96 копійок майнової шкоди,
завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася 08 серпня 2013 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма
Рубанський» () 358 гривень
(триста п'ятдесят вісім) гривень 73
копійки судового збору.

Рішення може бути оскаржено сторонами
в апеляційному порядку до апеляційного
суду Вінницької області через
Мурованокуриловецький районний суд
шляхом подання в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя: ____________________

Повний текст рішення виготовлено і
підписано 09 липня 2014 року.