Справа № 266/1187/14-ц
Провадженя№ 2/266/553/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

23.06.2014
м. Маріуполь

Приморський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Курбановой Н.М.,

при секретарі - Жирковой М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог
посилається на те, що заочним рішенням
Приморського районного суду м.
Маріуполь від 29.02.12 року по справі №
2-177211 позов ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на утримання ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 3 000,00 грн.
щомісячно, було задоволено в повному
обсязі. Судовим рішенням Приморського
районного суду м. Маріуполь від 05.03.2012
року по справі № 541149312 було
встановлено, що він, ОСОБА_1 не є
біологічним батьком ОСОБА_3, у зв'язку з
чим його було виключено із актового
запису Приморського відділу
реєстрації актів цивільного стану
Маріупольського МУЮ від 17.12.2001 року №
367 про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
як батька. Вважає, що ОСОБА_2, подаючи
позовну заяву про стягнення аліментів,
достеменно знала, що він не є батьком
ОСОБА_3. До того ж, ОСОБА_2 було відомо
про те, що на момент прийняття судового
рішення про стягнення аліментів судом
вже було відкрито провадження по
справі про виключення із актового
запису про народження ОСОБА_3
відомостей про його батьківство.
Вважає, що така поведінка ОСОБА_2
свідчить про її навмисні протиправні
дії, які спрямовані на завдання йому
душевного клопоту та емоційного
дискомфорту. Він до тепер не може
оговтатись від звістки про те, що
ОСОБА_3 не є його біологічною донькою.
За час спільного мешкання з 2004 року він
дуже прив'язався до ОСОБА_3, пестив та
балував її, весь вільний час він
присвячував спілкуванню із донькою,
тощо. Загалом він намагався надолужити
час, який не провів біля ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 з моменту народження їх доньки.
Після їх розлучення, ОСОБА_2 намагалась
завдати йому емоційного болю та
душевних страждань, повідомивши, що
ОСОБА_3 не його донька. До цього моменту
він беззаперечно довіряв ОСОБА_2, коли
вона повідомила, що ОСОБА_3 їх спільна
дитина, він ні на мить не сумнівався в
цьому, тому і не вимагав проведення
відповідної експертизи. Він до тепер
вважає ОСОБА_3 своєю донькою і дуже
переживає, що не може бачитись з нею та
проводити спільно час. Моральну шкоду,
завдану їй ОСОБА_2 він оцінює в 273 000,00
грн., які розраховуються виходячи з 3 000
грн. на місяць, а саме це сума, сплату
якої ОСОБА_2 вимагала щомісячно в
рахунок аліментів на утримання ОСОБА_3
впродовж часу, коли він був вписаний у
свідоцтво про народження , а саме за 7
років 7 місяців, що складає загалом 91
місяць. Просить суд стягнути з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в
розмірі 273 000,00 грн.

Позивач ОСОБА_1 до судового засідання
не з'явився, але надав заяву, згідно
якої заявлені позовні вимоги підтримує
у повному обсязі на їх задоволенні
наполягає, просить провести розгляд
справи у його відутності. Свої інтереси
довіряє представляти ОСОБА_5

Представник позивача ОСОБА_1, ОСОБА_5, що
діє на підставі договору, в судовому
засіданні надала пояснення аналогічні
викладеним у позові, просила
задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у
повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2, будучи допитаною
в судовому засіданні, позовні вимоги не
визнала, просили відмовити у їх
задоволенні. В обгрунтування своїх
заперечень зазначила, що її донька
ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 року від
іншого чоловіка та у свідоцтві про
народження нею було вказано по
батькові справжнього батька дитини. З
позивачем вона зустрілась та стала
спільно проживати однією родиною, коли
доньці було вже півтора року, таким
чином ОСОБА_1 достеменно знав про те, що
це не його дитина. Він виявив бажання
удочерити ОСОБА_3, вона надала свою
згоду, таким чином було внесено дані
про батька дитини в свідоцтво про її
народження. За час спільного
проживання та до розірвання шлюбу в 2011
році, позивач мало приділяв уваги
дитині, її вихованню та навчанню, не
намагався побачитись з донькою, а на
теперішній час має іншу родину. Вона
дійсно зверталась до суду з позовними
вимогами до ОСОБА_1 про стягнення
аліментів на утримання доньки, але
виконавчий лист вона не отримувала та
аліменти з нього не стягувала. Вважає,
що даний позов виник у зв.язку з тим. що
між ним та позивачем є неприязливі
стосунки та вирішується спір про
розділ спільно нажитого майна.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, вважає заявлені
позовні вимоги такими, що не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має
право звернутися до суду за захистом
свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу. Способами
захисту цивільних прав та інтересів
можуть бути:1) визнання права;2) визнання
правочину недійсним; 3) припинення дії,
яка порушує право; 4) відновлення
становища, яке існувало до порушення; 5)
примусове виконання обов'язку в натурі;
6) зміна правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди;10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що згідно рішення
Приморського районного суду
м.Маріуполя від 06.05.2011 року №2-501/11
задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
розірвання шлюбу та встановлення місця
проживання неповнолітньої ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із матір'ю (а.с.4).

Згідно заочного рішення Приморського
районного суду м.Маріуполя від 29.02.2012
року №2-1772/11 задоволено позов ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про стягнення аліментів на
утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в
розмірі 3 000,00 грн. щомісячно (а.с.5).

Згідно рішення Приморського районного
суду м.Маріуполя від 05.03.2012 року №541/1493/12
виключено із актового запису
Приморського відділу реєстрації актів
цивільного стану Маріупольського МУЮ
від 17.12.2001 року № 367 про народження
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відомості про
батька - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2,
громадянина України (а.с.19).

Таким чином, судом встановлено, що
відповідачка ОСОБА_2, керуючись даним
їй правом, на законних підставах
зверталась до суду за захистом свого
права та права дитини. Даний вид
захисту цивільного права не суперечить
Конституції України, цивільному
законодавству України та не є
протиправним щодо сторони по справі,
яким виступав позивач ОСОБА_1

Згідно ч.1 ст. 23 ЦК України, особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає: 1) у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; 3) у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною 2 цієї статті.

Згідно з п.9 Постанови Пленуму
Верховного Суду «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» від 31 березня 1995
року N 4 з відповідними змінами та
доповненнями, розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Судом встановлено, що позивач просить
стягнути з відповідачки ОСОБА_2
моральну шкоду, яку вона заподіла
своїми протиправними діями, при цьому в
позові посилався на ст. 1167 ЦК України.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд,
розглядає справу в межах заявлених
вимог і на підставі доказів, наданих
сторонами.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених ЦПК України.

Зі змісту ч. 1 ст. 60 ЦПК України
вбачається, що доказування тих
обставин, на які сторона посилається як
на підставу своїх вимог чи заперечень,
є обов'язком цієї сторони.
Заявляючи вимогу про стягнення
моральної шкоди в розмірі 273000,00 грн.
позивач обґрунтовує її тим, що моральна
шкода, яка завдана йому, полягала в
моральних стражданнях, емоційному болю
та душевних стражданнях, заподіяних
протиправними діями відповідачки.

Розмір моральної шкоди, відповідно до
роз'яснень Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995
року « Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» має бути
позивачем доведеним та вмотивованим.

Позивачем не надано суду достатньо
належних та допустимих доказів на
підтвердження факту спричинення йому
моральної шкоди, не доведна
протиправність дій відповідачки щодо
нього, не доведено обгрунтованість
розміру моральної шкоди.

Таким чином, проаналізував встановлені
обставини, перевіривши їх допустимими
доказами, суд вважає, що позовні вимоги
ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 23, 1167 ЦК України,
ст. ст.3, 8, 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України ,
постановою Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995, № 4 "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди",-

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування
моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене
до Апеляційного суду Донецької області
шляхом подачі через Приморський
районний суд міста Маріуполя Донецької
області апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя:
Курбанова Н. М.