Справа № 126/4031/13-ц Провадження №
22-ц/772/2130/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Губко В. І.Категорія:
39Доповідач: Ковальчук О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2014 р. м. ВінницяКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Вінницької
області в складі :

головуючого: Ковальчука О.В.,

суддів : Берегового О.Ю.,
Жданкіна В.В.

при секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Яланецької сільської ради
Бершадського району Вінницької
області, Бершадської районної
державної нотаріальної контори, ОСОБА_3
про встановлення факту членства в
колгоспному дворі, скасування
свідоцтва про право на спадщину за
законом, визнання права приватної
власності на 1/2 частку житлового
будинку з господарськими будівлями та
спорудами,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Бершадського районного суду
Вінницької області від 27 травня 2014 року
у цій справі, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року позивач
звернувся до суду із вказаним позовом,
вимоги якого збільшив під час розгляду
справи, мотивуючи їх тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4, після
смерті якої відкрилася спадщина, що
складається з житлового будинку,
розташованого в АДРЕСА_1. Відповідно до
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 30.03.2004 року, реєстр за №835/2003
року, після смерті ОСОБА_4 вищевказаний
будинок був успадкований її сестрою -
ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.
Спадкоємцем майна ОСОБА_5, є її син -
ОСОБА_3, який у визначеному законом
порядку прийняв спадщину.

ОСОБА_2 вважає, що як бувший член
колгоспного двору має право власності
на 1/2 спірного будинку з відповідною
часткою господарських будівель та
споруд, оскільки він не тільки проживав
у цивільному шлюбі з ОСОБА_4 з 1977 року до
дня її смерті, але й був членом
колгоспного двору, головою якого була
мати ОСОБА_4 - ОСОБА_6. За час спільного
проживання за власні кошти ними
побудовано житловий будинок 1980 року
забудови та інші господарські будівлі,
розташовані за адресою АДРЕСА_1. За
життя ОСОБА_4 не оформила права
власності на цей житловий будинок. Дане
право було зареєстровано за нею на
підставі рішення Яланецької сільської
ради № 25 від 21.10.2003 року, в результаті
чого видано свідоцтво про право
власності серії САА №585376 від 16.12.2003
року, які у послідуючому рішенням
Бершадського районного суду від 7.05.2010
року скасовані.

Посилаючись на зазначені
обставини ОСОБА_2 просив суд встановити
факт його членства в колгоспному дворі
з 1977 року в АДРЕСА_1; скасувати
свідоцтво про право на спадщину за
законом від 30.03.2004 року, видане ОСОБА_5
після смерті ОСОБА_4; визнати за ним
право приватної власності на 1/2 частку
житлового будинку з господарськими
будівлями та спорудами в АДРЕСА_1.

Рішенням Бершадського районного суду
Вінницької області від 27 травня 2014 року
у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням,
ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
в апеляційній скарзі просить скасувати
оскаржуване рішення та ухвалити нове
про задоволення його позовних вимог.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення у межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що її
слід задовольнити частково з наступних
підстав.

Відповідно до ст. ст. 71, 75, 76, 80 ЦК
УРСР (у редакції 1963 року, чинного на час
виникнення спірних правовідносин)
загальний строк для захисту права за
позовом особи, право якої порушено
(позовна давність), встановлюється в
три роки. Позовна давність
застосовується незалежно від заяви
сторін. Перебіг строку позовної
давності починається з дня виникнення
права на позов. Закінчення строку
позовної давності до пред'явлення
позову є підставою для відмови в
позові. Якщо суд визнає поважною
причину пропуску строку позовної
давності, порушене право підлягає
захистові.

Згідно з ч. 1 ст. 109 ЦК УРСР особисті
трудові доходи і заощадження члена
колгоспного двору, а також майно,
придбане ним на особисті кошти або
одержане в порядку спадкоємства чи
дарування, є особистою власністю
окремих членів колгоспного двору,
якщо ці доходи, заощадження і майно
не передані ними у власність
колгоспного двору.

За правилами ст. 120 ЦК УРСР майно
колгоспного двору належить його членам
на праві сумісної власності.

Статтею 121 ЦК УРСР встановлено, що
володіння, користування і
розпорядження майном колгоспного
двору здійснюється за згодою всіх
членів двору. При відсутності згоди
спір про володіння, користування або
розпорядження майном колгоспного
двору вирішується судом за позовом
будь-якого члена двору, який досяг
шістнадцяти років. Особи віком від
п'ятнадцяти до шістнадцяти років
можуть такий позов пред'явити за
згодою своїх батьків
(усиновителів) або піклувальника, а
позов в інтересах осіб, що не досягли
п'ятнадцяти років, може бути
пред'явлений їх батьками
(усиновителями) або опікуном.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР
розмір частки члена двору
встановлюється виходячи з рівності
часток усіх членів двору, включаючи
неповнолітніх і непрацездатних.

Статтею 126 ЦК УРСР було передбачено,
що працездатний член колгоспного двору
втрачає право на частку в майні двору,
якщо він не менше трьох років підряд не
брав участі своєю працею і коштами у
веденні спільного господарства двору.

Це правило не застосовується, якщо член
двору не брав участі у веденні
господарства в зв'язку з призовом на
строкову військову службу, навчанням в
учбовому закладі або хворобою.

Колгоспний двір був припинений 15
квітня 1991 року, коли відповідно до
постанови Верховної Ради Української
РСР № 885-XII був введений в дію Закону
України «Про власність».

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 6 постанови від 22 грудня 1995
року № 20 «Про судову практику у справах
за позовами про захист права приватної
власності» до правовідносин, що
виникли до прийняття 15 квітня 1991 року
Закону України «Про власність»
застосовується чинне на той час
законодавство. Зокрема спори щодо
майна колишнього колгоспного двору,
яке було придбане до 15 квітня 1991 року,
мають вирішуватися за нормами, що
регулюють власність цього двору, а
саме: право власності на майно, яке
належало колгоспному двору і
збереглося після припинення його
існування, мають ті члени двору, котрі
до 15 квітня 1991 року не втратили права на
частку в його майні.

Згідно Вказівок по веденню
погосподарського обліку в сільських
радах народних депутатів, затверджених
ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215,
визначення в сільській місцевості
громадського типу господарства в
погосподарській книзі та відомостей
щодо членів колгоспного двору, що має
правове значення, було покладено саме
на сільські ради.

Статтею 10 ЦПК України визначено
принцип змагальності сторін, який
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім встановлених цим
кодексом випадків.

Судом першої інстанції встановлено та
вбачається з матеріалів справи, що
відповідно до по господарських книг
Яланецької сільської ради за 1958-1982 роки
(ксерокопії а.с.159-182) починаючи з 1958 року
жилий будинок АДРЕСА_2 належав
господарству, головою якого був ОСОБА_7
(дід відповідача ОСОБА_3), після його
смерті 12.01.1966 року головою двору стала
його дружина ОСОБА_6, а після її смерті
ІНФОРМАЦІЯ_3 головою двору стала ОСОБА_4
Суспільна група цього господарства
визначалася у різні роки по різному - і
як колгоспний двір і як службовий.
ОСОБА_2 записаний у складі двору з 1977
року, коли двір було визначено як
колгоспний. В усіх цих книгах
значиться, що названий будинок є 1954
року забудови. Суд першої інстанції
встановив, що цей будинок згорів.

Будь-яких правовстановлюючих
документів на будинок АДРЕСА_1, які були
б видані до дня смерті ОСОБА_4, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія свідоцтва
про смерть а.с. 80), суду не надано.

Позивачем не надано суду доказів про те
який статус мало це господарство
станом на 15 квітня 1991 року, тобто на час
набрання чинності Законом України
«Про власність», та, якщо воно мало
статус колгоспного двору, що він був
його членом і мав право право на частку
у спільному майні.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про те, що
позивач не довів його вимог.

Доводи апеляційної скарги цих
висновків суду не спростовують.

Разом з тим, обґрунтовуючи свої
висновки, суд першої інстанції не
послався на наведені вище норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, а тому
мотивувальну частину його рішення слід
доповнити посиланням на положення цих
норм, а також виключити з рішення суду
посилання на ст.ст.1217, 1220, 1261, 1268, 1270 ЦК
України, які цих правовідносин не
регулюють і які фактично судом не
застосовано.

Оскільки такі виключення та доповнення
не змінюють суті винесеного судом
рішення, колегія суддів з огляду на
положення ст.ст.308, 309, 314 ЦПК України
вважає, що процесуально вірним у даному
випадку буде постановлення нею ухвали,
а не ухвалення рішення.

Як вбачається з рішення Апеляційного
суду Вінницької області від 01.07.2013 року
(а.с. 183-186) ним відмовлено у позовних
вимогах ОСОБА_2 до Яланецької
сільської ради Бершадського району
Вінницької області про скасування
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 30.03.2004 року, визнання права
приватної власності на 1/2 частку
спірного житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами,
які були заявлені з тих же підстав, що й
у даній справі, а тому оскаржуване
рішення у цій частині на підставі п.2 ч.1
ст.205 ЦПК України слід скасувати та
закрити провадження у справі в цій же
частині.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 308, 310, 314, 315, 319, 324, 325 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Бершадського районного суду
Вінницької області від 27 травня 2014 року
у частині позовних вимог ОСОБА_2 до
Яланецької сільської ради
Бершадського району Вінницької
області про скасування свідоцтва про
право на спадщину за законом, визнання
права приватної власності на 1/2 частку
житлового будинку з господарськими
будівлями та спорудами скасувати,
закрити провадження у справі в цій
частині, доповнити мотивувальну
частину рішення посиланням на
положення ст.ст.71, 75, 76, 80, 109, 120, 121, 123, 126
ЦК УРСР, виключити з мотивувальної
частини рішення посилання на положення
ст.ст.1217, 1220, 1261, 1268, 1270 ЦК України, в
іншій частині - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення. На ухвалу може бути
подана касаційна скарга до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий :
О.В. Ковальчук

Судді :
О.Ю.Береговий

В.В. Жданкін