Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/5888/2014
інстанції - Скрипник О.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Іванченка М.М.,

Желепи О.В.,

при секретарі - Онищенко О.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 21 березня 2014 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, треті особи: Оболонська районна
у м. Києві державна адміністрація як
орган опіки та піклування, Головне
управління юстиції у м. Києві про
визнання договору дарування квартири
недійсним.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які беруть участь у справі, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 21 березня 2014 року
відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2
до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи:
Оболонська районна у м. Києві державна
адміністрація як орган опіки та
піклування, ГУЮ у м. Києві про визнання
договору дарування квартири недійсним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду, ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позов.
Вважає, що рішення суду першої
інстанції є незаконним,
необґрунтованим, не відповідає нормам
матеріального та процесуального права.
Вважає, що суд дав невірну оцінку
доводам позивача та наданим доказам,
які свідчать про недійсність
оспорюваного правочину. Посилається на
те, що судом в порушення ч. 2 ст. 131 ЦПК
України безпідставно задоволено заяву
ОСОБА_3 про виклик свідків, яка не
містила обґрунтування поважних причин
несвоєчасності її подання.

В судовому засіданні апеляційного суду
представник позивача ОСОБА_2 підтримав
апеляційну скаргу в частині скасування
рішення суду про відмову у задоволенні
позовних вимог про визнання недійсним
договору дарування квартири
відповідачу ОСОБА_3, в іншій частині
просив залишити рішення суду без змін.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 11 серпня 2003 року
між ОСОБА_2 та ЗАТ «Трест
«Київміськбуд» було укладено договір
№ 83143 інвестування будівництва
житлового будинку.

На підставі свідоцтва про право
власності, виданого Головним
управлінням житлового забезпечення
Київської міської державної
адміністрації, від 29 червня 2005 року,
зареєстрованого в Київському міському
бюро технічної інвентаризації 07 липня
2005 року за реєстровим № 44496, позивач
ОСОБА_2 отримав у власність квартиру
АДРЕСА_1.

19 жовтня 2007 року позивач уклав з
відповідачем ОСОБА_3 шлюб, від якого у
них ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилася дочка
ОСОБА_4

В 2002 році позивачем засновано ТОВ
«Діалог», де він працював на посаді
директора до 2010 року.

Влітку 2010 року відділом податкової
міліції Голосіївського РУ ГУ МВС
України в м. Києві було порушено
кримінальну справу, в ході
розслідування якої проводився обшук в
офісному приміщенні ЮБЦ ТОВ «Діалог»,
що підтверджується інформацією,
наданою ДПІ у Голосіївському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві, слідчого управління фінансових
розслідувань.

Та обставина, що влітку 2010 року на
роботі у ОСОБА_2 виникли неприємності,
підтверджена також показаннями
свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 , ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, які повідомили, що
обізнані про намір позивача подарувати
квартиру своїй дружині та дитині.

З листа прокуратури від 14 лютого 2014
року № 128-1437 вих-14 Голосіївського
району м. Києва, направленого на адресу
прокурора Оболонського районна м.
Києва, встановлено, що Голосіївським РУ
ГУ МВС України в м. Києві проводиться
досудове розслідування по
кримінальному провадженню по
виявленню фактів вчинення чи
підготовки до вчинення кримінальних
правопорушень по факту створення
суб'єктів підприємницької діяльності
та ухилення від сплати податків в
особливо великих розмірах, попередня
кваліфікація ч.2 ст.205, ч.5 ст. 27, ч. З ст.212
КК України, проте станом на 14 лютого 2014
року ОСОБА_2 про підозру у вчиненні
злочинів по вказаному кримінальному
провадженню не повідомлялося. Слідчі
дії за участю ОСОБА_2 не проводились.

09 листопада 2010 року ОСОБА_2 за договором
дарування відчужив на користь своєї
дружини ОСОБА_3 та неповнолітньої дочки
ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1, що
підтверджується договором дарування,
посвідченим державним нотаріусом 14-ї
Київської державної нотаріальної
контори за реєстровим № 3-3818.

З підписаного сторонами договору
дарування спірної квартири від 09
листопада 2010 року вбачається, що на час
його укладення сторони були попередньо
ознайомлені з вимогами цивільного
законодавства щодо недійсності
правочинів, перебували при здоровому
глузді, ясній пам'яті, діяли
добровільно, розуміючи значення своїх
дій та правові наслідки укладеного
договору.

У жовтні місяці 2013 року ОСОБА_2
звернувся до суду з даним позовом. В
обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що договір дарування
квартири від 9 листопада 2010 року був
укладений з метою уникнення накладення
арешту на квартиру, яка в подальшому
могла бути конфіскована, тобто під
впливом тяжкої для нього обставини.
Зазначав, що після укладення договору
дарування, відповідач звернулася до
суду з позовом про розірвання шлюбу,
який в 2012 році був розірваний. В
подальшому відповідач вирішила
позбавити позивача права користування
квартирою, звернулася до суду з позовом
про усунення перешкод у користуванні
квартирою та зняття позивача з
реєстраційного обліку. Також посилався
на те, що договір дарування квартири
був фіктивним, не відповідав
волевиявленню учасника правочину,
вчинений під впливом тяжкої для
позивача обставини, для запобігання
можливості втратити квартиру
внаслідок можливого її арешту та
конфіскації, просив визнати договір
дарування квартири недійсним.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала.
Посилалася на те, що про неприємності
чоловіка на роботі дізналася від нього,
при проведенні обшуку присутньою не
була. Волевиявлення сторін щодо
укладення договору дарування квартири
було спрямоване на реальне настання
правових наслідків, відповідало їхній
внутрішній волі, правочин був вчинений
позивачем без будь-якого тиску на
нього.

Представники прокуратури Оболонського
району м. Києва та Оболонської районної
у м. Києві державної адміністрації, як
органу опіки та піклування, просили
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем не доведено те, що
договір дарування був вчинений ним під
впливом тяжкої для нього обставини та,
що за відсутності обставини, яку
позивач вважав для нього тяжкою, він не
відчужив би квартиру на користь своєї
дружини чи неповнолітньої дитини, які
на час укладення договору були членами
його сім'ї, або відчужив би на інших
умовах.

Судова колегія погоджується з таким
висновком суду, вважає, що він
відповідає встановленим судом
обставинам справи та вимогам закону.

Зміст доводів апеляційної скарги є
аналогічним змісту позовних вимог,
яким суд першої інстанції дав належну
оцінку та обґрунтовано відхилив їх з
тих підстав, що обставини на як
посилався позивач - порушення
кримінальної справи за фактом та
проведення обшуку не можна визнати
підставами для визнання недійсним
договору дарування в порядку ст. 233 ЦК
України.

Порушень вимог процесуального закону,
які б стали підставою відповідно до ЦПК
України для скасування рішення суду
першої інстанції, не встановлено.

З огляду на наведене, судова колегія не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування
рішення суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л
и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 21 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня проголошення шляхом подання
касаційної скарги до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: