Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/1397/14-ц

01 липня 2014 року
м. Надвірна

Надвірнянський районний суд
Івано-Франківскої області

в складі: головуючого судді - Грещука
Р.П.

секретаря - Госедло Л.І.

за участю: позивачки - ОСОБА_1,

відповідачки - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Надвірна справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа-
Надвірнянська районна державна
нотаріальна контора про визнання
свідоцтва про право на спадщину
недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

11.06.2014 року ОСОБА_1 звернулася в суд з
позовом до ОСОБА_2, третя особа-
Надвірнянська района державна
нотаріальна контора про визнання
свідоцтва про право на спадщину
недійсним.

В судовому засіданні позивачка
підтримала свої вимоги з підстав,
наведених в позовній заяві. Просить суд
постановити рішення, яким визнати
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на ? частину домоволодіння
АДРЕСА_1, видане 19.09. 1995 року на ім'я
ОСОБА_1- недійсним.

Відповідач- ОСОБА_2 в судовому
засіданні вимоги позивачки ОСОБА_1
визнала. Не заперечує щодо задоволення
її вимог, оскільки нотаріус помилково
зазначила в свідоцтві про право на
спадщину частину майна, яка не належить
спадкоємцю. Вважає, що є всі підстави
для визнання свідоцтва про право на
спадщину недійсним.

Представник третьої особи -
Надвірнянської районної державної
нотаріальної контори в судове
засідання не прибув, натомість
Надвірнянська РДНК на адресу суду
направила заяву, в якій просить
розглянути дану справу у відсутність
свого представника за наявними
матеріалами справи.

Суд, вислухавши пояснення позивачки,
відповідачки, дослідивши докази,
надані сторонами на виконання вимог
ст.ст.56, 60 ЦПК України, і які сторони
вважають достатніми для обгрунтування
і заперечення своїх позовних вимог,
з'ясувавши фактичні обставини справи,
та, за своїм внутрішнім переконанням,
що грунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні обставин справи, прийшов
до висновку про необхідність
задоволенні позову з наступних
підстав.

Зі змісту ст.60 ЦПК України випливає, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень, а
також доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

В судовому засіданні встановлено, що
19.09.1995 року Надвірнянською державною
нотаріальною конторою видане
свідоцтво про право на спадщину по
заповіту на ім'я ОСОБА_1 після смерті
ОСОБА_4 на 1/2 частину житлового будинку
АДРЕСА_1.

З'ясовано також., що спадкодавцю
ОСОБА_41/2 частина вказаного
домоволодіння належала на підставі
рішення Надвірнянського р-нного суду
від 20.01.1972 року.

У рішенні суду, копія якого долучена до
матеріалів справи, зазначено, що
спадкодавцю ОСОБА_4 належить 1/2 частина
житлового будинку АДРЕСА_1 з
південно-західної сторони, яке
складається із: кухні, площею 10 м.кв.,
кімнати 15,7 м.кв., кімнати 17,4.кв.м.,
прибудови, площею 10,2.кв.м., веранди
площею 4,4 м.кв. на першому поверсі,
кімнати площею 14,5 м.кв., на другому
поверсі, частини підвалу площею
8,4.м.кв.,сараю, який розташований на
половині ОСОБА_4, а також половини
загорожі навколо двора, половину
горища.

Друга половина житлового будинку
належить ОСОБА_2, відповідно до
договору дарування від 08.08.1978 року,
укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_5,
посвідченого нотаріусом
Надвірнянської Державної нотаріальної
контори -Поліщук М.М.

Також в судовому засіданні достовірно
доведено, та не заперечується
сторонами по справі, що після смерті
ОСОБА_4 позивач успадкувала належну їй
1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1.

Разом з тим, при видачі свідоцтва про
право на спадщину, державний нотаріус
допустила помилку і в свідоцтві
замість майна, яке присуджене згідно
рішення суду від 20.01.1972 року ОСОБА_7
помилково записала частину майна, яке,
відповідно до рішення суду визнано за
ОСОБА_5, і на даний час, згідно договору
дарування від 08.08.1978 року, належить
відповідачці- ОСОБА_2

А саме: в свідоцтві про право на
спадщину по заповіту зазначено, що у
власність ОСОБА_1 переходить 1/2 частина
житлового будинку АДРЕСА_1, куди
замість належного ОСОБА_7 майна
записано належне ОСОБА_2 майно, а саме:
2-1 коридор, 2-2 веранда, 2-3 коридор,2-4
кухня,2-5 жила,2-7 жила, 1/2 стайні Б.В., 1/2
літньої кухні В, ворота, вбиральня, 1/2
огорожі, житловою площею 50,8 кв.м.,
загального будинковолодіння 98, 4. кв.м.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому зазначеним кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.4 ст. 268 ЦК України, позовна
давність не поширюється на вимоги
власника або іншої особи про визнання
незаконним правового акта органу
державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, яким
порушено його право власності або інше
речове право.

Таким чином, на підставі наведеного,
вбачається, що в даному випадку
порушені законні права позивачки щодо
володіння, користування, розпоряджання
спадковим майном- 1/2 часткою житлового
будинку АДРЕСА_1.

Зазначені порушення, на переконання
суду, є суттєвими та являються
підставами для визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 19.09. 1995 року, яке видане
державним нотаріусом Мацук Н.С. на ім'я
ОСОБА_1

Зі змісту статті 16 ЦК України видно, що
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого або
майнового права та інтересу.

Ч.2 вказаної статті передбачено, що
одним із способів захисту цивільних
прав та інтересів може бути визнання
правочину недійсним.

Нормами ст.1301 ЦК України визначено, що
свідоцтво про право на спадщину
визнається недійсним за рішенням суду,
якщо буде встановлено, що особа, якій
воно видане, не мала права на
спадкування, а також в інших випадках,
встановлених законом.

Таким чином, оцінюючи в сукупності
здобуті докази, судом встановлено, що 1/2
частина будинковолодіння АДРЕСА_1
одночасно рахується за позивачкою
ОСОБА_1 і за відповідачкою ОСОБА_2, а
правовий статус іншої 1/2 частини даного
будинковолодіння не визначений
взагалі, що унеможливлює юридичне
оформлення та реєстрацію даного майна
по ? частині ОСОБА_1 та ОСОБА_2, тому
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом від 19.09.1995 року необхідно
визнати недійсним.

На підставі ст.ст. 16, 268 ч.4 ,1301 ЦК
України, керуючись ст.ст. 3, 10,15, 57, 60, 208,
212-215, 218, 223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа-
Надвірнянська района державна
нотаріальна контора про визнання
свідоцтва про право на спадщину
недійсним -задоволити.

Визнати свідоцтво про право на
спадщину за заповітом на ? частину
домоволодіння АДРЕСА_1, видане 19.09.1995
року державним нотаріусом Мацук Н.С. на
ім'я ОСОБА_1 - недійсним.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення до апеляційного суду
Івано-Франківської області через
Надвірнянський районний суд.

Суддя
Грещук Р.П.