АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 212/715/14-ц
Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц7741363 К14
Категорія № 48 (І )
Доповідач Грищенко Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Грищенко Н.М.,

суддів: Братіщевої Л.А.,
Митрофанової Л.В.,

при секретарі: Булах К.А.

за участю: представника відповідача -
ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3,
який діє в інтересах ОСОБА_2, на
рішення Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 10 квітня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод у користуванні
власністю, вселення та розподіл майна,
та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про визнання майна особистою
власністю, розподіл майна, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2012 року ОСОБА_4 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_2 про
усунення перешкод у користуванні
власністю, вселення та розподіл майна.

В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що 29 серпня 2009 року
між сторонами було укладено шлюб. У
період шлюбу придбана квартира
АДРЕСА_1, але колишня дружина
відмовляється визнати за ним право
власності та перешкоджає у
користуванні квартирою, тому просив
суд визнати квартиру спільною
сумісною власністю подружжя, визнати
за кожним право власності на ? частину,
усунути перешкоди у користуванні
квартирою шляхом його вселення.

У квітні 2013 року відповідач ОСОБА_2
звернулася до суду з зустрічним
позовом до ОСОБА_4 з вимогами про
визнання майна особистою власністю,
який ухвалою Жовтневого районного
суду м.Кривого Рогу від 17 грудня 2013 року
залишений без розгляду.

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4 з
вимогами про визнання майна особистою
власністю подружжя, розподіл майна ,
яке набуте у період шлюбу, припинення
права на частку у спільному майні.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що квартира придбана за
кошти її матері від проданої спадкової
квартири. Просила суд визнати, що
ОСОБА_2 належить на праві особистої
власності 82/100 частини трикімнатної
квартири АДРЕСА_1; визнати, що 18/100
спірної квартири належить сторонам на
праві спільної сумісної власності, що
частки у спільній сумісній власності є
рівними по 9/100, припинити право
ОСОБА_4 на частку 9/100 у спільній
сумісній власності та передати її
ОСОБА_2

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 10 квітня 2014 року
позов ОСОБА_4 задоволено частково.
Визнано квартиру АДРЕСА_1 спільною
сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Визнано за ОСОБА_4 та за ОСОБА_2 право
власності за кожним по 1/2 частині
квартири, що розташована за адресою
АДРЕСА_1. В іншій частині відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
судові витрати 214,60 грн.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
ставить питання про скасування
рішення суду та залишення без розгляду
позовні вимоги ОСОБА_4 та задовольнити
зустрічний позов.

Вважає, що суд не врахував, що при
зверненні до суду із позовом ОСОБА_4 не
сплачено в повному обсязі судовий збір.
Суд не встановив дійсну вартість
квартири на час розгляду справи,
задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про
визнання права власності на ? частину
спірної за ОСОБА_2 вважає незаконними.

Суд не взяв до уваги пояснення
свідків та факту купівлі квартири
особисто ОСОБА_2 за кошти отримані від
її матері.

В запереченнях на апеляційну скаргу
позивач ОСОБА_4 та його представник
ОСОБА_5 просить рішення суду, як
законне та обґрунтоване, на їх думку,
залишити без змін, а апеляційну скаргу
- без задоволення.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та не
заперечується сторонами, що сторони 29
серпня 2009 року уклали шлюб, який
зареєстрований Жовтневим відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану Криворізького міського
управління юстиції у
Дніпропетровській області, актовий
запис № 572. ( а.с.5). За рішенням
Жовтневого районного суду м.Кривого
Рогу від 05 липня 2013 року шлюб
розірвано ( а.с.126).

Згідно копії довору купівлі -
продажу від 17 вересня 2009 року, в період
шлюбу, сторони придбали квартиру,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.72).

Згідно згоди, підписаною позивачем
ОСОБА_4 при укладанні вказаного
договору він засвідчив у нотаріуса, що
надає згоду на укладання договору
купівлі- продажу квартири дружиною
ОСОБА_2, та підтверджує, що гроші
витрачені на придбання об'єкта
нерухомості є спільною сумісною
власністю, придбана квартира буде
об'єктом права спільної сумісної
власності як така що набувається за час
шлюбу (а.с.75).

Постановляючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог, суд
першої інстанції керувався ст.ст. 60,70
СК України та дійшов висновку, що
квартира придбана подружжям у період
шлюбу є спільною сумісною власністю та
частки яких є рівними. Відмовляючи в
задоволені зустрічних позовних вимог,
суд першої інстанції виходив з
недоведеності відповідачем ОСОБА_2
нерівності часток та придбання
квартири за її особисті кошти.

Відповідно до вимог ст.303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду
першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції в
частині відмови в задоволені частини
позовних вимог ОСОБА_4 не оскаржується,
тому судом апеляційної інстанції не
переглядається.

Колегія суддів погоджується із
висновком суду першої інстанції про
часткове задоволення первісного
позову, та відмови в задоволенні
зустрічних позовних вимог, виходячи з
наступного.

Згідно до вимог ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина
і чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Згідно ст.70 СК України у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором.

Як роз'яснив Пленум Верховного
Суду України в п.п. 22, 23, 24 постанови №11
від 21 грудня 2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», судам роз'яснено, що
вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на
час припинення спільного ведення
господарства, з'ясувати джерело і час
його придбання.

Відповідно до ст. 328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонено законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не впливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Колегія суддів погоджується із
висновком суду першої інстанції, що
спірна квартира набута подружжям під
час шлюбу. З тексту договору купівлі -
продажу спірної квартири від 17
вересня 2009 року не убачається,
застереження, що кошти за які її було
придбано є особистою власністю
відповідача ОСОБА_2 повністю, або
частково. Навпаки, міститься згода від
17 вересня 2009 року якою позивач ОСОБА_4
підтвердив у присутності нотаріуса та
закріпив своїм підписом, що придбана
квартира за гроші, що є спільною
сумісною власністю, та придбаний об'єкт
нерухомості також є спільною сумісною
власністю, як такий, що набувається у
шлюбі, договір укладався дружиною
ОСОБА_2 в інтересах сім'ї. ( а.с.75) Дана
згода також не містить жодних
застережень, щодо власником коштів, за
які придбано спірну квартиру є
особисто ОСОБА_2

Колегія суддів не приймає до
уваги доводи апеляційної скарги
представника відповідача ОСОБА_2 в
частині, що згода є формальною та не
несе правових підстав, оскільки у
відповідності до вимог законодавства
та п. 21 Договору купівлі -п родажу зміни
та ( або) доповнення у договір не
вносилися, застереження відсутні.

Також, колегія суддів не звертає увагу
на доводи апеляційної скарги, про не
врахування судом посилань
відповідача ОСОБА_2, що її матір
ОСОБА_6 подарувала їй кошти в розмірі
36440 грн., від продажу спадкової
квартири на придбання спірної,
оскільки нею не надано належних та
допустимих доказів у відповідності із
вимогами ст.ст.10,60 ЦПК України.

Вимоги ч.5 ст.719 ЦК України
передбачають, що договір дарування
валютних цінностей на суму, яка
перевищує п'ятдесяти кратний розмір
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян , укладається у письмовій
формі і підлягає нотаріальному
посвідченню.

Відповідачем ОСОБА_2 не надано доказів,
ні в суді першої ні в апеляційній
інстанції, що кошти для придбання
квартири були їй подаровані ОСОБА_6

Доводи апеляційної скарги , про
неврахування судом пояснень свідків,
для встановлення факту подарунку
грошових коштів, колегія суддів не
приймає до уваги, згідно ч.2 ст. 59 ЦПК
України обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Посилання представника відповідача в
апеляційній скарзі на невірність
розрахунку судом першої інстанції
ціни позову, колегія суддів не бере до
уваги, оскільки відомості експертної
установи щодо вартості квартири
АДРЕСА_1 на час розгляду справи в
розмірі 160 000 грн. у матеріалах справи
відсутні.

Інші доводи позивача, викладені в
апеляційній скарзі, не можуть бути
взяті до уваги, оскільки вони фактично
зводяться до переоцінки доказів та
незгодою з висновками суду по їх
оцінці.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в
достатньо повному обсязі встановив
права і обов'язки сторін, що брали
участь у справі, обставини справи,
перевірив доводи і заперечення сторін,
дав їм належну правову оцінку, ухвалив
рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду обґрунтовані і
підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду ухвалено з
дотриманням норм матеріального і
процесуального законодавства, у
зв'язку із чим апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду -
залишенню без змін.

Керуючись ст..ст. 303,307,308,313-315 ЦПК
України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в
інтересах ОСОБА_2 , відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 10 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді