Дата документу 13.06.2014
Справа № 334/1155/14-ц
Провадження № 2/334/1108/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2014 року Ленінський районний
суд м. Запоріжжя у складі
головуючого судді Турбіної Т.Ф. при
секретарі Нестеренко Ю.І., розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Запоріжжі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення
розміру аліментів та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення
розміру аліментів

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення
розміру аліментів, стягнутих з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 на утримання доньки
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, рішенням
апеляційного суду Запорізької області
від 22.02.2012р. у розмірі 500,00 грн. щомісяця,
яка підлягає індексації відповідно до
закону, починаючи стягнення з 31 жовтня
2011 року і до повноліття дитини, до 2000,00
грн. В обґрунтування позову зазначає,
що на момент ухвалення вказаного
рішення чистий дохід ОСОБА_2 у період з
01 січня по 31 грудня 2010 року становив 572,24
грн., що було встановлено судом.

З урахуванням матеріального становища
дитини, дохід якої складається із суми
присуджених аліментів в розмірі 500 грн.
в місяць, вона потребує більше коштів
на своє утримання, а відповідач,
враховуючи його матеріальний стан та
збільшення отримуваних доходів, в
змозі сплачувати аліменти в більшому
розмірі.

Відповідач володіє нерухомим майном
за адресою його реєстрації - АДРЕСА_1.
Також в його приватній власності
знаходяться декілька транспортних
засобів, що підтверджується
інформацією з бази даних ДАІ.

З 20.07.2009 року відповідач зареєстрований
як фізична особа- підприємець на
підставі даних з Єдиного державного
реєстру юридичних та фізичних
осіб-підприємців та отримує постійний
(мінливий) дохід від здійснення
підприємницької діяльності, який
значно збільшився в порівнянні із
сумою в 572,24 грн. за 2010 рік. Окрім того,
як відомо, ОСОБА_2 декілька разів на
календарний рік виїжджає на відпочинок
за кордон України. В той же час розмір
заборгованості по сплаті аліментів
зростає та збільшується, в
добровільному порядку відповідач
матеріальної допомоги на утримання
доньки не надає.

При цьому розмір заробітної плати
позивачки в ТОВ «Чорний орел» складає
1500 грн. згідно штатного розкладу, тобто,
дохід з жовтня 2011 року не збільшився
та становить таку ж саму суму. Такий
рівень доходу не дозволяє
забезпечувати всі потреби дитини, до
числа яких входить: її духовний і
фізичний розвиток, нормальне
харчування, придбання одягу, товарів на
її особисті потреби, відвідування
дитиною парку та зон відпочинку,
забезпечення її підручниками,
канцтоварами та літературою,
перебування в оздоровчих закладах.
Крім вказаних потреб, зі свого доходу
мені необхідно сплачувати комунальні
послуги, купувати їжу, особисті речі,
витрачати частину заробітної плати на
побутові речі і медичну допомогу.
Відповідач матеріальної допомоги на
додаткові витрати не надає, аліменти
до січня 2014 року взагалі не сплачував.

Оскільки розмір призначених аліментів
має бути виправданий дійсними
потребами та з урахуванням
матеріального становища сторін,
приймаючи до уваги суттєве покращення
матеріального стану відповідача, а
також той факт, що відповідач не
приймає участі в утриманні дитини в
будь-який інший спосіб, окрім
примусового стягнення аліментів в
твердій грошовій формі, просить
змінити розмір аліментів, який
підлягає стягненню з відповідача з 500,00
гривень до 2000,00 гривень на утримання
неповнолітньої доньки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісяця, яка підлягає
індексації відповідно до закону, до
досягнення повноліття.

Відповідач пред'явив зустрічний позов
про зменшення розміру аліментів,
обґрунтовуючи його тим, що сторони не
підтримують жодного спілкування
тривалий час і ОСОБА_1 не обізнана про
його матеріальний та сімейний стан. Він
має матір ОСОБА_4, яка інших дітей не
має. ОСОБА_4 важко захворіла, її
лікування потребує значних коштів,
яких вона не має, оскільки є
пенсіонеркою і отримує мінімальну
пенсію за віком. Внаслідок
незадовільного матеріального стану
ОСОБА_2 взяв в борг грошові кошти на
лікування матері, оскільки їй, зважаючи
на вік і стан здоров'я, відмовляють у
видачі кредитів та позик.

Враховуючи, що його матеріальний стан
погіршився порівняно з тим, яким він
був на час ухвалення рішення
апеляційного суду, просить зменшити
розмір аліментів до 300,00 грн. на
утримання доньки.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позов
підтримала, просила задовольнити у
повному обсязі з наведених вище
підстав, додатково пояснила, що її
доходи зменшилися, з березня 2014 року
вона переведена на 0,5 ставки головного
бухгалтера і згідно штатного розкладу
її заробітна плата становить 600,00 грн.
Проти зустрічного позову заперечує,
оскільки наявність у ОСОБА_2 матері
пенсійного віку враховувалася при
ухваленні рішення про стягнення
аліментів. ОСОБА_2 має у власності
нерухоме та рухоме майно, за рахунок
продажу якого може надати допомогу
матері на лікування, а не робити це за
рахунок аліментів на утримання
неповнолітньої доньки. Крім того,
ОСОБА_5 зареєстрована як фізична
особа-підприємець, що свідчить про
можливість отримання нею доходів від
підприємницької діяльності. З
наведених підстав просить у
задоволенні зустрічного позову
відмовити.

Представник ОСОБА_2 проти позову ОСОБА_1
заперечував, посилаючись на те, що
позивачем не доведено обставин, з якими
закон пов'язує можливість збільшення
розміру аліментів, які виникли після
ухвалення рішення про стягнення
аліментів і існують на час розгляду
даної справи. Зустрічний позов просить
задовольнити у повному обсязі з
наведених вище підстав. Також при
розгляді справи просить врахувати, що
ОСОБА_2 у повному обсязі сплатив
аліменти на утримання доньки і
виконавче провадження з цих підстав
закрите.

Заслухавши учасників процесу,
дослідивши та оцінивши надані докази,
суд дійшов до висновку, що позов ОСОБА_1
і зустрічний позов ОСОБА_2 є
необґрунтованими і задоволенню не
підлягають з наступних підстав.

Згідно зі ст. 180 СК України, батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

У відповідності з ч.1 ст. 192 СК України,
розмір аліментів, визначений рішенням
суду або домовленістю між батьками,
може бути згодом зменшено або
збільшено за рішенням суду за позовом
платника або одержувача аліментів у
разі зміни матеріального або сімейного
стану, погіршення або поліпшення
здоров'я когось з них, та в інших
випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ч.1 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2
мають спільну доньку - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією
свідоцтва про її народження.
Неповнолітня донька весь час проживає
разом з матір'ю і знаходиться на її
утриманні, що встановлено судовим
рішенням та не заперечується
відповідачем.

В жовтні 2011 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на неповнолітню дитину в
розмірі 1000,00 гривень щомісячно.
Рішенням Ленінського районного суду
від 19.12.2011р. позов було задоволено
частково та стягнуто з ОСОБА_2 аліменти
на утримання доньки в сумі 700,00 грн.
щомісяця, яка підлягає індексації
відповідно до закону, починаючи
стягнення з 31 жовтня 2011 року і до
повноліття дитини.

Рішенням Апеляційного суду
Запорізької області від 22.02.2012р. по
справі №22-ц-795/12 було остаточно
присуджено до стягнення з ОСОБА_2
аліментів на користь ОСОБА_1 на
утримання неповнолітньої доньки -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у сумі 500,00 гривень
щомісяця, яка підлягає індексації
відповідно до закону, починаючи
стягнення з 31 жовтня 2011 року і до
повноліття дитини, на виконання якого
було видано виконавчий лист №2-416011.

Виконавчий лист №2-416011 знаходився на
примусовому виконанні Ленінського
ВДВС Запорізького міського управління
юстиції. Відповідно до постанови
державного виконавця про закінчення
виконавчого провадження від 28.05.2014р.,
виконавче провадження з примусового
виконання рішення суду за виконавчим
листом №2-416011 про стягнення аліментів
з ОСОБА_2 закінчене у зв'язку з тим, що
рішення суду виконане, аліменти
стягнуто до повноліття дитини.

З тих підстав, що ОСОБА_2 у період з
31.10.2011р. по 01.10.2013р. ухилявся від сплати
аліментів, вироком Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 12.12.2013р.
він був засуджений за ч.1 ст. 164 КК
України до штрафу у сумі 1700,00 грн., що
підтверджується копією цього вироку,
однак доказів того, що вказаний вирок
набрав законної сили і був виконаний
ОСОБА_2, суду не надано.

З наданих суду доказів на
підтвердження суттєвого покращення
матеріального стану платника
аліментів після ухвалення рішення від
22.02.2012р. про їх стягнення у розмірі 500,00
грн., вбачається, що ОСОБА_2 з 20.07.2009р. і
по теперішній час зареєстрований як
фізична особа-підприємець, що
підтверджується витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців та не
заперечується відповідачем.

Згідно відомостей з центральної бази
даних Державного реєстру фізичних осіб
ДПА України про суми виплачених
доходів, за період після ухвалення
рішення про стягнення аліментів
ОСОБА_2 від підприємницької діяльності
нарахованого доходу не мав, інші
зазначені у відомості нараховані і
виплачені суми не підтверджують
отримання відповідачем доходу у
вказаних сумах.

Згідно податкової декларації ОСОБА_2
про майновий стан і доходи за 2013 рік,
доходів, отриманих від проведення
господарської діяльності, немає. За 2012
рік сума чистого оподатковуваного
доходу ОСОБА_2 склала 872,76 грн., що
підтверджується розрахунком
податкових зобов'язань, і що порівняно
з встановленим судом при вирішенні
справи про стягнення аліментів доходу
ОСОБА_2 у період з 01 січня по 31 грудня 2010
року у сумі 572,24 грн., не свідчить про
суттєве збільшення доходу.

Посилання ОСОБА_1 в обґрунтування
позову на наявність у власності ОСОБА_2
квартири, де він постійно проживає, та
кількох транспортних засобів, що не
заперечувалося представником
відповідача, суд вважає
необґрунтованим, оскільки вказані
обставини мали місце до прийняття
рішення у справі про стягнення
аліментів і враховувалися судом при
його прийнятті.

Обґрунтовуючи підстави позову про
збільшення розміру аліментів, ОСОБА_1
посилається на те, що матеріальне
становище дитини потребує більше
коштів, ніж визначено у рішенні суду, а
відповідач матеріальної допомоги на
додаткові витрати не надає. Вказані
доводи позову суд оцінює критично,
оскільки обов'язок утримувати дитину
до досягнення нею повноліття
покладається на кожного з батьків. З
вимогами про стягнення додаткових
витрат на дитину, що передбачено ст. 185
СК України, ОСОБА_1 не зверталася.

Також позивачем ОСОБА_1 не надано
належних доказів на підтвердження
свого матеріального стану, на що вона
посилається в обґрунтування своїх
вимог. Так, згідно позовної заяви,
станом на 05.02.2014р. дохід ОСОБА_1 з жовтня
2011 року не змінився і становить 1500,00
грн., як вказує позивач. При цьому на
підтвердження цієї обставини ОСОБА_1
не надано довідки про нараховану та
отриману заробітну плату за вказаний
період.

Уже заперечуючи проти зустрічного
позову, ОСОБА_1 надала копію наказу №5
від 05.01.2014р. про те, що з 06.03.2014р.
проведено скорочення 0,5 ставки
головного бухгалтера і ОСОБА_1
переведена на 0,5 ставки головного
бухгалтера з посадовим окладом згідно
штатного розкладу. Доказів щодо
розміру посадового окладу головного
бухгалтера суду не надано. Згідно
довідки про розмір заробітної плати
ТОВ «Чорний орел» від 16.04.2014р., з 06.03.2014р.
ОСОБА_1 нарахована заробітна плата
згідно штатного розкладу становить 600,00
грн. При цьому в довідці не зазначено,
за який період відпрацьованого часу
нараховано такий розмір заробітної
плати.

Рішенням Апеляційного суду
Запорізької області від 14.05.2014р., яке
набрало законної сили, частково
задоволено позов ОСОБА_1 і стягнуто з
ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати
аліментів на утримання неповнолітньої
доньки за період з 01.12.2011р. по 03.01.2014р. у
розмірі 10000,00 грн.

При ухваленні вказаного судового
рішення щодо визначення розміру пені,
яка має бути стягнута з ОСОБА_2, суд
відповідно до ч.2 ст. 196 СК України,
виходив з матеріального стану
платника аліментів, розміру його
доходу та витрат, а також того, що він
допомагає матері похилого віку.

Факт наявності у ОСОБА_2 матері
похилого віку - ОСОБА_4, підтверджується
свідоцтвом про народження ОСОБА_2,
свідоцтвом про укладення нею шлюбу з
ОСОБА_6 Чоловік ОСОБА_4 - ОСОБА_6 помер,
що підтверджується копією свідоцтва
про смерть. ОСОБА_4 перебуває на обліку
в УПФУ в Ленінському районі м.
Запоріжжя і отримує мінімальну пенсію
за віком, що підтверджується довідкою
від 07.02.2014р. №789.

Зі змісту судового рішення про
стягнення аліментів вбачається, що
наявність у ОСОБА_2 матері похилого
віку, якій він надає матеріальну
допомогу, враховувалося апеляційним
судом і при визначенні розміру
аліментів у сумі 500,00 грн. Тобто, вказана
обставини існувала як до призначення
аліментів, так і продовжує існувати на
теперішній час.

Наявність захворювання у ОСОБА_4
підтверджується медичними
документами: копіями амбулаторної
картки, висновками ультразвукових,
лабораторних досліджень. При цьому
надані ОСОБА_2 квитанції про оплату
вказаних досліджень, не містять даних,
що ці витрати поніс безпосередньо він,
як і витрат на оперативне лікування
згідно витратної накладної №4321 від
17.04.2014р. та згідно доданих фіскальних
чеків.

При вирішенні зустрічного позову суд
також враховує, що ОСОБА_4
зареєстрована як фізична
особа-підприємець з 01.10.2013р., що
підтверджується витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців. Даних про
отримані доходи ОСОБА_4 від
підприємницької діяльності ОСОБА_1
суду не надано, однак при цьому
представником ОСОБА_2 вказана
обставина не заперечувалася і на
спростування отримання ОСОБА_4 доходів
від підприємницької діяльності жодних
доводів з посиланням на докази
наведено не було, клопотань не
заявлялося.

Крім того, судом приймається до уваги
та обставина, що ОСОБА_2 на час розгляду
даної справи виконав судове рішення і
виплатив всі аліменти до повноліття
дитини.

Таким чином, з огляду на відсутність
доказів, які б підтверджували суттєве
покращення матеріального стану
платника аліментів, недоведеність
потреби збільшення розміру аліментів
до 2000,00 грн., як і доказів того, що
матеріальний стан платника аліментів
ОСОБА_2 погіршився, в розумінні ст.192 СК
України, суд дійшов до висновку, що
підстави для будь-якої зміни розміру
аліментів, визначених рішенням
Апеляційного суду Запорізької області
від 22.02.2012р., відсутні, вимоги позову
ОСОБА_1 і зустрічного позову ОСОБА_2
необґрунтовані і задоволенню не
підлягають.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України,
суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про збільшення розміру аліментів -
відмовити.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру
аліментів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької області
шляхом подання через суд першої
інстанції апеляційної скарги протягом
десяти днів після проголошення рішення
суду. Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:
Турбіна Т. Ф.