Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2014 р.
Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого
судді - Науменко А.В.,

при секретарі - Шияновській Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа
ОСОБА_5 про визнання договору дарування
недійсним, визнання договору
купівлі-продажу недійсним,
витребування майна, визнання права
власності на квартиру та витребування
майна, усунення перешкоди у володінні
та її звільнення від сторонніх осіб
шляхом виселення, та за зустрічним
позовом ОСОБА_4 про визнання
добросовісним набувачем та визнання
права власності суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4, треті
особи ОСОБА_7, ОСОБА_5 про визнання двох
договорів квартир дарування недійсним
від 03.05.2007 р., визнання права власності
на квартири, усунення перешкоди у
володінні квартирами та звільнення
квартир від сторонніх осіб шляхом
виселення посилаючись на положення
ст.229 ЦК України, що знаходячись у
похилому віці при відчужені даруванням
квартир своєму сину, помилково вважав
що уклав договір довічного утримання
те не знав про припинення його права
власності.

У 2011 році від представника
позивачів - ОСОБА_8 до суду надійшли
доповнення до позовної заяви, зокрема у
яких позивачі посилалися на ті
обставини, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1,
приймаючи участь у Великої вітчизняної
війні отримав значні травми, контузію
та увічя, внаслідок чого він у момент
дарування власних квартир своєму сину
перебував у такому стані здоров'я у
якому він не усвідомлював значення
своїх дій та не міг керувати ними, та
просив суд визнати правочини
недійсними також з підстав
передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України.

05 квітня 2011 року за клопотанням
обох сторін по справі призначена
судова психіатрична експертиза щодо
стану позивача ОСОБА_1 під час
укладення спірних договорів дарування
03.05.2007 року та на момент укладення шлюбу
15.06.2007 р. з ОСОБА_2, на час проведення
експертизи провадження по справі
зупинене. Справа неодноразово
поверталася з експертної установи до
суду для збору додаткових доказів та
медичної документації необхідної для
експертного дослідження та надання
висновку, у зв'язку з чим провадження по
справі відновлювалося та знову
зупинялося з поверхням справи на
експертизу.

06 березня 2012 року представником
позивачів ОСОБА_9 надана до матеріалів
справа остання редакція позову без
зміни предмету та обставин спору з
посиланням на положення ст. ст. 203 та 225,
229 ЦК України. ( т. 2.а.с. 166)

Просить визнати недійсним
договір дарування квартири АДРЕСА_1,
укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та
посвідчений 23 травня 2007 року державним
нотаріусом Шостої одеської
нотаріальної контори Печевим К.Л.;
недійсним договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, укладеного 08.12.2009 р.
на підставі доручення, виданого ОСОБА_3
на ім'я ОСОБА_7 з покупцем ОСОБА_6; про
визнання за ОСОБА_1 право власності на
квартиру АДРЕСА_1, усунення перешкоди у
володінні квартирою та звільнення
квартири від сторонніх осіб шляхом
виселення без надання іншого житла.
Також, позивач звернувся з вимогами про
визнання недійсним договору
дарування квартири АДРЕСА_2, укладений
між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 посвідчений 23
травня 2007 року державним нотаріусом
Шостої одеської нотаріальної контори
Пенчевим К.Л.; про визнання недійсним
договору купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_2, укладеного 12.12.2009 р. на
підставі доручення, виданого ОСОБА_3 на
ім'я ОСОБА_5 з покупцем ОСОБА_4; про
визнання за ОСОБА_1 право власності на
квартиру АДРЕСА_2, усунути перешкоди у
володінні квартирою та звільнити
квартиру від сторонніх осіб шляхом
виселення без надання іншого житла;
витребувати з чужого незаконного
володіння, а саме у ОСОБА_4 квартиру
АДРЕСА_2.

Ухвалою Приморського районного суду м.
Одеси від 14.06.2012 року роз'єднані позовні
вимоги по справі за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4,
третьої особи ОСОБА_7, ОСОБА_5 про
визнання договорів дарування
недійсними та витребування майна, та
визнання права власності на квартиру, а
саме: у одне провадження - позовні
вимоги до ОСОБА_3, ОСОБА_6, треті особи
ОСОБА_7 по квартирі АДРЕСА_1 про
визнання договорів дарування та
купівлі-продажу квартири недійсними,
визнання права власності на квартиру,
усунення перешкоди у володінні
квартирою та звільнити квартиру від
сторонніх осіб шляхом виселення та у
інше провадження - позовні вимоги до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, третьої особи ОСОБА_5
по квартирі АДРЕСА_2 про визнання
договорів дарування та купівлі -
продажу недійсними, витребування
майна, та визнання права власності на
квартиру, усунути перешкоди у
володінні квартирою та звільнити
квартиру від сторонніх осіб шляхом
виселення, усунути перешкоди у
володінні квартирою та звільнити
квартиру від сторонніх осіб шляхом
виселення. ( т. 2 а.с. 184)

Після роз'єднання позовних вимог,
по клопотанню сторін, провадження по
даній справі за позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третьої особи ОСОБА_5
зупинялося до розгляду справи № 2228/11,
по якої була призначена судова
експертиза, висновки якої необхідні
сторонам по даній справі.

22.01.2013 року ОСОБА_4 звернувся з
зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання його добросовісним
набувачем та права власності на
квартиру АДРЕСА_1, на підставі
нотаріально посвідченого договору
купівлі - продажу, яка прийнята до
спільного розгляду з первинним
позовом. ( т. 2. а.с. 232).

У судовому засіданні представник
позивачів наполягав на задоволенні
позову з підстав зазначених у позовній
заяві. Вказав, що по справі зібрані усі
докази та справу слід розглядати за
наявними матеріалами.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання
не з'явився, був сповіщений належним
чином. Брав участь у первинних судових
засіданнях, позовні вимоги визнав
вказав, що його батько похилого віку,
під час укладення спірного договору
дарування нотаріус багато надала
останньому роз'яснень та задавала
йому багато запитань, а той вів себе
неадекватно.

Представник відповідача та одночасно
третьої особи заперечувала у
задоволенні позову та наполягала на
задоволенні зустрічного позову.
Пояснила, що позовні вимоги позивачів
не доведені належними та допустимим
доказами. Послалася на висновок
судової експертизи, якою не
встановлено наявність у ОСОБА_1,
психічного захворювання за наслідком
якого він абсолютно би не усвідомлював
значення своїх дій та не міг керувати
ними. Вказала на показання у якості
свідка державного нотаріуса ОСОБА_11,
який підтвердив роз'яснення ОСОБА_1
наслідків відчуження спірної квартири
на користь його сина та виключив
можливість помилкового ставлення
останнього до цієї події.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення сторін та
показання свідків ОСОБА_12 ОСОБА_11 суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
первинного позову та зустрічного
позову не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджене, тане
спростоване сторонами, що позивач
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 уклав 03.05.2007 року
нотаріально посвідчений договір
дарування спірної квартири АДРЕСА_1 на
користь свого сина ОСОБА_3.

За клопотанням сторін до матеріалів
справи залучений висновок комісійної
судової психіатричної експертизи від
21.05.2014 року, який отриманий на підставі
ухвали суду по справі № 2-2228/11 та має
значення доказів по цієї справі. Суд
вказує, що сторони визнали даний
висновок експертизи, як доказ по справі
та не зверталися з клопотанням про
проведення окремої експертизи.

Згідно висновку експертизи, на час
проведення огляду ОСОБА_1 продуктивної
психопатології не виявлено, грубої
очагової симптоматики та патології не
виявлено, але за наслідком похилого
віку ослаблений, пам'ять та інтелект
знижені. По проведеній експертизі
комісією зроблений висновок, що за
наявними медичними документами,
обґрунтований експертний висновок
про стан ОСОБА_1 у 2007 році - зробити
неможливо.

Суд враховує пояснення представника
позивачів, що до матеріалів справи
зібрані усі наявні медичні документи
ОСОБА_1, тому надати для проведення
експертизи будь-яки додаткові
документи чи докази не має можливості.

На підставі викладеного суд
встановлює, що з судової експертизи
(мотивувальної частини) слідує, що
комісія експертів зі спеціальними
знаннями за наявними у справі
медичними документами та показаннями
відповідача ОСОБА_1, свідків лікаря 21
поліклініки ОдВО ОСОБА_12 та державного
нотаріуса ОСОБА_13 не встановлений факт
абсолютного не усвідомлення значення
своїх дій та не можливості керувати
ними ОСОБА_1 під час укладення спірного
договору дарування від 03.05.2007 року.

При цьому, суд враховує, що з наявних
медичних документів вбачається, що при
дійсних хронічних захворюваннях у тому
числі центральної нервової системи,
яки можуть відноситься до вікових
(церебральний атеросклероз, смешаного
генезу), не має даних про будь-яке
психічне захворювання ОСОБА_1, що
підтвердив свідок - лікар ОСОБА_12

З показань свідка нотаріуса ОСОБА_13,
який посвідчив спірний договір
дарування, слідує, що ОСОБА_1 під час
оформлення дарування вів себе розумно
та адекватно, чітко виражав свої мислі
та відповідав на роз'яснення та
запитання нотаріуса. Нотаріус
стверджує, що при оформленні договору
дарування за участю ОСОБА_1 були
проведені усі передбачені нотаріальні
дії, та він самостійно розписався у сіх
необхідних документах, тому будь якої
підозри щодо його дієздатності у
нотаріуса не виникло. Також, державний
нотаріус підтвердив самостійне
прочитання ОСОБА_1 тексту договору та
роз'яснення йому наслідків правочину
дарування, про що зазначене у тексті
договору, тому нотаріус наполягав, що
ОСОБА_1 достеменно було відомо, що він
укладає саме договір дарування на
користь сина по якому його право
власності припиняється, а не договір
утримання зі збереженням права
власності на квартиру та правом на її
володіння та користування.

Суд також звертає увагу, на обставини,
яки досліджувалися експертами, а саме,
що ОСОБА_1 до останнього часу керує
автомобілем, а 10.12.2008 року проходив
відповідну медичну комісію та отримав
довідку щодо природності для керування
автомобілем. Неодноразово давав
інтерв'ю на телебаченні, як ветеран
війни, при цьому чітко та зрозуміло
розповідав, відповідав на запитання
журналісту, мав добрий вигляд.

Суд критично відноситься до пояснень
відповідача ОСОБА_3, який вказав що його
батько вів себе у нотаріуса
неадекватно, але не зміг пояснити у
чому саме проявлялася неадекватність,
та ця поведінка пов'язана з психічним
захворюванням чи з похилим віком.

З матеріалів справи вбачається, що у
ОСОБА_1 також виникло право власності
на квартиру АДРЕСА_1, на підставі
договору купівлі-продажу від 29.12.2006
року, тобто останній менше ніж за
півроку до укладення спірного договору
дарування від 03.05.2007 р. на спірну
квартиру по цієї справі, вже брав
участь у укладанні іншого правочину та
проходив процедуру його нотаріального
оформлення. Тому, присутність ОСОБА_1 у
нотаріуса 03.05.2007 р, який роз'яснив йому
про передачу в дар спірної квартири
своєму сину, не мала підстав для
помилкового сприйняття даної події
ОСОБА_1 ( т. 1 а.с. 13)

Слід зазначити, що одночасно ОСОБА_1
уклав в у той же Шостій нотаріальній
конторі у того же самого державного
нотаріуса договір дарування від 03.05.2007
р. на другу належну йому квартиру
АДРЕСА_1.

Згідно постанови Пленуму ВСУ від 6
листопада 2009 року N 9 « Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»,
обставини, щодо яких помилилася
сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають
існувати саме на момент вчинення
правочину. Особа на підтвердження
своїх вимог про визнання правочину
недійсним повинна довести, що така
помилка дійсно мала місце, а також що
вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі
неможливість її використання або
виникнення труднощів у її
використанні, що сталося після
виконання хоча б однією зі сторін
зобов'язань, які виникли з правочину, і
не пов'язане з поведінкою іншої сторони
правочину. Не має правового значення
помилка щодо розрахунку одержання
користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного
недбальства, незнання закону чи
неправильного його тлумачення однією
зі сторін не є підставою для визнання
правочину недійсним.

Тому, суд встановлює, що на час
укладення спірного договору дарування
від 03.05.2007 року ОСОБА_1, який мав
цивільну правоздатність та
дієздатність, та зареєстроване право
власності на спірну квартиру,
правомірно здійснив її відчуження на
користь сина ОСОБА_3 (ст. 717 ЦК України) з
нотаріальним посвідченням паровичну
дарування нерухомого майна у
відповідності до ст. 719 ЦК України, чим
засвідчив волевиявлення на відповідне
встановлення та припинення цивільних
прав та обов'язків.

На підставі укладеного договору
дарування, ОСОБА_3 зареєстрував право
власності на спірну квартиру, за
реєстраційним номером №14532529 від 14.05.2007
року. Таким чинним, відповідно до ст..328
ЦК України правомірно набув право
власності на спірну квартиру, що
відповідно ст. 317 ЦК України передбачає
відповідний зміст прав, зокрема на
розпорядження, шляхом відчуження.

Виходячи з наведеного, на час укладення
спірного договору купівлі-продажу
спірної квартири від 12.12.2009 року між
ОСОБА_3 від імені якого діяв ОСОБА_14 на
підставі діючої та не скасованої,
нотаріально посвідченої довіреності
та ОСОБА_4 сторони договору в належній
формі досягли згоди по усім істотним
умовам договору та уклали цей договір
чим також засвідчили волевиявлення на
відповідне встановлення та припинення
цивільних прав та обов'язків відносно
квартири АДРЕСА_1 ( ст. ст. 626, 638 ЦК
України).

Суд враховує, що виходячи з матеріалів
справи довіреність ОСОБА_3 на ім'я
ОСОБА_14 посвідчена нотаріально 13.07.2009
року ( реєстр № 2319) на час укладення
спірного договору купівлі - продажу
від 12.12.2009 р. була діюча та не скасована,
водночас не є спірною по даної справі (
т. 1 а.с. 235-238)

Суд вказує, що розглядає справу в межах
позовних та заявленого позивачами
предмету та обставинами справи, звідси,
суд визнає, що по справі позивачем не
необґрунтовані та не доведені підстави
передбачені ст. ст. 203, 215, 225, 229 ЦК
України для визнання у судовому
порядку спірного договору дарування
від 03.05.2007 р. та договору
купівлі-продажу від 12.12.2009 р.
недійсними. У зв'язку з чим в цієї
частині позовні вимоги не підлягають
задоволенню.

Згідно витягу з реєстру прав власності
на нерухоме майно, номер витягу №25380326
від 22.02.2010 року ОСОБА_4 зареєстрував за
собою право власності на квартиру
АДРЕСА_1 на підставі вказаного дійсного
договору купівлі-продажу.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з вищевказаного висновку
суду, щодо правомірності спірного
договору купівлі-продажу та
відсутності підстав для визнання його
недійсним, на підставі положень ст. 328
ЦК України суд визнає правомірним та
добросовісним набуття права власності
у ОСОБА_4 на спірну квартиру. Звідси,
відповідно вимог ст.. 321 ЦК України суд
вказує на непорушність права власності
ОСОБА_4 на зазначену квартиру та визнає
необґрунтованими та не доведеними
підстави для задоволення позовної
вимоги про визнання права власності
ОСОБА_1 у судовому порядку ( ст. 392 ЦК
України) на квартиру АДРЕСА_1, а також
задоволення вимоги по захисту
неіснуючого права власності шляхом
витребування даної квартири, усунення
перешкод у останнього на вказану
квартиру, шляхом її звільнення від
сторонніх осіб та їх виселення.

Таким чином, позовні вимоги позивача не
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

В свою чергу, суд вказує що визнання
особи добросовісним набувачем по
дійсному правочину не є належним
способом захисту прав власника, а
враховуючи що право власності ОСОБА_4
на спірну квартиру набуто правомірно
та зареєстровано у державному реєстрі,
ОСОБА_4 володіє та користується
належним йому майном, тому суд визнає,
що відповідно до положень ст. 392 ЦК
України, також відсутні підстави для
задоволення зустрічного позову по
справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 10, 11, 60, 174, 209, 212-215, 223ЦПК України,суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог за ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа
ОСОБА_5 про визнання договору дарування
недійсним, визнання договору
купівлі-продажу недійсним,
витребування майна, визнання права
власності на квартиру та витребування
майна, усунення перешкоди у володінні
та її звільнення від сторонніх осіб
шляхом виселення - відмовити у повному
обсязі.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_4 про визнання добросовісним
набувачем та визнання права власності -
відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
шляхом подання до Приморського
районного суду м. Одеси апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя
А.В. Науменко

17.06.2014