АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
_________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2014 року. Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Невідомої Т.О., Соколової В.В.

при секретарі - Заліській Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 22 квітня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Приватного акціонерного
товариства «Українська
охоронно-страхова компанія» про
стягнення пені, плати за користування
чужими грошовими коштами та трьох
відсотків річних,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернувся з
позовом до ПАТ «Українська
охоронно-страхова компанія» про
стягнення суми страхового
відшкодування та пені.

Зазначав, що внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася 17.08.2013 р. з вини ОСОБА_3
пошкоджено належний йому автомобіль.

Згідно полісу ОСЦПВВНТЗ № АЕ/0090787
цивільна відповідальність водія
ОСОБА_3 застрахована в ПрАТ «Українська
охоронно-страхова компанія».

25.10.2013 р. він подав заяву до ПрАТ
«Українська охоронно-страхова
компанія», про виплату страхового
відшкодування.

16.12.2013 р. відповідач повідомив його про
прийняте рішення про виплату
страхового відшкодування у розмірі 14
029,62 грн., однак зазначену суму виплатив
лише частково 16.01.2014 р. у розмірі 1039,29
грн.

Посилаючись на те, в порушення ст.36
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», відповідач не
виплатив йому страхове відшкодування
протягом 15 днів з дня узгодження ним
розміру страхового відшкодування
(таким вважав строк до 31 грудня 2013 р.),
просив стягнути з відповідача 12 990,33
грн., а також пеню за кожен день
прострочення виплати страхового
відшкодування у розмірі 309,80 грн.

Справа № 760/5068/14ц № апеляційного
провадження:22-ц/796/7776/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Оксюта
Т.Г.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Усик Г.І. В подальшому
позивач уточнив свої вимоги, з
урахуванням сплаченої відповідачем
під час розгляду справи суми
страхового відшкодування в повному
обсязі, просив стягнути з ПрАТ
«Українська охоронно-страхова
компанія» пеню за прострочення виплати
страхового відшкодування у розмірі 454,71
грн.; плату за користування чужими
грошима в розмірі 227,36 грн. відповідно
до вимог ст.536 ЦК України з
застосуванням по аналогії закону ст.1048
ЦК України, яка встановлює розмір
процентів за користування позиковими
коштами на рівні облікової ставки
Національного банку України, та
відповідно до ч. 2ст. 625 ЦК України три
відсотки річних за порушення грошового
зобов'язання, у розмірі 104,90 грн.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 22.04.2014 р. в задоволенні
позову відмовлено.

Стягнуто з ПрАТ «Українська
охоронно-страхова компанія» судовий
збір у розмірі 243, 60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив
скасувати рішення суду в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
про стягнення пені, плати за
користування чужими грошима і трьох
відсотків річних, та ухвалити в цій
частині нове рішення про задоволення
позовних вимог в повному обсязі,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи та неправильне застосування
норм матеріального і процесуального
права.

Зазначав, що суд неправильно
застосував положення ст.36 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» щодо строку виплати
страхового відшкодування. Вважав, що
оскільки 16.12.2013 р. відповідач повідомив
його про виплату страхового
відшкодування, і він не заперечував
щодо його розміру, то зазначена дата є
днем узгодження сторонами страхового
відшкодування, а тому відповідно до
зазначеної вище норми закону 15-денний
строк сплати страхового відшкодування
сплив 30.12.2013 р., а відтак порушення ПрАТ
«Українська охоронно-страхова
компанія» грошового зобов'язання
почалося з 31.12.2013 р., і саме з цієї дати
необхідно нараховувати пеню за кожен
день прострочення виплати страхового
відшкодування, проценти за
користування чужими грошима та три
проценти річних за порушення грошового
зобов'язання.

Також вважав помилковим висновок
суду першої інстанції про
незастосування до спірних
правовідносин ст.536 та ст.625 ЦК України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його
представник просили задовольнити
апеляційну скаргу з наведених у ній
підстав.

Представник ПАТ «Українська
охоронно-страхова компанія» просив
відмовити в задоволенні апеляційної
скарги, посилаючись на те, що рішення
суду є законним та обґрунтованим, а
доводи апеляційної скарги
безпідставними.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, які приймали участь в
судовому засіданні, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів виходить з
наступного.

Відповідно до п.36.2 ст.36 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобі» страховик протягом 15 днів з дня
узгодження ним розміру страхового
відшкодування з особою, яка має право
на отримання відшкодування, за
наявності документів, зазначених у ст.35
цього Закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніше як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування
зобов'язаний: у разі визнання ним вимог
заявника обґрунтованими - прийняти
рішення про здійснення страхового
відшкодування та виплатити його, у разі
невизнання майнових вимог заявника або
з підстав, визначених статтями 32 та/або
37 цього Закону, - прийняти вмотивоване
рішення про відмову у здійсненні
страхового відшкодування
(регламентної виплати).

25.10.2013 р. ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ
«Українська охоронно-страхова
компанія» заявою про виплату
страхового відшкодування.

Рішення про виплату страхового
відшкодування страховиком приймалось
відповідно до п.22.1 ст.22 цього Закону.
Розмір страхового відшкодування, що є
правом як страховика так і
страхувальника ними не узгоджувався, а
тому суд правильно вважав, що у
відповідача виникло зобов'язання щодо
виплатити страхового відшкодування не
пізніше як 90 днів з дня отримання ним
заяви позивача, тобто до 23.01.2014 р., а
прострочення виконання цього
зобов'язання почалося з 24.01.2014 р.

Пунктом 36.5 ст.36 Закону передбачено, що
за кожен день прострочення виплати
страхового відшкодування з вини
страховика (МТСБУ) особі, яка має право
на отримання такого відшкодування,
сплачується пеня з розрахунку
подвійної облікової ставки
Національного банку України, яка діє
протягом періоду, за який
нараховується пеня.

За змістом ч.3 ст.549 ЦК України пеня є
неустойкою, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення.

Виплата страхового відшкодування в
розмірі 14 029,62 грн. ОСОБА_1 була
здійснена у повному обсязі, що
підтверджується платіжними
дорученнями № 268 від 16.01.2014 р. № 1336 від
13.03.2014 р., № 1742 від 26.03.2014 р., № 1897 від
01.04.2014 р.

Після виплати страхового
відшкодування відповідачем прийнято
рішення та виплачено на користь ОСОБА_1
пеню в розмірі 386,81 грн. за період з
24.01.2014 р. по 03.04.2014 р. (включно), що
підтверджується платіжним дорученням
№1946 від 03.04.2014 р.

При розрахунку розміру пені
відповідачем було враховано положення
ч.3 ст. 549 ЦК України, загальний розмір
простроченого зобов'язання в сумі 13 000,61
грн.(частина страхового відшкодування
в розмірі 1 029,00 грн. виплачена своєчасно
16.01.2014 р.) та те, що виплата
відшкодування здійснювалась
частинами.

З урахуванням наведеного суд першої
інстанції обґрунтовано відмовив
позивачеві у стягнення на його користь
пені за прострочення виплати
страхового відшкодування.

Правильним є і висновок суду про те, що
до спірних правовідносин не
застосовується положення ст.536 ЦК
України, оскільки ні договором, ні
законом чи іншим актом цивільного
законодавства не встановлено розміру
процентів за користування чужими
грошовими коштами у відносинах, що
виникають з договорів страхування, з
посиланням на те, що відносини у цій
сфері врегульовані спеціальним
законом - Законом України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

Разом з тим, суд помилково відмовив в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в
стягнення з ПрАТ «Українська
охоронно-страхова компанія» трьох
процентів за прострочення виконання
грошового зобов'язання в порядку ч.2
ст.625 ЦК України, пославшись на те, що
такі вимоги є неправомірними з огляду
на те, що відповідно до п.36.5 ст.36 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» за кожен день прострочення
виплати страхового відшкодування з
вини страховика передбачена лише
сплата пені в розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України.

Однак суд не урахував, що закріплена
зазначеним Законом норма щодо
відповідальності страховика за
несвоєчасну виплату страхового
відшкодування у вигляді пені не
виключає застосування спеціального
виду цивільно-правової
відповідальності за прострочення
виконання грошового зобов'язання,
передбаченого ч.2 ст.625 ЦК України,
оскільки це різні види
відповідальності.

З урахування наведеного рішення суд
першої інстанції в частині відмови в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про
стягнення трьох процентів річних за
прострочення виплати страхового
відшкодування підлягає скасуванню, з
ухваленням у цій частині нового
рішення про задоволення таких вимог
частково.

При вирішенні цього питання колегія
суддів ураховує період прострочення,
що становить 67 днів (з 24.01.2014 р. по 03.04.2014
р.) та те, що виплата відшкодування
здійснювалася частинами:

з 24.01.2014 р. по 13.03.2014 р. - 52,33 грн.
(13000х3:100/365х49днів); з 14.03.2014 р. по 26.03.2014 р. -
11,70 грн. (11000х3:100/365х13 днів); з 27.03.2014 р. по
01.04.2014 р. - 3,70 грн. (9000х3:100/365х5днів).

Загальний розмір трьох процентів за
прострочення виплати страхового
відшкодування, що підлягає стягненню з
ПрАТ «Українська охоронно-страхова
компанія»на користь ОСОБА_1 становить
67,73 грн.

Відповідно до ч.1 ст.88 та ч.1 ст.89 ЦК
України стороні на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати, пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог. У разі якщо
позивач не підтримує свої вимоги
унаслідок задоволення їх відповідачем
після пред'явлення позову, суд
присуджує стягнення всіх понесених ним
витрат з відповідача.

Позивач звернувся з позовом про
стягнення з відповідача страхового
відшкодування у розмірі 12990,33 грн. та
пені в сумі 243,60 грн., судовий збір
сплачено в розмірі 243,60 грн. Відповідач
повністю сплатив суму страхового
відшкодування під час розгляду справи
в суді першої інстанції.

З урахуванням суми трьох процентів за
прострочення виплати страхового
відшкодування у розмірі 67,73 грн.,
загальна сума становить 13 058,06 грн. (12990,33
+ 67,73), а тому з відповідача на користь
позивача підлягають стягненню витрати
по сплаті судового збору в розмірі 130,58
грн.

Зважаючи на викладене, рішення суду
першої інстанції в частині відмови в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ПАТ «Українська охоронно-страхова
компанія» про стягнення трьох
процентів річних за прострочення
виконання грошового зобов'язання та
судового збору підлягає скасуванню, з
ухваленням у цій частині нового
рішення про задоволення таких вимог
частково.

Рішення суду в частині відмови в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про
стягнення пені та процентів за
користування чужими грошовими коштами
є законним і обґрунтованим, а тому
апеляційна скарга ОСОБА_1 в цій частині
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного
суду м. Києва від 22 квітня 2014 року в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Українська
охоронно-страхова компанія» про
стягнення трьох процентів річних за
прострочення виконання грошового
зобов'язання та судового збору
скасувати, та ухвалити в цій частині
нове рішення.

Стягнути з ПАТ «Українська
охоронно-страхова компанія» на користь
ОСОБА_1 три проценти річних за
прострочення виконання грошового
зобов'язання у розмірі 67,73 грн. та
судові витрати в сумі 130,58 грн.

В іншій частині рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України протягом двадцяти днівшляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:
Судді: