Справа №308/3187/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

13 травня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

Головуючого - Бисага Т.Ю.,

суддів - Фазикош Г.В.,Куцин М.М.,

при секретарі - Чучка Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгород справу за
апеляційними скаргами представника за
довіреністю ОСОБА_1, який діє в
інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, та ОСОБА_4, на
рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 14 жовтня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_5 про визнання правочину
недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_4, звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання
правочину та додаткової угоди
недійсними. Мотивує свої вимоги тим, що
у червні 2010 року їй стало відомо про те,
що її колишній чоловік ОСОБА_5на
підставі наданого від її імені
доручення на відчуження нерухомого
майна, а саме належного їй торгового
павільйону розташованого в с. Глибоке
Ужгородського району, 15 серпня 2007 року
з перевищенням своїх повноважень, від
її імені уклав з відповідачами по
справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договір про
спільну діяльність (просте товариство)
та 12 вересня 2007 року - додаткову угоду
до цього договору. Вказані договори
позивач вважає фіктивними, оскільки
вони укладені без її відома та бажання.

В процесі розгляду справи позивачкою
було уточнено позовні вимоги та
просила суд визнати правочин укладений
між ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а саме
договір про спільну діяльність від 15
серпня 2007 року та додаткову угоду №1
від 12 вересня 2007 року до договору
недійсними та такими, що вчинені
представником - ОСОБА_5 з перевищенням
своїх повноважень.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 14 жовтня 2013 року позов
задоволено частково.

Додаткову угоду №1 від 12 вересня 2007
року укладену між ОСОБА_5, діючому на
підставі довіреності від імені ОСОБА_4,
ОСОБА_3, ОСОБА_2 до договору про спільну
діяльність (просте товариство) від
15.08.2007 року - визнано недійсною.

У решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто в солідарному порядку з
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_4 сплаченого нею суми витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в розмірі 60 гривень та
судового збору в сумі 25,50 гривень.

Не погоджуючись та вважаючи незаконним
рішення першої інстанції, позивачка
подала апеляційну скаргу, якою просять
скасувати рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 14 жовтня 2013
року в частині, що стосується відмови в
задоволенні позовних вимог позивача
щодо визнання договору про спільну
діяльність від 15.08.2007 року недійсним та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі, мотивуючи це неповним
з'ясуванням обставин, які мають
значення для справи та порушенням норм
матеріального і процесуального права.

Представник за довіреністю
ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2,
ОСОБА_3 також подав апеляційну скаргу,
якою просить змінити рішення
Ужгородського міськрайонного суду від
14 жовтня 2013 року в мотивувальної
частини рішення суду. Зокрема,
виключити із мотивувальної частини
рішення висновки про те, що майно,
нежитлова будівля кафе-бару, станом на
12.09.2007 року не існувало та не було
передано; ОСОБА_5 не розпорядився
майном, нежитловою будівлею торгового
павільйону, станом на 12.09.2007 року;
Правовідносини за договором про
спільну діяльність (просте товариство)
виникли між учасниками договору
ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_6, а
правовідносини по оспорюваному
правочину у позивача ОСОБА_4 не виникли.

У судовому засіданні його представник
апелянта ОСОБА_1 апеляційну скаргу з
наведених в ній підстав підтримав.

Апелянт ОСОБА_4 в судове засідання не
з'явилася.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника апелянта, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, , суд приходить
до наступного висновку.

У відповідності до ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, судом
встановлено, що 04.07.2007 року ОСОБА_4
видала нотаріально посвідчену
довіреність на ім'я ОСОБА_5, якою
уповноважила останнього
розпоряджатися за ціною та на умовах на
його розсуд належною їй нерухомістю, а
саме нежитловою будівлею торгового
павільйону розташованого в с. Глибоке,
Ужгородського району, Закарпатської
області.

15.08.2007 року ОСОБА_5, діючи на підставі
довіреності від імені ОСОБА_4 уклав з
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договір про спільну
діяльність (просте товариство). В
подальшому між цими ж сторонами була
укладена додаткова угода № 1.

12 вересня 2007 року ОСОБА_5, діючи на
підставі довіреності від імені ОСОБА_4
уклав з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 додаткову угоду
№1 до договору про спільну діяльність
(просте товариство) від 15.08.2007 року.

Зі змісту вищезазначених договору та
додаткової угоди №1 до договору
вбачається, що сторони домовилися на
базі об'єднання майна, грошових коштів,
наявних потужностей та зусиль
організувати роботу кемпінгового
комплексу з метою отримання прибутку.
Як вбачається із змісту договору від
15.08.2007 року, учасниками договору
зазначено ОСОБА_5, ОСОБА_2 і ОСОБА_3,
тобто договір укладався між вказаними
трьома учасниками, а отже
правовідносини за договором про
спільну діяльність (просте товариство)
виникли між учасниками договору
ОСОБА_5, ОСОБА_2 і ОСОБА_3

Так, місцевий суд зробив висновок,
що ОСОБА_5 12.09.2007 року як внесок у
товариство передав майно, якого на день
підписання акту не існувало. Суд
звернув увагу на то, що ОСОБА_5 12.09.2007
року була передана нежитлова будівля,
кафе бар, а право власності у ОСОБА_4 на
вищевказану будівлю виникло тільки
12.12.2007 року, тобто через три місяці.
Таким чином суд зробив висновок, що на
день підписання акту про внесок майна
(12.09.2007 року) будівлі взагалі фізично в
природі не існувало, а тому ОСОБА_5 не
міг передати неіснуючий об'єкт
нерухомого майна. Але погодитися з
таким висновком суду не можна з огляду
на наступне.

Позивач, ОСОБА_4, набула право власності
на торгівельний павільйон за адресою:
АДРЕСА_1, що підтверджується договором
купівлі продажу від 01.04.2004 року. Згодом,
у 2005 році Позивач замовила
виготовлення документації на
реконструкцію існуючого кафе-бару
«ІНФОРМАЦІЯ_1» під кемпінг.
Розпорядженням Голови Ужгородської
РДА за № 131 від 28.03.2005 року ОСОБА_4 було
дано дозвіл на проведення
реконструкції існуючого кафе-бару
«ІНФОРМАЦІЯ_1» під кемпінг в с. Глибоке,
Ужгородського району, Інспекцією ДАБК
Ужгородського району 22.01.2007 року надано
дозвіл № 1 на виконання будівельних
робіт з реконструкції існуючого
кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1» під кемпінг у
с. Глибоке. Будівельні роботи
проводились у 2007 році і були закінчені
у вересні 2007 року. Але з незалежних від
Відповідачів причин, документи для
прийняття в експлуатацію закінченого
будівництво об'єкта та реєстрації
права власності були оформлені тільки
19.12.2007 року відповідно, що
підтверджується витягом про
реєстрацію права власності.

Таким чином, нежитлова будівля
кафе-бару існувала з вересня 2007 року, що
стало підставою для передачі її як
внеску на виконання умов договору про
спільну діяльності (простого
товариства), що було оформлено актом
приймання-передачі майна як внеску у
спільне майно від 12.09.2007 року. Та
обставина, що право власності на
нерухоме майно було зареєстроване за
ОСОБА_4 тільки 19.12.2007 року не означає
відсутність об'єкта нерухомого майна в
природі, а тільки свідчить про
оформлення права власності за ОСОБА_4 у
грудні 2007 року. Сам об'єкт нерухомості
існував ще з вересня 2007 року.

Суд помилково зробив висновок про те,
що майно, яке ОСОБА_5 передав як внесок у
спільне майно, станом на 12.09.2007 року не
існувало, а тому не було передано. Факт
передачі майна підтверджується актом
приймання-передачі майна, як внеску у
спільне майно від 12.09.2007 року, який ані
Позивачем, ані Відповідачами не
оспорюється та визнається в повному
обсязі. Акт приймання-передачі майна є
двостороннім правочином, дійсність
якого презумується.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним. А
оскільки акт приймання-передачі майна,
як внеску у спільне майно не визнаний у
встановленому законодавством порядку
недійсним, правочин із передачі майна,
а саме, кафе-бару, як внеску у спільне
майно, є правомірним і мав місце. А тому
у суду не було підстав для висновку про
те, що майно не існувало, а тому не було
передано.

Так само не відповідає фактичним
обставинам справи висновок суду про те,
що ОСОБА_5 не передавав будівлю
торгового павільйону. Суд зробив свій
висновок, обґрунтовуючи це тим, що у
довіреності вказано право ОСОБА_5
укладення договорів щодо торгового
павільйону, натомість, ОСОБА_5 передав
кафе-бар, що суд вважав зовсім іншим
окремим об'єктом нерухомості, що є
помилкою.

ОСОБА_4 у 2004 році придбала нерухоме
майно під назвою «нежитлова будівля
торгового павільйону» (п. 1.1. договору
купівлі-продажу). 22.01.2007 році ОСОБА_4
отримала дозвіл на виконання
будівельних робіт з реконструкції
існуючого кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1» під
кемпінг в с. Глибоке. 04.07.2007 року ОСОБА_4
оформила довіреність на ОСОБА_5 на
укладення договорів щодо «нежитлової
будівлі торгового павільйону в с.
Глибоке» (абзац 3 довіреності). Різна
термінологія («торговий павільйон»,
«кафе-бар») стосуються одного і того
самого об'єкту нерухомості. І в
матералах справи немає підтвердження
про два різні об'єкти нерухомості.

Таким чином, під час оформлення
довіреності 04.07.2007 року ОСОБА_4 надала
ОСОБА_5 право укладати договори
стосовно нежитлової будівлі, торгового
павільйону, який з січня 2007 року
реконструювався під кафе-бар, який
знаходиться у с. Глибоке. Іншого об'єкту
нерухомого майна, іншої нежитлової
будівлі у АДРЕСА_1 нема.

А тому, суд прийшов до невірного
висновку, що об'єкт нерухомості -
нежитлова будівля за адресою АДРЕСА_1
не передавалась. Факт передачі майна
підтверджується актом, який не
скасований судом і є дійсним.

Не відповідає обставинам справи
висновок суду про те, що правовідносини
за договором про спільну діяльність
(просте товариство) виникли між
учасниками договору ОСОБА_5, ОСОБА_2 та
ОСОБА_6, а правовідносини по
оспорюваному правочину у ОСОБА_4 не
виникли. ОСОБА_5 діяв від імені ОСОБА_4
на підстав довіреності, створював
права та обов'язки для ОСОБА_4, а не для
себе. У тексті довіреності чітко
прописано, що ОСОБА_5 був уповноважений
від імені ОСОБА_4 «укладати договори,
зокрема, договори купівлі-продажу,
міни, іпотеки, передавати майно в
користування, передавати майно в дар та
будь-які інші договори, на його розсуд,
проводити розрахунки по укладеним
договорам».

Таким чином, довіреність була видана не
тільки на продаж чи обмін майна, але й
на укладення інших договорів, зокрема,
договору про спільну діяльність, а
також підписання акту про передачі
майна як внесок до товариств тощо.
Оскільки ОСОБА_5 діяв від імені ОСОБА_4,
то вона є стороною договору про спільну
діяльність (простого товариства).
Повноваження, надані абзацом четвертим
довіреності суд взагалі залишив поза
увагою, не надав їм правової оцінки, що
привело до неправильних висновків в
судовому рішенні.

Що стосується апеляційної скарги
ОСОБА_4, то така до задоволення не
підлягає з наведених вище підстав.
Рішення суду першої інстанції в
частині, що стосується відмови в
задоволенні позовних вимог щодо
визнання договору про спільну
діяльність від 15.08.2007 року недійсним є
законним.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах, -

Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в
інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3,-
задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4,-відхилити.

Рішення Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 14 жовтня 2013 року - змінити в
частині правового обґрунтування.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: