АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 215/1292/13-ц 22-ц/774/943/К/14
Справа 215/1292/13-ц
Головуючий в І інстанції
Провадження 22ц/774/943/к/14
суддя Тарасенко О.В.
Суддя-доповідач -
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Братіщевої Л.А.

суддів: Грищенко Н.М , Митрофанової Л.В.

при секретарі: Бевзі М. О.

За участю:

позивача - ОСОБА_3 та її представника
ОСОБА_4,

відповідача - ОСОБА_5 та її представника
ОСОБА_6,

відповідачів - ОСОБА_7, ОСОБА_8,

представник відповідача ОСОБА_8 -
ОСОБА_9, -

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
відповідача ОСОБА_8 на рішення
Тернівського районного суду м. Кривого
Рогу від 03 грудня 2013 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_12
про визнання договору купівлі - продажу
частково недійсним, визнання покупцем
та визнання права власності,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до відповідачів ОСОБА_5,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_12
про визнання договору купівлі - продажу
в частині покупця недійсним, визнання
права власності на майно, посилаючись
на те, що у 2009 році вона вирішила купити
квартиру АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_11
та ОСОБА_10 на праві приватної
власності. 09.05.2009 року вона зустрілася з
ОСОБА_10 який також діяв на підставі
довіреності від 02.06.2009 року, завіреної
начальником Піщанської виправної
колонії № 59, якою ОСОБА_11 наділяв
співвласника квартири - ОСОБА_10
повноваженнями розпоряджатися
вказаною квартирою та домовилася з ним
про купівлю квартири.

В той же день 09.05.2009 року вона
віддала ОСОБА_10 завдаток в сумі 1000
доларів США. на підтвердження чого
ОСОБА_10 написав їй розписку. Крім того,
в період з 27.05.2009 року по 28.12.2009 року нею
було передано ОСОБА_10 грошові кошти за
квартиру всього в сумі 7030 доларів США
та 1550 грн.

28.07.2009 року за усною домовленістю с
ОСОБА_10 позивачем були сплачені борги
за комунальні послуги спірної квартири
в розмірі 8615,35 грн., що підтверджується
розпискою від 29.07.2009 року написаною
ОСОБА_10

В зв'язку з необхідністю, в період з
січня 2010 року по травень 2011 року
позивачу необхідно було виїхати до
Москви, тому вона для укладання угоди
купівлі-продажу попросила свою дочку
ОСОБА_5, разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_11, який
той час звільнився з місць позбавлення
волі, підгодовувати документи для
укладання угоди.

26 липня 2010 року, коли вона перебувала за
межами м. Кривого Рогу, її дочка ОСОБА_5
за її кошти придбала у ОСОБА_10 та
ОСОБА_11 квартиру АДРЕСА_1, право
власності на яку вона оформила на своє
ім'я. Після цього вона звернулась до
ОСОБА_5 за поясненнями, але відповідач
уникає розмов на цю тему.

В зв'язку з цим позивач просить
суд визнати договір купівлі-продажу
від 26.07.2010 року недійсним в частині
купівлі ОСОБА_5 у ОСОБА_11, ОСОБА_10
квартири АДРЕСА_1, за 63 200 грн. , визнати
її покупцем квартири АДРЕСА_1, за
договором купівлі-продажу від 26.07.2010
року та визнати за нею право власності
на спірну квартиру.

Рішенням Тернівського районного суду
м. Кривого Рогу від 03 грудня 2013 позов
ОСОБА_3 задоволено. Визнано договір
купівлі-продажу від 26.07.2010 року
укладений між ОСОБА_10, ОСОБА_11 та
ОСОБА_5 недійсним в частині купівлі
ОСОБА_5 у ОСОБА_10 та ОСОБА_11 квартири
АДРЕСА_1, за 63200 грн.

Визнано ОСОБА_3 покупцем за договором
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 26
липня 2010 року, посвідченим ОСОБА_15,
приватним нотаріусом Криворізького
нотаріального округу.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею - 48,0
кв. м., житловою площею - 26,1 кв. м.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_8
ставить питання про скасування
рішення суду та ухвалення нового про
відмову в задоволенні позовних вимог,
посилаючись на те, що розписки, надані
позивачем, не можуть бути прийняті
судом як належний доказ, оскільки в
розписках зазначено, що ОСОБА_10
отримував від ОСОБА_3 кошти в рахунок
квартири, що продається проте якої саме
квартири та де вона знаходиться в даних
розписках не зазначається.

Судом не взято до уваги, що кошти ОСОБА_5
надавав її померлий батько ОСОБА_12, а
тому дана квартира є спадковим майном.

Крім того, рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 24.10.2012
року було розглянуто справу стосовно
даної квартири між тими самими
сторонами та з тих самих підстав, а тому
відповідно до ст. 205 ЦПК України
провадження у справі повинно бути
закрито, також в порушення вимог ст. 35
ЦПК України судом першої інстанції не
залучено по справі приватного
нотаріуса ОСОБА_15 в якості третьої
особи.

Судом не застосовано до даних
правовідносин норми матеріального
права, які у даному випадку мали бути
застосовані.

В запереченнях на апеляційну скаргу
представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 просить
апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_8
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5,
перебуваючи у шлюбі з перебування у
шлюбі з ОСОБА_16, на підставі договору
купівлі-продажу від 26 липня 2010 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Криворізького міського нотаріального
округу та зареєстрованого в реєстрі за
№1218, придбала у ОСОБА_10 та ОСОБА_11
квартиру АДРЕСА_1.

01.02.2011 року ОСОБА_16 помер, після його
смерті відкрилась спадщина на належне
йому за життя майно, в тому числі
частину спірної квартири, як спільне
майно подружжя про прийняття якої до
нотаріусу звернулися батьки померлого
- ОСОБА_7, ОСОБА_12 та дочка померлого -
ОСОБА_8

Згідно ст.. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. У випадках,
встановлених цим Кодексом, нікчемний
правочин може бути визнаний судом
дійсним. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України встановлені
загальні вимоги додержання яких є
необхідним для чинності правочину.

Зокрема, зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам,особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності,
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати внутрішній
волі, правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом та має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Їх невиконання є підставою для
визнання правочинів недійсними.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції керувався вимогами
ст.ст. 215, 217 ЦК України та виходив з
оспорюваності укладеного правочину,
визнання позову відповідачем та
наявності у зв'язку з цим підстав для
визнання його недійсним , оскільки
відповідач ОСОБА_10 саме з ОСОБА_3
домовлявся про продаж квартири, і саме
від неї отримував кошти за неї і лише
інколи гроші вона передавала через
свою доньку - ОСОБА_5 Тому саме позивач є
належним покупцем спірної квартири.

Однак такий висновок суду першої
інстанції колегія суддів вважає
помилковим з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 214 ЦПК України
суд, під час ухвалення рішення, серед
інших питань, вирішує які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин та яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Відповідно до умов ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом, але всупереч вказаного,
позивачка ОСОБА_3 заявивши вимогу про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу, переведення на неї
прав і обов`язків покупця та визнання
права власності на спірну квартиру, не
довела того, що між нею та продавцями
квартири ОСОБА_10 та ОСОБА_11 була
домовленість про придбання квартири
саме на ім`я позивача.

Колегія суддів зважає на доводи
апеляційної скарги щодо недоведеності
позовних вимог і виходячи з того, що
розписки, додані до позовної заяви (а.с.
12-29), про те, що ОСОБА_10 отримував від
ОСОБА_3 кошти в рахунок продажу
квартири, відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК
України, не може бути визнано належним
доказом, оскільки вони не містять
застережень щодо визначення особи
покупця нерухомості та адреси
квартири, в рахунок купівлі якої
передавалися гроші. В той же час,
пунктом 2.1. договору купівлі-продажу,
посвідченого нотаріусом, встановлено,
що кошти за продаж спірної квартири
отримані продавцем від покупця
повністю під час оформлення договору
(а.с.7).

Колегія суддів також вважає
необґрунтованими посилання суду
першої інстанції при ухвалені рішення,
на пояснення відповідача ОСОБА_10, як на
доказ придбання спірної квартири саме
позивачем, так як згідно п. 12 постанови
Пленуму Верховного Суду України №9 від
16.11.2009р. «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», зі змісту
абзацу другого частини першої ст. 218 ЦК
України, не може доводитись свідченням
свідків, не лише заперечення факту
вчинення правочину або оспорювання
окремих його частин, а й факт його
вчинення, а також виконання
зобов'язань, що виникли з правочину.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов необґрунтованого висновку про
те, що насправді покупцем є інша особа,
а майно фактично було придбано за кошти
позивача і для неї.

Однак доводи апеляційної скарги щодо
неврахування факту наявності рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 24.10.2012 року по справі між
тими самими сторонами та з тих самих
підстав колегія суддів вважає
необгрунтованими, оскільки даним
рішенням суду (а.с. 42-43) розглянуто спір
між іншими сторонами. Тому підстави,
передбачені ст. 205 ЦПК України для
закриття провадження у справі
відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів
задовольняє апеляційну скаргу,
скасовує рішення суду та ухвалює нове
рішення про відмову в задоволенні
позову ОСОБА_3 в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, п. п. 1,4 ч. 1 ст. 309,
313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_8
задовольнити.

Рішення Тернівського районного суду м.
Кривого Рогу від 03 грудня 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_12
про визнання договору купівлі - продажу
частково недійсним, визнання покупцем
та визнання права власності -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення але може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: