Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

18.03.2014 року

Провадження №2/425/207/14

Справа №425/295/14-ц

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської
області у складі:

головуючого судді Мирошникової О.Ш.,

при секретарі Кулішовій О.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Рубіжне Луганської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої злочином, -

встановив:

24 січня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
Рубіжанського міського суду
Луганської області з позовом, який
25.02.2014 року уточнив, до ОСОБА_2 та ОСОБА_3
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої злочином, в
якому просив суд стягнути на його
користь 1085,78 гривень матеріальної
шкоди з відповідачів та відшкодувати
моральну шкоду у сумі по 10000 гривень з
кожного з відповідачів. В
обґрунтування позову зазначає, що
вироком Рубіжанського міського суду
Луганської області від 26.12.2013 року
відповідачі були засуджені за скоєння
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК
України, по даному кримінальному
провадженню позивач був потерпілою
особою. Відповідачі добровільно не
відшкодували спричинену злочином
позивачу шкоду, тому позивач змушений
звернутися до суду з цим позовом.

В судове засідання позивач не з'явився,
про час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином, надав
суду заяву, в якій просить слухати
справу без його участі. Позовні вимоги
підтримує в повному обсязі.

В судове засідання відповідач ОСОБА_3
не з'явився, про час та місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином, 05.03.2014 року та 18.03.2014 року подав
суду заяви, в яких визнав частково
позовні вимоги в частині матеріальної
шкоди в розмірі 1000,00 гривень та
моральної шкоди в розмірі 5000,00 гривень
(а.с. 30, 34).

В судове засідання відповідач ОСОБА_2
не зявився, про час та місце розгляду
справи був повідомлений судом належним
чином, заперечень на позов не надав,
заяву про розгляд справи в його
відсутності суду не надав. Виклик в
судове засідання відповідачу було
направлено за адресою, зазначеною в
позовній заяві і підтвердженою
відомостями адресно-довідкового
підрозділу УДМС Луганської області, а
саме: АДРЕСА_1, який було повернуто на
адресу суду з позначкою «за
закінченням строку зберігання» (а.с. 35).

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК
України судова повістка разом
із розпискою, а у випадках,
встановлених цим Кодексом, разом з
копіями відповідних документів
надсилається поштою рекомендованим
листом із повідомленням або через
кур'єрів за адресою, зазначеною
стороною чи іншою особою, яка бере
участь у справі. Відповідно до ч. 1
ст. 77 ЦПК України сторони та інші
особи, які беруть участь у
справі, зобов'язані повідомляти суд
про зміну свого місця проживання
(перебування, знаходження) або
місцезнаходження під час
провадження справи. У разі
відсутності заяви про зміну місця
проживання або місцезнаходження
судова повістка надсилається на
останню відому судові адресу і
вважається доставленою, навіть якщо
особа за цією адресою більше не
проживає або не знаходиться.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у
разі неявки в судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи в
разі якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України
особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Враховуючи, що сторони не скористалися
правом брати участь у судовому
засіданні, суд розглядає цивільну
справу за наявними у справі
матеріалами.

Суд, розглянувши справу в межах
заявлених позовних вимог, оцінивши
докази, які містяться в матеріалах
справи, вважає, що позов підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 26.12.2013 року
Рубіжанським міським судом Луганської
області було постановлено вирок по
кримінальному провадженню № 1-кп/425/335/13,
відповідно до якого ОСОБА_2 визнано
винним у скоєнні кримінальних
правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289,
ч. 2 ст. 185 КК України та призначено
покарання у вигляді п'яти років
позбавлення волі без конфіскації майна
та відповідно до ст. 75 КК України
звільнено ОСОБА_2 від відбуття
покарання з випробуванням терміном на
три роки; ОСОБА_4 визнано винним у
скоєнні кримінальних правопорушень,
передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185 КК
України та призначено покарання у
вигляді п'яти років позбавлення волі
без конфіскації майна та відповідно до
ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від
відбуття покарання з випробуванням
терміном на два роки шість місяців;
ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та
призначено покарання у вигляді п'яти
років позбавлення волі без конфіскації
майна та відповідно до ст. 75 КК України
звільнено ОСОБА_3 від відбуття
покарання з випробуванням терміном на
два роки. Потерпілою особою за вказаним
кримінальним провадженням був позивач
ОСОБА_1. Вирок набрав законної сили
26.01.2014 року (а.с. 5-8).

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були визнані
винними та засуджені за те, що вони,
зокрема, 15.10.2013 року о 22:30 годин, за
попередньою змовою маючи намір на
незаконне заволодіння транспортним
засобом, знаходячись біля котельної,
розташованої на території лікарняного
містечка центральної міської лікарні
умисно, повторно, шляхом відкриття
двері водія, проникли до салону
автомобіля Москвич М-412, державний
номер НОМЕР_1, 1986 року випуску, який
належить ОСОБА_1, після чого не маючи
права керування даним транспортним
засобом, незаконно заволоділи
автомобілем, спричинили потерпілому
ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 5085,78
гривень.

Відповідно п. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Отже, вина відповідачів ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 у заподіянні матеріальної шкоди
ОСОБА_1 встановлена вироком
Рубіжанського міського суду
Луганської області від 26.12.2013 року, та
відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України
доказуванню не підлягає.

В своїй позовній заяві, позивач
зазначає, що розмір спричиненої йому
злочином матеріальної шкоди становить
5085,78 гривень. Суд погоджується з даними
доводами позивача, оскільки згідно з
вироком Рубіжанського міського суду
Луганської області від 26.12.2013 року
розмір матеріальної шкоди потерпілому
ОСОБА_1 встановлено в сумі 5085,78 гривень.

Також, в позовній заяві ОСОБА_1
зазначає, що ОСОБА_4 добровільно було
відшкодовано частково матеріальну
шкоду у сумі 4000,00 гривень, залишок
матеріальної шкоди в сумі 1085,78 гривень
відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
добровільному порядку відшкодовано
позивачу не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до заяви відповідача ОСОБА_3
від 05.03.2014 року, останній визнає позов
ОСОБА_1 в частині матеріальної шкоди в
розмірі 1000,00 гривень.

Згідно з ч. 1, 4 ст. 174 ЦПК України
відповідач може визнати позов протягом
усього часу судового розгляду,
зробивши усну заяву або письмову, яка
приєднується до справи, у цьому разі
суд за наявності для того законних
підстав ухвалює рішення про
задоволення позову.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що позивачем ОСОБА_1
підтверджено належними та допустимими
доказами розмір, спричиненої йому
матеріальної шкоди у сумі 1085,78 (5085,78 -
4000,00 = 1085,78) гривень та враховуючи
часткове визнання позову відповідачем
ОСОБА_3, суд вважає за необхідне
стягнути в солідарному порядку з
відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на
користь позивача ОСОБА_1 матеріальну
шкоду в розмірі 1085,78 гривень.

Відповідно ст. 1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

Таким чином, з врахуванням наявності
вини відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 у
скоєнні злочинів, встановленої вироком
суду, та визнанні позивача ОСОБА_1
потерпілою особою, суд приходить до
висновку, що відповідачами позивачу
спричинена моральна шкода, яка полягає
в душевних стражданнях, яких ОСОБА_1
зазнав у зв'язку з протиправною
поведінкою ОСОБА_2, ОСОБА_3 щодо нього,
також із пошкодженням його майна
відповідачами, та в порушенні ходу
звичайного життя позивача.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995
року «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній або юридичній
особі незаконними діями або
бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995
року «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховується стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану
тощо. При цьому суд має виходити із
засад розумності, виваженості та
справедливості.

Згідно ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна
шкода відшкодовується незалежно від
майнової шкоди, яка підлягає
відшкодуванню, та не пов'язана з
розміром цього відшкодування.

Відповідно до заяви відповідача ОСОБА_3
від 05.03.2014 року, останній визнає позов
ОСОБА_1 також в частині моральної шкоди
в розмірі 5000,00 гривень.

Згідно з ч. 1, 4 ст. 174 ЦПК України
відповідач може визнати позов протягом
усього часу судового розгляду,
зробивши усну заяву або письмову, яка
приєднується до справи, у цьому разі
суд за наявності для того законних
підстав ухвалює рішення про
задоволення позову.

Вирішуючи питання про розмір
відшкодування позивачу ОСОБА_1
моральної шкоди відповідачами ОСОБА_2
та ОСОБА_3, суд, враховуючи факт
наявності їх вини, глибину душевних
страждань, часткове визнання позову
ОСОБА_3, виходячи з засад розумності,
виваженості та справедливості, дійшов
висновку, що з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 слід стягнути
відшкодування моральної шкоди у сумі
по 5000,00 гривень з кожного, в іншій
частині слід відмовити.

Враховуючи, що позивач звільнений від
сплати судового збору, відповідно до
ст. 88 ЦПК України суд вважає за
необхідне стягнути в дохід держави з
відповідачів судовий збір у
мінімальному розмірі по 243,60 гривень з
кожного.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 205, 206, 209, 212-215 ЦПК
України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої злочином -
задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (місце
проживання: АДРЕСА_1) та ОСОБА_3 (місце
проживання: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1
(місце проживання: АДРЕСА_3) матеріальну
шкоду у сумі 1085,78 гривень (одна тисяча
вісімдесят п'ять гривень 78 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання:
АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (місце
проживання: АДРЕСА_3) в рахунок
відшкодування моральної шкоди 5000,00
гривень (п'ять тисяч гривень).

Стягнути з ОСОБА_3 (місце проживання:
АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1 (місце
проживання: АДРЕСА_3) в рахунок
відшкодування моральної шкоди 5000,00
гривень (п'ять тисяч гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання:
АДРЕСА_1) на користь Держави (отримувач:
УДКСУ у м.Рубіжне, код отримувача 37904431,
банк отримувача: ГУДКСУ у Луганській
області, МФО 804013, п/р 0071, код
класифікації доходів бюджету: 22030001),
судовий збір в розмірі 243,60 гривень
(двісті сорок три гривні 60 копійок).

Стягнути з ОСОБА_3 (місце проживання:
АДРЕСА_2) на користь Держави (отримувач:
УДКСУ у м.Рубіжне, код отримувача 37904431,
банк отримувача: ГУДКСУ у Луганській
області, МФО 804013, п/р 0071, код
класифікації доходів бюджету: 22030001),
судовий збір в розмірі 243,60 гривень
(двісті сорок три гривні 60 копійок).

В іншій частині в задоволені позову
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Луганської області через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
О.Ш. Мирошникова