Справа 206/216/14-ц
Провадження 2/206/222/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" червня 2014 р. Самарський районний суд
м.Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя
Сухоруков А.О.

при секретарі
Кудрявцев Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в
м.Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про
визначення порядку користування
домоволодінням,

за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5,
ОСОБА_6, про припинення права
користування домоволодінням та
виселення,

в с т а н о в и в :

13 січня 2014 року позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_2 звернулися до Самарського
районного суду м. Дніпропетровська із
позовом до ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5,
ОСОБА_6, про визначення порядку
користування домоволодінням.

Свої позовні вимоги обґрунтували тим,
що відповідач ОСОБА_4 є рідним братом
позивача ОСОБА_1 та дядько позивачів
ОСОБА_2 та ОСОБА_2, вони проживають у
АДРЕСА_1. Також у будинку проживають їх
батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 В 2008 році за
договором довічного утримання батька
відповідач став власником
домоволодіння. У 2009 році відповідач
ОСОБА_4 звертався до суду з позовом про
виселення позивача ОСОБА_1 Рішенням
суду від 12 липня 2010 року в цій частині
позову було відмовлено. Зустрічний
позов ОСОБА_1 був задоволений, було
визнано її право користування
домоволодінням. Порядок користування
домоволодінням не був спірним, поки
власником будинку не став відповідач, а
ініціатором суперечок - його ж дружина
ОСОБА_7 Загальна площа будинку 81,3 кв.м,
житлова 48,8 кв.м. Позивачі з народження
користуються житловими кімнатами 1-3
площею 8 кв.м, 1-4 площею 7,6 кв.м, і нежилим
приміщенням 1-5 площею 7,2 кв.м, усього 15,6
кв.м. У користуванні власника
(відповідача) з донькою та батьками
знаходяться три житлові кімнати: 1-6
площею 7,1 кв.м, 1-7 площею 7,7 кв.м, 1-8 площею
18,4 кв.м, усього 33,2 кв.м.

На підставі викладеного просять суд
визначити порядок користування
домоволодінням за адресою АДРЕСА_1,
виділивши у користування їм житлові
кімнати 1-3 площею 8 кв.м, 1-4 площею 7,6 кв.м,
і нежиле приміщення 1-5 площею 7,2 кв.м.

Залишити у загальному користуванні
кухню 1-2 площею 8,2 кв.м, ванну 1-10 площею
3,9 кв.м (а.с. 21-23).

Під час розгляду справи 26.03.2014 року
відповідач подав до суду зустрічну
позовну заяву до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_2,
треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
виселення без надання іншого житлового
приміщення та припинення права
користування чужим майном, який
обґрунтовує тим, що 04.03.2008 року між ним
та ОСОБА_5 було укладено договір
довічного утримання. За цим договором
ОСОБА_5 передав у його власність
домоволодіння АДРЕСА_1. У 2009 році він
звертався до суду з позовом про
виселення ОСОБА_1 та її співмешканця
ОСОБА_8, але в частині виселення ОСОБА_1
було відмовлено. А її зустрічний позов
про визначення права користування
житлом - задоволений. Після того, як
рішення вступило в законну силу, ОСОБА_1
та її співмешканець переїхали, а її
сини залишилися проживати у будинку.
Наприкінці 2012 року відповідач ОСОБА_1
та її співмешканець ОСОБА_8 повернулися
до його домоволодіння і почали
систематично руйнувати і псувати жилі
кімнати і домоволодіння в цілому,
постійно пиячать, порушували правила
співжиття, чим робили неможливим
проживання для інших в домоволодінні.
За спожиті електроенергію та газ
відповідачі з 2011 року не сплачують.
Відповідачі та ОСОБА_8 провокували
своєю поведінкою скандали і
погрожували йому, його батькам і сім'ї
фізичною розправою. Тому він
неодноразово звертався до міліції.
Хоча ОСОБА_8 рішенням суду виселений з
його домоволодіння, він все одно мешкає
там та руйнує його майно.

На підставі викладеного просить суд
припинити право користування
домоволодінням АДРЕСА_1 ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_2 та виселити їх з домоволодіння,
стягнути судові витрати по справі
(а.с.37-41).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2,
ОСОБА_2, ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_9
підтримали первісний позов у повному
обсязі з підстав викладених у позовній
заяві та просили задовольнити. Проти
задоволення зустрічних позовних вимог
заперечували у повному обсязі та
просили відмовити. ОСОБА_1 заперечувала
свою негативну поведінку, пояснила, що
дружина ОСОБА_4 - ОСОБА_7 провокує
конфлікти. ОСОБА_8 дійсно дошкуляв і їй
своїми візитами і скандалами, вона
також просила неодноразово залишити
цей будинок і його мешканційв у спокої.
ОСОБА_8 останнім часом став
агресивніший та іноді просто
неадекватним. Перед останнім судовим
засіданням завдав ОСОБА_1 тілесних
ушкоджень - розбив голову. Через деякий
час дорогою наніс ножове поранення
одному з мешканців вулиці, внаслідок
чого був взятий під варту. У ОСОБА_1
дійсно є житловий будинок за межами
м.Дніпропетровськ, проте він не
введений в експлуатацію, до нього
підведена лише електрика, немає
опалення і будинок непридатний для
проживання в холодну пору року. Крім
того ОСОБА_8 допустив там пожежу, і
значна частина будинку вигоріла
зсередини, прогорів дах.

Позивачі ОСОБА_1 пояснили, що вони з
народження проживають у будинку,
працюють і поводять себе нормально.
Вони тривалий час давали гроші на
оплату комунальних послуг, аж поки їх
дядько (ОСОБА_4) не почав вимагати
звільнити будинок. Вони працюють,
алкоголем не зловживають, можуть раз на
тиждень у вихідний дозволити
слабоалкогольні напої, порядок не
порушують.

Відповідач ОСОБА_4. та його представник
ОСОБА_10 заперечували проти
задоволення первісних позовних вимог,
наполягали на задоволенні зустрічного
позову.

Так, ОСОБА_4 пояснив, що саме ОСОБА_1
створюють неможливі умови проживання
йому як власнику будинку, його сім'ї та
хворим батькам похилого віку. ОСОБА_1
систематично пиячить, часто разом з
ОСОБА_8, коли він був на волі. Саме вона
учиняє скандали, батьки бояться вийти
зі своїх кімнат, поки він на роботі.
Вона сама не працює, проте має великий
будинок, куди не бажає переїхати, хоча
деякий час там жила. Жодної участі у
витратах на утримання будинку не бере,
ні за що не сплачує. Навпаки, ОСОБА_1 без
його дозволу почали облицювання
частини будинку пінопластом, для чого
позривали зовнішнє оздоблення вікон,
на поновлення якого потрібні значні
кошти. Він сам замовив і оплатив нові
металопластикові вікна, які стоять,
оскільки ОСОБА_1 перешкоджають у їх
встановленні. Також йому декілька
разів не було змоги скористатися
власним двором, щоб поставити там
автомобіль, оскільки один із
племінників займав двір, і лише після
декількох прохань звільнив його.
Племінники з товаришами неодноразово у
дворі будинку розпивали пиво, коли він
приходив - розходилися. В період
розгляду справи п'ють пиво за двором.
Подальше їх проживання унеможливлює
нормальне співжиття, порушує його
права як власника домоволодіння.

Треті особи - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове
засідання не з'явилися про час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, допитавши свідків, дослідивши
письмові докази справи, суд не
знаходить підстав для задоволення як
первісного, так і зустрічного позову.

Судом встановлено, що рішенням
Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 12 липня 2010 року,
яке набрало законної сили 23.07.2010 року
позов ОСОБА_4 задоволено частково,
виселено ОСОБА_8 з домоволодіння
АДРЕСА_1, відмовлено у виселенні ОСОБА_1
Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено,
визнано за нею право користування
домоволодінням АДРЕСА_1 (а.с.11-12).

У домоволодінні АДРЕСА_1, згідно
довідки голови квартального комітету
від 28.10.2013 року зареєстровані та
проживають ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_2
(а.с.17).

Як вбачається з паспортів позивачів,
ОСОБА_1 зареєстрована у домоволодінні
АДРЕСА_1 з 1994 року, ОСОБА_3
зареєстрований у домоволодінні
АДРЕСА_1 з 2005 року, ОСОБА_2
зареєстрований у домоволодінні
АДРЕСА_1 з 2002 року (а.с.7-10).

Згідно технічного паспорту на садибний
(індивідуальний житловий будинок)
АДРЕСА_1 від 09.01.2008 року має загальну
площу 81,3кв.м, житлову 48,8кв.м, допоміжну
32,5кв.м, житловий будинок А-1: 1 - коридор
площею 6,7кв.м, 2 - кухня площею 8,2кв.м, 3 -
житлова площею 8,0кв.м, 4 - житлова площею
7,6кв.м, 5 - кладова площею 7,2кв.м, 6 -
житлова площею 7,1кв.м, 7 - житлова площею
7,7кв.м, 8 - житлова 18,4кв.м, 9 - передня
площею 6,5кв.м, 10 - кладова площею 3,9кв.м
(а.с.13-16).

Відповідачу ОСОБА_4 на праві власності
належить домоволодіння за адресою
АДРЕСА_1, на підставі договору
довічного утримання, ВКІ № 457960 реєстр
3-902 від 04.03.2008 року посвідчений Восьмою
дніпропетровською нотаріальною
конторою (а.с.83).

ОСОБА_11 зареєстрований в АДРЕСА_1 з 1990
року, як вбачається з паспорту (а.с.42).

22.10.2011 року відповідач ОСОБА_4 та ОСОБА_7
зареєстрували шлюб, що підтверджується
свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від
22.10.2011р., актовий запис № 1047 (а.с.45) та
мають неповнолітню доньку ОСОБА_12,
ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується
свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1
від 03.04.1998р., актовий запис № 317 (а.с.46).

Згідно листів Самарського РВ ДМУ ГУ МВС
України позивач ОСОБА_1 зверталася зі
скаргами на дії ОСОБА_4 та його дружину
ОСОБА_7, були проведені профілактичні
бесіди (а.с.34-35).

Згідно листів Самарського РВ ДМУ ГУ МВС
України та постанов про відмову у
порушенні кримінальної справи
відповідач ОСОБА_4 звертався зі
скаргами на дії ОСОБА_1 та її
співмешканця ОСОБА_8 були проведені
профілактичні бесіди, щодо гр.. ОСОБА_8
заявниця ОСОБА_7 відмовилась від
обвинувачення (а.с.48-55).

З довідки голови квартального комітету
від 21.03.2014 року вбачається, що у будинку
АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_4, ОСОБА_5,
1938р.н., ОСОБА_6, 1943р.н., ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_2 (а.с.47).

Відповідно до будівельно-технічного
висновку від 30.08.2013 року № 230813/1 на
предмет матеріального збитку,
заподіяному будинку АДРЕСА_1,
заподіяних ОСОБА_13 самовільними діями
складає 4226,50грн. (а.с.65-82).

З характеристик на ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_2 виданих територіальним
комітетом самоорганізації населення
селища Шевченко від 31.03.2014р. за весь час
проживання АДРЕСА_1 скарг від сусідів
та мешканців не надходило. Також з
родичів скарг один на одного не
надходило. Ведуть нормальний спосіб
життя. Характеризуються позитивно
(а.с.96-98).

В судовому засіданні було встановлено
та не заперечувалося сторонами, що
ініціює сварки та погрожує фізичною
розправою, як позивачу ОСОБА_1 так
родині відповідача ОСОБА_4 головним
чином ОСОБА_8, що підтверджується
медичними висновками позивача ОСОБА_1
(а.с.103) та заявами в Самарський РВ ДМУ ГУ
МВС України позивача та відповідача
(а.с.100,104).

На виконання ухвали про витребування
доказів КП «Дніпропетровська клінічна
психіатрична лікарня» ДОР надали
відповідь, що дійсно третя особа
ОСОБА_14 шість разів знаходилась на
стаціонарному лікуванні з діагнозом:
органічний маячний (шизофреноподібний)
розлад (а.с.119-121).

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_15 пояснив, що знає сторін,
оскільки мешкає напроти, допомагав
ОСОБА_1 у ремонтних роботах по будинку,
а ОСОБА_4 викликав міліцію, щоб зупинити
роботи. Характеризує їх з позитивної
сторони, не бачив, щоб вони зловживали
алкогольними напоями. Іноді чув сварки.

Також допитаний в судовому засіданні
свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона дружина
відповідача за первісним позовом
ОСОБА_4, з позивачами ОСОБА_13 у них
неприязнені відносини. У них виникають
сварки, вони вживають спиртні напої,
співмешканець ОСОБА_1 ОСОБА_8 та його
син їй погрожували. Руйнують будинок
ремонтними роботами, хоча згоди на це
власника не було. Також зазначила, що
діти ОСОБА_1 (співвідповідачі за
зустрічним позовом) раніше брали
участь в оплаті комунальних послуг.

Допитаний свідок ОСОБА_10 пояснив, що
він адвокат ОСОБА_4 з 2011 року. Позивач
ОСОБА_1 та її співмешканець порушували
порядок, неодноразово викликалася
міліція. ОСОБА_1 самостійно вирішила
поліпшити будинок, зламала рами, чим
завдала шкоди ОСОБА_4 Погрожували
батькам ОСОБА_4, які є похилого віку та
хворі, пиячать. Погрози здійснені не
були.

Зазначені спірні правовідносини
регулюються Цивільним кодексом
України, Житловим кодексом України.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог так і
заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не потребують доведення
при розгляді інших справ, у яких
беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Рішенням Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 12 липня 2010 року,
яке набрало законної сили 23.07.2010 року
позов ОСОБА_4 задоволено частково.
Виселено ОСОБА_8 з домоволодіння
АДРЕСА_1. Зустрічний позов ОСОБА_1
задоволено. Визнано за нею право
користування домоволодінням АДРЕСА_1.

За змістом ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має
право звернутися до суду за захистом
свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу.

У відповідності до ст. 47 Конституції
України, кожен громадянин України має
право на житло.

Дійсно, згідно ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном. На зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місцезнаходження майна.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону. При
здійсненні своїх прав та виконанні
обов'язків власник зобов'язаний
додержуватися моральних засад
суспільства. Усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав. Власність зобов'язує.
Власник не може використовувати право
власності на шкоду правам, свободам та
гідності громадян, інтересам
суспільства, погіршувати екологічну
ситуацію та природні якості землі.
Держава не втручається у здійснення
власником права власності. Діяльність
власника може бути обмежена чи
припинена або власника може бути
зобов'язано допустити до користування
його майном інших осіб лише у випадках
і в порядку, встановлених законом.
Особливості здійснення права
власності на культурні цінності
встановлюються законом.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. Особа може бути позбавлена
права власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Згідно ст. 403 ЦК України сервітут
визначає обсяг прав щодо користування
особою чужим майном. Сервітут може бути
встановлений на певний строк або без
визначення строку. Особа, яка
користується сервітутом, зобов'язана
вносити плату за користування майном,
якщо інше не встановлено договором,
законом, заповітом або рішенням суду.
Сервітут не підлягає відчуженню.
Сервітут не позбавляє власника майна,
щодо якого він встановлений, права
володіння, користування та
розпоряджання цим майном. Сервітут
зберігає чинність у разі переходу до
інших осіб права власності на майно,
щодо якого він встановлений. Збитки,
завдані власникові (володільцеві)
земельної ділянки або іншого
нерухомого майна, особою, яка
користується сервітутом, підлягають
відшкодуванню на загальних підставах.

Проте з точки зору житлового
законодавства визначити порядок
користування домоволодінням у спосіб,
про який просять позивачі, неможливо з
огляду на наступні спеціальні правові
підстави та обставини справи.

Відповідно до ст. 47 ЖК України норма
жилої площі в Україні встановлюється
в розмірі 13,65 квадратного метру на одну
особу. Крім того, за вимогами ст. 50 ЖК
України при наданні житлових приміщень
не допускається заселення однієї
кімнати особами різної статі старше
дев'яти років, крім подружжя.

Позивачі за первісним позовом просять
виділити їм у користування дві житлові
кімнати, одна з яких є прохідною до
іншої з цих кімнат, та одне нежитлове
приміщення у будинку. На трьої осіб
доводиться (8+7,6)/3=5,2 (кв. м житлової
площі), крім того суміжні житлові
кімнати будуть заселені повнолітніми
особами різної статі, які не є
подружжям, що суперечить вищенаведеним
вимогам закону. Незважаючи на те, що
такий порядок користування фактично
склався, рішення суду не може
суперечити вимогам закону, тому у
задоволенні первісного позову слід
відмовити.

Щодо правових підстав відмови у
задоволенні зустрічного позову про
виселення слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 156 Житлового кодексу
України члени сім'ї власника жилого
будинку (квартири), які проживають
разом з ним у будинку (квартирі), що йому
належить, користуються жилим
приміщенням нарівні з власником
будинку (квартири), якщо при їх вселенні
не було іншої угоди про порядок
користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири)
член його сім'ї вправі вселяти в
займане ним жиле приміщення інших
членів сім'ї. На вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей згоди власника не
потрібно.

Члени сім'ї власника будинку (квартири)
зобов'язані дбайливо ставитися до
жилого будинку (квартири). Повнолітні
члени сім'ї власника зобов'язані брати
участь у витратах по утриманню будинку
(квартири) і придомової території та
проведенню ремонту. Спори між
власником та членами його сім'ї про
розмір участі в витратах вирішуються в
судовому порядку.

Відповідно до ст. 157 ЖК України
виселення членів сім'ї власника жилого
будинку (квартири) Членів сім'ї
власника жилого будинку (квартири) може
бути виселено у випадках, передбачених
частиною першою статті 116 цього
Кодексу. Виселення провадиться у
судовому порядку без надання іншого
жилого приміщення.

Згідно ст. 116 ЖК України, якщо наймач,
члени його сім'ї або інші особи, які
проживають разом з ним, систематично
руйнують чи псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення. Осіб,
які підлягають виселенню без надання
іншого жилого приміщення за
неможливістю спільного проживання,
може бути зобов'язано судом замість
виселення провести обмін займаного
приміщення на інше жиле приміщення,
вказане заінтересованою в обміні
стороною. Осіб, які самоправно зайняли
жиле приміщення, виселяють без надання
їм іншого жилого приміщення.

В судовому засіданні вказані факти по
відношенню до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_2 не
знайшли свого підтвердження. Між
сторонами дійсно існують неприязні
відносини, які виникають на побутовому
грунті та з приводу питань утримання
будинку, проте зняття оздоблення вікон
не можна вважати систематичним
руйнуванням будинку, таку шкоду, як і
витрати на утримання будинку, які поніс
власник, можливо вирішити в судовому
порядку шляхом подання окремого позову
до інших повнолітніх осіб, які
проживають та користуються житлом
власника. Як видно зі справи, основним
джерелом конфліктів був ОСОБА_8, який
виселений з будинку іншим рішенням
суду. Поведінку відповідачів ОСОБА_2,
які позитивно характеризуються за
місцем проживання, хоча вона не у
повній мірі відповідає моральним
засадам суспільства, суд не оцінює як
таку, що унеможливлює спільне
проживання. Тому підстав для виселення
з домоволодіння АДРЕСА_1 не має.

Враховуючи приведені вище обставини,
суд вважає, що позовні вимоги позивача
за первісним позовом та позивача за
зустрічним позовом не підлягають
задоволенню.

Керуючись ст. ст. 16, 317, 319, 321, 403 ЦК
України, ст. 116, 156, 157 ЖК України, ст.ст.4-8,
10, 11, 18, 57-64, 88, 130, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного
процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог за
первісним позовом відмовити.

У задоволенні позовних вимог за
зустрічним позовом відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Самарський районний суд м.
Дніпропетровська протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
оголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
А.О. Сухоруков