Справа 206/3527/14-ц
Провадження 2/206/956/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" липня 2014 р. Самарський районний суд
міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді
Сухоруков А.О.,

при секретарі
Кудрявцев Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи:
Восьма дніпропетровська державна
нотаріальна контора, орган опіки та
піклування - Управління праці та
соціального захисту населення
Самарської районної у м.
Дніпропетровську ради, про визначення
часток у праві спільної сумісної
власності, визнання права власності на
нерухоме майно в порядку спадкування
за законом,

ВСТАНОВИВ :

06 червня 2014 року позивач ОСОБА_1
звернулася до Самарського районного
суду м. Дніпропетровська із позовом до
ОСОБА_2 про визнання права власності у
порядку спадкування та про визначення
часток у спільному сумісному майні.

Свої позовні вимоги обґрунтувала тим,
що квартира АДРЕСА_1 на праві спільної
сумісної власності належить їй, її
доньці відповідачці та її померлому
чоловіку - ОСОБА_3. ОСОБА_3 помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 року. На момент смерті
ОСОБА_3 вона перебувала з ним у шлюбі. На
момент смерті у квартирі АДРЕСА_1 були
зареєстровані померлий ОСОБА_3, вона та
їх донька ОСОБА_2 Після смерті її
чоловіка залишилося спадкове майно, а
саме його частка квартири. Наразі у
квартирі мешкає вона та відповідач.
Проте у неї з відповідачкою склалися
вкрай неприязні відносини.
Відповідачка позбавила її можливості
на законних підставах отримати
свідоцтво про право власності на
спадщину. А саме відповідач
привласнила оригінали документів на
квартиру та відмовляється їх давати.
26.03.2014 року Восьмою дніпропетровською
державною нотаріальною конторою
Дніпропетровського МУЮ їй було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право власності у порядку спадкування
за законом, оскільки були відсутні
правовстановлюючі документи. У зв'язку
з тим, що відповідачка відмовляється
оформлювати свою частину спадщини та
не відмовляється від неї, вона змушена
звернутися до суду.

На підставі викладеного просить суд
визначити частки співвласників та
визнати за нею право власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1 (а.с.1-3).

Позивач та її представник ОСОБА_4 в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримали в повному обсязі,
обґрунтувавши їх з тих же підстав, що
викладені в позовній заяві, просили суд
задовольнити позов. Пояснила, що
відповідач створює вкрай несприятливі
умови проживання, не сплачує
комунальні послуги, тому бажає
оформити свою частку та згодом
врегулювати питання комунальних
платежів. Їй 83 роки, проте здатна себе
обслуговувати. Також не збирається
комусь віддавати свою частку квартири.

Відповідач в судовому засіданні
заперечувала проти задоволення позову,
просила суд відмовити. Пояснила, що її
мати хвора людина і її потрібно
помістити у психіатричну лікарню.
Вважає, що позивач віддасть свою
квартиру стороннім людям і залишиться
на вулиці. Надала письмові пояснення,
які обґрунтовує тим, що її мати вважає
своєю сім'єю секту, якщо позивач
оформить свою частку, то її змусять
підписати документи і заберуть (а.с.38-40).

Представник третьої особи - державний
нотаріус Восьмої дніпропетровської
державної нотаріальної контори, подав
до суду письмові пояснення в яких
просив суд розглядати справу за
відсутності їх представники,
погодившись із будь-яким рішенням суду.
Зазначила, що спадкоємцями за законом
ОСОБА_3 є його дружина, ОСОБА_1 та дочка,
ОСОБА_2 в рівних частках. Свідоцтво про
право на спадщину на ім'я спадкоємців
ще не видавалося (а.с.30).

Представник третьої особи Управління
праці та соціального захисту населення
Самарської районної у м.
Дніпропетровську ради ОСОБА_5, в
судовому засіданні залишила питання на
розсуд суду, пояснила що сторони не
перебувають на обліку як такі, що
позбавлені дієздатності або обмежені.

Вислухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні було встановлено,
що ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_2 на праві
спільної сумісної власності на
підставі свідоцтва про право власності
на житло від 31.12.1996 року, виданого
Дніпропетровським державним
підприємством по перевезенням
вантажів та пасажирів Придніпровської
залізниці, згідно з розпорядженням №
4020 належить квартира АДРЕСА_1 (а.с.5).

Згідно технічного паспорту від 16.10.2013р.
на приватизовану квартиру по АДРЕСА_1
складається з двох кімнат житловою
площею 27,9 кв.м., загальною площею 49,2
кв.м. у тому числі: 1-а кімната площею 16,3
кв.м., 2-а кімната площею 11,6 кв.м. кухня
площею 8,1 кв.м., вбиральня (суміщена)
площею 1,1кв.м., коридор площею 7,8 кв.м.,
комора площею 0,3 кв.м., лоджії 1,5 кв.м.
(а.с.6-8).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_2 від 10 серпня 1998 року,
актовий запис № 780 (а.с.9).

Згідно свідоцтва про одруження серії
НОМЕР_3 від 13 січня 1952 року, актовий
запис № 61, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували
у шлюбі (а.с. 10).

Із довідки Комунального підприємства
«Житлове господарство Самарського
району» ДМР від 07.11.2013р. № 3237 в квартирі
АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають
ОСОБА_1, 1931р.н., ОСОБА_2, 1953р.н. (а.с.11).

26.03.2014 року Восьмою дніпропетровською
державною нотаріальною конторою
позивачу було відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом на частину квартири АДРЕСА_1,
оскільки відсутні правовстановлюючі
документи, щодо належності померлому
ОСОБА_3 1/3 частини квартири (а.с.13).

Спадкоємцем майна померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3 відповідно до
наданої спадкової справи № 163/2014 є
позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які мешкали
зі спадкоємцем на день смерті (а.с. 18-28).

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_7 пояснив, що він є сином
позивачки та рідним братом
відповідачки. Вважає, що мати вірно
робить. Його сестра не працює близько
тридцяти останніх років, перебуває на
утриманні матері, неодноразово
віднімала гроші, їжу у матері, всіляким
чином намагається позбутися її. Дійсно
матір хворіє на хворобу «паркінсона»,
але вона не є психічно хворою. Квартира
належить на праві спільної сумісної
власності позивачу, відповідачу та
померлому батьку. На квартиру свідок
ніколи не претендував, після смерті
батька квартира повинна належати їм у
рівних частках. Матір ходить до церкви,
але пожертвувань туди не дає, речі з
дому не виносить.

Аналізуючи спірні правовідносини,
співвідношуючи їх із встановленими в
судовому засіданні факти чини
обставинами справи, суд доходить до
наступного.

У відповідності до ст. 355 ЦК
України, майно, що є у власності двох
або більше осіб (співвласників),
належить їм на праві спільної
власності (спільне майно). Майно може
належати особам на праві спільної
часткової або на праві спільної
сумісної власності. Право спільної
власності виникає з підстав, не
заборонених законом. Спільна власність
вважається частковою, якщо договором
або законом не встановлена спільна
сумісна власність на майно.

В дійсності, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та померлий
ОСОБА_3 набули право власності на
квартиру АДРЕСА_1 В свідоцтві право
власності на житло було чітко
визначено, що співвласники володіють
квартирою на праві спільної сумісної
власності, тобто без визначення частки
кожного із них.

Положеннями ст. 357 ЦК України
встановлено, що частки у праві спільної
часткової власності вважаються
рівними, якщо інше не встановлено за
домовленістю співвласників або
законом.

Змістом ст. 370 ЦК України
визначено, що співвласники мають право
на виділ у натурі частки із майна, що є у
спільній сумісній власності. У разі
виділу частки із майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки кожного із співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними, законом або
рішенням суду. Виділ частки із майна, що
є у спільній сумісній власності,
здійснюється у порядку, встановленому
статтею 364 цього Кодексу.

В силу ст. 49 Закону України «Про
нотаріат», нотаріус відмовляє у
вчиненні нотаріальної дії, якщо
вчинення такої дії суперечить
законодавству України, не подано
відомості, інформацію та документи,
необхідні для вчинення нотаріальної
дії. Відповідно до п.9 ст. 15 Заону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» державна реєстрація прав, їх
обтяжень у результаті вчинення
нотаріальної дії проводиться
одночасно з вчиненням такої дії. В той
же час програмне забезпечення
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно не передбачає технічної
можливості реєстрації права власності
на спільну сумісну власність на
нерухоме майно без зазначення частки
цього майна.

Оскільки за життя між ОСОБА_1,
ОСОБА_2, померлим ОСОБА_3 жодних
суперечностей про частки кожного у
праві власності на квартиру не
існувало, жодних домовленостей про ці
частки також не встановлено, в своїй
позовній заяві позивач не піднімає
питання про збільшення її частки у
праві спільної сумісної власності, а
просить суд визнати, що частки між
співвласниками були рівними, що
ґрунтується на законі та відповідає
фактичним обставинам справи, суд
вважає обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню вимоги
позивача про визначення часток
співвласників квартири у праві
спільної сумісної власності, як таких,
що є рівними.

За приведеними вище висновками
було встановлено, що померлому
ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3 належала 1/3
частина спірної квартири та позивачу
ОСОБА_1, відповідачу ОСОБА_2 належить по
1/3 частині спірної квартири.

В силу ст. 1216 Цивільного кодексу
України, спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

За змістом ст. 1217 Цивільного кодексу
України, спадкування здійснюється за
заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу
України, до складу спадщини входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

Положенням ст. 1222 Цивільного кодексу
України визначено, що спадкоємцями за
заповітом і за законом можуть бути
фізичні особи, які є живими на час
відкриття спадщини, а також особи, які
були зачаті за життя спадкодавця і
народжені живими після відкриття
спадщини. Спадкоємцями за заповітом
можуть бути юридичні особи та інші
учасники цивільних відносин (стаття 2
цього Кодексу).

Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу
України, право на спадкування мають
особи, визначені у заповіті. У разі
відсутності заповіту, визнання його
недійсним, неприйняття спадщини або
відмови від її прийняття спадкоємцями
за заповітом, а також у разі
неохоплення заповітом усієї спадщини
право на спадкування за законом
одержують особи, визначені у статтях
1261-1265 цього Кодексу. Право на
спадкування виникає у день відкриття
спадщини.

Змістом ст. 1261 Цивільного кодексу
України визначено, що у першу чергу
право на спадкування за законом мають
діти спадкодавця, у тому числі зачаті
за життя спадкодавця та народжені
після його смерті, той з подружжя, який
його пережив, та батьки.

У відповідності до ч. 1 ст. 1267 Цивільного
кодексу України, частки у спадщині
кожного із спадкоємців за законом є
рівними.

Квартира АДРЕСА_1 на праві спільної
сумісної власності належить ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та померлому ОСОБА_3 Оскільки
частки кожного у праві спільної
сумісної власності не оспорюються, суд
вважає, що їх частки є рівними і кожному
із них належало по 1/3 частині квартири.

ОСОБА_3 помер і після його смерті
відкрилася спадщина на 1/3 частину
спірної квартири, яка мала бути
розділена між двома спадкоємцями:
позивачем ОСОБА_1 та відповідачем
ОСОБА_2 Кожний із спадкоємців мав
успадкувати по 1/6 частини спірної
квартири.

Приймаючи до уваги те, що ОСОБА_1
належала 1/3 частина спірної квартири на
підставі свідоцтва про право власності
на житло, що видане 31.12.1996 року
Дніпропетровським державним
підприємством по перевезенням
вантажів та пасажирів Придніпровської
залізниці, згідно з розпорядженням №
4020, а 1/6 частину цієї квартири вона
успадкувала після смерті ОСОБА_3 - вона
є власником (1/3 + 1/6) = (2/6+1/6) = 3/6=1/2 частин
спірної квартири.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Виходячи з вищенаведених обставин
справи, а також діючого матеріального
закону, з урахуванням загальних засад
цивільного судочинства відповідно до
п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного Кодексу України,
а саме: справедливості,
добросовісності та розумності, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 про визначення частки
співвласників та визнати за нею право
власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1 ґрунтуються на вимогах закону,
а тому підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, враховуючи вік та
матеріальний стан відповідача, суд на
підставі ст.88 ЦПК України, вважає за
необхідне стягнути з відповідача на
користь держави судовий збір у
мінімально передбаченому законом
розмірі 243,60 грн.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 357, 372, 1217, 1218, 1261, 1268 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 4-8, 10, 11, 18, 57-60, 88,
208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального
кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визначити, що частки співвласників
квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_3, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, у
праві спільної сумісної власності є
рівними і кожному належить по 1/3 (одній
третій) частці квартири.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (і.н.
НОМЕР_1), право власності в порядку
спадкування за законом після ОСОБА_3,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, на 1/6 (одну
шосту) частку квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (і.н.
НОМЕР_1), право власності загалом на 1/2
(одну другу) частку квартири АДРЕСА_1,
загальною площею 49,2 кв. м, житловою
площею 27,9 кв.м.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави
судові витрати зі сплати судового
збору у розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Самарський районний суд м.
Дніпропетровська протягом десяти днів
з дня його проголошення.

Суддя
А.О. Сухоруков