Номер провадження: 22-ц/785/5288/14
Головуючий у першій інстанції Жуган Л.
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Сватаненка В.І.,

Черевка П.М.,

при секретарі Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та
представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 25 березня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_3 до Міністерства праці
та соціального захисту населення
Республіки Казахстан про
відшкодування шкоди, заподіяної
внаслідок загибелі сина, та за позовом
ОСОБА_5 до Міністерства праці та
соціального захисту населення
Республіки Казахстан про стягнення
страхової виплати у зв'язку із втратою
годувальника, стягнення одноразової
грошової допомоги утриманцю та
відшкодування моральної шкоди,-

встановила:

У квітні 2008 року позивачка ОСОБА_3
(неодноразово уточнюючи свої позовні
вимоги) звернулася до суду з позовними
вимогами до ТОВ «Плюс Телеком КЗ» про
зобов'язання вчинити певні дії та
стягнення моральної шкоди.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим,
що ІНФОРМАЦІЯ_5 внаслідок падіння з
висоти при виконанні своїх трудових
обов'язків помер її син ОСОБА_8, який
працював на посаді сайт-менеджера у ТОВ
«Плюс Телеком КЗ», тому позивачка
просила стягнути з ТОВ «Плюс Телеком
КЗ» на її користь одноразову допомогу
сім'ї у зв'язку зі смертю ОСОБА_8
внаслідок нещасного випадку на
виробництві ТОВ «Плюс Телеком КЗ» у
розмірі 1500000 тенге, також стягнути
витрати на поховання ОСОБА_8 у розмірі
29750 грн. та моральну шкоду у розмірі 4000000
грн..

Також з позовною заявою до ТОВ «Плюс
Телеком КЗ» звернулася ОСОБА_5, яка
просила стягнути страхову виплату у
зв'язку із втратою годувальника,
стягнути одноразову грошову допомогу
утриманцю та стягнути моральну шкоду.

Свої вимоги ОСОБА_5 обґрунтовує тим, що
вона була непрацездатним утриманцем її
онука ОСОБА_8, який ІНФОРМАЦІЯ_5 загинув
внаслідок нещасного випадку на
виробництві ТОВ «Плюс Телеком КЗ», тому
має право на відшкодування шкоди,
завданої внаслідок смерті ОСОБА_8.

Посилаючи на зазначені обставини,
просила стягнути з ТОВ «Плюс Телеком
КЗ» на свою користь одноразово
заборгованість з щомісячних страхових
виплат у зв'язку з втратою
годувальника, починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_5
по день постановлення рішення у
розмірі 663,21 грн., що еквівалентно 12500
казахських тенге, щомісячно, стягнути з
Міністерства праці та соціального
захисту населення Республіки
Казахстан щомісячно на свою користь
страхову виплату пенсії у зв'язку з
втратою годувальника з ІНФОРМАЦІЯ_5 у
розмірі 663,21 грн., що еквівалентно 12500
казахських тенге та одноразову
допомогу особі, яка знаходилася на
утриманні ОСОБА_8 у розмірі 15917,10 грн., що
еквівалентно 300000 казахських тенге, а
також моральну шкоду у розмірі 50000 грн.,
що еквівалентно 942382 казахських тенге.

У зв'язку із тим, що ТОВ «Плюс Телеком
КЗ» було ліквідовано, ухвалою
Малиновського районного суду м. Одеси
від 06.10.2010 року до участі у справі у
якості правонаступника ТОВ «Плюс
Телеком КЗ» було залучено Міністерства
праці та соціального захисту населення
Республіки Казахстан.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 25 березня 2014 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та
представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 подали до
суду апеляційну скаргу, в якій просять
рішення суду скасувати, ухвалити по
справі нове рішення, яким позовні
вимоги ОСОБА_3 та позовні вимоги ОСОБА_5
задовольнити у повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
права.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, який
доповів зміст рішення, яке оскаржено,
доводи апеляційної скарги, межі, в яких
повинні здійснюватись перевірка
рішення, встановлюватися обставини і
досліджуватися докази, вислухавши
думку учасників процесу, колегія
суддів вважає необхідним апеляційну
скаргу відхилити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу та залишає рішення суду без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального та
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті та справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції
виходив з того, що загиблий ОСОБА_8 був
застрахованою особою, а його
страховиком на підставі договору
страхування було АТ «Нафтова страхова
компанія», та смерть ОСОБА_8 внаслідок
нещасного випадку на виробництві - є
страховим випадком. Тому страхове
відшкодування у зв'язку зі смертю
ОСОБА_8 внаслідок нещасного випадку на
виробництві та відшкодування витрат на
поховання має здійснювати саме АТ
«Нафтова страхова компанія», до якої
ОСОБА_3 не зверталася. А що стосується
відшкодування моральної шкоди, то
діючим законодавством не передбачено
правонаступництво держави у разі
ліквідації юридичної особи.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_5, суд першої інстанції
виходив з того, що відповідно до
положень ст. 33 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» позивач ОСОБА_5 не є
особою, яка перебувала на утриманні
померлого ОСОБА_8 або мала на день його
смерті право на одержання від нього
утримання.

Вирішуючи спір по суті, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно
та всебічно дослідив обставини по
справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, що їх
регулює.

Так, апеляційним судом встановлено,
підтверджено матеріалами справи та не
спростовується сторонами, що позивачка
ОСОБА_3 є матір'ю ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про
народження, виданим 14.02.1984 року
Відділом ЗАГС Олександрійського
міськвиконкому, актовий запис №191.

01.11.2006 року в м. Алмати між ТОВ «Плюс
Телеком КЗ» та ОСОБА_8 було укладено
індивідуальний трудовий договір № 23,
відповідно до якого останньому було
надано роботу у ТОВ «Плюс Телеком КЗ» в
якості консультанта по сайтам на
невизначений строк з 01.11.2006 року.

ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Астана ОСОБА_8 помер
внаслідок відкритої черепно-мозкової
травми через падіння з висоти, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
за НОМЕР_1, актовий запис № 387 (а.с. 183, т.2).

З постанови про відмову в порушенні
кримінальної справи ст. слідчого по ОВД
СУ ДВД м. Астана від 05.05.2008 року
вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_5 був
виявлений труп ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1,
робітника ТОВ «Плюс Телеком КЗ», який
отримав тілесні ушкодження, які
спричинили смерть в результаті падіння
з висоти будівлі ЖК «Хайвіл». При
проведенні огляду місця події
об'єктивно встановлено, що на ОСОБА_8
відсутні спеціальні засоби захисту, а
також відсутні будь-які засоби
індивідуального захисту на місці,
звідки відбулося його падіння.

Згідно судово-медичної експертизи
трупа № 568 смерть ОСОБА_8 настала від
крововиливу під м'які мозкові оболонки,
в речовину та в шлуночки головного
мозку, в результаті черепно-мозкової
травми, яка супроводжувалась лінійним
переломом основи черепу, що можливо при
падінні зі значної висоти на тверду
поверхню, при обставинах, зазначених в
постанові, і стосовно живих осіб такі
пошкодження кваліфікуються як тяжка
шкода здоров'ю, за критерієм небезпеки
для життя.

Постановою старшого слідчого по ОВД СУ
ДВД м. Астана від 05.05.2008 року в порушенні
кримінальної справи по факту нещасного
випадку зі ОСОБА_8, було відмовлено у
зв'язку із відсутністю складу злочину
(а.с. 111-112, т. 2).

08.07.2008 року ТОВ «Плюс Телеком КЗ» було
складено акт № 1 про нещасний випадок
на виробництві, стосовно падіння з
висоти консультанта по сайтам ОСОБА_8
ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 184-185, т.2). Зазначеним
актом встановлена вина організації ТОВ
«Плюс Телеком КЗ» - 100%, а вина робітника
- 0%.

Таким чином, нещасний випадок на
виробництві, внаслідок якого загинув
ОСОБА_8, стався з вини його роботодавця -
ТОВ «Плюс Телеком КЗ».

З матеріалів справи вбачається,
що ТОВ «Плюс Телеком КЗ» є іноземною
юридичною особою, яка була
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 1 Угоди про взаємне
визнання прав на відшкодування шкоди,
заподіяної працівникам каліцтвом,
професійним захворюванню або іншим
ушкодженням здоров'я, пов'язаними з
виконанням ними трудових обов'язків
від 09.09.1994 року (далі - Угода), учасниками
якої є Україна та Республіка Казахстан,
ця угода розповсюджується на
підприємства, установи та організації
Сторін незалежно від форм власності.
Виплати по відшкодуванню шкоди,
заподіяної робітникам каліцтвом,
професійним захворюванням або іншим
ушкодження здоров'я, пов'язані з
виконанням ними своїх трудових
обов'язків, здійснюються робітникам,
які раніше працювали на підприємствах,
а у випадку їх смерті - особам, які мають
право на відшкодування шкоди, які є
громадянами і мають місце проживання
на території будь-якої із Сторін.

У пункті 2 зазначеної Угоди
встановлено, що відшкодування шкоди,
заподіяної робітнику внаслідок
трудового каліцтва, іншого ушкодження
здоров'я (в тому числі при настанні
втрати працездатності внаслідок
нещасного випадку на виробництві,
пов'язаного із виконанням робітником
трудових обов'язків, після переїзду
потерпілого на територію іншої
Сторони), смерті здійснюється
роботодавцем Сторони, законодавство
якої розповсюджувалось на робітника в
момент отримання каліцтва, іншого
ушкодження здоров'я, смерті.
Роботодавець відповідальний за
заподіяння шкоди, здійснює її
відшкодування відповідно до свого
національного законодавства.

Відповідно до наказу Департаменту
юстиції м. Алмати за № 7957 від 14.04.2009 року
ТОВ «Плюс Телеком КЗ» було ліквідовано
(а.с.200-203, т.2).

Згідно листа Департаменту юстиції м.
Астани Міністерства юстиції
Республіки Казахстан № 03-14/7962 від 28.04.2009
року правонаступники ТОВ «Плюс Телеком
КЗ» - відсутні.

Відповідно до п. 7 Угоди про визнання
прав на відшкодування шкоди у випадку
ліквідації підприємства,
відповідального за шкоду, заподіяну
робітникам, і відсутності його
правонаступника Сторона, на території
якої ліквідовано підприємство,
гарантує відшкодування шкоди цим
робітникам відповідно до
національного законодавства.

Оскільки нещасний випадок на
виробництві ТОВ «Плюс Телеком КЗ», мав
місце на території Республіки
Казахстан, ТОВ «Плюс Телеком КЗ»
ліквідовано, його правонаступники
відсутні, ухвалою Малиновського
районного суду м. Одеси від 06.10.2010 року
було залучено до участі в справі в
якості відповідача - Міністерство
праці та соціального захисту населення
Республіки Казахстан, яке є
розпорядником бюджетних коштів за
шкоду, завдану життю та здоров'ю в
Республіці Казахстан.

Статтею 1200 ЦК України встановлено, що у
разі смерті потерпілого право на
відшкодування шкоди мають
непрацездатні особи, які були на його
утриманні або мали на день його смерті
право на одержання від нього утримання,
а також дитина потерпілого, народжена
після його смерті. Шкода
відшкодовується: 1) дитині - до
досягнення нею вісімнадцяти років
(учню, студенту - до закінчення
навчання, але не більш як до досягнення
ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові,
дружині, батькам (усиновлювачам), які
досягли пенсійного віку, встановленого
законом, - довічно; 3) інвалідам - на
строк їх інвалідності; 4) одному з
батьків (усиновлювачів) або другому з
подружжя чи іншому членові сім'ї
незалежно від віку і працездатності,
якщо вони не працюють і здійснюють
догляд за: дітьми, братами, сестрами,
внуками померлого, - до досягнення ними
чотирнадцяти років; 5) іншим
непрацездатним особам, які були на
утриманні потерпілого, - протягом п'яти
років після його смерті. Особам,
визначеним у пунктах 1-5 частини першої
цієї статті, шкода відшкодовується у
розмірі середньомісячного заробітку
(доходу) потерпілого з вирахуванням
частки, яка припадала на нього самого
та працездатних осіб, які перебували на
його утриманні, але не мають права на
відшкодування шкоди. До складу доходів
потерпілого також включаються пенсія,
суми, що належали йому за договором
довічного утримання (догляду), та інші
аналогічні виплати, які він одержував.

Особа, яка завдала шкоди смертю
потерпілого, зобов'язана відшкодувати
особі, яка зробила необхідні витрати на
поховання та на спорудження
надгробного пам'ятника, ці витрати.
Допомога на поховання, одержана
фізичною особою, яка зробила ці
витрати, до суми відшкодування шкоди не
зараховується (ст. 1201 ЦК України).

Закон України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
відповідно до Конституції України та
Основ законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування визначає
правову основу, економічний механізм
та організаційну структуру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
призвели до втрати працездатності або
загибелі застрахованих на виробництві
(далі - страхування від нещасного
випадку). Страхування від нещасного
випадку є самостійним видом
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, за допомогою
якого здійснюється соціальний захист,
охорона життя та здоров'я громадян у
процесі їх трудової діяльності.

У ст. 2 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» зазначено, що дія
цього Закону поширюється на осіб, які
працюють на умовах трудового договору
(контракту) на підприємствах, в
установах, організаціях, незалежно від
їх форм власності та господарювання
(далі - підприємства), у фізичних осіб,
на осіб, які забезпечують себе роботою
самостійно, та громадян - суб'єктів
підприємницької діяльності.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» суб'єктами
страхування від нещасного випадку є
застраховані громадяни, а в окремих
випадках - члени їх сімей та інші особи,
страхувальники та страховик.
Застрахованою є фізична особа, на
користь якої здійснюється страхування.
Страхувальниками є роботодавці, а в
окремих випадках - застраховані особи.
Страховик - Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України. Об'єктом
страхування від нещасного випадку є
життя застрахованого, його здоров'я та
працездатність.

Статтею 21 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» передбачено, що у разі
настання страхового випадку Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку: своєчасно та в
повному обсязі відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, виплачуючи йому або
особам, які перебували на його
утриманні: а) допомогу у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю до
відновлення працездатності або
встановлення інвалідності; б)
одноразову допомогу в разі стійкої
втрати професійної працездатності або
смерті потерпілого; в) щомісяця грошову
суму в разі часткової чи повної втрати
працездатності, що компенсує
відповідну частину втраченого
заробітку потерпілого; г) пенсію по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання; д) пенсію у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; є) допомогу дитині
відповідно до статті 9 цього Закону;
організувати поховання померлого,
відшкодувати вартість пов'язаних з цим
ритуальних послуг відповідно до
місцевих умов.

Матеріалами справи встановлено,
що загиблий ОСОБА_8 перебував у
трудових відносинах з ТОВ «Плюс
Телеком КЗ» на підставі
індивідуального трудового договору №
23 від 01.11.2006 року (а.с. 75-76, т.1).

Відповідно до пп. 10 п. 3 зазначеного
індивідуального трудового договору
ТОВ «Плюс Телеком КЗ» зобов'язалось
відшкодовувати робітнику шкоду у
зв'язку із виконання трудових
обов'язків в порядку та на умовах,
передбаченими нормативними правовими
актами Республіки Казахстан, та нести
матеріальну відповідальність, а згідно
пп. 11 п. 3 роботодавець гарантував
страхування та лікування працівника у
випадку виробничої або побутової
травми.

З матеріалів справи вбачається, що
27.02.2008 року між АТ «Нафтова страхова
компанія» та ТОВ «Плюс Телеком КЗ»
укладено Договір серія/№4
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
роботодавця. Предметом цього договору
є обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
роботодавця за заподіяння шкоди життю
і здоров'ю працівника при виконанні ним
трудових (службових) обов'язків (а.с.69,
т.1).

Суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що оскільки
смерть ОСОБА_8 настала ІНФОРМАЦІЯ_5, на
нього розповсюджуються положення
зазначеного договору страхування,
тобто він був застрахований від
нещасного випадку при виконанні
трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до п.п. 4 п. 1.11 Договору
страхування нещасним випадком при
виконанні трудових (службових)
обов'язків - це вплив на робітника
шкідливого і/або небезпечного
виробничого фактору при виконанні ним
трудових (службових) обов'язків або
завдань роботодавця, в результаті
якого виникла травма або отруєння
робітника, які призвели його до
встановлення йому ступеня втрати
професійної працездатності,
професійному захворюванню або смерті.

Згідно до п. 6.1 Договору страхування
шкода, заподіяна життю і здоров'ю
робітника, включає в себе матеріальний
вираз шкоди, пов'язаної з його смертю
або з встановленням йому ступеня
втрати професійної працездатності
(а.с.72, т.1).

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
загиблий ОСОБА_8 був застрахованою
особою, а тому страхове відшкодування у
зв'язку зі смертю ОСОБА_9 внаслідок
нещасного випадку на виробництві та
відшкодування витрат на його поховання
має здійснюватись АТ «Нафтова страхова
компанія», до якої позивачка ОСОБА_3 не
зверталася. З цих підстав суд першої
інстанції обґрунтовано відмовив у
задоволенні позову в цій частині.

Що стосується відмови у відшкодуванні
моральної шкоди ОСОБА_3, то колегія
суддів також погоджується з висновком
суду в цій частині, з наступних підстав.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право
на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає у фізичному
болю та стражданнях, які фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я. Моральна шкода
відшкодовується незалежно від
майнової шкоди, яка підлягає
відшкодуванню, та не пов'язана з
розміром цього відшкодування.

Статтею 1167 ЦК України, передбачено, що
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

За ст. 1168 ЦК України моральна шкода,
завдана смертю фізичної особи,
відшкодовується її чоловікові
(дружині), батькам (усиновлювачам),
дітям (усиновленим), а також особам, які
проживали з нею однією сім'єю.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995
року «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» зазначено, що під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховується стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступень зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації.

Безумовно ОСОБА_3 зазнала моральної
шкоди внаслідок смерті її єдиного сина
ОСОБА_8 внаслідок чого вона отримала
глибокі моральні переживання і
страждання, проходила лікування в
Олександрійській психіатричній
лікарні, її стан здоров'я значно
погіршився.

Але, як правильно зазначив суд першої
інстанції, ОСОБА_3 зазнала моральної
шкоди внаслідок смерті її сина
внаслідок нещасного випадку на
виробництві з вини ТОВ «Плюс Телеком
КЗ», тому обов'язок відшкодувати
заподіяну їй моральну шкоду нерозривно
пов'язаний з ТОВ «Плюс Телеком КЗ».

Діючим законодавством України не
передбачено правонаступництво держави
в разі ліквідації юридичної особи -
заподіювача шкоди, в зобов'язаннях, які
пов'язані із відшкодуванням моральної
шкоди.

Положення Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» також не передбачають
покладення обов'язку в частині виплати
моральної шкоди на Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_5,
колегія суддів зазначає наступне.

Матеріалами справи встановлено, що
ОСОБА_5 є бабусею загиблого ОСОБА_8.
Позивачка зазначала, що вона була
непрацездатним утриманцем померлого
онука ОСОБА_8, тому має право на
щомісячні страхові виплати у зв'язку із
втратою годувальника, щомісячні
страхові виплати пенсії у зв'язку із
втратою годувальника та одноразову
допомоги особі утриманцю у зв'язку зі
смертю годувальника.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» страховими виплатами
є грошові суми, які згідно із статтею 21
цього Закону Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
виплачує застрахованому чи особам, які
мають на це право, у разі настання
страхового випадку. Зазначені грошові
суми складаються із: страхової виплати
втраченого заробітку (або відповідної
його частини) залежно від ступеня
втрати потерпілим професійної
працездатності (далі - щомісячна
страхова виплата); страхової виплати в
установлених випадках одноразової
допомоги потерпілому (членам його сім'ї
та особам, які перебували на утриманні
померлого); страхової виплати пенсії по
інвалідності потерпілому; страхової
виплати пенсії у зв'язку з втратою
годувальника; страхової виплати
дитині, яка народилася інвалідом
внаслідок травмування на виробництві
або професійного захворювання її
матері під час вагітності; страхових
витрат на медичну та соціальну
допомогу.

Статтею 33 цього Закону передбачено, що
у разі смерті потерпілого право на
одержання щомісячних страхових виплат
(пенсій згідно з підпунктом "д" пункту 1
частини першої статті 21 цього Закону)
мають непрацездатні особи, які
перебували на утриманні померлого або
мали на день його смерті право на
одержання від нього утримання, а також
дитина померлого, яка народилася
протягом не більш як десятимісячного
строку після його смерті.

Такими непрацездатними особами є: діти,
які не досягли 16 років; діти з 16 до 18
років, які не працюють, або старші за
цей вік, але через вади фізичного або
розумового розвитку самі не спроможні
заробляти; діти, які є учнями,
студентами (курсантами, слухачами,
стажистами) денної форми навчання - до
закінчення навчання, але не більш як до
досягнення ними 23 років; жінки, які
досягли 55 років, і чоловіки, які досягли
60 років, якщо вони не працюють; інваліди
- члени сім'ї потерпілого на час
інвалідності; неповнолітні діти, на
утримання яких померлий виплачував або
був зобов'язаний виплачувати аліменти;
непрацездатні особи, які не перебували
на утриманні померлого, але мають на це
право.

Також право на одержання страхових
виплат у разі смерті потерпілого мають
дружина (чоловік) або один з батьків
померлого чи інший член сім'ї, якщо він
не працює та доглядає дітей, братів,
сестер або онуків потерпілого, які не
досягли 8-річного віку. Пенсія у разі
смерті годувальника призначається і
виплачується згідно із законодавством.

Таким чином, право на одержання
щомісячних страхових виплат (пенсії) у
разі смерті потерпілого мають виключно
непрацездатні особи, які перебували на
утриманні померлого або мали на день
його смерті право на одержання від
нього утримання.

З довідки Протопопівської сільської
ради Олександрійського району
Кіровоградської області від 05.09.2009 року
за № 2588 вбачається, що ОСОБА_5 є
пенсіонером за віком, непрацездатною
особою та часто хворіє. Протягом 2006-2008
років знаходилась на утриманні свого
онука ОСОБА_8, який постійно і
систематично надавав їй грошову і
матеріальну допомогу (а.с.186, т.2).

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
зазначені у довідці відомості не
можуть бути доказом проживання ОСОБА_8
та ОСОБА_5 однією сім'єю та перебування
останньої на утримані онука.

Відповідно до СК України утриманням є
вид правовідносин, у межах яких одна
фізична особа зобов'язана надавати
іншій фізичній особі матеріальну
підтримку в грошовій (як правило) або в
натуральній формі у випадках та за
дотримання умов, визначених законом
або договором про надання утримання, а
інша фізична особа має право вимагати
від першої фізичної особи виконання
обов'язку щодо надання утримання.

Сім'ю складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки (ч. 2 ст.
3 СК України).

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_5 постійно проживає та
зареєстрована АДРЕСА_2. На той час її
загиблий онук ОСОБА_8 проживав окремо
від неї, а з 01.11.2006 року по день своєї
смерті постійно проживав в Республіці
Казахстан, тобто вони не були пов'язані
спільним побутом, та не мали взаємних
прав та обов'язків.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що ОСОБА_8 не був
годувальником ОСОБА_5 відповідно до
вимог закону, та остання не є особою,
яка перебувала на утриманні померлого
ОСОБА_8 або мала на день його смерті
право на одержання від нього утримання.

Судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони відповідають зібраним у
справі доказам, яким судом дана належна
оцінка, правильно визначена юридична
природа правовідносин і закон, який їх
регулює.

Викладені в апеляційній скарзі доводи
не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи по суті.

При таких обставинах, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
правильно встановлені фактичні
обставини по справі, рішення суду
відповідає вимогам ст. ст. 213, 215 ЦПК
України, а тому не вбачає підстав для
його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 315,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та представника ОСОБА_5 -
ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Малиновського районного
суду м. Одеси від 25 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала колегії суддів набирає
законної сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня
проголошення до суду касаційної
інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області

І.А. Артеменко

В.І. Сватаненко

П.М. Черевко