Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/2866/14р.
Головуючий у 1-й інстанції Гашук
Суддя-доповідач Спас О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Запорізької с області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Полякова
О.З.,

Бабак А.М.,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України м. Запоріжжя

на рішення Орджонікідзевського
районного суду м.Запоріжжя від 15 травня
2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України м. Запоріжжя про
відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України м. Запоріжжя про
стягнення моральної шкоди, завданої
внаслідок професійного захворювання.

В обґрунтування позову зазначав, що він
перебував у трудових відносинах з ВАТ
«Запорізький сталепрокатний завод» з
1973 року до 23.12.2002 року, остання професія
на вказаному підприємстві -
волочильник 4-го розряду. Звільнений
був на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, у
зв'язку з інвалідністю. Починаючи з 2002
року він хворіє, неодноразово
звертався за медичною допомогою. У
листопаді 2002 його стан здоров'я
погіршився, у нього почали терпнути
шия, руки, відчувалася їх
мерзлякуватість, у нього побіліли
пальці, з'явились і стали постійними
болі в шиї, тому він перебував на
лікуванні, однак стан його здоров'я не
покращився. 18.12.2002 року актом
розслідування хронічного професійного
захворювання форми П-4 позивачу був
поставлений діагноз: радікулопатія
шийна на фоні грижі диску С5 - С6.
Професійне захворювання виникло
внаслідок: «работа волочильщика
связана с тяжелым физическим трудом,
пребывал в наклонном положении
туловища как до 30 градусов так и более 30
градусов». 3 2002 року по теперішній час
згідно витягів із історій хвороб він
знаходився на лікуванні в Запорізькій
обласній клінічній лікарні у
відділенні профпатології. Вже на
протязі 11 років він лікується від
хвороби, яку отримав на виробництві.
Всі витрати на ліки він оплачує
самостійно. Йому кожного року
необхідно лікуватися та проходити
медичне обстеження (не менше двох разів
на рік), купувати ліки, знаходитись на
лікарняному з постійним доглядом за
його близькими. З ВАТ «Запорізький
сталепрокатний завод» він перебував у
трудових відносинах 29 років, де
працював в умовах впливу шкідливих
факторів. Лікарями було рекомендовано:
направити його на медогляд та
протипоказано працю зі шкідливими
виробничими факторами, у важких
фізичних навантаженнях. За
результатами висновку останнього
обстеження Медико-соціальної
експертної комісії № 032926 від 05.12.2002
року у результаті професійного
захворювання, пов'язаного з
виробництвом йому було встановлено
другу групу інвалідності з 80 % стійкої
втрати професійної працездатності.
Внаслідок цього захворювання він
змушений тривалий час знаходитись на
лікарняному, проходити чисельні
медичні огляди та обстеження,
відновлювальні процедури. У зв'язку з
професійним захворюванням було
порушено його нормальні життєві
зв'язки, він позбавлений реалізувати
свої звички та бажання, в нього
постійно виникають складнощі у зв'язку
із загальною слабкістю, втомою, сильним
болем в області голови, спини,
головокружінням. Всі ці фактори
позначились на його здоровому сні, за
останні роки він погано спить у зв'язку
з частим загостренням болю в голові,
болях в області серця та кашлі. Він не
може вести повноцінний образ життя,
постійно відчуває страждання,
психологічний дискомфорт, у нього
порушена душевна рівновага, виражена у
почуттях розпачу, тривоги,
дратівливості, у почуттях страху,
поганому сні на фоні сильних больових
відчуттів. Все це постійно і негативно
позначалося і позначається на його
душевному стані. Через стан здоров'я
він позбавлений можливості працювати,
що поставило його у незручне становище,
оскільки він не може матеріально
забезпечувати свою родину на тому ж
рівні, коли він працював. Посилаючись
на викладені обставини, просив суд
стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України м. Запоріжжя на
його користь 40 000 грн. на відшкодування
моральної шкоди.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м.Запоріжжя від 15 травня
2014 року позов задоволено частково.
Стягнуто з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України м. Запоріжжя на
користь ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 20
000 грн. в іншій частині позову
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України м. Запоріжжя
подало апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на незаконність, порушення
норм матеріального та процесуального
права, невідповідність висновків суду
обставинам справи просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
представника апелянта Маркової Н.В.,
представника позивача ОСОБА_5,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін. Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції були
встановлені ті обставини, що позивач
працював на ВАТ «Запорізький
сталепрокатний завод» з 1993 по 23.12.2002р.
та внаслідок професійного
захворювання зазнав 80% втрати
професійної працездатності та
висновком МСЕК від 24.12.2002р. встановлену
другу групу інвалідності. Звільнений з
роботи був на підставі п.2 ст. 40 КЗпП
України у зв'язку з втратою
працездатності.

З матеріалів справи вбачається, що суд
з дотриманням вимог ст. ст. 212 - 215 ЦПК
України належно оцінив надані
сторонами докази, виконав всі вимоги
цивільного судочинства і вирішив
справу згідно з законом, вирішивши
питання наявності обставин, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, суті правовідносин, що
випливають із встановлених обставин,
правильно застосував правові норми до
цих правовідносин і дійшов вірного
висновку про часткове задоволення
позову.

Вирішуючи спір, суд правильно виходив з
того, що внаслідок втрати професійної
працездатності позивачу заподіяні
моральні страждання та завдана
моральна шкода, обов'язок з
відшкодування якої у відповідності до
положень Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" має бути покладено на
відповідача.

Такі висновки ґрунтуються на
матеріалах справи й відповідають
вимогам закону.

Положення ст. ст. 21, 28, 34 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", в редакції чинній на
час виникнення спірних правовідносин,
передбачали обов'язок Фонду провести
потерпілому страхову виплату за
моральну шкоду за наявності факту
заподіяння йому такої шкоди.

За змістом ст. ст. 21, 28, 30, 34, 35 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності"
право на отримання потерпілим
страхових виплат у разі настання
стійкої втрати працездатності, у тому
числі виплати за моральну шкоду,
виникає в особи з дня встановлення їй
такої стійкої втрати працездатності
вперше висновком МСЕК.

Відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України
"Про Державний бюджет України на 2006 рік"
дію абзацу четвертого статті 1,
підпункту "е" пункту 1 частини першої
статті 21, частини третьої статті 28 та
частини третьої статті 34 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" в
частині відшкодування моральної шкоди
застрахованим і членам їх сімей
зупинено на 2006 рік, а на підставі Закону
України від 23 лютого 2007 року № 717-V ці
норми виключено.

Оскільки матеріалами справи
стверджується та сторонами не
заперечується, що страховий випадок
щодо позивача за яким встановлено
втрату 80% професійної працездатності,
настав під час дії вказаного Закону, то
суд обґрунтовано, керуючись ст. 28
Закону дійшов висновку про стягнення 20
000 грн. компенсації моральної шкоди на
користь позивача з Фонду соціального
страхування від нещасних випадків.

Доводи апеляційної скарги про
відсутність факту спричинення
позивачу моральної шкоди відповідають
запереченням відповідача проти позову
у суді першої інстанції, які не знайшли
свого підтвердження у тому числі і під
час апеляційного розгляду справи.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Моральна шкода полягає у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

У пп. 3, 9 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31 березня 1995 року № 4
"Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" (зі змінами та доповненнями)
роз'яснено, що під моральною шкодою
слід розуміти втрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
чи юридичній особі незаконними діями
або бездіяльністю інших осіб.

Суд першої інстанції на підставі
наданих позивачем та належним чином
досліджених та оцінених письмових
доказів - документів медичного
характеру про постійне лікування
позивача, втрату працездатності,
постійний больовий синдром та ін.
правильно встановив наявність факту
спричинення позивачу моральної шкоди
внаслідок професійного захворювання.

Доводи апеляційної скарги про
наявність у справі висновку МСЕК про
відсутність факту спричинення
позивачу моральної шкоди є вигаданими
і не відповідають матеріалам справи та
наявним у ній висновкам МСЕК, які не
вирішували такого питання.

Доводи апеляційної скарги позивача
щодо незгоди з визначеною судом першої
інстанції розміром відшкодування, з
зазначенням, що суд не повністю
врахував негативні зміни в його житті,
які потягло спричинення шкоди здоров'ю,
а також обсяг та глибину моральних та
фізичних страждань, що відповідач не
має сплачувати відшкодування
моральної шкоди не мають
підтвердження.

Вказані доводи не спростовують
висновків рішення суду, оскільки зі
справи видно, що суд, визначаючи розмір
відшкодування врахував вимоги норм
матеріального права, зокрема, ст. 23 ЦК
України, рішення Конституційного суду
України №1-рп/2004 від 27.01.2004р., постанову
Пленуму Верховного Суду України №4 від
31.03.1995р. "Про судову практику по справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди", ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності", ч. 3 якої на час
виникнення спірних правовідносин
передбачала право застрахованої особи
на відшкодування Фондом моральної
шкоди.

Розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначив
залежно від характеру та обсягу
страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, врахував стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
неможливість відновлення
попереднього стану здоров'я. При цьому
суд виходив із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Доводи апеляційної скарги про пропуск
позивачем строку позовної давності не
знайшли свого підтвердження.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" до вимог про відшкодування
моральної шкоди у випадках,
передбачених трудовим законодавством,
застосовується тримісячний строк (ст.
233 КЗпП). До інших вимог про
відшкодування моральної шкоди, як
вимог, що випливають з порушення
особистих немайнових прав, строки
позовної давності відповідно до ст. 83
ЦК УРСР 1963 року не застосовуються.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України (2004
року) позовна давність також не
поширюється на вимогу про
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю.

Відповідно до вказаного, строки
позовної давності не можуть
застосовуватись до вимог про
відшкодування моральної шкоди
спричиненої пошкодженням здоров'я, як
вимог щодо порушення особистих
немайнових прав, а тому трирічний
строк позовної давності не може бути
застосований до вимог про
відшкодування моральної шкоди,
оскільки останні випливають з
порушення особистих прав.

Доводи апеляційної скарги відповідача
щодо неправомірності стягнення з Фонду
суми відшкодування моральної шкоди,
так як від такого обов'язку вони
звільненні із зміною законодавства у
2007р. не можуть спростувати висновки
рішення суду з мотивів, наведених вище
у цій ухвалі.

Доводи апеляційної скарги про
відсутність компетенції суду
загальної юрисдикції для розгляду
даної справи та необхідність закриття
провадження не знайшли свого
підтвердження.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод кожен при вирішенні спору щодо
його цивільних прав та обов'язків має
право на справедливий і публічний
розгляд його справи упродовж розумного
строку незалежним і безстороннім
судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на
розгляд його справи в суді, до
підсудності якого вона віднесена
процесуальним законом (стаття 8 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів").

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин та інших
правовідносин, крім випадків, коли
розгляд таких справ проводиться за
правилами іншого судочинства.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа
адміністративної юрисдикції - це
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, в якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, у тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Частиною 1 ст. 17 КАС України визначено,
що юрисдикція адміністративних судів
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку зі здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій та, зокрема, на
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності (п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України).

З огляду на вищевикладене справою
адміністративної юрисдикції є
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, який виник між
конкретними суб'єктами стосовно їхніх
прав та обов'язків у правовідносинах,
які передбачають владний вплив
уповноваженого законом одного
(суб'єкта владних повноважень) на
поведінку іншого (підпорядкованого)
суб'єкта, який відповідно до
законодавства зобов'язаний виконувати
його вимоги та приписи, а також спір у
відносинах публічної служби.

Критеріями розмежування справи
цивільного судочинства від справи
адміністративного судочинства є
одночасно: суб'єктний склад учасників
процесу та характер спірних
правовідносин.

У пункті 21 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01 березня 2013 року № 3 "Про
деякі питання юрисдикції загальних
судів та визначення підсудності
цивільних справ" роз'яснено, що,
враховуючи положення ст. 1 ЦПК України
та ст. 2 КАС України, не є
публічно-правовим і розглядається у
порядку цивільного судочинства спір
між органом державної влади та/або
органом місцевого самоврядування
(суб'єктом владних повноважень) як
суб'єктом публічного права та суб'єктом
приватного права - фізичною особою, в
якому управлінські дії суб'єкта
владних повноважень спрямовані на
виникнення, зміну або припинення
цивільних прав фізичної особи. У такому
випадку це спір про право цивільне,
незважаючи на те, що у спорі бере участь
суб'єкт публічного права, а спірні
правовідносини врегульовано нормами
цивільного та адміністративного права.

Звертаючись з указаним позовом за
захистом порушеного права, що виникло у
позивача внаслідок професійного
захворювання, останній підставою вимог
зазначив порушення особистого
немайнового права на відшкодування
моральної шкоди, яке виникло на
підставі норм ЦК України, Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності".

Аналізуючи наведені норми права та
викладені обставини справи, колегія
суддів апеляційного суду дійшла
висновку, що спір, який виник між
сторонами, не є публічно-правовим, а має
цивільно-правовий характер, оскільки
правовідносини, які виникли між
сторонами із трудових відносин,
регулюються нормами ст. 1168, 1197 ЦК
України, ст. 9 Закону України "Про
охорону праці" та ст. ст. 21, 28, 30, 34, 55
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

Доводи апеляційної скарги, що суд
першої інстанції не визнав явку
позивача обов'язковою не спростовують
висновки рішення, оскільки згідно п.4 ч.
1 ст. 169 ЦПК України питання
необхідності дачі стороною особистих
пояснень за умови участі у справі
представника належить до компетенції
суду, який не визнав це потрібним.

Інших доводів апеляційна скарга не
містить.

Таким чином, при розгляді справи
апеляційним судом встановлено, що
рішення суду першої інстанції
постановлено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не
спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для
зміни або скасування рішення суду
першої інстанції та для постановлення
нового рішення по справі

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України м. Запоріжжя
відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м.Запоріжжя від 15 травня 2014 року у
цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: