Провадження №2/761/4409/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24 червня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва

В складі: головуючого судді
Волокітіної Н.Б.

При секретарі Михнюк В.М.

Розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Києві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за договором
позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
позовом про стягнення з відповідача
ОСОБА_2 грошових коштів.

В судовому засіданні позивач та
представник позивача позовні вимоги
підтримали та пояснили, що 15.09.2012 року
між позивачем та відповідачем ОСОБА_2
було укладено Договір позики,
відповідно до якого позивач надав
відповідачу грошові кошти в сумі 250 000
грн., зі строком повернення до 31.12.2013
року. Факт отримання відповідачем
даної суми позики також
підтверджується його особистою
письмовою розпискою. Однак, після
закінчення зазначеного строку,
відповідач не повернув належні
позивачу грошові кошти і до цього часу
дана сума грошових коштів позивачу
повернута не була. В зв'язку із
зазначеними обставинами, позивач
просить стягнути з відповідача суму
боргу в розмірі 250 000 грн., а також
сплачену суму судового збору.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позовні вимоги визнав в повному обсязі,
та пояснив, що він дійсно взяв у
позивача грошові кошти у розмірі 250 000
грн. на розвиток бізнесу, але не зміг
повернути їх у зазначений договором
позики термін у зв'язку із скрутним
матеріальним становищем.

Суд, вислухавши пояснення позивача,
представника позивача та відповідача,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позов підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до п. 4 ст. 174 ЦК України у
разі визнання відповідачем позову суд
за наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову. Якщо визнання відповідачем
позову суперечить закону або порушує
права, свободи та інтереси інших осіб,
суд постановляє ухвалу про відмову у
прийнятті визнання відповідачем
позову і продовжує судовий розгляд.

Як вбачається з позовної заяви, вимоги
позивача є законними, обґрунтованими
та не порушують права, свободи та
інтереси інших осіб, у зв'язку з цим, у
суду відсутні підстави для відмови у
прийнятті визнання відповідачем
позову

Судом встановлено, що 15 вересня 2012
року між позивачем та відповідачем
ОСОБА_2 було укладено Договір позики,
відповідно до якого ОСОБА_1 передав, а
ОСОБА_2 прийняв у борг 250 000 грн.

Відповідно до п. 1 Договору позики,
зазначена сума грошей фактично
передана позикодавцем та отримана
позичальником до підписання даного
договору. Також, факт одержання грошей
підтверджується розпискою,
власноручно написаною позичальником в
момент отримання ним суми позики ( а.с.
4-5).

Відповідно до розписки, власноручно
написаної відповідачем, ОСОБА_2 отримав
у позивача грошові кошти, відповідно до
договору позики та зобов'язався їх
повернути у зазначений у договорі
позики строк. (а.с. 6).

Згідно п. 2 Договору позики, відповідач
зобов'язався повернути позику в
повному обсязі готівкою у сток до 31.12.2013
року.

В порушення взятого на себе
зобов'язання, відповідач ОСОБА_2 у
зазначений в Договорі позики строк (до
31.12.2013 року) отримані грошові кошти
позивачу не повернув та відповідно
станом на сьогоднішній день вказані
грошові кошти позивачу повернуті не
були.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином,
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України. Якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню в
цей строк ( ч. 1 ст. 530 ЦК України ).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона передає
другій стороні у власність грошові
кошти, а позичальник зобов'язується
повернути позикодавцеві таку ж суму
грошових коштів.

Згідно ст. 1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику ( грошові кошти у
такій самій сумі, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 в
односторонньому порядку порушив взяті
на себе зобов'язання та не повернув
позивачу належні йому грошові кошти,
суд вважає за необхідне стягнути з його
суму боргу (суму позики) в розмірі 250 000
грн. у повному обсязі, відповідно до
умов Договору та вимог ЦК України.

Керуючись ст. 509, 525, 526, 610, 625, 1046, 1049,
1050 ЦК України, ст. 10, 59, 60, 88, 209, 212, 213, 215, 218
ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
заборгованість за договором позики в
сумі 250000 грн. (двісті п'ятдесят тисяч
грн..), судовий збір в розмірі 2500 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі протягом 10 днів апеляційної
скарги з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Суддя