УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Гончара В.П.,
Дербенцевої Т.П.,

Парінової І.К.,
Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом прокурора
Балаклавського району м. Севастополя в
інтересах держави в особі
Севастопольської міської ради до
ОСОБА_3, третя особа - обслуговуючий
кооператив «Дачно-будівельний
кооператив «Горний-2», про визнання
недійсним державного акта на право
власності на земельну ділянку та
витребування земельної ділянки з
незаконного володіння, за касаційною
скаргою обслуговуючого кооперативу
«Дачно-будівельний кооператив
«Горний-2» на заочне рішення
Балаклавського районного суду м.
Севастополя від 12 грудня 2012 року та
ухвалу апеляційного суду м.
Севастополя від 23 вересня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2010 року прокурор
Балаклавського району м. Севастополя
звернувся до суду з вищевказаним
позовом в інтересах держави в особі
Севастопольської міської ради та
просив: -

визнати недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку
площею 0,1 га, розташовану в АДРЕСА_1
серії ЯИ № 067164, виданий 06 травня 2010
року головним управлінням Держкомзему
у м. Севастополі на ім'я ОСОБА_3 та
зареєстрований у книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 30;

- витребувати на користь держави в
особі Севастопольської міської ради з
незаконного володіння ОСОБА_3 земельну
ділянку площею 0,1 га, розташовану в
АДРЕСА_1, кадастровий номер
:58:002:0601, нормативно-грошовою
вартістю 94 000 грн.

В обґрунтування вимог прокурор
посилався на те, що ОСОБА_3 06 травня
2010 року на підставі розпорядження
Севастопольської міської державної
адміністрації від 29 березня 2010 року №
825-р, отримала державний акт серії ЯИ №
067164 на право власності на земельну
ділянку площею 0,1 га для
індивідуального дачного будівництва,
кадастровий №
:58:002:0601, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1. Однак, вказаним
розпорядження Севастопольської
міської державної адміністрації
земельну ділянку площею 17 га,
розташовану в Севастопольській зоні
ПБК 44/1-143, передано обслуговуючому
кооперативу «Дачно-будівельний
кооператив «Горний-2» (далі - ОК «ДБК
«Горний-2») для індивідуального дачного
будівництва. Рішення щодо передачі
відповідачу земельної ділянки, на яку
видано державний акт, зазначеним
розпорядженням не приймалось, заяв з
цих питань відповідач до адміністрації
не подавав.

Також прокурор зазначав, що 13 вересня
2010 року розпорядженням
Севастопольської міської державної
адміністрації на підставі протесту
прокурора м. Севастополя від 20 серпня
2010 року № 07-1232-10 скасовано
розпорядження Севастопольської
міської державної адміністрації від 29
березня 2010 року № 825-р «Про передачу у
власність громадянам - членам ОК «ДБК
«Горний-2» земельних ділянок для
індивідуального дачного будівництва,
розташованих у Севастопольській зоні
ПБК № 44/1-143» з підстав відсутності в
адміністрації компетенції на
розпорядження землями в межах м.
Севастополя.

Заочним рішенням Балаклавського
районного суду м. Севастополя від
12 грудня 2012 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
м. Севастополя від 23 вересня 2013 року
позов задоволено. Визнано недійсним
державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 0,1 га,
розташовану в АДРЕСА_1, серії ЯИ № 067164,
виданий головним управлінням
Державного агентства земельних
ресурсів у м. Севастополі 06
травня 2010 року на ім'я ОСОБА_3 та
зареєстрований у книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договір оренди землі № 30.
Витребувано на користь держави в особі
Севастопольської міської ради у ОСОБА_3
земельну ділянку площею 0,1 га,
розташовану в АДРЕСА_1, серії ЯИ № 067164.

У касаційній скарзі ОК «ДБК «Горний-2»
просить скасувати вказані судові
рішення та ухвалити нове рішення про
відмову в позові, посилаючись на
невідповідність висновків судів
обставинам справи, неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та вирішувати питання:
чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Судові рішення таким вимогам закону не
відповідають.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції, з яким
погодився апеляційний суд, виходив із
відсутності правових підстав для
набуття відповідачем права власності
на земельну ділянку, оскільки
державний акт на право власності на
земельну ділянку виданий всупереч
вимогам ст. ст. 116, 118 ЗК України, рішення
про надання земельної ділянки видано
не уповноваженим на це органом, а тому
земельна ділянка незаконно вибула з
державної власності.

Проте в повній мірі погодитись з такими
висновками судів не можна, оскільки
суди дійшли їх з порушеннями норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного
кодексу України власник земельної
ділянки може вимагати усунення
будь-яких порушень його прав на землю.

Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має
право витребувати своє майно від особи,
яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним.

Згідно з вимогами абз. 1 п. 12 Розділу X
«Перехідні положення» ЗК України до
розмежування земель державної та
комунальної власності повноваження
щодо розпорядження землями (крім
земель, переданих у приватну власність,
та земель, зазначених в абзацах другому
та четвертому цього пункту) в межах
населених пунктів здійснюють
відповідні сільські, селищні, міські
ради з урахуванням вимог абзацу
третього цього пункту, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

У разі видання органом виконавчої
влади або органом місцевого
самоврядування акта, яким порушуються
права особи щодо володіння,
користування чи розпорядження
належною їй земельною ділянкою, такий
акт визнається недійсним (ст. 155 ЗК
України).

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України
громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для будівництва
і обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки) у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки. У
клопотанні зазначаються цільове
призначення земельної ділянки та її
орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні
матеріали, на яких зазначено бажане
місце розташування земельної ділянки.
Уповноважена установа розглядає
клопотання у місячний строк і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
розробляється за замовленням громадян
особами, які мають відповідні дозволи
(ліцензії) на виконання цих видів робіт,
у строки, що обумовлюються угодою
сторін. Розроблений проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
подається Комісії з розгляду питань,
пов'язаних з погодженням документації
із землеустрою.

Районна, Київська чи Севастопольська
міська державна адміністрація або
сільська, селищна, міська рада у
двотижневий строк з дня отримання
погодженого проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки приймає
рішення про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки та надання її у власність.

Судами встановлено, що розпорядженням
Севастопольської міської державної
адміністрації від 29 березня 2010 року №
825-р передано громадянам України -
членам ОК «ДБК «Горний-2» у власність
земельні ділянки загальною площею 17 га
для індивідуального дачного
будівництва, розташовані за адресами:
Севастопольська зона ПБК, № 44/1-143, з
віднесенням цих земель до категорії
земель рекреаційного призначення.

Пунктом 3 зазначеного розпорядження
зобов'язано оформити та видати
державні акти громадянам України -
членам ОК «ДБК «Горний-2» на право
власності на земельні ділянки
відповідно до технічної документації,
а також забезпечити зберігання
клопотань громадян - членів ОК «ДБК
«Горний-2» та інших документів, які є
підставою для оформлення та видачі
державних актів в архіві Головного
управління Держкомзему у м.
Севастополі.

На підставі вказаного розпорядження
ОСОБА_3 06 травня 2010 року видано
державний акт серії ЯИ № 067164 на право
власності на земельну ділянку площею 0,1
га, розташовану в АДРЕСА_2.

Відповідно до ст. 125, ч. 1 ст. 126 ЗК України
право власності на земельну ділянку
виникає з моменту державної реєстрації
цього права. Право власності на
земельну ділянку посвідчується
державним актом.

Згідно з положеннями ст. 152 ЗК України
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом: визнання прав; відновлення
стану земельної ділянки, який існував
до порушення прав, і запобігання
вчиненню дій, що порушують права або
створюють небезпеку порушення прав;
визнання угоди недійсною; визнання
недійсними рішення органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування; відшкодування
заподіяних збитків; застосування
інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до приписів ст. 16 ЦК України
способами захисту цивільного права
може бути визнання правочину
недійсним, припинення правовідношення,
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Статтею 155 ЗК України передбачено, що у
разі видання органом виконавчої влади
або органом місцевого самоврядування
акта, яким порушуються права особи щодо
володіння, користування чи
розпорядження належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним, а збитки, завдані власникам
земельних ділянок внаслідок видання
зазначених актів, підлягають
відшкодуванню в повному обсязі
органом, який видав акт.

13 вересня 2010 року розпорядженням
Севастопольської міської державної
адміністрації на підставі протесту
прокурора м. Севастополя від 20 серпня
2010 року № 07-1232-10 скасовано
розпорядження Севастопольської
міської державної адміністрації від 29
березня 2010 року № 825-р «Про передачу у
власність громадянам - членам ОК «ДБК
«Горний-2» земельних ділянок для
індивідуального дачного будівництва,
розташованих в Севастопольській зоні
ПБК № 44/1-143».

Звернувшись до суду з вищевказаним
позовом, прокурор не оспорював
підстави видачі державного акта на
право власності на земельну ділянку, а
обмежився лише доводами про те, що
рішення про надання земельної ділянки
у власність безпосередньо відповідачу
прийнято Севастопольською міською
державною адміністрацією без належних
повноважень та з порушенням вимог
земельного законодавства; рішення (як
підстава набуття відповідачем права
власності на земельну ділянку),
адміністрацією за протестом
прокуратури м. Севастополя
скасовано, що на його думку, є підставою
для визнання державного акта на право
власності на земельну ділянку
недійсним та витребування спірної
земельної ділянки на підставі ст. 387 ЦК
України.

Постановою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 13 листопада 2012 року відмовлено в
задоволенні адміністративного позову
заступника прокурора м. Севастополя в
інтересах держави в особі
Севастопольської міської ради до
Севастопольської міської державної
адміністрації, Головного управління
Держкомзему м. Севастополя,
Севастопольської міської філії
Державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру при
державному комітеті України по
земельних ресурсах», треті особи:
Обслуговуючий кооператив
«Дачно-будівельний кооператив
«Горний-2», Державне підприємство
«Севастопольське досвідне
лісомисливське господарство»,
громадяни - члені ОК «ДБК «Горний-2», до
складу яких входить і ОСОБА_3, про
визнання протиправними та скасування
розпоряджень від 17 грудня 2009 року №
1051-р та від 29 березня 2010 року № 825-р,
визнання протиправними дій та повороту
виконання розпорядження.

Вказаною постановою встановлені
обставини щодо законності прийняття
оскаржуваних розпоряджень, наданих
повноважень та у спосіб, передбачений
законом.

Таким чином, державний акт про право
власності на землю є
правовстановлюючим документом,
виданим на ім'я ОСОБА_3 на підставі
чинного розпорядження
Севастопольської міської державної
адміністрації № 825-р в межах її
повноважень, а тому вимога про
скасування останнього є похідною і
залежить від доведеності незаконності
розпорядження органу, на підставі
якого він виданий.

Відповідно до п. 12 Перехідних положень
ЗК України до розмежування земель
державної та комунальної власності
повноваження щодо розпорядження
землями (крім земель, переданих у
приватну власність та земель,
зазначених в абзаці другому цього
пункту) в межах населених пунктів
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

Доводи прокурора про те, що право
розпорядження спірною земельною
ділянкою згідно з п. 12 цих положень має
Севастопольська міська рада, а не
Севастопольська міська державна
адміністрація, оскільки згідно з
рішенням Севастопольської міської
ради «Про затвердження Генерального
плану міста Севастополя до 2025 року»
названа земельна ділянка знаходиться в
межах м. Севастополя, не можуть
бути прийняті до уваги, оскільки
відповідно до ч. 1 ст. 174 ЗК України
рішення про встановлення межі районів
та міст є компетенцією Верховною Радою
України за поданням міських рад, а не
генеральним планом розвитку міста.

Таким чином, обраний прокурором спосіб
захисту державних інтересів шляхом
визнання недійсним державного акта на
право власності на земельну ділянку та
вилучення останньої з незаконного
володіння відповідача не відповідає
вимогам п. «г» ч. 3 ст. 152 ЗК України, які
передбачають способи захисту та
припинення права власності на земельну
ділянку, перелік яких є вичерпним.

Задовольняючи позов та визнаючи
недійсним державний акт на право
власності на земельну ділянку, виданий
на ім'я ОСОБА_3, суд першої інстанції в
порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України
на вказані вимоги закону уваги не
звернув; не з'ясував характер спірних
правовідносин, фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи та яка правова норма
підлягає застосуванню до цих
правовідносин, тому дійшов
передчасного висновку про
обґрунтованість вимог.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд у порушення
вимог ст. 303, 315 ЦПК України, вказані
порушення суду першої інстанції не
усунув, доводи апеляційної скарги
належним чином не перевірив, та
передчасно залишив рішення суду першої
інстанції без змін.

Згідно з ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою
для скасування судових рішень судів
першої та (або) апеляційної інстанцій і
направлення справи на новий судовий
розгляд є порушення норм
процесуального права, що унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Враховуючи допущені судами порушення
норм матеріального та процесуального
права, які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи,
судові рішення не можна вважати
законними та обґрунтованими, у зв'язку
з чим вони підлягають скасуванню з
направленням справи на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України
«Про забезпечення прав і свобод
громадян та правовий режим на
тимчасово окупованій території
України» справу направити
апеляційному суду м. Києва для
визначення підсудності справи
місцевому загальному суду м. Києва.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу обслуговуючого
кооперативу «Дачно-будівельний
кооператив «Горний-2» задовольнити
частково.

Заочне рішення Балаклавського
районного суду м. Севастополя від
12 грудня 2012 року та ухвалу апеляційного
суду м. Севастополя від 23 вересня 2013
року скасувати, справу направити на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Направити справу апеляційному суду м.
Києва для визначення підсудності
справи місцевому загальному суду м.
Києва

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.С. Олійник

Судді:
В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

І.К. Парінова

В.О. Савченко