АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц7965678
Головуючий у 1 інстанції - Вернидубов
Доповідач - Шахова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ.

14 травня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Головачова Я.В., Поливач
Л.Д .

при секретарі Колотілову О.О.

розглянула в відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
позовом ТОВ «Комерційна
виробничо-впроваджувальна фірма
«Сапсан» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
про визнання договору іпотеки
недійсним та за зустрічним позовом
ОСОБА_1 до ТОВ «Комерційна
виробничо-впроваджувальна фірма
«Сапсан», ОСОБА_2, третя особа приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 про
визнання права власності на нерухоме
майно

за апеляційною скаргою ТОВ
«Сапсан-СП»

на рішення Дніпровського районного
суду м. Києва від 27 грудня 2013 року ,

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2013 року ТОВ «Комерційна
виробничо-впроваджувальна фірма
«Сапсан» (далі ТОВ «КВВФ «Сапсан»)
звернулося з позовом про визнання
недійсним договору іпотеки,укладеного
9 липня 2013 року між товариством та
ОСОБА_1, в порядку забезпечення
договору позики,укладеної в цей же день
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Позивач просив
визнати договір недійсним з підстав ч.2
ст.203 та ст. 215 ЦК України, оскільки
рішення про передачу майна товариства
в іпотеку та про задоволення вимог
іпотекодержателя було прийнято
неповноважним складом учасників
товариства та з метою забезпечення та
виконання зобов'язання за неукладеним
та безоплатним (безгрошовим) договором
позики.

Заперечуючи проти позову товариства,в
грудні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з зустрічним позовом про визнання
в порядку ст. 392 ЦК її права власності
на нерухоме майно - торговельний
комплекс розташований в АДРЕСА_1,
посилаючись на те, що вона є
добросовісним набувачем та набула
право власності на спірне майно в
законний спосіб, за оплатним договором.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 27 грудня 2013 року в
задоволені позову ТОВ «КВВФ «Сапсан»
відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_1
задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на
торгівельний комплекс АДРЕСА_1 та
стягнуто на її користь з ТОВ «КВВФ
«Сапсан» судові витрати в сумі 3 441 грн.

З таким рішенням суду першої інстанції
не погодилася особа, яка не була
залучена до участі в справі та не
приймала участі в розгляді справи - ТОВ
«Сапсан-СП» та подало апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на
неправильне застосування норм
матеріального і порушення норм
процесуального права просить рішення
суду, в частині задоволення позовних
вимог ОСОБА_1, скасувати та ухвалити
нове про відмову її в задоволені
позову.

На обгрунтування доводів апеляційної
скарги ТОВ «Сапсан-СП» вказує, зокрема,
що суд першої інстанції, визнаючи
право власності на нежитлові
приміщення АДРЕСА_1, вирішив питання
які порушують права та обов'язки
товариства, оскільки згідно
реєстраційного посвідчення Київського
міського бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
від 11 квітня 2008 року, спірні приміщення
зареєстровані на праві власності за
ТОВ «Сапсан-СП» на підставі рішення
Постійно діючого третейського суду від
26 липня 2007 року. Права передати в
іпотеку належне ТОВ «Сапсан-СП» майно,
ТОВ «КВВФ «Сапсан» не мало, оскільки
воно не є власником цього майна і
посилання суду на те що таке право йому
належить на підставі рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 1 квітня 2013 року є безпідставним,
оскільки зазначене рішення суду за
ухвалою Апеляційного суду м. Києва від
17 вересня 2013 року скасоване і ТОВ «КВВФ
«Сапсан» відмовлено в задоволені
зустрічного позову до ОСОБА_4 про
визнання права власності на ці
приміщення. Окрім цього, згідно рішення
Господарського суду м. Києва від 19
грудня 2012 року,яке є чинним, ТОВ «КВВФ
«Сапсан» також відмовлено в задоволені
позову про визнання права на спірні
приміщення та встановлено, що ТОВ
«КВВФ»Сапсан» ніколи не був власником
спірного майна і в нього відсутні
докази набуття такого права. Судом не
враховані також обставини ,які мають
преюдиційне значення,а саме рішення
Київської міської ради від 1 березня 2001
року «Про погодження місця
розташування об'єктів», яким погоджено
ТОВ «Сапсан-СП» місце торгівельного
комплексу АДРЕСА_1, рішення КМР від 27
травня 2004 року про відведення ТОВ
«Сапсан-СП» земельної ділянки для
будівництва, експлуатації та
обслуговування торгівельного
комплексу АДРЕСА_1, Постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 29
серпня 2013 року якою відмовлено ТОВ
«КВВФ «Сапсан» в задоволені позову про
скасування п.10 зазначеного рішення
КМР,а також дозвільної та
погоджувальної документації щодо
будівництва саме ТОВ «Сапсан-СП»
торгівельного комплексу за період з
травня 2001 по квітень 2006 року та
безпосередньо Акту державної
приймальної комісії про прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
торгівельного комплексу,а саме
приміщень літ.літ. А,Б,В.

Рішення суду в частині відмови ТОВ
«КВВФ «Сапсан» в задоволені позову про
визнання договору іпотеки недійсним не
оскаржується і згідно ч.303 ЦПК , його
законність та обґрунтованість, в
зазначеній частині, не переглядається.

Заслухавши доповідь судді Шахової О.В.,
пояснення осіб, які брали участь у
справі, перевіривши матеріали справи
та обговоривши апеляційну скаргу, в
межах її доводів, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду має бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повного і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам закону
рішення суду першої інстанції, в
частині задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1, не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, рішенням
Дніпровського районного суду м. Києва
від 1 квітня 2013 р. за ТОВ «КВВФ «Сапсан»
визнано право власності на
торговельний комплекс,розташований в
АДРЕСА_1, яке згідно витягу з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності
зареєстровано за ТОВ «КВВФ «Сапсан» 24
квітня 2013 року.

9 липня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
укладено договір безпроцентної позики
№1025 і в цей же день між ОСОБА_1 та ТОВ
«КВВФ «Сапсан» 09.07.2013 р., укладено
договір іпотеки, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 за
реєстраційним №1026.

Відповідно до умов цього договору ТОВ
«КВВФ «Сапсан», для забезпечення
виконання ОСОБА_2 зобов'язань за
договором позики, передав в іпотеку,
нерухоме майно,а саме: торговельний
комплекс (нежитлові будівлі: літ.А-
заг.пл. 3420,00 кв.м., літ.Б. - заг.пл. 2850,00
кв.м., літ.В - заг.пл. 900,00 кв.м., літ.Г -
заг.пл. 136,10 кв.м., літ.Д - заг.пл., 12,80 кв.м.,
літ.Е - заг.пл. 120,00 кв.м., літ.Ж -заг.пл. 12,90
кв.м., літ. З - заг.пл. 230,00 кв.м.), що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

22 липня 2013 року між ТОВ «КВВФ «Сапсан»
та ОСОБА_1 укладено договір про
задоволення вимог іпотекодержателя,
відповідно до якого ТОВ «КВВФ «Сапсан»
передав, а ОСОБА_1 набула у власність, в
рахунок погашення боргу ОСОБА_2 за
Договором безпроцентної позики та в
рахунок виконання зобов'язань ТОВ
«КВВФ «Сапсан» за іпотечним договором
вищезазначене нерухоме майно.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1
суд першої інстанції виходив з того,що
вона набула право власності на спірне
майно на підставі договору про
задоволення вимог іпотекодержателя
шляхом передачі іпотекодержателю
права власності на предмет іпотеки від
22.06.2013 року, тобто за оплатним
договором, оскільки предмет іпотеки
було передано їй у власність в рахунок
погашення грошового зобов'язання, в
забезпечення виконання якого був
укладений іпотечний договір.

Суд вважав, що на момент укладання
згаданих договорів позивачка не знала
і не могла знати про відсутність у ТОВ
«Сапсан» права власності на спірне
майно, а скасування у подальшому
рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 01.04.2013 року відбулося не за
позовом особи, яка вважала себе
власником майна.

Проте такі висновки суду не
відповідають обставинам,які мають
значення для правильного вирішення
справи, з огляду на що рішення суду не
можна визнати законним та
обґрунтованим і воно підлягає
скасуванню та ухваленню по справі
нового рішення, з огляду на таке.

Відповідно до ст.13 ЦПК України
особи,які беруть участь у справі,а
також особи які не беруть участі у
справі,якщо суд вирішив питання про
їхні права та обов‛?язки мають право на
апеляційне та касаційне оскарження
судових рішень,у випадку та в порядку
встановлених цим Кодексом.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги представник ТОВ «Сапсан-СП»
вказує, що визнання за ОСОБА_1 права
власності на торгівельний комплекс
АДРЕСА_1, судом першої інстанції
задоволено за рахунок майна яке
належить ТОВ «Сапсан-СП», оскільки це
приміщення збудовано та знаходиться на
земельній ділянці,яка виділена саме
ТОВ «Сапсан-СП».

Такі посилання апелянта
підтверджуються, зокрема, рішенням
Київської міської Ради № 208/ 1185 від
01.03.2001 р. « Про погодження місць
розташування об'єктів», згідно якого
ТОВ «Сапсан-СП» було погоджено місце
розташування торгівельного комплексу
АДРЕСА_1 (п.10).

Рішенням Київської міської ради від №
281/1491 від 27 травня 2004 року «Про надання і
вилучення земельних ділянок та
припинення права користування
землею»,яким затверджено проект
відведення земельної ділянки ТОВ
«Сапсан-СП» для будівництва,
експлуатації та обслуговування
торгівельного комплексу АДРЕСА_1 та
передано ТОВ «Сапсан-СП», за умови
виконання п.1-2.1-цього рішення та
передання в довгострокову оренду на 25
років земельної ділянки площею 0,50 га.,а
саме для будівництва, експлуатації та
обслуговування торгівельного
комплексу за рахунок земель запасу
житлової та громадської забудови (0,30
га) та за рахунок земель міської
забудови (0,20 га).

На виконання цього рішення,14 липня 2005
року між ТОВ «Сапсан-СП» та Київською
міською радою укладено договір оренди
строком на 25 років, відповідно до якого
земельну ділянку площею 0.4922 га
(кадастровий номер 66; 172:0002) було
передано в оренду для будівництва,
експлуатації та обслуговування
торгівельного комплексу АДРЕСА_1
(а.с.167-177)..

9 травня 2006 р. відповідно до Акту
державної приймальної комісії про
прийняття в експлуатацію закінченого
будівництвом об'єкта щодо будівництва
дитячого торгівельного комплексу у
АДРЕСА_1 було прийнято в експлуатацію
торгівельний комплекс з будівлями, а
саме: літ. «А» 2009,7 кв.м., літ. «Б» 2849,9
кв.м. та літ. «В» 901,6 кв.м. (а.с.163-166).

Згідно реєстраційного посвідчення
Київського бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
виданого 11 квітня 2008 року, за ТОВ
«Сапсан-СП» зареєстровано право
власності на будівлі: літ. «А»
загальною площею - 2009,7 кв.м.; літ. «Б» -
загальною площею 2839,2 кв.м.; літ. «В» -
загальною площею 901,6 кв.м. на підставі
рішення постійно діючого Третейського
суду від 26.07.2007 року (а.с.118).

Згідно постанови Вищого
господарського суду України від 2
липня 2013 року ТОВ «КВВФ «Сапсан»
відмовлено в задоволенні касаційної
скарги та залишено без змін рішення
господарського суду м. Києва від 19
грудня 2012 року та постанову
Апеляційного суду м. Києва від 10 квітня
2013 року про відмову ТОВ «КВВФ «Сапсан»
до ТОВ«Сапсан-СП»,ТОВ «Дитячий Пасаж»,
ТОВ «Дитячий квартал» про визнання
права власності,витребування майна з
чужого незаконного володіння та
усунення перешкод в реалізації права
власності щодо будівель і споруд
торгівельного комплексу
АДРЕСА_1(а.с.119-148).

З зазначених судових рішень вбачається
відсутність у ТОВ «КВВФ»Сапсан» права
власності на спірні приміщення,в той
час як надані ТОВ «Сапсан-СП» докази
безперечно свідчать про наявність
прав у ТОВ «Сапсан-СП» щодо спрного
нерухомого майна.

При цьому, колегія суддів не приймає не
уваги заперечення представника ОСОБА_1
про те, що 1 жовтня 2010 року реєстрацію
права власності за ТОВ «Сапсан-СП» на
торгівельний комплекс скасовано,
оскільки як заявив представник ТОВ
«Сапсан-СП» рішення про скасування
реєстрації на даний час товариством
оскаржується.

В той же час по справі встановлено, що
рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 1 квітня 2013 року,яким
визнано право власності на
торгівельний комплекс за ТОВ «КВВФ
«Сапсан» також оспорено і на даний час
воно не набрало законної сили.

В судовому засіданні суду апеляційної
інстанції представник ТОВ «Сапсан-СП»
заявив, що торговельний комплекс
АДРЕСА_1, з часу створення ТОВ «Сапсан-
СП» (1998 рік), до теперішнього часу
перебуває в користуванні та володінні
ТОВ «Сапсан СП» і тільки та саме ТОВ
«Сапсан-СП» відносно цих приміщень
здійснює господарську та
фінансово-звітну діяльність. Ця
обставина, особами які беруть участь у
справі в порядку ст. ст.10,60 ЦПК не
спростована.

За таких обставин та без перевірки
доводів ТОВ «Сапсан-СП», викладених в
апеляційній скарзі та без залучення
його до участі в справі, вважати
вчинення договору іпотеки та договору
про передачу ОСОБА_1 іпотечного майна
законними є передчасним, з огляду на
що колегія суддів не вбачає підстав для
задоволення зустрічного позову ОСОБА_1

Відповідно до ст.309 ЦПК порушення судом
першої інстанції норм процесуального
права,яке потягнуло за собою
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права є підставою для скасування
такого рішення і ухвалення нового
рішення.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307,309,314- 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ТОВ
«Сапсан-СП» задовольнити.

Рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 27 грудня
2013 року, в частині задоволення
зустрічних позовних вимог ОСОБА_1
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення про відмову ОСОБА_1 в
задоволені її зустрічного позову до
ТОВ «Комерційна
виробничо-впроваджувальна фірма
«Сапсан», ОСОБА_2, третя особа приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 про
визнання права власності на нерухоме
майно.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді