Номер провадження: 22-ц/785/5772/14
Головуючий у першій інстанції: Свячена
Доповідач: Ісаєва Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

02.07.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Одеської області у складі:

головуючого-судді: Ісаєвої Н.В.,

суддів: Косогор Г.О., Дрішлюка А.І.,

при секретарі: Сілукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_3 на рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 29 квітня 2014
року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням, виселення,вселення -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовною
заявою до ОСОБА_3, в якій просить
визнати відповідачку такою, що
втратила право користування квартирою
АДРЕСА_1, в м. Одесі, зобов'язавши її
виселитись з даної квартири та не
чинити перешкоди позивачці у
здійсненні нею права власності майном,
а також вселити позивачку у дану
квартиру.

Позивачка обґрунтовує вимоги тим, що
вона 03 грудня 2013 року придбала у ОСОБА_3
квартиру АДРЕСА_1, в м. Одесі згідно
договору купівлі-продажу посвідченого
державним нотаріусом Шостої Одеської
державної нотаріальної контори
Пенчевим К.Л. та зареєстрованого в
реєстрі за №4-3271.

Також вказує, що за усною домовленістю
між сторонами відповідачка повинна
була протягом одного тижня виселитись
з квартири та знятись з реєстраційного
обліку. Однак, з закінченням вказаного
строку, на вимогу позивачки ОСОБА_3
відмовилась виселятись з вищевказаної
квартири. Тому позивачка звернулась до
суду за захистом своїх порушених прав.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_4
та її представник підтримали позовні
вимоги у повному обсязі та просили їх
задовольнити.

Представник відповідачки ОСОБА_3 у
судовому засіданні заперечувала проти
задоволення позивних вимог ОСОБА_4 та
вказала, що 05 грудня 2013 року за заявою
ОСОБА_4 слідчим СВ Приморського РВ ОМУ
УМВС України в Одеській області
розпочато досудове розслідування за
фактом за ознаками злочину,
передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, у
ході якого постановою від 03 березня 2014
року ОСОБА_3 визнана потерпілою.

Рішенням суду позов задоволено.

На рішення суду представник
ОСОБА_3 принесла апеляційну скаргу, в
якій просить рішення суду скасувати,
постановити нове, яким відмовити у
задоволенні позову, посилаючись на те,
що судом неповно з'ясовані обставини,
що мають значення для справи, а також,
що судом порушено норми матеріального
та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, законність і обґрунтованість
рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України
суд апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних підстав.

Згідно п.3 ст.10 ЦПК України , кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень, а суд згідно
ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну
справу в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої
інстанції повно та всебічно дослідив
матеріали справи, надані сторонами
докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин і закон,
який їх регулює.

У судовому засіданні встановлено
наступне.

03 грудня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3
був укладений договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, в м. Одесі, за умовами
якого позивачка придбала у ОСОБА_3 у
власність вищевказану квартиру.

Вказаний договір купівлі-продажу був
посвідчений державним нотаріусом
Шостої Одеської державної
нотаріальної контори Пенчевим К.Л. та
зареєстрований в реєстрі за №4-3271.
Відповідачка власноруч
підписувала договір, без яких-небудь
зостережень і стороннього впливу.

На даний час позивачка є власником
спірної квартири, що підтверджується
також витягом з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності від 03
грудня 2013 року, що відповідає вимогам ч.
4 ст. 334 ЦК України.

За усною домовленістю між сторонами
відповідачка повинна була протягом
одного тижня виселитись з квартири та
знятись з реєстраційного обліку. Однак
зі сплином вказаного строку на вимогу
позивачки ОСОБА_3 відмовилась
виселятись з вищевказаної квартири.

Згідно ч. 3 ст. 41 Конституції України
ніхто не може бути протиправне
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.

За ч. 4 ст. 55 Конституції України кожен
має право будь-якими не забороненими
законом засобами захищати свої права і
свободи від порушень і протиправних
посягань.

Відповідно ст. 317 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпоряджання своїм майном, а згідно
ст. 319 ЦК України власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд. Власник має
право вчиняти щодо свого майна будь-які
дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності
є непорушним. Ніхто не може бути
протиправне позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

В ч. 4 ст. 334 ЦК України зазначається, що
права на нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації, виникають з дня
такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

У судовому засіданні встановлено, що
договір купівлі-продажу від 03 грудня 2013
року сторонами не оспорювався. Після
укладення вказаного договору ОСОБА_3 не
звільнила приміщення та не знялася з
реєстрації. Своїми діями відповідачка
перешкоджає ОСОБА_4 у здійсненні права
приватної власності на вказану
квартиру.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільну справу в межах заявлених
вимог і на підставі представлених
сторонами доказів.

За ч 3. ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона має довести ті обставини, на
які вона постилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 15 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання, а згідно
ст. 16 ЦК України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Частиною першою статті 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод передбачено право на
справедливий суд, зокрема кожен має
право на справедливий і публічний
розгляд його справи упродовж розумного
строку незалежним і безстороннім
судом, встановленим законом, який
вирішить спір щодо його прав та
обов'язків цивільного характеру.

Враховуючи наведене, дослідивши
матеріали справи, суд вважає позовні
вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 обґрунтованими
та такими, що знайшли своє
підтвердження у судовому засіданні.

Довід апеляційної скарги про те, що
ОСОБА_3 є потерпілою по кримінальній
справі не може бути прийнятий до уваги,
тому як при даних обставинах стосовно
укладеного договору між сторонами
склалися цивільно - правові відносини,
на які не впливає розслідування
кримінальної справи.

Інши доводи апеляційної скарги
також не приймаються до уваги, оскільки
спростовуються матеріалами справи, а
письмових доказів на підтвердження
доводів апеляційної скарги до
апеляційного суду надано не було.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів розглянувши скаргу в межах
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги, вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального та
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, рішення суду
відповідає фактичним обставинам
справи, а наведені в апеляційній скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують.

За таких обставин, доводи
апеляційної скарги на увагу не
заслуговують та задоволенню не
підлягають, підстави для ухвалення
нового рішення відсутні.

Судова колегія, розглянувши
справу, прийшла до висновку, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, в зв'язку з чим,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 319, 324
ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Приморського районного
суду м. Одеси від 29 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення,однак її може
бути оскаржено до суду касаційної
інстанції, на протязі двадцяти днів.

Головуючий- суддя Н.В.Ісаєва

Судді:
Г.О. Косогор

А.І. Дрішлюк