Справа № 529/498/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2014 року Диканський районний
суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Щабельської І. В.

при секретарі Ропотило М. А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Диканька цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Приватного
підприємства "Ісіда-Д" про стягнення
боргу та розірвання договору оренди
землі, -

ВСТАНОВИВ:

Вказуючи на те, що кожен з них уклав з
відповідачем договори оренди
земельних ділянок, однак відповідач
належним чином не виконує своїх
договірних зобов'язань в частині
виплати орендної плати за 2013 рік,
позивачі звернулись з позовом до суду
про розірвання з відповідачем
договорів оренди землі та стягнення
боргу по орендній платі за 2013 рік, а
також судових витрат по справі.

В судовому засіданні позивачі та
представник позивачів позов
підтримали та пояснили, що кожен з
позивачів уклав договори оренди
земельних ділянок з приватним
підприємством "Ісіда-Д", але орендна
плата за 2013 рік їм відповідачем була
виплачена несвоєчасно, тому просили
розірвати договори оренди земельних
ділянок, вказавши, що заборгованість
орендній платі за 2013 рік в даний час
виплачені. Просили розірвати договори.
посилаючись на несвоєчасність виплаті
відповідачем орендної плати.

В судовому засідання представник
відповідача проти позову заперечував
та пояснив, що дійсно між Приватним
підприємством "Ісіа-Д" та позивачами
були укладені договори оренди
земельних ділянок і у 2013 році мала
місце затримка у виплаті орендної
плати, однак на день звернення
позивачів до суду орендна плата
кожному з них була вже виплачена, а в
даний час також виплачені інфляційні
втрати, 3 % річних за прострочку виплати,
а також пеня за затримку виконання
зобов'язання.

Від третьої особи - Відділу
Дерземагенства в Диканському районі
Полтавської області /далі - відділ
Держземагенства/ - надійшла заява про
розгляд справи у відсутність її
представника та про відсутність
заперечень проти позову.

Заслухавши пояснення позивачів, їх
представника та представника
відповідача, дослідивши наявні в
справі докази та оцінивши їх у
сукупності, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги задоволенню не
підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про
оренду землі" договір оренди - це
договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Як встановлено в судовому засіданні та
вбачається з матеріалів справи,
позивачі являються власниками
орендованих відповідачем земельних
ділянок: ОСОБА_1 на підставі державного
акту на право власності на земельну
ділянку серії ПЛ № 082297, виданого 08
лютого 2006 року, ОСОБА_3 на підставі
державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ПЛ № 082717, ОСОБА_4
на підставі державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ПЛ
№ 082718, а ОСОБА_2 як спадкоємець після
померлої матері, якій земля належала на
підставі державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ПЛ
№ 082721. Кожен з них уклав з відповідачем
договір оренди земельної ділянки,
згідно яких відповідач зобов'язався
виплачувати орендну плату в розмірі 3 %
від вартості нормативної грошової
оцінки земельної ділянки до 31 грудня
кожного поточного року, а вподальшому
до даних договорів були укладені
додаткові угоди, що передбачали з 01
січня 2012 року виплату орендної плати у
розмірі 807, 58 грн. за 1 умовний гектар
або 3440, 32 грн. в рік. Дані договори
оренди були зареєстровані третьою
особою по справі - відділом
Держземагенства у визначеному законом
порядку.

Як встановлено судом та вбачається з
довідки, наданої відповідачем, та
пояснень позивачів у суді, відповідач
виплатив кожному з них орендну плату за
землю до подачі кожним з них позову до
суду, зокрема - позивачу ОСОБА_1 409 грн. у
серпні 2013 року, а залишок - 07 травня 2014
року; позивачу ОСОБА_2 - 500 грн. 2012.2012
року, натуроплатою у виді борошна на
суму 400 грн. в червні 2013 року,
натуроплатою у виді кукурудзи на суму
708 грн. у грудні 2013 року та залишок
коштів 24 січня 2014 року; позивачам
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кожному орендна плата
в повному обсязі виплачена грошима 07
травня 2014 року. Крім того 21 травня 2014
року кожному з позивачів відповідачем
були виплачені інфляційні нарахування
за прострочку, 3 % річних та пеня.
Вказаного у судовому засіданні
позивачі не заперечували.

Відповідно до ст. 24 Закону України "Про
оплату землі" /далі - ЗУ "Про оренду
землі"/ орендодавець має право вимагати
своєчасного внесення орендної плати.

Як вбачавється з ст. 31 ЗУ "Про оренду
землі" на вимогу однієї із сторін
договір оренди землі може бути
достроково розірваний за рішенням
суду в разі невиконання сторонами
обов'язків, передбачених статтями 24 і 25
цього Закону та умовами договору, в
разі випадкового знищення чи
пошкодження об'єкта оренди, яке
істотно перешкоджає передбаченому
договором використанню земельної
ділянки. Згідно п."д" ч. 1 ст. 141
Земельного кодексу України підставою
для припинення права користування
земельною ділянкою є систематична
неспалата орендної плати.

Як вбачається з матеріалів справи та з
пояснень у суді позивачів, відповідач
несвоєчасно спалатив оренду плату
тільки за 2013 рік, а протягом попередніх
років належним чином виконував умови
договорів, своєчасно та у
встановленому розмірі виплачував
орендну плату, а тому не вбачається
систематичної невиплати орендної
плати по вказаним договорам оренди
земельних часток і тому таке
прострочення орендної плати не є
підставою для розірвання договорів
оренди земельних ділянок.

Така ж позиція викладена і в постанові
Верховного суду України від 12 грудня 2012
року у цивільній справі за позовом
особи 1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма імені
Шевченка" про розірвання договору
оренди землі та стягнення
заборгованості з орендної плати, а
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
момтивів неоднакового застосування
судом одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх судів України відповідно до
положень ст. 360-7 ЦПК України.

Твердження у суді представника
позивачів про істотне порушення
відповідачем умов договору як підставу
для розірвання договору в судовому
засіданні свого підтвердження не
знайшли. Ч. 2 ст. 651 ЦК України, на яку
посилається представник позивачів,
містить загальну норму підстав для
розірвання договору, в той час, як
спірні правовідносини регулються
спеціальними нормами, визначеними
Законом України "Про оренду землі" та
Земельним кодексом України.
Твердження у суді позивачів ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про бажання передати
свої земельні ділянки іншим орендарям
не є передбаченою законом чи договором
підставою для розірвання договору.

Оскільки систематична несплата
орендної плати відповідача відсутня,
договори позивачів з відповідачем
укладені у встановленому законом
порядку, зареєстровані у відділі
Держземагеснтва, суд приходить до
висновку про відсутність підстав для
задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 3, 10, 11, 88, 208-209, 212- 215 ЦПК України, ст.
141 Земельного кодексу, ст. 13, 21, 32, 24, 25
Закону України "Про оренду землі", суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до приватного
підприємства "Ісіда-Д" про стягнення
боргу та розірвання договору оренди
землі відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Полтавської області
шляхом подачі через Диканський
районний суд апеляційної скарги
протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, -
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Головуючий: