Провадження № 2-3035/14
Справа №760/6969/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року
Солом'янський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді - Букіної
О.М.

при секретарі - Назарчук Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Приватного акціонерного товариства
«Українська охоронно -страхова
компанія» про визнання частково
недійсним договору, -

ВСТАНОВИВ:

03.04.2014 року Позивач звернувся до суду з
позовом та просив визнати недійсним п.4
частини 8 Договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів АВ/121950 від 20.06.2012
року в частині зазначення слова «НІ»
напроти напису до керування
застрахованим ТЗ осіб з водійським
стажем менше 3-х років та/або водійський
стаж страхувальника менше 3-х років та
вважать , що в п.4 частини 8 Договору
навпроти напису до керування
застрахованим ТЗ осіб з водійським
стажем менше 3-х років та /або
водійський стаж страхувальника менше
3-х років зазначено «ТАК».

Свої вимоги мотивує тим, що 20.06.2012 р. між
позивачем та відповідачем укладено
Договір обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів АВ/121950 ( далі-Поліс).

Позивач вважає, що п. 4 ч. 8 Полісу має
бути визнаний недійсним в порядку
ст..203, 215 ЦК України, посилаючись на те,
що водійський стаж позивача на момент
укладення договору був менше 3-х років.

За таких обставин позивач вважає, що у
даному пункті замість слів «НІ» мало
бути зазначено «ТАК».

Разом з тим, при укладанні даного
Полісу, уповноважена особа
відповідача зазначила не вірні
відомості щодо водійського стажу
позивача, що призвело до порушення прав
позивача.

Вказана помилка, яка була виявлена
після укладання договору порушує права
позивача, оскільки відповідачем після
виплати страхового відшкодування по
даному Полісу пред'явлено позов в
порядку регресу про стягнення 50%
виплаченого страхового відшкодування.

При цьому позивач зазначає, що
підставою для звернення до суду з
вказаним позовом стало те, що особа,яка
була допущена до керування
застрахованим ТЗ на момент ДТП , мала
водійський стаж менше 3-х років.

Позивач вважає, що укладений Поліс в
цій частині суперечить суті та меті ЗУ
«Про страхування» та вимог чинного
законодавства.

Позивач та його представник позов
підтримали та просили його
задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не
з'явився подав до суду заяву про
слухання справи у відсутності його
представника.

Також до суду подані заперечення
відповідача в яких останній просив
відмовити в задоволенні позову , як
необґрунтованого та безпідставного.

Вислухавши пояснення позивача та його
представника, дослідивши та оцінивши
матеріали справи, суд приходить до
наступного висновку.

Судом встановлено, що 20.06.2012 року між
позивачем та відповідачем був
укладений Поліс обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів серія АВ №129150 .

Позивач просить визнати недійсним п.4
частини 8 Полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів АВ/121950 від 20.06.2012
року в частині зазначення слова «НІ»
напроти напису «до керування
застрахованим ТЗ осіб з водійським
стажем менше 3-х років та /або
водійський стаж страхувальника менше
3-х років» та вважати, що в п.4 частини 8
Полісу навпроти напису «до керування
застрахованим ТЗ осіб з водійським
стажем менше 3-х років та /або
водійський стаж страхувальника менше
3-х років зазначено» слово «ТАК».

Суд не знаходить підстав для
задоволення вимог позивача, виходячи з
наступного.

Згідно ч.1 ст.16 ЗУ України « Про
страхування» договір страхування -це
письмова угода між страхувальником та
страховиком, згідно якого страховик
бере на себе зобов'язання у разі
настання страхового випадку здійснити
страхову виплату страхувальнику або
іншій особі, визначеній у договорі
страхувальником, на корить якої
укладено договір страхування , а
страхувальник зобов'язаний сплачувати
страхові платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

Згідно п.2 ч.1 ст.21 ЗУ «Про страхування»
страхувальник зобов'язаний при
укладанні договору страхування надати
інформацію страховикові про всі відомі
йому обставини, що мають істотне
значення для оцінки страхового ризику,
і надалі інформувати його про будь-яку
зміну страхового ризику.

Ч. 2.1 ст. 2 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» зазначено, що цей закон
регулює відносини у сфері
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів і спрямований на забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та майну потерпілих при
експлуатації наземних транспортних
засобів на території України. Якщо
норми цього Закону передбачають інше,
ніж положення інших актів цивільного
законодавства України, то
застосовуються норми цього Закону.

Згідно п.1.4 ст.1 даного Закону,
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та/або майну потерпілих
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди та захисту майнових інтересів
страхувальників.

Відповідно до ст.4 даного Закону
суб'єктами обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності є
страхувальники та інші особи,
відповідальність яких застрахована,
страховики, Моторне (транспортне)
страхове бюро України (далі - МТСБУ),
потерпілі.

З огляду на викладене вбачається, що
суб'єктами обов'язково страхування
цивільно-правової відповідальності є
страхувальник та інші особи,
відповідальність яких застрахована.
Таким чином, цивільна-правова
відповідальність за Полісом
забезпечується не тільки
страхувальника та/або водія
транспортного засобу, що перебував за
кермом автомобіля на момент ДТП.

Відповідно до ст.202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочини
можуть бути односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

Статтею 203 ЦК України встановлено, що
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Згідно ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Пунктом 2 ст. 207 ЦК України визначено,
що правочин вважається таким, що
вчинений у письмовій формі, якщо він
підписаний його стороною (сторонами).

Як вбачається з матеріалів справи та
пояснень сторін, спірний Поліс було
укладено безпосередньо позивачем, який
надав всі необхідні документи
уповноваженій особі страховика та
після з'ясування всіх обставин,
перевірки його змісту, позивач
підписав вказаний вище Поліс.

Суд вважає, що підписавши вказаний вище
Поліс та сплативши страховий платіж,
позивач погодився з усіма його
умовами.

Доказів того, що вказаний Поліс
укладений на користь саме позивача та
відповідно до керування забезпеченим
транспортним засобом мала бути
допущена особа, яка має водійський стаж
менше 3- х років позивачем не надано.

В порядку передбаченому Законом,
позивач не звертався до відповідача з
вимогою про внесення змін до даного
Полісу.

З огляду на викладене, суд не знаходить
підстав для визнання недійсним
частково Полісу АВ/1219150 обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів в порядку
ст.ст.203,215 ЦПК України.

Посилання позивача на допущену ним
помилку при підписанні вказаного вище
Полісу, суд вважає безпідставною.

Як вбачається з пояснень позивача ,
вказану вище помилку було виявлено
після ДТП, яка сталася 27.06.2012 р. під
керуванням позивача та після виплати
страхового відшкодування
відповідачем.

Встановлено та сторонами не
заперечувалося, що відповідачем на
виконання укладеного вище Полісу
потерпілій особі було виплачено
страхове відшкодування в розмірі 28237,06
грн., тобто відповідачем в повному
обсязі виконано взяті на себе
зобов'язання.

Відповідно п.38.1 ст.38-1 ЗУ «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» в лютому 2014 року відповідачем
до Дарницького районного суду м.Києва
подано позов до позивача про стягнення
компенсації, що дорівнює 50%
виплаченого страхового відшкодування,
тобто в розмірі 14308, 53 грн., оскільки за
кермом забезпечувального ТЗ
перебувала особа, водійський стаж якої
є меншим, ніж визначено умовами
договору, тобто менше 3-х років.

Проаналізувавши заявлені вимоги,
відповідність їх нормам матеріального
права, межі заявлених вимог, суд
приходить до висновку про відмову у
задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись
ЗУ «Про страхування», ЗУ «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», ст.ст. 202, 203, 215 ЦК України,
ст.ст. 3, 4, 10-11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня
проголошення.

Суддя: