Номер провадження: 22-ц/785/5269/14
Головуючий у першій інстанції Крикун
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.

суддів - Парапана В.Ф., Панасенкова В.О.

при секретарі - Горновій А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Арцизького районного суду Одеської
області від 11 лютого 2014 року по справі
за позовом Арцизької міської ради
Одеської області до ОСОБА_2, треті
особи: комунальне підприємство
«Арцизьке бюро технічної
інвентаризації», приватний нотаріус
Арцизького районного нотаріального
округу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання частково недійсним договору
дарування, зобов'язання знести
самочинно збудовані будівлі та вчинити
інші дії,

встановила:

Представник Арцизької міської ради
Одеської області звернувся до суду з
вищевказаним позовом до ОСОБА_2,
посилаючись на те, що відповідачу на
підставі договору дарування від 29.12.2004
року належить на праві приватної
спільної часткової власності 23/50
частин житлового будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1.
Зазначене майно подарувала ОСОБА_2 його
мати ОСОБА_6, яка купила зазначену
частину будинку у попереднього
співвласника будинку - ОСОБА_7
відповідно до договору купівлі-продажу
від 29.06.1991 року. Таким чином,
співвласниками вищевказаного будинку
в теперішній час є ОСОБА_2, якому
належать 23/50 частин будинку та ОСОБА_5,
якому належать 20/50 частин будинку
відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом від 30.05.2008 року.
Оскільки раніше виник спір щодо
спільного користування присадибною
ділянкою між ОСОБА_8 та ОСОБА_7, рішенням
народного суду Арцизького району від
14.07.1972 року визначений порядок
користування присадибною ділянкою між
ОСОБА_8 та ОСОБА_7 згідно генерального
плану присадибної ділянки, зробивши
проїзд у двір шириною 2,5 метрів. Після
того як новим співвласником частини
будинку стала ОСОБА_6 вона самочинно
збудувала на переданній у користування
ОСОБА_5 земельній ділянці літню кухню -
літ. «Д» та навіс - літ. «д» та зробила
каналізаційний вигріб на
прибудинковій території, яка
знаходиться у користуванні ОСОБА_5
Рішенням виконавчого комітету
Арцизької міської ради Одеської
області від 17.12.2004 року № 635 у власності
ОСОБА_6 залишені вищезазначені
самочинно збудовані нею будівлі. 09.09.2011
року співвласник ОСОБА_5 звернувся до
Арцизької міської ради з заявою щодо
порушення ОСОБА_2 його права
користування присадибною земельною
ділянкою, визначеною рішенням суду від
14.07.1972 року. В зв'язку з виявленням
міською радою порушенням ОСОБА_2
(правонаступником ОСОБА_6) порушенням
прав суміжного землекористувача
ОСОБА_5 рішенням виконавчого комітету
Арцизької міської ради від 15.09.2011 року
№ 345 скасовано вищевказане рішення
виконавчого комітету Арцизької
міської ради від 17.12.2004 року № 635 та
зобов'язано КП «Арцизьке БТІ» внести
відповідні зміни до технічної
документації співвласників будинку
АДРЕСА_1. Земельна ділянка під
будівництво літньої кухні літ. «Д» та
навісу літ. «д» ОСОБА_6 Арцизькою
міською радою не виділялась. Погоджень
від співвласника будинку ОСОБА_5 на
будівництво вказаних літньої кухні та
навісу та на відповідне збільшення
часток у праві спільної часткової
власності, не надавалось. Копію нового
рішення та припис щодо демонтажу
самочинно збудованих літньої кухні та
навісу з зобов'язанням засипати
каналізаційний вигріб виконком
направив відповідачу, однак, ним
зазначений припис не був виконаний.
Актом інспекції
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області встановлено
самочинне будівництво літньої кухні -
літ. «Д» та навісу - літ. «д»
відповідачем з порушенням вимог ст. 34
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності». Земельна
ділянка, на якій розташований житловий
будинок АДРЕСА_1, нікому із
співвласників не передавалась, а
перебуває у комунальній власності
Арцизької міської ради. Позивач
просить суд зобов'язати ОСОБА_2 знести
самочинно збудовані будівлі літньої
кухні - літ. «Д» та навісу - літ. «д» на
прибудинковій території, розташованій
за адресою: АДРЕСА_1, привести земельну
ділянку у стан, який існував на 24.04.1991
року та засипати каналізаційний
вигріб, зроблений на прибудинковій
території зазначеного будинку.

12.08.2013 року представник позивача
звернувся до суду з заявою про
збільшення позовних вимог, в якій
просив суд також визнати частково
недійсним договір дарування від 29.12.2004
року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 у
частині дарування літньої кухні - літ.
«Д» та зобов'язати відповідача
пересунути огорожу, відповідно до
генерального плану будинку станом на
1991 рік.

Ухвалою суду від 16.04.2013 року залучено до
участі у справі в якості третіх осіб
співвласників житлового будинку
АДРЕСА_1: ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

В судовому засіданні за клопотанням
представника позивача ОСОБА_9 судом
залучено до участі у справі в якості
третьої особи - приватного нотаріуса
Арцизького районного нотаріального
округу Одеської області ОСОБА_3

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_9 позов підтримала та
просила суд задовольнити його у
повному обсязі та пояснила суду, що
відповідно до рішення народного суду
Арцизького району Одеської області від
14.07.1972 року визначено право
користування присадибною ділянкою між
ОСОБА_8 та ОСОБА_7 відповідно до
генерального плану присадибної
ділянки, зробив проїзд у двір шириною 2,5
метрів. Зазначеним рішенням суду
встановлено, що відповідачка
систематично забруднює частину двору
напроти квартири ОСОБА_8, який згоден
виділити зі своєї земельної ділянки 2,5
метрів для того, щоб зробити проїзд у
двір для відповідачки. Вказане рішення
суду було реалізовано, що вбачається з
генерального плану земельної ділянки
на якій розташований будинок АДРЕСА_1
від 24.04.1991р., відповідно до якого із
земельної ділянки, що знаходилась у
користуванні ОСОБА_8 виділений проїзд у
двір ОСОБА_7 до її частини будинку.
Виконком Арцизької міської ради
Одеської області у своєму рішенні від
17.12.2004 року № 635 визначив, що спірні
будівлі - літня кухня - літ. «Д» та навіс
- літ. «д» є самочинно збудованими та
побудованими на земельній ділянці, яка
є власністю Арцизької міської ради та
переданій у користування ОСОБА_8 На
момент прийняття виконкомом Арцизької
міської ради рішення від 17.12.2004 року про
залишення у власності ОСОБА_6
зазначених самочинно збудованих
будівель, виконком не мав усіх даних
щодо ситуації, яка склалася між
співвласниками будинку АДРЕСА_1. В 2011
році до Арцизької міської ради
Одеської області звернувся з заявою
ОСОБА_5, у якій він просив винести
рішення про знесення літньої кухні та
навісу, які були збудовані без його
згоди та за його відсутності, на
земельній ділянці переданій у
користування його спадкодавцю, що
також визначено рішенням суду від
14.07.1972р. Виконавчий комітет Арцизької
міської ради своїм рішенням від 15.09.2011
року № 345 скасував рішення виконавчого
комітету Арцизької міської ради від
17.12.2004 року № 635 «Про затвердження
самочинно збудованих споруд», яке так і
не було реалізовано, оскільки частки
ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у праві спільної
часткової власності на будинок АДРЕСА_1
змінені так і не були, зважаючи на
визнання рішенням виконкому від 17.12.2004
року № 635 двох самочинно збудованих
будівель літньої кухні - літ. «Д» та
навісу - літ. «д». Представники міської
ради виїхали за адресою: АДРЕСА_1. На
місці було встановлено, що будівлі
літньої кухні - літ. «Д» та навісу - літ.
«д» зведені на місці, яке відповідно до
генерального плану 1972 року, коли
розглядалася справа у суді між ОСОБА_8
та ОСОБА_7, знаходяться на земельній
ділянці, що була передана у
користування ОСОБА_8 З генерального
плану видно, що спірні будівлі
побудовані не на місці, зазначеному у
генеральному плані від 12.04.1963 року,
відповідно до якого суд своїм рішенням
від 14.07.1972 року закріпив між
співвласниками порядок користування
земельними ділянками, вони побудовані
на земельній ділянці переданій у
користування ОСОБА_8, в порушення
рішення суду від 14.07.1972р. яким визначено
право користування земельними
ділянками між суміжними
землекористувачами - ОСОБА_8 та ОСОБА_7
Під час відсутності ОСОБА_5, який
прийняв спадщину, що залишилась після
смерті його батька ОСОБА_8, будівлі
літньої кухні літ. «Д» та навісу літ.
«д» були самочинно побудовані на
земельній ділянці, яка була надана в
користування ОСОБА_8 рішенням суду від
14.07.1972 року. Вважає, що позовна давність
для звернення до суду з даним позовом
не пропущена, оскільки, виконком
Арцизької міської ради про ситуацію,
яка склалась між співвласниками
будинку дізнався лише у 2011 року із
заяви ОСОБА_5 Про наявність спірного
договору дарування Арцизькій міській
раді стало відомо лише в суді при
попередньому розгляді справи, тому
вважає, що не сплив строк позовної
давності звернення з вимогою про
визнання частково недійсним договору
дарування від 29.12.2004 року. Зважаючи на
це, Арцизька міська рада, яка є
власником земельної ділянки, просить
суд зобов'язати ОСОБА_2 знести
самочинно збудовані будівлі, оскільки
відповідач відмовляється у
добровільному порядку здійснити
необхідну перебудову, привести
земельну ділянку у стан, який існував
станом на 24.04.1991 року, засипати
каналізаційний вигріб, зроблений на
прибудинковій території зазначеного
будинку, визнати частково недійсним
договір дарування від 29.12.2004 року,
укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 у
частині дарування літньої кухні - літ.
«Д», оскільки до ОСОБА_6 за договором
купівлі-продажу від 29.06.1991р. перейшла у
власність 23/50 частина будинку АДРЕСА_1,
до складу якої входив, зокрема, сарай
літ. «Д», згодом знесений, а не
самочинно побудована літня кухня літ.
«Д», та зобов'язати відповідача
пересунути огорожу, відповідно до
генерального плану будинку станом на
1991 рік.

В судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_10 позовну заяву не
визнав, просив в її задоволенні
відмовити та пояснив суду, що народний
суд Арцизького району своїм рішенням
від 14.07.1972 року визначив між
співвласниками ОСОБА_8 та ОСОБА_7 право
користування присадибною ділянкою
відповідно до генерального плану
присадибної ділянки та передбачив
проїзд у двір шириною 2,5 метрів. Однак, в
даному рішенні не було зазначено, яким
чином між співвласниками будинку
розподілилися земельні ділянки.
Попереднім співвласником будинку -
ОСОБА_7 зазначене рішення суду було
виконано. Даний проїзд був зроблений у
1972 році. Спірні будівлі були побудовані
ще матір'ю ОСОБА_2 - ОСОБА_6 17.12.2004 року
виконкомом Арцизької міської ради
прийнято рішення про залишення у
власності ОСОБА_6 самочинно збудованих
будівель літньої кухні - літ. «Д» та
навісу - літ. «д», розташованих за
адресою: АДРЕСА_1. 29.12.2004 року ОСОБА_6
відповідно до договору дарування
подарувала частину належного їй
будинку ОСОБА_2 01.07.2008 року ОСОБА_2
зареєстрував своє право власності на
цю частину будинку. ОСОБА_2 не
здійснював самочинне будівництво, за
ним зареєстровано право власності на
спірні будівлі у передбаченому законом
порядку, яке не скасоване, тому, на його
думку, неможливо вимагати від нього
знести ці самочинно збудовані будівлі.
ОСОБА_6, яка здійснила самочинне
будівництво вже померла. ОСОБА_5 став
співвласником спірного будинку 27.08.2010
року і йому було відомо, де розташовані
будівлі літньої кухні та навісу, однак,
він ніяких претензій щодо їх місця
розташування не заявляв. Арцизькій
міській раді про самовільно збудовані
будівлі стало відомо ще у 2004 році, тому
вважає, що в теперішній час сплив строк
позовної давності звернення з даним
позовом до суду. Також Арцизька міська
рада не мала права скасовувати своє
попереднє рішення від 17.12.2004 року «Про
затвердження самочинно збудованих
споруд», оскільки, Конституційним
Судом України прийнято рішення,
відповідно до якого органи місцевого
самоврядування не мають права
скасовувати свої рішення, згідно яких
громадяни України набувають будь-яких
прав. Таким чином, вважає, що рішення
Арцизької міської ради від 15.09.2011 року
про скасування рішення від 17.12.2004 року є
незаконним. Також вважає, що сплив
строк позовної давності звернення
позивача з вимогою про визнання
частково недійсним договору дарування
від 29.12.2004 року, оскільки, позивачу було
відомо про існування зазначеного
договору дарування і лише 12.08.2013 року
позивач звернувся до суду з заявою про
збільшення позовних вимог, в якій
просив суд визнати частково недійсним
договір дарування від 29.12.2004 року,
укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 у
частині дарування літньої кухні - літ.
«Д», а строк позовної давності про
визнання недійсним договору дарування
складає один рік. Крім того,
представником позивача не зазначено,
який саме каналізаційний вигріб ОСОБА_2
слід засипати, оскільки їх на
прибудинковій території будинку
декілька. В зв'язку з вищезазначеним на
думку представника відповідача позов
задоволенню не підлягає.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2
позовну заяву не визнав, просив в її
задоволенні відмовити та пояснив суду,
що в теперішній час проїзд у двір
розташований не в тому місці, як
зазначено у рішенні суду від 1972 року.
Його мати ОСОБА_6 почала будівництво
літньої кухні - літ. «Д» та навісу - літ.
«д» ще у 1992 році. ОСОБА_8 - батько ОСОБА_5,
бачив ці спірні будівлі та ніяких
претензій з приводу їх місця
розташування не заявляв.

В судовому засіданні представник
третьої особи ОСОБА_5 - ОСОБА_11 пояснив
суду, що в теперішній час житловий
будинок АДРЕСА_1 знаходиться у
приватній спільній частковій
власності ОСОБА_5 та ОСОБА_2 Протягом
тривалого часу, ще з 1970 років існував
спір між ОСОБА_8 - батьком ОСОБА_5 та
ОСОБА_7 - колишньою співвласницею
зазначеного будинку. Арцизький
районний народний суд Одеської області
своїм рішенням від 14.07.1972 року, яке
набрало законної сили, визначив
порядок користування земельною
ділянкою між ОСОБА_8 та ОСОБА_7
відповідно до генерального плану
присадибної ділянки, зробив проїзд у
двір шириною 2,5 метрів. Даним рішенням
було встановлено, що ОСОБА_7
систематично забруднює частину двору
напроти квартири ОСОБА_8, який згодний
виділити зі своєї земельної ділянки 2,5
метрів для того, щоб зробити проїзд у
двір ОСОБА_7 та огородити частину двору
напроти його квартири. ОСОБА_7 не
заперечувала проти позову. Дане
рішення суду було виконане у 1972 році та
складений генеральний план. Як
вбачається з генерального плану станом
на 24.04.1991 року, який був зроблений
відповідно до рішення суду від 1972 року,
будівля сараю - літ. «Д» розташована на
земельній ділянці, яка на той час
перебувала у користуванні ОСОБА_7 та
зазначені інші розміри цієї будівлі. В
теперішній час, як вбачається з
генерального плану від 2005 року, будівлі
літньої кухні - літ. «Д» та навісу - літ.
«д» пересунуті та знаходяться на
земельній ділянці, яка перебуває у
користуванні ОСОБА_5 та зазначені інші
їх розміри. Перед від'їздом ОСОБА_5 за
межі України на проживання, спірні
будівлі були розташовані згідно
генерального плану, який був зроблений
відповідно до рішення суду від 1972 року.
Після того, як ОСОБА_5 повернувся в м.
Арциз, він виявив, що відбувся
самозахват належної йому земельної
ділянки. В зв'язку з тим, що були
порушені його права, він звернувся з
заявою до Арцизької міської ради. При
проведенні перевірки комісією
Арцизької міської ради було виявлено
самочинне будівництво, після чого
виконавчий комітет Арцизької міської
ради скасував своє попереднє рішення
від 17.12.2004 року «Про затвердження
самовільно збудованих споруд». З метою
захисту прав співвласника будинку та
користувача прилеглої земельної
ділянки ОСОБА_5 просив суд позовні
вимоги задовольнити.

В судовому засіданні представник
третьої особи - комунального
підприємства «Арцизьке бюро технічної
інвентаризації» - ОСОБА_12 пояснив суду,
що за заявою ОСОБА_6 у 2004 році техніком
КП «Арцизьке БТІ» ОСОБА_13 проводилась
поточна інвентаризація житлового
будинку з господарськими спорудами за
адресою: АДРЕСА_1. За результатами
інвентаризації було виявлено, що
знесено сарай - літ. «Д» та самочинно
збудовано літню кухню та навіс. На час
проведення інвентаризації нерухомого
майна в інвентарній справі не було
рішення народного суду Арцизького
району від 14.07.1972 року про порядок
користування присадибною ділянкою,
співвласник нерухомого майна ОСОБА_8
вже помер і не міг погодити межі
земельної ділянки. На підставі рішення
Арцизької міської ради № 635 від 17.12.2004
року до технічних документів
співвласників будинку були внесені
зміни. При цьому співвласники
нерухомого майна ОСОБА_6 (як і ОСОБА_2.)
та ОСОБА_5 питання про зміну часток у
спільному майні після винесення
рішення Арцизької міської ради № 635 від
17.12.2004 року та визнання за ОСОБА_6 права
на самочинно збудовані будівлі перед
КП «Арцизьке БТІ» не ставили. Хоча
після визнання права на самочинно
збудовані будівлі літню кухню літ. Д та
навіс літ. Д частка ОСОБА_6 у праві
спільної часткової власності
безумовно мала б змінитися в зв'язку зі
зміною її вартості з причини
збільшення кількості будівель, що
входили до її частки. БТІ за своєю
ініціативою не може порушувати питання
про зміну часток у спільній частковій
власності. Технік ОСОБА_13 в КП
«Арцизьке БТІ» не працює з 2010 року, тому
немає можливості з'ясувати, з яких
підстав літерою «Д», якою на
генеральному плані до 2004 року був
позначений сарай, за результатами
інвентаризації 2004 року літерою «Д»
було позначено самочинно збудовану
літню кухню. Техніком БТІ помилково, в
порушення інструкції, новозбудована
будівля літньої кухні була позначена
літ. «Д», якою був раніше позначений
знесений сарай. В інструкції зазначено,
що при знесенні однієї будівлі, літера,
яка була за нею закріплена, не може бути
використана для новозбудованої
будівлі. Коли співвласниками будинку
були ще ОСОБА_8 та ОСОБА_7, спорудою під
літ. «Д» був сарай. При виявленні
самочинно збудованого сараю навіть у
випадку знесення сараю літ. Д,
самочинно збудованій літній кухні
необхідно було присвоїти іншу літеру. У
2004 році, коли змінився співвласник,
технік БТІ виходив за адресою: АДРЕСА_1.
Сарай - літ. «Д» на той час вже був
знесений, але була виявлена самочинно
збудована будівля літньої кухні з
навісом і технік помилково позначив
літню кухню літерою «Д», але вона вже
знаходилась на земельній ділянці, яка
перебувала у користуванні ОСОБА_5
Нотаріус при посвідченні договору
дарування, повинна була перевірити цю
інформацію та перевірити
правовстановлюючі документи на
спірний житловий будинок, але нотаріус
у договорі дарування навіть не
послалася на згодом скасоване рішення
Арцизької міської ради № 635 від 17.12.2004
року як на правову підставу виникнення
права власності у ОСОБА_6 на літню кухню
літ. Д, хоча відповідно до договору від
29.06.1991р. купівлі-продажу частки будинку
АДРЕСА_1 ОСОБА_6 придбала, зокрема, сарай
літ.Д, а не літню кухню літ.Д. Знесений
сарай мав площу 15,1 кв.м. Новозбудована
літня кухня має площу 56,9 кв.м, навіс
біля кухні має площу 16,6 кв.м. Знесений
сарай літ. «Д» та новозбудована літня
кухня літ. «Д» розміщені в різних
частинах земельної ділянки, з
генерального плану видно, що є зміщення
будівель, змінилось не тільки їх місце
розташування, але й площа. У 2008 році
ОСОБА_5 прийняв спадщину, що залишилась
після смерті його батька ОСОБА_8 12.12.2011
року в КП «Арцизьке БТІ» було
зареєстроване рішення Арцизької
міської ради № 345 від 15.09.2011 року, про
скасування свого рішення № 635 від 17.12.2004
року, а також КП «Арцизьке БТІ»
запропоновано внести зміни до
технічної документації власників
будинку АДРЕСА_1. Арцизька міська рада
винесла своє рішення на підставі заяви
ОСОБА_5 та рішення народного суду
Арцизького району від 14.07.1972 року.
Враховуючи, що ніхто з співвласників
будинку з заявою до КП «Арцизьке БТІ»
про внесення змін свої часток не
звертався, БТІ зміни не вносились, як і
після винесення Арцизькою міською
радою рішення № 635 від 17.12.2004 року про
залишення у власність ОСОБА_6 самочинно
збудованих будівель. Копію рішення
народного суду Арцизького району від
14.07.1972 року було надано КП «Арцизьке
БТІ» після того, як між співвласниками
будинку виник спір. До цього часу БТІ не
було відомо про рішення суду від 1972
року. Самочинно збудована кухня - літ.
«Д» знаходилась на тій частині
земельної ділянки, якою за рішенням
суду від 14.07.1972 року мав користуватися
ОСОБА_8 Спірні об'єкти - літня кухня -
літ. «Д» та навіс - літ. «д» є самочинно
збудованими та побудованими на
земельній ділянці, яка відповідно до
рішення суду від 1972 року перейшла у
користування ОСОБА_8 Об'єкт - літ. «Д» -
це не той сарай, який купувала колись
мати ОСОБА_2 - ОСОБА_6 відповідно до
договору купівлі-продажу від 29.06.1991р.
Він побудований в іншому місці, є дуже
велика різниця у його вартості та у
площі, інша площа - інша вартість. При
визначенні вартості часток, рахується
вартість всієї будівлі, що є у спільній
власності співвласників, рахується
вартість того, що належить кожному з
співвласників, які підтверджують, що
вони не заперечують, що в їх власності
перебуває те чи інше майно. Якщо одна із
будівель якою володіє співвласник
змінює свою вартість або за ним
визнається право власності на якісь
нові (додаткові) будівлі, які також
мають свою вартість, то, звичайно,
змінюється і частка цього співвласника
у праві спільної часткової власності.
Також в зв'язку з цим буде змінена
частка і іншого співвласника. Зміни цих
часток можливі лише якщо співвласники
погоджуються на них і звертаються з
відповідними заявами до БТІ, після чого
БТІ може внести відповідні зміни до
технічної документації співвласників
житлового будинку. Оскільки таких заяв
про зміну часток від співвласників
житлового будинку АДРЕСА_1 до БТІ не
надходило, то їх частки так і не
змінювались і БТІ зміни до технічної
документації на їх будинок щодо
розміру часток співвласників не
вносились. Тому рішення Арцизької
міської ради № 635 від 17.12.2004 року про
залишення у власність ОСОБА_6 самочинно
збудованих літньої кухні літ. Д та
навісу літ. д так і до моменту його
скасування реалізовано не було. Тому
зважаючи на порушення прав
співвласника житлового будинку та
суміжного землекористувача ОСОБА_5, а
також порушення відповідачем рішення
народного суду Арцизького району від
14.07.1972 року представник третьої особи
вважає, що позов Арцизької міської ради
підлягає задоволенню.

В судовому засіданні третя особа
ОСОБА_4, яка є дружиною відповідача,
позовну заяву не визнала, просила в її
задоволенні відмовити та пояснила
суду, що вона стала співвласницею
частки житлового будинку АДРЕСА_1 на
підставі договору дарування від 16.12.2011
року. Колишнім співвласником частини
будинку була ОСОБА_14, якій належала
частина будинку на підставі договору
довічного утримання. ОСОБА_14 було
відомо про спірні будівлі, однак, вона
претензій з приводу їх місце
розташування не заявляла.

Третя особа - приватний нотаріус
Арцизького районного нотаріального
округу ОСОБА_3 в судове засідання не
з'явилась, звернулась до суду з заявою
про розгляд справи за її відсутності.

Рішенням суду позов був
задоволений частково. Був визнаний
частково недійсним договір дарування
від 29 грудня 2004 року, укладений між
ОСОБА_6 та ОСОБА_2, посвідчений
приватним нотаріусом Арцизького
районного нотаріального округу ОСОБА_3,
в частині дарування літньої кухні -
літера «Д». Було зобов'язано ОСОБА_2
знести самочинно збудовані будівлі
літньої кухні - літера «Д» та навісу -
літера «д» на прибудинковій території,
розташованій за адресою: АДРЕСА_1. В
задоволенні решти позовних вимог
Арцизької міської ради Одеської
області відмовлено.

Не погодившись з вказаним
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу в якій просить скасувати це
рішення та постановити нове, яким
відмовити у задоволенні позову,
посилаючись при цьому на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
суддю-доповідача, доводи апеляційної
скарги та перевіривши законність і
обґрунтованість рішення в межах
позовних вимог і доводів апеляційної
скарги, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає у зв'язку з тим, що районний
суд повно і всебічно дослідив і оцінив
обставини по справі, надані сторонами
докази згідно ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин, та вірно
послався на діюче законодавство.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних підстав.

Рішення суду оскаржується тільки в
частині задоволення позовних вимог,
тому підлягає перегляду тільки в цій
частині.

Судом першої інстанції правильно були
встановлені наступні обставини.

З копії розрахунку визначення
ідеальних часток в спільній власності
на будинок по вул. Пушкіна, 29 м. Арциза
від 06.04.1963р., вбачається, що дійсна
вартість будинку складає 6117 крб.
Ідеальна частка в спільній власності
ОСОБА_8 дорівнює 27/50 часткам. Ідеальна
частка в спільній власності ОСОБА_7
дорівнює 23/50 часткам (а.с. 82-83).

Рішенням народного суду Арцизького
району Одеської області від 14.07.1972 року
визначене право користування
присадибною ділянкою між ОСОБА_8 та
ОСОБА_7 Відповідно до генерального
плану присадибної ділянки зроблений
проїзд у двір шириною 2,5 метрів.
Зазначеним рішенням суду встановлено,
що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 є співвласниками
будинку АДРЕСА_1 Одеської області і між
ними виник спір щодо порядку
користування присадибною ділянкою.
Відповідачка систематично забруднює
частину двору напроти квартири
позивача, який згодний виділити зі
своєї земельної ділянки 2,5 метрів для
того, щоб зробити проїзд у двір для
відповідача та огородити частину двору
напроти його квартири (а.с. 8).

Як вбачається з копії технічного
паспорту від 24.04.1991 року, визначений
план земельної ділянки житлового
будинку АДРЕСА_1, на виконання рішення
Арцизького народного суду від 14.07.1972
року за рахунок земельної ділянки, яка
була передана у користування ОСОБА_8
зроблений проїзд у двір для ОСОБА_7 (а.с.
39). Літерою «Д» позначена будівля сараю
іншою площею, ніж будівля, позначена
літерою «Д» - літня кухня згідно
генерального плану станом на 2005 рік і
яка також розташована на частині
земельної ділянки що передана в
користування ОСОБА_8 (а.с. 40).

Відповідно до копії договору
купівлі-продажу від 29.06.1991 року,
посвідченого державним нотаріусом
Арцизької державної нотаріальної
контори ОСОБА_15 та зареєстрованого в
Арцизькому бюро технічної
інвентаризації в реєстрі за № 761,
ОСОБА_16 продала, а ОСОБА_6 купила 23/50
частини житлового будинку з
господарськими спорудами,
розташований в АДРЕСА_1 на земельній
ділянці 3506 кв.м. На зазначеній
земельній ділянці розташований
кам'яний житловий будинок - літ. «А»,
житлова прибудова - літ. «А1», 4 сараї -
літ. «Б», «Г», «Д», 3 вбиральні - літ. «В»,
«Е», «К», гараж - літ. «З», погріб «И»,
літня кухня - літ. «Л», надвірні споруди
№ 1-6, інші споруди - І-ІІ (а.с. 79-80).

Як видно з копії повідомлення КП
«Арцизьке БТІ» від 15.10.2004 року № 1253, у
будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_6 самочинно
збудовано літню кухню - літ. Д», навіс -
літ. «д». Вартість самовільно
збудованих будівель складає 16484 грн.
(а.с. 84).

Рішенням виконавчого комітету
Арцизької міської ради Одеської
області від 17.12.2004 року № 635, ОСОБА_6
залишені у власності самочинно
збудовані будівлі - літньої кухні - літ.
«Д», навісу - літ. «д», розташовані в
АДРЕСА_1. Залишкова вартість самочинно
збудованих будівель складає 16484 грн.
(а.с. 20).

Відповідно до копії договору дарування
від 29 грудня 2004 року, посвідченого
приватним нотаріусом Арцизького
районного нотаріального округу
Одеської області ОСОБА_3 та
зареєстрованого в Державному реєстрі
правочинів за реєстровим номером 3292,
ОСОБА_6 подарувала, а ОСОБА_2 прийняв в
дар 23/50 частин житлового будинку з
частиною надвірних будівель та споруд,
що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, та
складається в цілому з одного
житлового будинку, загальною площею
271,30 кв.м., житловою площею 140,20 кв.м.,
житлової прибудови - літ. «А», літньої
кухні - літ. «Д», сараю - літ. «Ж»,
погрібу - літ. «И», вбиральні - літ. «К»,
літньої кухні - літ. «Л», гаражу «З»,
літньої кухні - літ. «М», дворових та
інших споруд. Ця 23/50 частина житлового
будинку з частиною надвірних будівель
та споруд належить дарувальнику ОСОБА_6
на підставі договору купівлі-продажу,
посвідченого Арцизькою
держнотконторою 29.06.1991 року в реєстрі
за № 761 та зареєстрованого в Арцизькому
бюро технічної інвентаризації 03.02.1993
року у реєстрову книгу за № 13 під № 253
(а.с. 12).

Згідно з копією витягу про реєстрацію
права власності на нерухоме майно,
виданого Арцизьким бюро технічної
інвентаризації від 01.07.2008 року, ОСОБА_2
зареєстрував своє право власності на
вищевказану частину житлового будинку
(а.с. 13).

Як вбачається з копії свідоцтва про
право на спадщину за законом від 30.05.2008
року, посвідченого державним
нотаріусом Арцизької державної
нотаріальної контори Одеської області
ОСОБА_17, ОСОБА_5 прийняв спадщину, яка
залишилась після смерті його батька
ОСОБА_8, який помер 18.07.1996 року, що
складається з 20/50 частин житлового
будинку з господарськими спорудами
АДРЕСА_1 (а.с.18).

Згідно з копією витягу про реєстрацію
права власності на нерухоме майно,
виданого Арцизьким бюро технічної
інвентаризації від 27.08.2010 року, ОСОБА_5
зареєстрував своє право власності на
вищевказану частину житлового будинку
(а.с. 19).

Як вбачається з копії рішення
виконавчого комітету Арцизької
міської ради від 03.12.2007 року № 465, на
земельній ділянці по АДРЕСА_1
самовільно знесено: гараж - літ. «З»,
підвал - літ. «И», літня кухня - літ. «Л»,
веранда - літ. «л» (а.с. 88).

09.09.2011 року ОСОБА_5 звернувся до
Арцизької міської ради з заявою, в якій
зазначає, що ОСОБА_2 без його згоди
побудував літню кухню на земельній
ділянці, яка перебуває у користуванні
ОСОБА_5 (а.с. 37).

Рішенням виконавчого комітету
Арцизької міської ради Одеської
області від 15.09.2011 року № 345 скасоване
рішення виконавчого комітету
Арцизької міської ради Одеської
області від 17.12.2004 року № 635 «Про
затвердження самочинно збудованих
будівель» (а.с. 21). Вказане рішення на
даний час є чинним та не скасовано.

Як вбачається з копії повідомлення КП
«Арцизьке БТІ» від 03.09.2012 року,
відповідно до рішення Арцизької
міської ради від 15.09.2011 року до
технічної документації на нерухоме
майно за адресою: АДРЕСА_1 внесені зміни
(а.с. 34).

На підставі вищезазначеного рішення,
виконавчим комітетом Арцизької
міської ради від 21.09.2011 року № 1411 та від
29.08.2012 року № 1437 ОСОБА_2 винесені
приписи про зобов'язання демонтувати
літню кухню - літ. «Д» та навіс - літ. «д»,
побудованих без згоди ОСОБА_5 на
присадибній ділянці, яка перебуває у
його користуванні та засипати
каналізаційний вигріб на ділянці
ОСОБА_5 та в подальшому використовувати
присадибну ділянку по АДРЕСА_1
відповідно до рішення народного суду
Арцизького району від 14.07.1972 року (а.с. 22,
28).

З копій актів обстеження земельної
ділянки за адресою: АДРЕСА_1 від 30.05.2012
року та від 01.10.2012 року, складених
спеціалістом з благоустрою Арцизької
міської ради ОСОБА_18, вбачається, що при
проведенні перевірок виконання
приписів було виявлено, що зазначені
приписи ОСОБА_2 не виконані (а.с. 23, 31).

Відповідно до копії акту інспекції
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області від 14.08.2012 року,
інспектором Лапчук Т.М. при проведенні
перевірки дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, державних будівельних
норм, стандартів і правил в присутності
ОСОБА_2 встановлено самочинне
будівництво літньої кухні - літ. «Д» та
навісу - літ. «д» за адресою: АДРЕСА_1 без
дозвільних документів, з порушенням ст.
34 Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності» (а.с. 33).

Довідкою виконавчого комітету
Арцизької міської ради Одеської
області від 24.07.2012 року № 1488
підтверджується, що земельна ділянка,
розташована в АДРЕСА_1 знаходиться в
комунальній власності Арцизької
міської ради (а.с. 24).

Відповідно до довідки виконавчого
комітету Арцизької міської ради
Одеської області від 24.07.2012 року № 1489,
житловому будинку АДРЕСА_1 (а.с. 25).

Згідно повідомлення КП «Арцизьке БТІ»
від 13.08.2012 року № 226, вартість будівель
літньої кухні - літ. «Д» та навісу - літ.
«д», які знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1 станом на 19.09.2011 року складала
39429 гривень (а.с. 30).

Відповідно до копії договору дарування
від 16 грудня 2011 року, посвідченого
державним нотаріусом Арцизької
державної нотаріальної контори
Одеської області ОСОБА_17 та
зареєстрованого в Державному реєстрі
правочинів за реєстровим номером 4806890,
ОСОБА_19 подарувала, а ОСОБА_4 прийняла
від неї в дар 7/50 частин житлового
будинку АДРЕСА_1. Відчужувані 7/50 частин
будинку належить дарувальнику на
підставі дубліката договору довічного
утримання, посвідченого державним
нотаріусом Арцизької державної
нотаріальної контори Одеської області
28.07.1976 року за реєстровим номером 1308 та
зареєстрованого в Арцизькому бюро
технічної інвентаризації 19.09.2011 року у
реєстрову книгу № 13 за реєстровим №
9374497 (а.с. 59, 65).

Згідно з копією витягу про реєстрацію
права власності на нерухоме майно,
виданого Арцизьким бюро технічної
інвентаризації від 27.12.2011 року, ОСОБА_4
зареєструвала своє право власності на
вищевказану частину житлового будинку
(а.с. 58).

Як вбачається з повідомлення КП
«Арцизьке БТІ» від 14.05.2013 року № 32, за
заявою ОСОБА_6 у 2004 році техніком КП
«Арцизьке БТІ» ОСОБА_13 проводилась
поточна інвентаризація житлового
будинку з господарськими спорудами за
адресою: АДРЕСА_1. За результатами
інвентаризації було виявлено, що
знесено сарай - літ. «Д» та самовільно
збудовано літню кухню. На час
проведення інвентаризації нерухомого
майна в інвентарній справі не було
рішення Арцизького народного суду від
14.07.1972 року про порядок користування
присадибною ділянкою, співвласник
нерухомого майна ОСОБА_8 вже помер і не
міг погодити межі земельної ділянки. На
підставі рішення Арцизької міської
ради № 635 від 17.12.2004 року до технічних
документів були внесені зміни.
Співвласники нерухомого майна питання
про зміну часток у спільному майні
перед КП «Арцизьке БТІ» не ставили.
Технік ОСОБА_13 в КП «Арцизьке БТІ» не
працює з 2010 року, тому немає можливості
вияснити, з яких підстав літерою «Д»,
якою на генеральному плані до 2004 року
був позначений сарай, за результатами
інвентаризації 2004 року літерою «Д»
було позначено самочинно збудовану
літню кухню. Знесений сарай мав площу
15,1 кв.м. Новозбудована літня кухня має
площу 56,9 кв.м, навіс біля кухні має
площу 16,6 кв.м. Знесений сарай та
новозбудована літня кухня розміщені в
різних частинах земельної ділянки. В 2008
році ОСОБА_5 прийняв спадщину. 12.12.2011
року в КП «Арцизьке БТІ» було
зареєстроване рішення Арцизької
міської ради № 345 від 15.09.2001 року, про
скасування свого рішення № 635 від 17.12.2004
року. Арцизька міська рада винесла своє
рішення на підставі заяви ОСОБА_5 та
рішення Арцизького народного суду від
14.07.1972 року. На підставі цього рішення
до технічних документів були внесені
відповідні зміни. Копію рішення
Арцизького народного суду від 14.07.1972
року було надано БТІ. Самовільно
збудована кухня - літ. «Д» знаходилась
на тій частині земельної ділянки, якою
за рішенням суду від 14.07.1972 року мав
користуватись ОСОБА_8 (а.с. 78).

Згідно п. 17 постанови Пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами статті 376 ЦК України (про
правовий режим самочинного
будівництва) від 30.03.2012 року № 6, позов
про знесення самочинно збудованого
нерухомого майна може бути пред'явлено
власником чи користувачем земельної
ділянки або іншою особою, права якої
порушено, зокрема, власником
(користувачем) суміжної земельної
ділянки з підстав, передбачених
статтями 391, 396 ЦК УКраїни, статтею 103 ЗК
України. Якщо позов про визнання права
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно пред'явлено до власника
(користувача) земельної ділянки, який
заперечує проти визнання права
власності на це майно за особою, що його
збудувала, власник (користувач) має
право відповідно до вимог статті 123 ЦПК
України пред'явити зустрічний позов
про знесення нерухомого майна. Позов
може бути пред'явлено до особи, яка
здійснила будівництво, як про
зобов'язання знесення забудови, так і
про знесення забудови за рішенням суду
самим власником (користувачем)
земельної ділянки за рахунок особи, яка
здійснила самочинне будівництво, з
одночасним відшкодуванням
підтверджених витрат на його знесення.

Пунктом 24 вищевказаної постанови
передбачено, що знесення нерухомості,
збудованої з істотним відхиленням від
проекту, що суперечить суспільним
інтересам або порушує права інших осіб,
істотним порушенням будівельних норм і
правил (у тому числі за відсутності
проекту), можливе лише за умови, що
неможлива перебудова нерухомості
відповідно до проекту або відповідно
до норм і правил, визначених державними
правилами та санітарними нормами, або
якщо особа, яка здійснила (здійснює)
будівництво, відмовляється від такої
перебудови. В інших випадках суд за
позовом відповідного державного
органу чи органу місцевого
самоврядування може на підставі
частини сьомої статті 376 ЦК зобов'язати
забудовника здійснити перебудову
житлового будинку, будівлі, споруди або
іншого об'єкта нерухомості, який
побудовано чи будується з істотними
відхиленнями від проекту або з
істотним порушенням основних
будівельних норм і правил, у тому разі,
коли таке будівництво суперечить
суспільним інтересам, порушує права
інших осіб, коли порушення будівельних
норм і правил є істотним, а також є
технічна можливість виконати
перебудову. Якщо технічна можливість
перебудови об'єкта нерухомості
відсутня або забудовник відмовляється
від такої перебудови, суд, незалежно
від поважності причин відмови, за
позовом зазначених органів або особи,
права чи інтереси якої порушено таким
будівництвом, ухвалює рішення про
знесення житлового будинку або іншого
нерухомого майна. Відмовою забудовника
від перебудови слід вважати як його
заяву про це, так і його дії чи
бездіяльність щодо цього, вчинені до
або після ухвалення рішення суду про
зобов'язання здійснити перебудову.

Згідно п. 29 постанови, враховуючи, що за
загальним правилом особа, яка
здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього, строк
позовної давності на вимоги про
проведення перебудови самочинно
збудованого чи такого, що будується,
житлового будинку, прибудови до нього,
будівлі, споруди чи іншого нерухомого
майна, а також про знесення таких
об'єктів не вважається пропущеним
незалежно від тривалості часу, який
минув після закінчення чи початку
будівництва.

Відповідно до ст. 376 ЦК України,
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил. Особа, яка
здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього. Якщо
власник (користувач) земельної ділянки
заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за особою,
яка здійснила (здійснює) самочинне
будівництво на його земельній ділянці,
або якщо це порушує права інших осіб,
майно підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок. У разі
істотного відхилення від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотного
порушення будівельних норм і правил
суд за позовом відповідного органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову. Якщо
проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво. Особа, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво,
зобов'язана відшкодувати витрати,
пов'язані з приведенням земельної
ділянки до попереднього стану.

Згідно зі ст. 396 ЦК України, особа, яка
має речове право на чуже майно, має
право на захист цього права, у тому
числі і від власника майна, відповідно
до положень глави 29 цього Кодексу.

Відповідно до п.п. г, е ч. 1 ст. 96 ЗК
України, землекористувачі зобов'язані,
зокрема, не порушувати прав власників
суміжних земельних ділянок та
землекористувачів; дотримуватися
правил добросусідства.

Статтею 103 ЗК України передбачено, що
власники та землекористувачі
земельних ділянок повинні обирати такі
способи використання земельних
ділянок відповідно до їх цільового
призначення, при яких власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок завдається найменше
незручностей (затінення, задимлення,
неприємні запахи, шумове забруднення
тощо). Власники та землекористувачі
земельних ділянок зобов'язані не
використовувати земельні ділянки
способами, які не дозволяють власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок використовувати їх за цільовим
призначенням (неприпустимий вплив).

Отже, в судовому засіданні правильно
було встановлено, що рішенням
народного суду Арцизького району від
14.07.1972 року вирішувався спір між
співвласниками будинку АДРЕСА_1 щодо
користування присадибною земельною
ділянкою та встановлений порядок
користування нею шляхом визначення
права користування присадибною
ділянкою між ОСОБА_8 та ОСОБА_7
відповідно до генерального плану
садибної ділянки, зробив проїзд у двір
шириною 2,5 метра. Як вбачається з
вказаного рішення суду зазначений
проїзд шириною у 2,5 м у двір ОСОБА_7
виділений із земельної ділянки, що
знаходилася у користуванні ОСОБА_8
Вказане рішення суду, яке чинне до
цього часу, було виконано, що
вбачається з генерального плану
земельної ділянки від 24.01.1991р. (а.с.39),
розташованої біля будинку НОМЕР_1,
власниками якого є правонаступники
сторін у справі по якій винесено судове
рішення від 14.07.1972р. Отже, вказаний
проїзд у двір ОСОБА_7 шириною 2,5 м, який
виділений із земельної ділянки, що
знаходилася у користуванні ОСОБА_8,
обмежує, тобто є межею земельної
ділянки, що знаходилася у користуванні
ОСОБА_8 і право на користування якою
закріплено за ОСОБА_8 зазначеним
судовим рішенням від 14.07.1972р. На
генеральних планах земельної ділянки
від 12.04.1963р. (а.с.38) та від 24.04.1991р. (а.с.39)
видно, що сарай літ. «Д» знаходиться на
земельній ділянці, що знаходилась у
користуванні ОСОБА_7 (не ОСОБА_8), на
даний час відповідача ОСОБА_2 Також в
судовому засіданні встановлено, що
колишнім власником частки
вищевказаного будинку ОСОБА_6,
правонаступником якої є відповідач
ОСОБА_2, на земельній ділянці, право на
користування якою закріплено судовим
рішенням від 14.07.1972р. за ОСОБА_8,
правонаступником якого є третя особа
ОСОБА_5, самочинно збудовані будівлі -
літня кухня літ. «Д» та навіс літ. «д»,
які порушують право ОСОБА_5 на
користування земельною ділянкою право
на яке закріплено вказаним судовим
рішенням від 14.07.1972р. В зв'язку з
вказаними порушеннями права ОСОБА_5
чинним та не скасованим рішенням
виконкому Арцизької міської ради від
15.09.2011р. № 345 скасовано попереднє
рішення виконкому від 17.12.2004р. №635 яким
залишались у власності ОСОБА_6
самочинно збудовані будівлі - літня
кухня літ. «Д» та навіс літ. «д»
залишковою вартістю 16484 грн. Слід
зазначити, що рішення виконкому
Арцизької міської ради від 17.12.2004р. №635,
яким залишались у власності ОСОБА_6
вказані самочинні будівлі, реалізовано
не було, оскільки в зв'язку із
збільшенням обсягу частки ОСОБА_6 у
праві спільної часткової власності на
будинок за рахунок самочинно
збудованих будівель, розмір часток у
праві спільної часткової власності за
згодою всіх співвласників змінений не
був, що не було враховано приватним
нотаріусом ОСОБА_3, яка посвідчувала
договір дарування від 29.12.2004р.
укладеним між дарувальником ОСОБА_6 та
обдаровуваним ОСОБА_2 Так, приватним
нотаріусом у вказаному договорі
дарування (а.с.12) при зазначенні
підстави виникнення права власності у
дарувальника ОСОБА_6 на 23/50 частини
житлового будинку з частиною надвірних
будівель та споруд зазначено, що він
належить дарувальнику ОСОБА_6 на
підставі договору купівлі-продажу,
посвідченого Арцизькою
держнотконторою 29.06.1991 року (а.с.115-116).
При цьому нотаріус у договорі
дарування не посилалася як підставу
виникнення права власності у
дарувальника ОСОБА_6 на 23/50 частини
житлового будинку з частиною надвірних
будівель та споруд на рішення
виконкому Арцизької міської ради від
17.12.2004р. №635, яким ОСОБА_6 у власність
залишались самочинно збудовані
будівлі літня кухня літ. «Д» та навіс
літ «д». А відповідно до вищевказаного
договору купівлі-продажу від 29.06.1991
року ОСОБА_6 придбала та стала
власником 23/50 частин будинку до складу
яких входив сарай літ. «Д», а не
самочинно побудована літня кухня літ.
«Д» іншою площею та з іншим
розташуванням на присадибній ділянці.
Тому нотаріус безпідставно зазначила,
що до складу будинку 23/50 частини якого
подарувала ОСОБА_6 відповідачу ОСОБА_2
входить самочинно побудована літня
кухня літ. «Д». Оскільки, якби, як
зазначалося вище, рішення виконкому
Арцизької міської ради від 17.12.2004р. №635
було реалізовано, то частка ОСОБА_6
збільшилася і не складала би 23/50,
оскільки за нею визнавалося право
власності на додаткові самочинні
збудовані будівлі - літню кухню літ. «Д»
та навіс літ. «д». Але нотаріус на
вищевказані правовстановлюючі
документи уваги не звернула та
безпідставно вказала, що до складу
житлового будинку з частиною надвірних
будівель та споруд, 23/50 частини яких
ОСОБА_6 подарувала відповідачу ОСОБА_2,
входить літня кухня літ.«Д».

Власником земельної ділянки на якій
розташований житловий будинок НОМЕР_1 з
надвірними будівлями та спорудами по
вул. Пушкіна в м. Арцизі є Арцизька
міська рада. Відповідач ОСОБА_2 є
правонаступником ОСОБА_6, яка самочинно
побудувала будівлі літньої кухні літ.
«Д» та навісу літ «д» на частині
земельної ділянки право на
користування якою закріплено судовим
рішення від 14.07.1972р. за ОСОБА_8,
правонаступником якого є ОСОБА_5 і
право якого порушено цим самочинним
будівництвом на земельній ділянці, що
знаходиться у його користування.
Відповідач ОСОБА_2 в зв'язку з
порушенням прав третьої особи ОСОБА_5
на вимогу позивача відмовився зносити
самочинно збудовані будівлі літньої
кухні літ. «Д» та навісу літ «д» (а.с.23,
28-29, 31, 33), про що він також повідомив у
судовому засіданні, тому відповідача
на підставі ст.376 ЦК України слід
зобов'язати їх знести.

Оскільки позивачем не надано доказів
розташування каналізаційного вигрібу,
який відповідачу слід засипати, на
частині земельної ділянки, право на
користування якою закріплено за
ОСОБА_5, а на прибудинковій території
будинку АДРЕСА_1, як встановлено в
судовому засіданні, їх декілька, а
також не надано доказів та не зазначено
якою має бути спірна земельна ділянка
станом на 24.04.1991р. і як саме відповідач
має пересунути огорожу відповідно до
генерального плану будинку станом на
1991 рік та відповідач не конкретизував у
цій частині своїх позовних вимог, у
зв'язку з цим суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що
позивач не виконав вимоги ст. ст. 10, 60
ЦПК України, відповідно до якої кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог чи заперечень. Тому у
задоволенні позову Арцизької міської
ради Одеської області в цій частині
обґрунтовано було відмовлено.

Таким чином, зібрані у справі докази та
їх належна оцінка дійсно вказують на
наявність підстав для часткового
задоволення позову Арцизької міської
ради Одеської області, договір
дарування від 29.12.2004 року, укладений між
ОСОБА_6 та ОСОБА_2, посвідчений
приватним нотаріусом Арцизького
районного нотаріального округу ОСОБА_3,
в частині дарування літньої кухні -
літера «Д» слід визнати частково
недійсним, зобов'язав ОСОБА_2 знести
самочинно збудовані будівлі літньої
кухні - літера «Д» та навісу - літера «д»
на прибудинковій території,
розташованій за адресою: АДРЕСА_1.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції, виконавши всі вимоги
цивільно-процесуального законодавства
і всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
діючими нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, та дійшов до
правильного висновку, що позовні
вимоги позивача підлягають тільки
частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянт не довів обставини, на які
посилався як на підставу своєї
апеляційної скарги.

Твердження апелянта в апеляційній
скарзі про те, що рішення суду першої
інстанції не відповідає вимогам
закону, є неспроможними.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
не спростовують висновків суду і не
містять підстав для висновків про
порушення або неправильне
застосування судом норм права, які
привели до неправильного вирішення
справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа
розглянута по суті правильно, законних
підстав для скасування чи зміни
рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315,
317, 319, 324-325 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити,
рішення Арцизького районного суду
Одеської області від 11 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може
бути оскаржена в касаційному порядку
до касаційного суду протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
ухвалою.

Головуючий
Р.Д. Громік

Судді
В.О. Панасенков

В.Ф. Парапан