Справа № 463/1389/13
Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/783/1507/14
Доповідач в 2-й інстанції: Богонюк М. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Ванівського О.М., Гриновця Б.М.

При секретарі: Цар М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Личаківського районного суду м. Львова
від 19 грудня 2013 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням відмовлено в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про стягнення коштів,
відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким стягнути з ОСОБА_4 в його користь
28928 грн. у відшкодування моральної
шкоди.

Апелянт вважає, що рішення суду
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
при неповно з'ясованих обставинах, що
мають значення для справи, а висновки
суду не відповідають дійсним
обставинам справи. Покликається на те,
що внаслідок безпідставного
розірвання відповідачем договору
довічного утримання позивач пережив
стрес, сильні емоційні переживання,
усвідомивши, що його протягом 8 років
використовували, а в подальшому
обманули. Під час судових тяганин, які
тривають з грудня 2011 року на нервовому
ґрунті у нього розвинулися нервові
захворювання, внаслідок чого зазнав
фізичних та емоційних страждань.
Спричинення моральної шкоди було
підтверджено належними доказами в ході
судового розгляду, а саме:
психологічним дослідженням, яке
проведене психологом - експертом. А
відтак відповідач повинен
відшкодувати позивачу заподіяну
моральну шкоду.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення представників сторін на
підтримання та заперечення скарги,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що така задоволенню не
підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 22 травня 2004 року між
сторонами було укладено договір
довічного утримання, у відповідності
до умов якого ОСОБА_4 передала у
власність ОСОБА_2, належну їй на праві
власності квартиру по АДРЕСА_1 а ОСОБА_2
зобов'язувався надавати їй довічне
утримання, умови якого визначені
договором.

В судовому порядку, в 2012 році ОСОБА_4
розірвала зазначений договір.

В квітні 2013 року ОСОБА_2 звернувся в суд
з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування
матеріальних витрат понесених у
зв'язку з виконанням договору
довічного утримання та відшкодування
моральної шкоди.

Рішенням Личаківського районного суду
м. Львова від 19 грудня 2013 року у
задоволенні позову відмовлено в
повному обсязі.

В частині відмови в задоволенні позову
про відшкодування матеріальної шкоди
рішення суду не оскаржується.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

У відповідності до ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Спори про відшкодування моральної
шкоди заподіяної фізичній особі
розглядається судами: - коли право на її
відшкодування безпосередньо
передбачено нормами Конституції або
випливають з її положень; - у випадках,
передбачених ст. ст. 23, 1167 ЦК України та
іншим законодавством, яке встановлює
відповідальність за заподіяння
моральної шкоди; - при порушенні
зобов'язань, які підпадають під дію
закону "Про захист прав споживачів" чи
інших законів, що регулюють такі
зобов'язання і передбачають
відшкодування моральної шкоди.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач просив стягнути з відповідача
суму відшкодування моральної шкоди у
зв'язку з розірванням з ініціативи
останньої договору довічного
утримання. Тобто спірні правовідносини
випливають з договірних відносин.

В судовому засіданні достовірно
встановлено, що умовами договору
довічного утримання від 22 травня 2004
року укладеного між сторонами не
передбачено відшкодування моральної
шкоди будь - кого із сторін.

А відтак суд першої інстанції прийшов
до вірного висновку про відмову в
задоволенні позову щодо відшкодування
моральної шкоди.

Безпідставними є покликання апелянта
на те, що судом при ухваленні рішення не
враховано висновок психологічного
дослідження, оскільки суд при розгляді
справи досліджує всі докази в їх
сукупності. При цьому судом було
враховано і акт судово - психологічної
експертизи від 26 вересня 2013 року,
висновки якого суперечать дослідженню
на яке покликається апелянт (зроблено
без дослідження матеріалів справи).
Крім того, як зазначалося вище не
підлягають до задоволення позовні
вимоги про відшкодування моральної
шкоди заподіяння якої випливає із
договірних відносин (якими не
передбачено відшкодування моральної
шкоди).

Судом вірно встановлені фактичні
обставини справи, правильно
застосований матеріальний закон та
дотримана процедура розгляду
передбачена ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду. А тому,
колегія суддів не вбачає підстав для
задоволення такої.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308 ч.1, 314 ч. 1
п. 1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 19 грудня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили.

Головуючий:

Судді: