Справа № 440/1563/13
Головуючий у 1 інстанції: Мельник С.Р.
Провадження № 22-ц/783/4855/14
Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

головуючого -
Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р.,
Ніткевича А.В.,

з участю секретаря
Гацій І.І.,

з участю ОСОБА_2, її представника
ОСОБА_3, ОСОБА_4, її представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Буського районного суду Львівської
області від 6 червня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_2 до Задвір»янської
сільської ради Буського району, треті
особи - Відділ Держземагенства у
Буському районі, ОСОБА_4, про визнання
права власності на земельну ділянку,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду в
задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 В
апеляційній скарзі стверджує про
порушення норм матеріального та
процесуального права, неповне
з»ясування обставин, що мають значення
для справи. Зазначає, що ОСОБА_6
дозволено будівництво житлового
будинку в АДРЕСА_1 Вважає, що суд
безпідставно не взяв до уваги план
забудови земельної ділянки та акту на
її відведення під будівництво нового
будинку площею 0,08 га в АДРЕСА_2.
Стверджує, що рішення виконкому
Буської районної ради від 19.09.1974 року не
існує. На думку апелянта, єдиним
доказом по справі є рішення
Задвірнянської сільської ради від
20.04.1974 року на будівництво житлового
будинку. Зазначає, що з липня 2013 року
згідно з рішенням суду є власником 1/2
частини будинку НОМЕР_1, та для
обслуговування даної частини будинку
вона використовує присадибну земельну
ділянку площею 13,3 га з 2011 року.
Стверджує, що ОСОБА_4, яка проживає у
спільному будинку за даною адресою,
використовує земельну ділянку площею
16,88 га. Просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3 на
підтримання апеляційної скарги,
пояснення ОСОБА_4, її представника
ОСОБА_5 про заперечення доводів
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду
першої інстанції відповідає в повній
мірі.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено
такі обставини.

Відповідно до рішення виконкому
Задвірнянської сільської ради від
20.04.1974 року батькові ОСОБА_4 - ОСОБА_6 був
наданий дозвіл на будівництво нового
житлового будинку.

Планом забудови земельної ділянки та
актом її відведення під вказане вище
будівництво виділено земельну площею
0,08 га та визначено адресу: АДРЕСА_2

Рішенням Буського районного суду
Львівської області від 4 липня 2013 року
за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/2
частину житлового будинку АДРЕСА_2
(а.с.4)

Власником іншої частини будинку є
ОСОБА_4

З довідки Задвір»янської сільської
ради №180 від 28 січня 2014 року вбачається,
що згідно обмірів земельних ділянок
станом на 1994 рік за житловим будинком
НОМЕР_1 рахується 0,11 га земельної
ділянки, а будинком НОМЕР_2 - 0,19 га. (а.с.27)

2.09.2013 року сільським головою
Задвірнянської сільської ради на заяву
ОСОБА_2 про приватизацію земельної
ділянки листом дано відповідь, згідно з
якою сільська рада не може прийняти
рішення, оскільки необхідно згода на
приватизацію другого співвласника
будинку. (а.с.3)

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЗК України
громадяни України набувають права
власності на земельні ділянки на
підставі: а) придбання за договором
купівлі-продажу, ренти, дарування, міни,
іншими цивільно-правовими угодами; б)
безоплатної передачі із земель
державної і комунальної власності; в)
приватизації земельних ділянок, що
були раніше надані їм у користування; г)
прийняття спадщини; ґ) виділення в
натурі (на місцевості) належної їм
земельної частки (паю).

Згідно з ч.1 ст.86 ЗК України земельна
ділянка може знаходитись у спільній
власності з визначенням частки кожного
з учасників спільної власності
(спільна часткова власність) або без
визначення часток учасників спільної
власності (спільна сумісна власність).

Відповідно до положень ч.1 та ч. 2 ст.118
ЗК України громадянин, зацікавлений у
приватизації земельної ділянки, яка
перебуває у його користуванні, подає
заяву до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених ст.122 цього
Кодексу.

Рішення органів виконавчої влади та
органів місцевого самоврядування щодо
приватизації земельних ділянок
приймається у місячний строк на
підставі технічних матеріалів та
документів, що підтверджують розмір
земельної ділянки.

Відповідно до положень п. 7 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №
7 при розгляді справ за позовами до
органів місцевого самоврядування у
разі незгоди з рішеннями з питань,
віднесених у галузі земельних відносин
до їх компетенції (зокрема, про відмову
в передачі земельної ділянки у
власність), суд за наявності підстав
для задоволення позову визнає рішення
такого органу недійсним і зобов»язує
його залежно від характеру спору
виконати дії, передбачені його
компетенцією (або не вчиняти чи
припинити їх), на захист порушеного
права, як цього вимагає законодавство.
В інших випадках суд не може вирішувати
питання, віднесені до компетенції
органів місцевого самоврядування.

Відмовляючи задоволенні позову, суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
з безпідставності такого.

Висновок суд першої інстанції
відповідає обставинам справи а
доказам, що містяться в матеріалах
справи.

Зокрема, матеріалами справи
стверджується, що орган місцевого
самоврядування рішення за заявою
позивачки по справі щодо приватизації
земельної ділянки не приймав, а
всупереч положенням закону останній
направлено лист сільського голови, з
чого слідує, що в порядку встановленому
ст.118 ЗК України питання про
приватизацію не вирішено.

А відтак враховуючи відсутність
повноважень у суду вирішення питань
про надання земельних ділянок у
власність громадян, суд першої
інстанції ухвалив рішення про відмову
у визнанні права власності на земельну
ділянку, що відповідає положенням
закону.

Оскільки судом першої інстанції
правильно встановлено обставини
справи та вірно застосовано норми
права, колегія суддів не вбачає підстав
для зміни або скасування рішення суду .

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст. ст.313-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Буського районного суду
Львівської області від 6 червня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий : Павлишин
О.Ф.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Ніткевич
А.В.