Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/2994/14р.
Головуючий у 1-й інстанції
Суддя-доповідач Спас О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Полякова
О.З.,

Бабак А.М.,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ
БАНК «ПРИВАТБАНК»

на рішення Михайлівського районного
суду Запорізької області від 07 травня
2014 року

у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРСИТВА КОМЕРЦІЙНИЙ
БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про
стягнення збитків,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2012 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4
про відшкодування шкоди, завданої
злочином.

В позові зазначав, що ОСОБА_4, працюючи
на посаді керуючого Михайлівським
відділенням філії Запорізького РУ ЗАО
«Приватбанк», в період з 20.06.2003 року по
14.10.2005 року отримав шість кредитних
карт „Конвеєр" на фізичних осіб, в тому
числі і на гр.ОСОБА_5, не оприбуткував їх
по бухгалтерському обліку та без згоди
фізичних осіб активував їх. В період
часу з лютого по червень 2006 року із
вказаних кредитних карт були зняті
грошові кошти в загальній сумі 46 707 грн.,
заборгованість по трьох картах була
частково погашена на суму 2 700 грн.
Вироком Михайлівського районного суду
Запорізької області від 16 грудня 2008
року ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні
злочину, передбаченого ст.367 ч.2 КК
України - службове недбальство, тобто
невиконання або неналежне виконання
посадовою особою своїх службових
обов'язків через несумлінне ставлення
до них, що завдало тяжких наслідків
охоронюваним законом правам, свободам
та інтересам юридичних осіб, та
останнього звільнено від покарання на
підставі п."б" ст.1 Закону України „Про
амністію" від 19.04.2007 р. Станом на 31 липня
2012 року заборгованість по договору,
оформленому на ім'я ОСОБА_5, складає 48 219
грн., яка була перенесена на рахунки
дебіторської заборгованості, відкриті
на ім'я ОСОБА_4 Посилаючись на зазначені
обставини, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просив
суд стягнути з ОСОБА_4 48 219 грн. на
відшкодування збитків, завданих
злочином, поновивши строк позовної
давності, пропущений з поважних причин.
Поважність причин пропуску строку
позовної давності ґрунтують тими
обставинами, що про постановлення
відносно ОСОБА_4 вироку суду банк
дізнався лише 26.07.2012р. - з дня звернення
до банку гр. ОСОБА_5, який повідомив про
даний вирок.

Рішенням Михайлівського районного
суду Запорізької області від 01 липня 2013
року в позові відмовлено у зв'язку із
пропуском строку позовної давності.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 22 жовтня 2013
року рішення Михайлівського районного
суду Запорізької області від 01 липня 2013
року у цій справі скасовано. Позовні
вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4
про відшкодування шкоди, завданої
злочином, задоволено частково.
Стягнуто зі ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» 9882 грн. 50 коп. на
відшкодування шкоди, а також 344 грн. 10
коп. компенсації судових витрат, а
всього стягнуто 10 226 грн. коп. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

За касаційною скаргою відповідача
ОСОБА_4 ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 26 лютого 2014 року рішення
Михайлівського районного суду
Запорізької області від 01 липня 2013 року
та рішення апеляційного суду
Запорізької області від 22 жовтня 2013
року у цій справі скасовано, справу
передано на новий розгляд до суду
першої інстанції.

У травні 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернулося до суду першої інстанції з
уточненою позовною заявою, в якій
зазначено, що 26 липня 2012 року до ПАТ КБ
«Приватбанк» надійшло письмове
звернення клієнта банку ОСОБА_5, в якому
останній заперечував факт оформлення
кредитного договору №SAMDN0027 та
повідомив про винесення 16 грудня 2008
року Михайлівським районним судом
Запорізької області вироку у
відношенні колишнього працівника ПАТ
КБ «Приватбанк» ОСОБА_4, який, працюючи
на посаді керуючого Михайлівським
відділенням філіалу Запорізького РУ
ЗАТ «Приватбанк» в період часу з 20
червня 2003 року по 14 жовтня 2005 рік,
отримав шість кредитних карт «Конвеєр»
на ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, не оприбуткував карти
по бухгалтерському обліку філії та без
згоди вищевказаних громадян та
оформлення в установленому порядку
документів, активував картки. В період
часу з лютого по червень 2006 року з
вказаних карт були зняті грошові кошти
в сумі 46707 гривень 47 копійок, в
подальшому заборгованість по трьом
картах була погашена на суму 2700
гривень. Станом на 31 липня 2012 року
заборгованість по договору
№SAMDN0027 складає 48219 гривень 00
копійок, яка була перенесена на рахунки
дебіторської заборгованості, відкриті
на ім'я ОСОБА_4 Посилаючись на викладені
обставини, банк просив суд поновити
пропущений процесуальний строк
звернення до суду, посилаючись на те, що
банк до участі у кримінальній справі не
залучався ані на стадії досудового
розслідування, ані на стадії судового
розгляду, інформація про вирок суду до
відома банка не доводилась, тому про
винесення вироку судом він дізнався зі
звернення клієнта 26 липня 2012 року.
Також просив стягнути з відповідача на
свою користь завдані матеріальні
збитки в розмірі 48219,00 грн. та понесені
судові витрати по оплаті судового
збору в розмірі 482,19 грн.

Рішенням Михайлівського районного
суду Запорізької області від 07 травня
2014 року відмовлено в задоволенні
позову з підстав пропуску строку
позовної давності.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» подав апеляційну скаргу,
в якій посилаючись на незаконність,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справ,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
задовольнити в повному обсязі.

Відповідачем надані заперечення на
апеляційну скаргу, в яких він вважає
доводи апеляційної скарги
безпідставними і просить відмовити в
її задоволенні.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, пояснення
представника позивача Кузьмінова Д.В.,
відповідача ОСОБА_4 та його
представника адвоката ОСОБА_13,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін. Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини та відповідні
правовідносини.

Відповідач ОСОБА_4, працюючи на посаді
керуючого Михайлівським відділенням
філії Запорізького РУ ЗАО
«Приватбанк», в період з 20.06.2003 року по
14.10.2005 року отримав шість кредитних
карт „Конвеєр" на фізичних осіб, в тому
числі і на гр.ОСОБА_5, не оприбуткував їх
по бухгалтерському обліку та без згоди
фізичних осіб активував їх. В період
часу з лютого по червень 2006 року із
вказаних кредитних карт були зняті
грошові кошти в загальній сумі 46 707 грн.,
заборгованість по трьох картах була
частково погашена на суму 2 700 грн.
Вироком Михайлівського районного суду
Запорізької області від 16 грудня 2008
року ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні
злочину, передбаченого ст.367 ч.2 КК
України - службове недбальство, тобто
невиконання або неналежне виконання
посадовою особою своїх службових
обов'язків через несумлінне ставлення
до них, що завдало тяжких наслідків
охоронюваним законом правам, свободам
та інтересам юридичних осіб, та
останнього звільнено від покарання на
підставі п."б" ст.1 Закону України „Про
амністію" від 19.04.2007 р.

Станом на 31 липня 2012 року
заборгованість по договору,
оформленому на ім'я ОСОБА_5, складає 48 219
грн. За цим договором сума кредиту
складає 9882,50грн., сума заборгованості
за процентами складає 38337грн.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить суд
стягнути з ОСОБА_4 48 219 грн. на
відшкодування збитків, завданих
злочином, вказуючи, що строк позовної
давності пропущений з поважних причин,
оскільки про постановлення відносно
ОСОБА_4 вироку суду банк дізнався лише
26.07.2012р. - з дня звернення до банку гр.
ОСОБА_5, який повідомив про даний вирок.

З матеріалів справи вбачається, що суд
з дотриманням вимог ст. ст. 212 - 215 ЦПК
України належно оцінив надані
сторонами докази, виконав всі вимоги
цивільного судочинства і вирішив
справу згідно з законом, вирішивши
питання наявності обставин, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, суті правовідносин, що
випливають із встановлених обставин,
правильно застосував правові норми до
цих правовідносин і дійшов вірного
висновку про відмову в задоволенні
позову.

Рішення суду першої інстанції в
частині висновків про часткову
обґрунтованість та доведеність
позовних вимог у сумі 9898,50грн.
відповідає наявним у справі,
дослідженим та оціненим доказам,
нормам матеріального права, зокрема
ст.1166 ЦК України, яка визначена
позивачем в якості правової підстави
заявлених вимог.

Доводи апеляційної скарги про
наявність підстав для висновку про
доведеність та відповідність закону
позовних вимог у повному обсязі не
знайшли свого підтвердження під час
апеляційного розгляду справи.

Суд першої інстанції на підстави
наданих позивачем доказів, зокрема
вироку Михайлівського районного суду
Запорізької області від 16 грудня 2008
року, яким ОСОБА_4 визнано винним у
скоєнні злочину, передбаченого ст.367 ч.2
КК України - службове недбальство,
тобто невиконання або неналежне
виконання посадовою особою своїх
службових обов'язків через несумлінне
ставлення до них, що завдало тяжких
наслідків охоронюваним законом правам,
свободам та інтересам юридичних осіб,
та останнього звільнено від покарання
на підставі п."б" ст.1 Закону України
„Про амністію" від 19.04.2007 р., встановив,
що цим вироком ОСОБА_4, який, працюючи на
посаді керуючого Михайлівським
відділенням філіалу Запорізького РУ
ЗАТ «Приватбанк» в період часу з 20
червня 2003 року по 14 жовтня 2005 рік,
отримав шість кредитних карт «Конвеєр»
на ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, не оприбуткував карти
по бухгалтерському обліку філії та без
згоди вищевказаних громадян та
оформлення в установленому порядку
документів, активував картки. В період
часу з лютого по червень 2006 року з
вказаних карт були зняті грошові кошти
в сумі 46707 гривень 47 копійок, в
подальшому заборгованість по трьом
картах була погашена на суму 2700
гривень.

Позовні вимоги ґрунтуються на одному з
цих договорів - на ім'я ОСОБА_5 за
№SAMDN0027, за яким у банку рахується
заборгованість у сумі 48219 гривень.

Вказаним вироком такі обставини не
встановлювалися і у вчиненні злочину
за цим договору на саме таку суму
ОСОБА_4 винним не визнавався.

Відповідно, суд першої інстанції
правильно вказав на відсутність
передбачених ч.4 ст. 61 ЦПК України
підстав звільнення від доказування та
на підставі наданих доказів
обґрунтовано визнав позов доведеним на
суму 9898,50грн.

Доводи апеляційної скарги, що з
відповідача мала бути стягнута повна
сума позовних вимог, яка складається з
заборгованості за кредитом та
заборгованості з процентів за
договором у загальному розмірі 48219грн.
на підставі ст.ст. 1166, 1192, 22 ЦК України не
мають свого підтвердження, оскільки
позивач просить стягнути з відповідача
шкоду, спричинену злочином, а не
стягнути суму заборгованості за
кредитом, виходячи з зобов'язальних
норм цивільного права.

Основні доводи апеляційної скарги
стосуються незгоди з застосуванням
судом першої інстанції наслідків
пропуску строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦПК України).

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Частиною 5 цієї статті передбачено
можливість захисту порушеного права,
якщо причини пропущення позовної
давності суд визнає поважними.

За загальним правилом поважними
причинами пропущення строків, які
мають юридичне значення, визнаються
обставини, що не залежать від волі
особи, яка має вчинити відповідну дію,
та які об'єктивно перешкоджають цій
особі у її вчиненні.

Встановивши, що позивач звернувся до
суду з позовом зі спливом позовної
давності та встановивши відсутність
обставини, які об'єктивно перешкоджали
позивачу пред'явити цей позов у строк,
встановлений ст. 257 ЦПК України, суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку про відмову у задоволенні
позову саме з цих підстав.

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Доказів того, що позивач не міг
довідатися про порушення свого права
протягом строку позовної давності
останнім не надано.

Та обставина, що гр. ОСОБА_5 надав банку
вищевказаний вирок лише у липні 2012р. не
є поважною причиною пропуску банком
строку позовної давності.

Судом першої інстанції належним чином
встановлено і визнано доведеним, що
саме банк проводив службове
розслідування відносно незаконних дій
ОСОБА_4 і у вересні 2006р. звернувся з
відповідною заявою до органів
внутрішніх справ.

Тобто, з вказаного часу позивач не мав
перешкод для здійснення дій, з яких він
міг би вчасно довідатися про
постановлення вироку суду та
встановлення особи, яка його права
порушила.

Апелянт не зазначає жодної обставини,
які б об'єктивно перешкоджали банку у
можливості довідатися про порушення
свого права відповідачем та звернутися
до суду протягом строку позовної
давності.

Інших доводів апеляційна скарга не
містить.

Таким чином, при розгляді справи
апеляційним судом встановлено, що
рішення суду першої інстанції
постановлено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не
спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції та для постановляння нового
рішення по справі

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ
БАНК «ПРИВАТБАНК» відхилити.

Рішення Михайлівського районного суду
Запорізької області від 07 травня 2014
року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: