АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22-ц/790/3702/14 р.
Головуючий 1 інстанції Лосєва Д.А.
Доповідач: Коваленко І.П.
Категорія: право власності
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

19 червня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Коваленко І.П

суддів - Коровіна С.Г., Довгаль А.П.

при секретарі - Москаленко Е.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 на рішення Дзержинського
районного суду м.Харкова від 21 березня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про самовільне незаконне
переобладнання, відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А
:

В листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_2 про
самовільне незаконне переобладнання,
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог посилався
на те, що в кінці 2011 року ОСОБА_2
встановила перегородку в тамбурі
загального користування квартир
НОМЕР_1 і НОМЕР_2.

У лютому 2012 року він звернувся до
начальника ділянки № 7 КП
"Жилкомсервіс" з'ясувати про законність
проведених робіт, отримав відповідь
адміністрації Дзержинського району,
яким було визнано факт незаконної
установки перегородки, однака
перегородка демонтована так і не була.
Він неодноразово звертався до влади з
спробою вирішити питання перегородки,
відповіді були, але питання так
вирішено не було, а відповідач, в свою
чергу, відчуваючи беззаконність, на
майданчику тамбура обладнала комору і
біля самої вхідної двері квартири
НОМЕР_1 додатково тумбочку для взуття.

Крім цього позивач вказував , що 15 липня
2012 року він опинився за крок від
в'язниці, врятувало його те, що він не
поспішав, виходячи з квартири,
відкривши двері і піднявши ногу, щоб
переступити поріг, він мало не наступив
і не розчавив дитину. Отриманий стрес
мучив його не один день, і цей випадок
остаточно переконав його звернутися до
суду.

Також позивач посилається на те, що для
складання позовної заяви, йому
необхідно було купувати літературу і
звертатися до юриста за консультацією,
йому доводилося економити на всьому, у
тому числі і на харчуванні. Крім
матеріальної шкоди, він поніс і
моральну, яка полягає в небувалому
потрясінні, яке він переніс від того, що
міг опинитися за гратами, поведінкою
відповідача, неприпустимою поведінку
онука відповідача, що 2012 рік був
витрачений на візити до органів
державної влади, у зраді
добросусідських дружніх відносин.

В зв'язку з цим просив визнати дії
відповідача незаконними, стягнути з
відповідачки ОСОБА_2 компенсацію
матеріальної шкоди у розмірі 961 грн. та
моральну шкоду у розмірі 2500 грн., крім
того зобов'язати відповідача усунути
порушення демонтувавши перегородку та
привести тамбур у колишній належний
стан.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання
не з'явилась, подала до суду заяви, в
якій просить розглядати справу за її
відсутності, проти задоволення позову
заперечувала у повному обсязі.

Рішенням Дзержинського районного суду
м.Харкова від 21 березня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_1 були задоволені
частково.

Визнані дії ОСОБА_2 по самочинному
переобладнанню тамбура квартир №№
НОМЕР_1-НОМЕР_2 у АДРЕСА_1 незаконними та
зобов'язано її демонтувати самочинну
перебірку та привести тамбур у
первісний стан, який існував до його
самочинного переобладнання.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 229
(двісті двадцять дев'ять) грн. ЗО коп.
судового збору та 2000 (дві тисячі) грн.
моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
вимоги, які зазначені в позовній заяві,
задовольнити в повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
оскільки на його думку суд неуважно
вивчив його вимоги та в зв'язку з цим у
нього існує сумнів в об'єктивному,
всебічному та повному з'ясуванні
обставин по справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати і ухвалити по
справі нове рішення ,яким позовну заяву
залишити без розгляду, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, оскільки судом
не наведено мотивів задоволення позову
ОСОБА_1

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, пояснення
з?явившихся осіб, дослідивши матеріали
справи та перевіривши доводи
апеляційних скарг, вважає, що
апеляційні скарги задоволенню не
підлягають.

При цьому колегія суддів виходить з
наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1
мешкає в квартирі НОМЕР_1, а
відповідачка в квартирі№ НОМЕР_2
будинку АДРЕСА_1 і мають спільний
тамбур.

Відповідачкою ОСОБА_2 була встановлена
перегородка в тамбурі загального
користування квартир НОМЕР_1 та НОМЕР_2
в будинку АДРЕСА_1, що підтверджується
листом адміністрації Дзержинського
району Харківської міської ради №
11-10194/1-12 від 18.05.2012 року. (а.с. 13)

З тексту зазначеного листа вбачається,
що відповідачка ОСОБА_2 була притягнута
до відповідальності по факту
самовільного встановлення перегородки
в тамбурі зазначених вище квартирах за
ст. 150 КУпАП.

Крім того факт незаконного
встановлення перегородки у тамбурі кв.
НОМЕР_1, НОМЕР_2 в буд. АДРЕСА_1
підтверджується листом виконавчого
комітету Харківської міської ради від
26.09.2012 року № 11-21035/1- 12.08.39, відповідно до
якого, комісійним обстеженням
встановлено, що власником квартири
НОМЕР_2 виконано влаштування
перегородки в тамбурі загального
користування, документи на дозвіл
зазначених робіт не надані, власнику
квартири НОМЕР_2 ОСОБА_2 вручено припис
про демонтаж зазначеної перегородки,
(а.с. 14)

Відповідно до ст. 100 Житлового кодексу
України, наймач, допустивши самовільне
переобладнання або перепланування
житлового приміщення зобов'язаний за
власний рахунок привести приміщення до
попереднього стану.

Згідно вимог ст. 152 Житлового кодексу
України переобладнання та
перепланування квартири, що належить
громадянинові на праві приватної
власності, провадяться з дозволу
виконавчого комітету місцевої Ради.

Контроль за утриманням квартир, що
належать громадянам, згідно до ст.154
Житлового кодексу України, здійснюють
виконавчі комітети місцевих Рад.

Згідно Правил утримання жилих,
будинків та прибудинкових територій,
затверджених наказом Державного
комітету України з питань житлово-
комунального господарства № 16 від 17
травня 2005 року, власник приміщення,
будинку, споруди, житлового комплексу
або комплексу будинків і споруд це
фізична або юридична особа, якій
належить право володіння, користування
та розпорядження приміщенням,
будинком, спорудою, житловим
комплексом або комплексом будинків і
споруд, зареєстроване в установленому
законом порядку.

Як визначено у п.п 1.4.1., 1.4.2, 1.4.3, 1.4.5.
вищезазначених Правил, переобладнання
і перепланування жилих будинків, жилих
і нежилих у жилих будинках приміщень
дозволяється робити після одержання
дозволу виконавчого комітету місцевої
Ради народних депутатів відповідно до
законодавства.

Переобладнання жилих будинків, жилих і
нежилих у жилих будинках приміщень
містить у собі - улаштування в окремих
жилих будинках, жилих і нежилих у жилих
будинках приміщень індивідуального
опалення та іншого інженерного
обладнання, перенесення нагрівальних,
сантехнічних і газових приладів;
влаштування і переобладнання туалетів,
ванних кімнат, вентиляційних каналів.

До елементів перепланування жилих
приміщень належать: перенесення і
розбирання перегородок, перенесення і
влаштування дверних прорізів,
улаштування і переустаткування
тамбурів, прибудова балконів на рівні
перших поверхів багатоповерхових
будинків.

Для одержання дозволу на
переобладнання або перепланування
жилих будинків, жилих і нежилих у жилих
будинках приміщень їх власник або
уповноважена ним особа, наймач
(орендар) приміщення за згодою його
власника подають до органу місцевого
самоврядування заяву про надання
дозволу на переобладнання або
перепланування.

Враховуючи вищезазначене колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
ОСОБА_2, яка є власником квартири НОМЕР_2
проведено незаконне перепланування
тамбуру загального користування
шляхом встановлення перегородки,
дозвільні документи на перепланування
відсутні і вказані перепланування
порушують права позивача на
користування тамбуром загального
користування.

Обґрунтовано суд першої інстанції
дійшов і висновку про стягнення з
відповідачки на користь позивача
моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст..1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її
завдала, за наявності її вини, крім
випадків, встановлених частиною другою
цієї статті.

Відповідно ст. 23 ЦК України та
роз'яснень постанови Пленуму
Верховного Суду України „Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди від" 31
березня 1995 року № 4, під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Так судом першої інстанції було
встановлено, відповідач провела
незаконне перепланування тамбуру,
встановивши перегородку, порушивши
права позивача. Недобросовісна
поведінка відповідача змусила
позивача звертатися з метою поновлення
своїх порушених прав до різних установ,
в тому числі до органів місцевого
самоврядування, в подальшому до суду з
позовом, що завдало йому витрати часу
та зусиль, крім того позивач зазнав
душевних страждань у зв'язку з
протиправною поведінкою з боку
відповідача, порушено звичайний уклад
життя.

Визнаючи розмір моральної шкоди суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
з вимог ст.23 ЦК України та п.9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 4 від
31.03.1995 року "Про практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди", враховуючи вимоги розумності і
справедливості.

Що стосується вимог позивача в частині
стягнення з відповідача матеріальних
збитків у розмірі 961 грн., які
складаються з вартості літератури 811
грн. та дві юридичні консультації 150
грн., то колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції також дійшов
обґрунтованого висновку стосовно того,
що доказів позовних вимоги в цій
частині позивач не надав, оскільки
норми ЦПК України не передбачено
витрати на юридичну літературу, крім
того не надано доказів на
підтвердження витрат, пов'язаних з
наданням правової допомоги.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що рішення суду законне і
обґрунтоване, постановлено з
дотриманням вимог матеріального та
процесуального права, підстав для його
скасування не вбачається.

Доводи апеляційних скарг висновків
суду не спростовують.

На підставі наведеного та керуючись п.1
ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду
м.Харкова від 21 березня 2014 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
Суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий -

Судді -