Справа № 455/1887/13
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/4492/14
Доповідач в 2-й інстанції:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р.,
Павлишина О.Ф.

секретаря Гацій
І.І.

з участю позивача ОСОБА_2,
представника позивача ОСОБА_3,
представників відповідача ОСОБА_4
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, представника
відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_4 та
ОСОБА_7 на рішення Старосамбірського
районного суду Львівської області від
14 травня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 та ОСОБА_7, з участю
третьої особи - Грушатицької сільської
ради Старосамбірського району, про
усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою,-

встановила:

В листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернувся в
суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_7, з
участю третьої особи - Грушатицької
сільської ради Старосамбірського
району, з врахуванням заяв про
уточнення позовних вимог просив
ухвалити рішення, яким зобов"язати
ОСОБА_4 усунути порушення правил
добросусідства, а саме демонтувати
хвіртку, яка виходить із земельної
ділянки ОСОБА_4 на земельну ділянку
ОСОБА_2 та демонтувати бетонну стежку,
яка проходить через подвір"я ОСОБА_2 в
напрямку від будинку до літньої кухні
ОСОБА_4 (а.с. 2-3, 47, 84-85).

Позов обґрунтовував тим, що є власником
будинковолодіння АДРЕСА_1. Згідно даних
по господарських книг Грушатицької
сільської ради за його
будинковолодінням закріплена земельна
ділянка площею 0,17 га. По сусідству з ним
проживає родина ОСОБА_4, яка у 1979 році з
іншої сторони від його земельної
ділянки захопила безгосподарну землю
та самовільно збудувала літню кухню.
Він дозволив родині відповідачів
проходити через своє подвір'я з їх хати
до літньої кухні. Згодом відповідачі у
своїй огорожі встановили хвіртку, яка
відкривається в сторону його подвір'я,
влітку 2012 року залили бетонну стежку
через його подвір'я, а у 2013 року
встановили залізні ворота, створивши
йому перешкоди в користуванні
земельною ділянкою. Просив позов
задовольнити.

Оскаржуваним рішення
Старосамбірського районного суду
Львівської області від 14 травня 2014 року
позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_4 та ОСОБА_7 усунути
порушення правил добросусідства
шляхом демонтажу хвіртки в огорожі між
земельними ділянками будинковолодінь
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 та шляхом демонтажу
бетонної стежки, яка прокладена через
подвір'я будинковолодіння ОСОБА_2, що
по АДРЕСА_1.

Стягнуто із ОСОБА_4 та ОСОБА_7 в користь
ОСОБА_2 судові витрати в сумі 233 гривні 40
копійок..

Рішення суду оскаржили відповідачі
ОСОБА_4 та ОСОБА_7, які не погоджуються з
таким з наступних підстав.

Стверджують, що з 1970 р. вони
користуються проходом по земельній
ділянці позивача з його ж усної згоди.

У 2009 році з усної згоди
землекористувача ОСОБА_2 їм надано
дозвіл на влаштування доріжки шириною 1
метр та довжиною 6 метрів з їх
будинковолодіння до літньої кухні.

Дану доріжку вони використовують суто
для пішохідного переходу, протиправних
дій на земельній ділянці ОСОБА_2 не
вчиняють.

На їх думку, сільська рада не мала права
скасовувати своє попереднє рішення,
якщо відповідно до приписів цих рішень
виникли правовідносини, пов"язані із
реалізацією певних суб"єктивних прав
та охоронюваних законом інтересів, і
суб"єкти цих правовідносин заперечують
проти їх зміни чи припинення.

Таким чином, сесія Грушатицької
сільської ради не вправі була
відміняти своє попереднє рішення,
оскільки вирішила спір згідно із
законом, а рішення № 122 віл 02.12.2013 р.
можна було визнати незаконним в
судовому порядку.

Просять скасувати рішення
Старосамбірського районного суду
Львівської області від 14 травня 2014 року
і ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Позивач ОСОБА_2 подав заперечення на
апеляційну скаргу відповідачів, в
якому зазначає, що рішення районного
суду є законним та обґрунтованим.
Просить апеляційну скаргу, як таку що
не відповідає обставинам справи
відхилити, а оскаржуване рішення
залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників відповідачів на
підтримання доводів апеляційної
скарги, а також пояснення позивача та
його представника на заперечення
таких, перевіривши матеріали справи та
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає до задоволення виходячи із
наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі, кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Колегія суддів приходить переконання,
що дане рішення суду відповідає
зазначеним вимогам закону.

Задовольняючи позовні вимоги районний
суд виходив з того, що відповідачі
використовують свою земельну ділянку
всупереч правил добросусідства, при
цьому створюють перешкоди позивачу у
користуванні його ділянкою, влаштували
бетонну доріжку до самовільно зведеної
будови, обладнали хвіртку в огорожі,
клумби, а тому його право, як
користувача земельної ділянки для
обслуговування житлового будинку
площею 0.17 га., підлягає захисту від
порушень відповідачів.

Суб'єктивне право на земельну ділянку
виникає і реалізується на підставах і в
порядку, визначених Конституцією
України, ЗК України та іншими законами
України, що регулюють земельні
відносини.

Статтею 152 ЗК України передбачено, що
держава забезпечує громадянам та
юридичним особам рівні умови захисту
права власності на землю. Захист прав
громадян та юридичних осіб на земельні
ділянки здійснюється шляхом визнання
права, відновлення стану земельної
ділянки, який існував до порушення прав
і запобігання вчиненню дій, що
порушують права або створюють
небезпеку порушення прав, визнання
угоди недійсною, визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування,
відшкодування заподіяних збитків,
застосування інших, передбачених
законом, способів.

Відповідно до ст. 116 ЗК України
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної та комунальної власності за
рішенням виконавчої влади та органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цих Кодексом.

Судом встановлено наступні юридично
значимі факти та відповідні їм
правовідносини.

Як вбачається з Свідоцтва на право
особистої власності на жилий будинок
від 22.04.1989 року, виданого на підставі
рішення виконкому Старосамбірської
районної ради від 16.02.1989 року № 38,
житловий будинок по АДРЕСА_1 належить
колгоспному двору, головою якого є
ОСОБА_2 (а.с. 9).

Згідно даних по господарської книги № 8
Грушатицької сільської ради, розмір
земельної ділянки за домоволодінням
АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 становить
0,17 га. (а.с. 11).

09.01.2014 року рішенням № 129 Грушатицька
сільська рада надала дозвіл на
розробку технічної документації із
землеустрою щодо встановлення меж
земельної ділянки в натурі позивачу
ОСОБА_2 для обслуговування житлового
будинку АДРЕСА_1 площею 0.17 га. (а.с. 48, 49).

Як роз'яснено у п. 7 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 16 квітня 2004
р. № 7 "Про практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ" власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його права, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою.
Аналогічно дане питання врегульовано
ч. 2 ст. 152 ЗК України.

З листа архівного відділу
Старосамбірської
райдержадміністрації № 01-19/456 від 13.11.2013
року встановлено, що рішення щодо
виділення земельної ділянки під
будівництво житлового будинку та
літньої кухні жителю АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_4
відсутнє (а.с. 61).

Разом з цим, згідно довідки
Грушатицької сільської ради № 154 від
27.12.2013 року в особистому користуванні
об'єкта по господарського обліку в
АДРЕСА_2, голова домогосподарства
ОСОБА_4, перебуває земельна ділянка
площею 0.53 га, з яких 0.25 га для
обслуговування житлового будинку та 0.28
га - для ведення особистого селянського
господарства (а.с. 38).

Із збірного кадастрового плану,
викопіювання із карти проекту
роздержавлення і приватизації земель
Грушатицької сільської ради та схеми
розташування земельних ділянок ОСОБА_2
та ОСОБА_4 вбачається, що земельна
ділянка землекористувача ОСОБА_2
АДРЕСА_1 площею 0,1778 га розташована між
земельними ділянками, якими
користується родина ОСОБА_4 (а.с. 10, 12, 35).

Частина земельної ділянки, закріпленої
за будинковолодінням АДРЕСА_1, а саме
заїзд із АДРЕСА_1 розміром 6 х 25 метрів
використовується відповідачами для
переходу від житлового будинку АДРЕСА_2
до самовільно збудованої літньої
кухні, при цьому в огорожі вони
встановили хвіртку, яка відкривається
в сторону подвір'я позивача, а також
залили бетонну стежку через подвір'я
(а.с. 34, фото а.с.50-51,72-75).

Статтею 103 Земельного кодексу України,
яка регламентує зміст добросусідства
передбачено, що власники та
землекористувачі земельних ділянок
повинні обирати такі способи
використання земельних ділянок
відповідно до їх цільового
призначення, при яких власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок завдається найменше
незручностей (затінення, задимлення,
неприємні запахи, шумове забруднення
тощо).

Власники та землекористувачі
земельних ділянок зобов'язані не
використовувати земельні ділянки
способами, які не дозволяють власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок використовувати їх за цільовим
призначенням (неприпустимий вплив).

З врахуванням встановлених обставин
справи та положень норм матеріального
права, що регулюють спірні
правовідносини, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
задоволення позову та зобов'язання
відповідача усунути перешкоди в
користуванні земельною ділянкою,
закріпленою за його будинковолодінням,
шляхом демонтажу хвіртки в огорожі та
бетонної стежки.

Покликання апелянтів на те, що рішення
Грушатицької сільської ради № 128 від
09.01.2014 р. «Про відміну рішення № 122 від
02.12.2013 р.» не відповідає вимогам ЗУ «Про
місцеве самоврядування в Україні», не
відповідає роз"ясненням, викладеним у
Рішенні Конституційного Суду України
від 16 квітня 2009 р. № 7-рп/2009, у
мотивувальній частині якого зазначено,
що із змісту частини другої статті 144
Конституції України та частини десятої
статті 59 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" вбачається,
що рішення органів місцевого
самоврядування та їх посадових осіб з
мотивів невідповідності Конституції
або законам України визнаються
незаконними з ініціативи
заінтересованих осіб судом загальної
юрисдикції, тобто в судовому порядку.
Однак, як вважає Конституційний Суд
України, це не позбавляє орган
місцевого самоврядування права за
власною ініціативою або ініціативою
інших заінтересованих осіб змінити чи
скасувати прийнятий ним правовий акт (у
тому числі і з мотивів невідповідності
Конституції чи законам України).

Колегія суддів звертає увагу на те, що
рішення 15 сесії 6 скликання
Грушатицької сільської ради № 128 від
09.01.2014 року, яким відмінено рішення № 122
від 02.12.2013 року "Про вилучення із права
користування земельної ділянки" не
суперечить вимогам як Конституції
України, так і ЗУ "Про місцеве
самоврядування в Україні", оскільки
таким відмінено рішення про вилучення
з користування позивача ОСОБА_2 без
його згоди земельну ділянку розміром
0,0150 га, що є порушенням вимог ч. 2 ст. 149
ЗК України.

Щодо доводів представника відповідача
ОСОБА_6 про пропуск позивачем строку
позовної давності для звернення з
позовом до суду, а відтак наявність
підстав для відмови у задоволенні
позову на цій підставі, колегія суддів
звертає увагу на те, що відповідно до
ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Оскільки рішення по суті спору
ухвалюється судом першої інстанції, а
на стадії апеляційного провадження
здійснюється лише перевірка
законності й обґрунтованості рішення
суду (ст. 303 ЦПК України), тому заява про
застосування позовної давності може
бути розглянута, якщо вона подана під
час розгляду справи в суді першої
інстанції.

З досліджених матеріалів справи
встановлено, що під час розгляду справи
в суді першої інстанції відповідачі не
подавали заяви про застосування
наслідків спливу строку позовної
давності.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, тому
підстав для її задоволення немає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1
ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_7 -
відхилити.

Рішення Старосамбірського районного
суду Львівської області від 14 травня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин