У Х В А Л А

Іменем України

02 липня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Кеміня М.П.,

суддів - Боднар О.В., Джуги С.Д.

при секретарі: Гаврилко В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Тячівського районного суду від
04 вересня 2013 року по справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 оскаржив в апеляційному порядку
рішення Тячівського районного суду від
04 вересня 2013 року, яким позов
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Надра» (далі по
тексту - ПАТ КБ «Надра») до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором - задоволено.

В апеляційній скарзі просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити по даній справі нове рішення
про відмову в задоволенні позову. На
обґрунтування скарги зазначає, що
банком не надано належних доказів
отримання ОСОБА_2 кредиту в сумі 6743
доларів США, а саме заяви на видачу
готівки. Вважає, що розмір
заборгованості не підтверджений
належними доказами оскільки: такий не
відображає господарську операцію та не
відповідає ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні»; розрахунок підписано особами
повноваження яких не підтверджено (ст.
42 ЦПК України). Також звертає увагу
апеляційного суду на те, що відсутні
докази направлення банком претензії.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає що
вона задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
29.07.2007 року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2
укладено кредитний договір згідно
якого останній отримав кредит в сумі 6743
долари США під 14,3% річних в строк до
25.05.2012 року (а.с.9-11).

Своїх зобов'язань за кредитним
договором ОСОБА_2 не виконував належним
чином внаслідок чого виникла
заборгованість по кредитному договору,
яка згідно розрахунку банку становить
65 299,36 грн. (а.с.4-8).

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, у зв'язку з
невиконанням боржником зобов'язань за
кредитним договором банк має право
вимагати стягнення заборгованості в
судовому порядку.

З даним висновком суду першої
інстанції повністю погоджується
колегія суддів, оскільки він
ґрунтується на матеріалах справи.

Колегія суддів відхиляє посилання
апелянта на відсутність належних
доказів отримання відповідачем
кредитних коштів, оскільки в
матеріалах справи наявна заява на
видачу готівки в сумі 6743 долари США
підписана ОСОБА_2 (а.с.12).

Також не може бути взято до уваги
посилання апелянта на те, що наданий
банком розрахунок не є належним
доказом на підтвердження розміру
заборгованості, оскільки апелянт
жодним чином не обґрунтовує в чому
полягає неправильність такого
розрахунку. Апелянтом не надано жодних
доказів які б спростовували даний
розрахунок чи підтверджували належне
виконання ним умов кредитного
договору.

При цьому посилання апелянта на ст. 9 ЗУ
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» є безпідставним
оскільки вказаною нормою визначено
первинні документи що підтверджують
здійснення господарської операції, а
розрахунок заборгованості не є
господарською операцію. Тобто приписи
ЗУ «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» не
регулюють дані правовідносини, а
рішення ВГСУ, на яке посилається при
цьому апелянт, не має жодного
преюдиційного значення для даної
справи.

Також необґрунтованим є послання
апелянта на підписання такого
розрахунку особами, повноваження яких
не підтверджено, оскільки такі особи не
є представниками позивача в розумінні
ст. 42 ЦПК України, а відтак їхні
повноваження не підлягають
обов'язковому підтвердженню у
відповідності до даної норми. Дані
особи (ОСОБА_3 та ОСОБА_4) є просто
працівниками юридичної особи позивача,
які склали такий розрахунок та своїми
підписами підтвердили його
правильність. Таким чином, зважаючи на
те, що: апелянтом жодними доказами не
спростовано правильність розрахунку;
розрахунок скріплено печаткою
позивача; розрахунок є додатком до
позовної заяви, яка подана
представником ОСОБА_5 повноваження
якого підтверджені відповідною
довіреністю (а.с.16) - колегія суддів
вважає, що таки розрахунок є належним
доказом, що підтверджує розмір
заборгованості відповідача.

Що стосується посилання апелянта на
відсутність доказів направлення
претензії, то колегія суддів констатує,
що невикористання особою досудового
способу врегулювання спору не
позбавляє її права відразу звернутися
до суду з метою захисту порушеного
права.

Таким чином доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції не
спростовують, що відповідно до
приписів ст. 308 ЦПК України, є підставою
для відхилення апеляційної скарги та
залишення рішення суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Тячівського районного суду від
04 вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, після чого протягом
двадцяти днів може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
суду касаційної інстанції

Суддя-доповідач

Судді