У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Григоренка М.П., Ковальчук
Н.М.

секретар судового засідання
Ковальчук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Дубровицького
районного суду від 11 лютого 2014 року по
справі за позовом Комунального
підприємства „Теплосервіс" до ОСОБА_1
про визнання незаконним відключення
від мережі централізованого опалення,
зобов"язання відновити
теплопостачання та стягнення
заборгованості за теплопостачання, -

в с т а
н о в и л а :

Комунальне підприємство
„Теплосервіс" 21 грудня 2012 року
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1
про визнання незаконним відключення
від мережі централізованого опалення,
зобов"язання відновити
теплопостачання та стягнення
заборгованості за теплопостачання.

Рішенням Дубровицького районного суду
від 11 лютого 2014 року визнано
незаконним самовільне відключення
ОСОБА_1 від мережі централізованого
опалення квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП
„Теплосервіс" заборгованість за
фактично спожиту теплову енергію у
розмірі 10715, 05 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

Вважаючи дане рішення незаконним,
ОСОБА_1 подала на нього апеляційну
скаргу.

Вказує, що є помилковим покликання
суду на ч. 3 ст. 24 Закону України „Про
теплопостачання", ст.ст. 509,526 ЦК України,
оскільки позивачем не було надано в
судове засідання договору про надання
послуг з постачання теплової енергії
КП „Теплосервіс" до її квартири
АДРЕСА_1.

Стверджує, що між нею і позивачем не
може бути договірних відносин у зв"язку
з відсутністю самого договору, а тому
відповідно не виникає і самих
зобов"язань по оплаті теплової енергії.

Не погоджується з висновком суду про
те, що вона не зверталась до КП
„Теплосервіс" з приводу відключення,
оскільки згідно чинного законодавства
КП „Теплосервіс" не є органом
місцевого самоврядування, який видає
дозволи на відключення.

Зазначає, що позов ні частково, ні в
повному обсязі вона не визнавала.

Незаконним вважає стягнення з неї
заборгованості в сумі 10715, 05 грн. за
останні три роки, оскільки в судовому
засіданні встановлено, що її квартира
відключена від системи центрального
опалення з 14 жовтня 2011 року.

Просить скасувати оскаржуване
рішення та ухвалити нове про відмову в
позові.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, беручи до уваги
пояснення учасників процесу, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні
вимоги суд першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про те, що
відповідачі надані послуги не
оплачують, в зв'язку з чим утворилась
заборгованість, яка підлягає
стягненню.

Підстави для звільнення від оплати за
надані послуги відсутні, оскільки
відключення від мереж
централізованого опалення у квартирі
відповідачами проведене без
дотримання встановленого для цього
порядку.

На підтвердження такого висновку в
рішенні наведені відповідні мотиви та
докази з якими погоджується і колегія
суддів апеляційного суду.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
письмових доказів суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що обставини, що мають значення для
справи, які суд вважав встановленими
при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо підстав для
часткової відмови у задоволенні
позовних вимог відповідають
обставинам справи та положенням
матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно
до спірних правовідносин застосовані
правильно.

Відповідно до норм процесуального
права передбачається, що обставини
цивільних справ з'ясовуються судом на
засадах змагальності, в межах
заявлених вимог і на підставі наданих
сторонами доказів. Щодо обов'язку
доказування і подання доказів, то кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Доводи апеляційної скарги про
відсутність між сторонами договору про
надання послуг з теплопостачання не
заслуговують на увагу, оскільки згідно
з п.п. 3, 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" споживач
зобов'язаний: укласти договір на
надання житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору та оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.
Обов'язок сплачувати за отриманні
послуги теплопостачання передбачений
також ст. 20 Закону України "Про
теплопостачання".

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання не допускається.

Порядком відключення окремих житлових
будинків від мереж централізованого
опалення та постачання гарячої води
при відмові споживачів від
централізованого теплопостачання,
затвердженим наказом Міністерства
будівництва, архітектури та
житлово-комунального господарства
України від 22 листопада 2005 року № 4 і
зареєстрованим у Міністерстві юстиції
України 9 грудня 2005 року за № 1478/11758,
установлено, що таке відключення
відбувається на підставі рішення
постійно діючої міжвідомчої комісії,
створеної органом місцевого
самоврядування або місцевим органом
виконавчої влади та тільки після
затвердження відповідного акта про
відключення власник має право на
припинення йому нарахувань за послуги
теплопостачання з підстав його
неотримання.

Тому єдиною підставою для зняття
споживача з обліку і припинення
відповідних нарахувань є акт про
відключення, затверджений відповідною
комісією, проте суду не надано такого
акта, тому проведене відключення без
дотримання відповідної процедури є
самовільним, і, відповідно, позивач не
вправі припинити нарахування оплати
послуг з теплопостачання, а
відповідачі мають нести
відповідальність перед надавачем
послуг.

З урахуванням викладеного колегія
суддів апеляційного суду приходить до
висновку, що судом першої інстанції
були правильно, всебічно і повно
встановлені обставини справи, характер
правовідносин, які виникли між
сторонами та застосовано правові
норми, які підлягали застосуванню при
вирішенні даного спору, в зв"язку із
чим рішення підлягає залишенню без
змін, як ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 11, 303, 304, 308, 313-314, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Дубровицького районного суду
від 11 лютого 2014 року залишити без
змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча
А.М. Шеремет

Судді:
М.П. Григоренко

Н.М. Ковальчук