Справа № 466/6042/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10 липня 2014 року

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючої - судді
Глинської Д.Б.

при секретарі
Цімурі Я.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа: Орган опіки та піклування
Шевченківської районної адміністрації
Львівської міської ради про визнання
права власності, зобов'язання до
вчинення дій та виселення, -

в с т а
н о в и в:

09 серпня 2013 року позивачі звернулися до
суду з позовом, в якому просять суд
ухвалити рішення, яким визнати за ними
право власності на квартиру, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2,
зобов'язати відповідача усунути
перешкоди в користування вищевказаною
квартирою та виселити відповідача.

Заяву мотивують тим, що 20 липня 2013 року
було укладено договір купівлі -
продажу, згідно якого ОСОБА_1 придбав у
громадянина ОСОБА_4 двохкімнатну
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 48,8
кв.м., яка є спільною сумісною власністю
подружжя позивачів. На момент купівлі
квартири у ній ніхто не був
зареєстрований. З 02.08.2013 р. вони та їх
донька ОСОБА_5 зареєструвалися у
вищевказаній квартирі. Відповідно до
умов договору продавець до 1 серпня 2013
року повинний був звільнити квартиру,
однак 31 липня 2013 року вони довідалися
про те, що ОСОБА_3 вселилася у їхню
квартиру та стала там проживати.
Відповідач поміняла замки на дверях та
не впускала їх до помешкання, мотивуючи
це тим, що це її квартира, в якій вона
раніше проживала. Тому позивачі
змушені звернутися до суду, просять
позов задовольнити.

В судовому засіданні позивачі та їх
представник позовні вимоги підтримали,
давши пояснення аналогічні тим, що
викладені в поданому до суду позові,
просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
проти задоволення позову заперечила,
мотивуючи це тим, що спірну квартиру по
пільговій черзі отримав її батько. Вона
проживала у вказаній квартирі протягом
тривалого часу, однак до 2013 року вона з
донькою 17 років проживала в Греції. В її
помешканні відповідно до договору
найму були квартиранти - ОСОБА_6 (з 1996 р.
по 1998 р), після цього ОСОБА_6 залишив
квартиру своїм друзям (сім'ї ОСОБА_9).
24.07.2013 р. відповідач повернулася в
Україну. Від працівника ЛКП вона
дізналася, що власником її квартири
став гр. ОСОБА_4, а ще через кілька днів в
квартиру зареєструвалася сім'я ОСОБА_5,
однак відповідач вважає себе законним
власником квартири.

Представник третьої особи органу опіки
ат піклування ШРА ЛМР в судове
засідання не з'явився, хоча належним
чином був повідомлений про розгляд
справи.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши зібрані докази, з'ясувавши
дійсні обставини справи, суд приходить
до висновку що позов підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до договору купівлі -
продажу квартири від 20.07.2013 року,
посвідченого приватним нотаріусом
ЛМНО ОСОБА_7, ОСОБА_4 продав ОСОБА_1
квартиру, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2. Ціна договору - 427625,50 грн.

Пунктом 2.2. даного договору
встановлено, що ОСОБА_1 за вказану
квартиру розрахувався з ОСОБА_4 в
повному обсязі.

Згідно п. 1.2. вказаного договору,
згадана квартира на момент укладення
правочину належала ОСОБА_4 на праві
приватної власності на підставі
договору купівлі - продажу квартири,
посвідченого ОСОБА_8, приватним
нотаріусом ЛМНО 27 грудня 2012 року в
реєстрі за № 4634, який зареєстрований в
державному реєстрі правочинів 27 грудня
2012 року за № 5425558, що підтверджується
витягом з державного реєстру
правочинів № 12413095, виданим ОСОБА_8,
приватним нотаріусом ЛМНО та
зареєстровано в Державному реєстрі
прав на нерухоме майно 19 лютого 2013 року,
витяг з державного реєстру прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності, виданий реєстраційною
службою ЛМУЮ 19 лютого 2013 року,
індексний номер витягу 601153, номер
запису про право власності 175005.

Пунктом 3.3. вказаного договору та
статтею 659 ЦК України встановлено, що
продавець (ОСОБА_4) несе
відповідальність за приховування
відомостей про права третіх осіб щодо
квартири, яка відчужується та гарантує,
що треті особи в квартирі, що
відчужується не зареєстровані та не
проживають, прав у третіх осіб щодо
квартири в Україні та за її межами
немає.

Відповідно до п. 4.1. цього договору
квартира передається продавцем
покупцеві не пізніше 01 серпня 2013 року.

Згідно п. 6.2 вказаного договору та
статті 334 ЦК України право на квартиру
виникає з дня державної реєстрації
права відповідно до закону, а право
власності на квартиру відповідно до
ст.. 182 ЦК України підлягає державній
реєстрації у відповідних органах
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2,
виданого 05 квітня 2005 року Галицьким
ВРАЦС ЛМУЮ, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є
подружжям.

Згідно свідоцтва про народження серія
НОМЕР_1, виданого 28 жовтня 2006 року
Міським відділом РАЦС ЛМУЮ батьками
ОСОБА_5 є позивачі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 виконав
всі істотні умови договору купівлі -
продажу та згідно витягу з державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності від
20.07.2013 р., індексний номер: 6554910 набув
право приватної власності на квартиру,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

В судовому засіданні встановлено, що
договір купівлі - продажу квартири між
ОСОБА_4 та ОСОБА_1 та договір на підставі
якого ОСОБА_4 набув право власності на
спірну квартиру ОСОБА_3 не
оспорювалися.

Відповідно до довідки № 941, виданої ЛКП
«Під Голоском - 410» в квартирі, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2
зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_5

Згідно з ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до приписів ст. 41
Конституції України кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю. Ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності. Право приватної
власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 1 Протоколу до
конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод кожна фізична
або юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і
на умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
не спростувала позовних вимог жодними
належними та допустими доказами, а
згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Враховуючи досліджені в судовому
засіданні обставини справи та
вищевказані норми, суд приходить до
висновку, що слід визнати за ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 право власності на квартиру, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2,
зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у
користуванні квартирою та виселити
останню.

Крім цього на підставі ч.1 ст. 88 ЦПК
України з відповідача слід стягнути в
користь позивача ОСОБА_1 судовий збір в
сумі 3561 грн.

Керуючись ст. 8, 10, 11, 57, 58, 60, 88, 209, 212, 215 ЦПК
України, суд, -

в и р
і ш и в:

позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право
власності на квартиру, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_2.

Зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у
користуванні квартирою, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_2.

Виселити ОСОБА_3 з квартири, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 3561
(три тисячі п'ятсот шістдесят одну)
гривню судового збору.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Шевченківський районний суд м. Львова
шляхом подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення.

Суддя: Д. Б. Глинська