АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/3925/2014
Головуючий в 1 інстанції - Сальникова
Доповідач - Шиманський
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2014 року колегія суддів
Судової палати в цивільних справах
апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Махлай Л.Д., Левенця Б.Б.

при секретарі - Пашиніної Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 на рішення Голосіївського
районного суду міста Києва від 22 січня
2014 року у справі за позовом
Київського національного університету
імені ТарасаШевченка до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та
виселення,-

В С Т А Н О В И
Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач
звернувся у грудні 2013 року.

Зазначав, що позивач є власником
гуртожитку за адресою АДРЕСА_1. Між
позивачем та Міністерством оборони
України було укладено договори про
надання у тимчасове користування
належних позивачу приміщень для
проживання офіцерів, офіцерів-слухачів
та членів їх сімей на термін навчання. У
2009 роціміж позивачем та Міністерством
оборони України було укладено
додаткову угоду за якою Міністерство
оборони України зобов'язалось до кінця
2011 року звільнити займані сім'ями
військовослужбовців житлові кімнати у
гуртожитку АДРЕСА_1. Зазначеними
договорами було визначено обов'язки
проживаючих у гуртожитку по оплаті за
тимчасове користування житловими
приміщеннями та спожиту
електроенергію. Відповідачі проживали
у гуртожитку АДРЕСА_1 та не здійснювали
оплату займаних ними ліжко місць у
кімнатах НОМЕР_1, НОМЕР_2 у зв'язку з чим
у них утворилась заборгованість у
розмірі 51933, 32 грн. З огляду на це
позивач просив стягнути з відповідачів
заборгованість за спожиті комунальні
послуги та виселити їх з спірного
гуртожитку.

Рішенням Голосіївського районного
суду міста Києва від 22 січня 2014 року
позов задоволено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення судом
норм процесуального права, ставиться
питання про скасування даного рішення
та ухваленні нового про відмову у
задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
учасників процесу, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення у зв'язку з
наступним.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана надати ті
докази, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи оскаржене у справі
рішення суд виходив із вимог даної
норми закону, зібраних у справі та
наданих сторонами доказів, яким дав
повну, всебічну та об'єктивну оцінку.

Судом вірно встановлено, що відповідно
до договору від 11.09.1995 року та
додаткових угод до нього позивачем
було передано у тимчасове користування
Міністерству оборони України
блок-секції у гуртожитку АДРЕСА_1 для
проживання офіцерів, офіцерів-слухачів
та членів їх сімей на строк навчання
/а.с.23-27, 29/.

У відповідності до п.2.10 додаткової
угоди №07-94-1 від 28.10.1998 року до договору
від 11.09.1995 року «Про підготовку
спеціалістів», покладено обов'язок на
проживаючі сім'ї військовослужбовців
щодо самостійної оплати за проживання.

Відповідно до додаткової угоди №303/44/09
від 19.08.2009 року до договору №135 «Про
підготовку спеціалістів» від 22.12.1997
року, Міністерство оборони України
зобов'язалось у строк до 31.12.2011 року
вивільнити житлові кімнати в
студентському гуртожитку АДРЕСА_1

Відповідно до довідки заборгованість
відповідачівза проживання та
використану електроенергію у
гуртожитку АДРЕСА_1 становить
51933 грн.32коп./а.с.49-53/.

Відповідно до ст. 610 ЦК України,
порушення зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У відповідності
до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Відповідно ст.319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

У відповідачів відсутні будь-які
домовленості та договори укладені з
позивачем щодо подальшого проживання у
спірному гуртожитку.

Таким чином, твердження апеляційної
скарги про незаконність та
упередженість судового рішення
матеріалами справи спростовуються.

З огляду на викладене, оскаржене у
справі рішення постановлене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а тому це рішення
не може бути скасованим з підстав що
наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного
суду міста Києва від 22 січня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: