АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4251/14
інстанції: Скотар А.Ю.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

7 липня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Коростійової
В.І.,

суддів: - Гуцал Л.В.,
Пшенічної Л.В.,

за участю секретаря - Бойко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою
товариства з обмеженою
відповідальністю «Автодорстрой» на
рішення Московського районного суду
міста Харкова від 29 квітня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до товариства
з обмеженою відповідальністю
«Автодорстрой», за участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмету спору - територіальної
державної інспекції з питань праці у
Харківській області про стягнення
заборгованості по заробітній платі та
відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позову посилався на те,
що з 24 листопада 2010 по 28 лютого 2013 року
працював у товаристві з обмеженою
відповідальністю (далі - ТОВ)
«Автодорстрой» водієм вантажного
автомобіля.

З серпня 2012 року відповідач
систематично затримував йому виплату
заробітної плати і, на його думку,
заборгував йому 50976,99 грн., чим
спричинив йому моральну шкоду.

Відповідач не розраховувався з ним і
після звільнення.

Посилаючись на вказані обставини,
просив стягнути з відповідача на його
користь заборгованість по заробітній
платі у розмірі 50976,99 грн.; моральну
шкоду - 20000 грн., та середній заробіток
за час затримки розрахунку при
звільненні.

Відповідач, в особі свого представника,
позов визнав частково у частині
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні за
період з 28 лютого 2013 по 5 серпня 2013 року
включно у сумі 1918,80 грн. В іншій частині
проти позову заперечував, посилаючись
на його безпідставність.

Рішенням Московського районного суду
міста Харкова від 29 квітня 2014 року
позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з ТОВ
«Автодорстрой» на користь ОСОБА_3
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні у сумі 5210,28
грн., на відшкодування моральної шкоди -
5000 грн., а на користь держави - витрати
по сплаті судового збору у сумі 243,60 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ
«Автодорстрой» просить рішення суду
першої інстанції змінити, стягнути з
нього на користь ОСОБА_3 середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні за період з 28 лютого 2013
по 5 серпня 2013 року включно у сумі 1918,80
грн. і 2000 грн. на відшкодування
моральної шкоди. При цьому посилається
на те, що заборгованість по заробітній
платі після звільнення позивача мала
місце за період з 28 лютого 2013 по 5
серпня 2013 року. І за цей період середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні складає 1918,80 грн. 5
серпня 2013 року позивачу було
запропоновано одержати заробітну
плату за січень 2013 року і розрахунок
при звільненні за лютий 2013 року, проте
він відмовився. У зв`язку з цим просить
зменшити розмір відшкодування
моральної шкоди, стягнутої на користь
позивача з 5000 грн. до 2000 грн.

Позивач ОСОБА_3 рішення суду першої
інстанції не оскаржив письмових
заперечень на апеляційну скаргу не
надав.

Перевіряючись законність і
обґрунтованість судового рішення
відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України
- в межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції у частині стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні та
відшкодуванні моральної шкоди зміні з
підстав, передбачених п.п.2, 3, 4 ч.1 ст.309
ЦПК України.

У частині стягнення заборгованості по
заробітній платі ОСОБА_3 у позові
відмовлено.

У цій частині рішення суду першої
інстанції, особами, які беруть участь у
справі, не оскаржується і судом
апеляційної інстанції не
переглядається.

Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

При наявності спору про розміри
належних звільненому працівникові сум
власник або уповноважений ним орган
повинен сплатити зазначене в цій
статті відшкодування в тому разі, коли
спір вирішено на користь працівника.
Якщо спір вирішено на користь
працівника частково, то розмір
відшкодування за час затримки визначає
орган, який виносить рішення по суті
спору.

Згідно ст.237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Судом першої інстанції встановлено і
підтверджується наявними у справі
доказами, що сторони перебували у
трудових відносинах з 24 листопада 2010
року.

Позивач працював у відповідача на
посаді водія вантажного автомобіля.

Наказом від 28 лютого 2013 року №15-к
звільнений з роботи за власним
бажанням (а.с.10).

Встановлено, що з серпня 2012 по грудень
2012 року відповідач мав заборгованість
перед позивачем по заробітній платі.

При звільненні ОСОБА_3 28 лютого 2013 року
заборгованість по заробітній платі і
розрахунок при звільненні йому
виплачені не були.

Під час розгляду справи у суді
заборгованість по заробітній платі за
вересень, жовтень, листопад, грудень 2012
року у розмірі 1104,72 грн., 2370,40 грн., 456,57
грн., 1104,72 грн. була виплачена
відповідачем позивачу у червні 2013 року,
що підтверджується відомостями про
сплату заробітної плати (а.с.25-28).

З огляду на це, суд поставно визнав, що з
дня звільнення ОСОБА_3 з 23 лютого 2013
року по 5 червня 2013 року включно
відповідач повинен виплатити позивачу
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні, який, за
розрахунком суду, за цей період складає
1918,80 грн. При цьому суд навів у рішенні
за цей період відповідний розрахунок,
який сторонами не оскаржується.

Проте суд безпідставно стягнув з
відповідача на користь позивача
середній заробіток за затримку
розрахунку при звільненні за період з 6
липня 2013 по квітень 2014 року.

Судом першої інстанції встановлено, що
5 серпня 2013 року позивач відмовився
отримати нараховану йому заробітну
плату за січень 2013 року та розрахунок
при звільненні, який йому було
нараховано за лютий 2013 року.

Як у суді першої, так і у суді
апеляційної інстанції, позивач
підтвердив цей факт.

При цьому пояснив, що відмовився від
отримання заробітної плати за січень
2013 року і розрахунку при звільненні,
так як не погоджувався з розміром
нарахованої йому заробітної плати.

Факт нарахування ОСОБА_3 заробітної
плати за січень 2013 року у розмірі 157 грн.
і розрахунку при звільненні у розмірі
1193,40 грн. - відповідно підтверджується
відомостями на виплату заробітної
плати за січень і лютий 2013 року
(а.с.159-160).

Факт відмови ОСОБА_3 отримати вказану
заробітну плату підтверджується
службовою запискою головного
бухгалтера від 5 серпня 2013 року (а.с. 158).

Нарахована і не отримана ОСОБА_3
заробітна плата була депонована.

Рішенням Московського районного суду
міста Харкова від 29 квітня 2014 року
ОСОБА_3 відмовлено у позові про
стягнення заборгованості по
заробітній платі.

Рішення у цій частині ОСОБА_3 не
оскаржив, а тому відповідно до ч.1 ст.303
ЦПК України рішення у цій частині не
переглядається.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що ОСОБА_3 безпідставно
відмовився 5 серпня 2013 року від
одержання нарахованої йому за січень
2013 року заробітної плати і розрахунку
при звільненні, а тому вини відповідача
у невиплаті заробітної плати позивачу
за січень 2013 року та розрахунку при
звільненні з 6 серпня 2013 року не має.

З огляду на це, не має підстав і для
стягнення середнього заробітку за
період з 6 серпня 2013 по квітень 2014 року.

У зв`язку з цим, судова колегія вважає
за необхідне зменшити розмір
відшкодування моральної шкоди,
стягнутої судом на користь ОСОБА_3 з 5000
грн. до 2000 грн.

Керуючись п.1 ст.303, ст.304, п.3 ч.1 ст.307,
п.п.2, 3, 4 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст. 316,
317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Автодорстрой» задовольнити.

Рішення Московського районного
суду міста Харкова від 29 квітня 2014 року
змінити.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Автодорстрой» на
користь ОСОБА_3 середню заробітну плату
за час затримки розрахунку при
звільненні за період з 28 лютого по 6
серпня 2013 року у сумі 1918 (одна тисяча
дев'ятсот вісімнадцять) гривень 80
копійок і 2000 (дві тисячі) гривень на
відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині рішення не
оскаржувалось і судом апеляційної
інстанції не переглядалось.

Рішення суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді: