Справа 206/6479/13-ц
Провадження 2/206/30/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" січня 2014 р. Самарський районний суд
м. Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя
Сухоруков А.О.,

при секретарі
Сядро Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в
м.Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення
боргу, упущеної вигоди та 3% річних,

в с т а н о в и в:

18 вересня 2013 року позивач звернувся до
суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що 28 лютого 2013 року
він та відповідач ОСОБА_3 уклали
договір, згідно з яким він зобов'язався
сплатити відповідачу гроші у сумі
5000грн., як попередню оплату за продаж
йому, протягом 24 банківських днів
продукції - партії засувок вартістю 170
000,00 грн., а відповідач зобов'язався
продати зазначену продукцію на цих
умовах. 05 березня 2013 року вони уклали
між собою додаткову угоду, згідно з
якою він доплатив відповідачу гроші у
сумі 18000грн. в рахунок попередньої
оплати за продаж йому партії засувок. У
порушення умов договору відповідач
продукцію - партію засувок, йому не
продав та не поставив у зазначений
строк, та пізніше кошти не повернув. Він
навіть звертався до міліції. Згідно з
розрахунками боргу, збитки з
урахуванням 3% річних від суми
заборгованості становлять 23315,69грн. та
упущену вигоду у сумі 13439,81грн.

На підставі викладеного з урахуванням
уточнень, позивач просить суд стягнути
із відповідача заборгованість за
договором позики в розмірі 23000 грн., 3 %
річних у розмірі 315,69 грн., упущену
вигоду у сумі 13439,81грн. та судові
витрати по справі (а.с.3-5, 21-22).

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав у повному обсязі,
обґрунтувавши їх з тих же підстав, що
викладені в позовній заяві, просив суд
задовольнити позов.

Відповідач в судовому засіданні визнав
той факт, що брав у позивача 23000грн. Але
повертав гроші згідно розписки двічі в
присутності свідків. Віддав 5000грн., а за
інші не розписувався. Представник
відповідача в судовому засіданні проти
позовних вимог заперечувала та просила
відмовити у задоволенні позову.
Пояснила, що у справі є дві розписки по
першій відповідач кошти віддав, у
другій не зазначено обов'язків.

Вислухавши доводи та пояснення
учасників судового процесу, дослідивши
письмові матеріали справи в їх
сукупності, суд приходить до висновку
про необхідність задовольнити позов
частково з наступних підстав, що
встановлені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 28.02.2013 року
відповідач ОСОБА_2 взяв завдаток у
розмірі 5000грн., зобов'язався поставити
продукцію протягом 24 банківських днів.
05.03.2013 року ОСОБА_2 взяв завдаток 18000грн.
на партію засувок, що підтверджується
розписками (а.с.6-7).

Згідно довідки від 10.09.2013 року слідчого
відділу Кіровського районного відділу
за фактом шахрайства ОСОБА_2 шляхом
обману заволодів грошовими коштами,
звертався ОСОБА_1, але вказане
кримінальне провадження закрито
прокурором прокуратури Кіровського
району м. Дніпропетровська, згідно ст.
284 КПК України (а.с.8).

14.06.2013 року відповідач ОСОБА_2 віддав
ОСОБА_1 5000грн., що підтверджується
розпискою (а.с.43).

В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема є договори й інші
правочини.

У відповідності до ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Змістом ст. 1047 ЦК України встановлено,
що договір позики укладається у
письмовій формі, якщо його сума не менш
як у десять разів перевищує
встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України
встановлено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо договором
не встановлений строк повернення
позики або цей строк визначений
моментом пред'явлення вимоги, позика
має бути повернена позичальником
протягом тридцяти днів від дня
пред'явлення позикодавцем вимоги про
це, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

В силу ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконанням ним грошового
зобов'язання.

За змістом ст. 1050 ЦК України, якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу. Якщо позичальник
своєчасно не повернув речі, визначені
родовими ознаками, він зобов'язаний
сплатити неустойку відповідно до
статей 549-552 цього Кодексу, яка
нараховується від дня, коли речі мали
бути повернуті, до дня їх фактичного
повернення позикодавцеві, незалежно
від сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Враховуючи вище приведені висновку
суду, яким встановлено наявність між
сторонами відносин, що виникли з
договору позики, що власне
представником відповідача і не
заперечувалося, достовірність та
допустимість доказів в даній
цивільній, встановлення факту ухилення
ОСОБА_2 від виконання свого
зобов'язання, суд приходить до висновку
про необхідність задовольнити позовні
вимоги позивача частково, стягнувши
суму грошових коштів, що були предметом
договору позики, із відповідача з
урахуванням повернутої суми.

Загальна сума заборгованості за
договором позики складатиме суму
18000грн.

Зазначений обов'язок відповідач не
виконав, а отже позивач правомірно
заявляє до нього вимоги про стягнення
боргу.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Період прострочення складає 167
календарних дні і саме за цей період
підлягають нарахуванню 3 % річних на
суму невиконаного грошового
зобов'язання у розмірі 247,07грн.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку про необхідність
задовольнити позовні вимоги частково.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК
України, враховуючи результат
вирішення справи, вважає за необхідне
стягнути з відповідача на користь
позивача понесені ним при зверненні до
суду судові витрати по сплаті судового
збору у розмірі 229,40 грн.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 526, 530, 625, 1046-1050 Цивільного кодексу
України, ст.ст.4-8, 10, 11, 18, 57-60, 88, 131, 169, 212-215,
218 Цивільного процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
суму основного боргу за розпискою від
05.03.2013 року в розмірі 18 000 грн., та 3%
річних у розмірі 247,07 грн., судові
витрати зі сплати судового збору в
розмірі 229 грн. 40 коп., загалом 18476
(вісімнадцять тисяч чотириста сімдесят
шість) гривень 47 коп.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Самарський районний суд м.
Дніпропетровська протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
оголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
А.О. Сухоруков