АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4629/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Самсонова В. В. Доповідач -
Свистунова О.В.Категорія 27
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по
цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді
Свистунової О.В.

суддів
Міхеєвої В.Ю., Ремеза В.А.

при секретарі
Книш К.С.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у місті
Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_2 -ОСОБА_3

на рішення Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
21 березня 2014 року

по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
звернення стягнення, -

В С Т А Н О
В И Л А:

У липні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовною заявою, в якій просив
звернути стягнення на предмет застави -
автомобіль DAEWOO, модель: LANOS TF69Y в рахунок
погашення заборгованості за
Кредитно-заставним договором №
DN81АR100030256 від 08.02.2008 року в розмірі 21636,53
грн. шляхом: вилучення у ОСОБА_2 та
передачи в заклад Публічному
акціонерному товариству комерційний
банк «ПриватБанк» предмета застави:
автомобіль DAEWOO, модель: LANOS TF69Y, рік
випуску: 2008, тип ТЗ: Легковий
автомобіль, № кузова/шасі: НОМЕР_1,
реєстраційний номер: НОМЕР_2, що
належить на праві власності ОСОБА_2;
витребувати у ОСОБА_2 та передати в
заклад Публічному акціонерному
товариству комерційний банк «Приват
Банк» комплект ключів, свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу
(технічний паспорт) автомобіля DAEWOO,
модель: LANOS TF69Y, рік випуску: 2008, тип ТЗ:
Легковий автомобіль, № кузова/шасі:
НОМЕР_1, реєстраційний номер: НОМЕР_2, що
належить на праві власності ОСОБА_2,
звернути стягнення на предмет застави:
автомобіль DAEWOO, модель: LANOS TF69Y, рік
випуску: 2008, тип ТЗ: Легковий
автомобіль, № кузова/шасі: НОМЕР_1,
реєстраційний номер: НОМЕР_2, що
належить на праві власності ОСОБА_2
шляхом продажу вказаного автомобіля
Публічним акціонерним товариством
комерційний банк «Приват Банк» з
укладанням від імені ОСОБА_2 договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем, з наданням
повноважень на отримання дублікату
свідоцтва про реєстрацію
транспортного закладу, зі зняттям
вказаного автомобіля з обліку в
органах ДАІ України по свідоцтву про
реєстрацію ТЗ або його дублікату для
подальшої реалізації, а також наданням
ПАТ КБ «Приват Банк» всіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу та
зняття вказаного автомобіля з обліку в
органах ДАІ України, а також стягнути з
відповідачки судові витрати.

Рішенням
Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська від 21 березня 2014 року
позов задоволено у повному обсязі.

У апеляційній скарзі
відповідачка просить рішення суду
скасувати та постановити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог, з тих підстав, що рішення суду
першої інстанції ухвалено з порушенням
норм матеріального і процесуального
права.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
апеляційний суд дійшов висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції
встановлено, що 08 лютого 2008 року між
позивачем та Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» був укладений
Кредитно-заставний договір № DN81АR100030256,
відповідно до умов якого ОСОБА_2 08
лютого 2008 року отримала кредит у
розмірі 86238,80 грн. зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 21 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення 07.02.2015 року (а.с.62-77).

Також, судом першої інстанції
встановлено, що позивач свої
зобов'язання за договором виконав у
повному обсязі, надавши відповідачці
кредит у сумі 86238,80 грн., які остання
використала на придбання автомобіля
DAEWOO, модель: LANOS TF69Y, рік випуску: 2008, тип
ТЗ: Легковий автомобіль, № кузова/шасі:
НОМЕР_1, реєстраційний номер: НОМЕР_2, що
належить на праві власності ОСОБА_2, що
підтверджується Договором
купівлі-продажу автомобіля № 281 від
06.02.2008 року (а.с.78-83).

У забезпечення виконання ОСОБА_2
зобов'язань за Кредитно-заставним
договором № DN81АR100030256 від 08.02.2008 року,
остання надала в заставу позивачу
автомобіль DAEWOO, модель: LANOS TF69Y, рік
випуску: 2008, тип ТЗ: Легковий
автомобіль, № кузова/шасі: НОМЕР_1,
реєстраційний номер: НОМЕР_2, що
належить їй на праві власності.

Проте, у порушення умов договору
відповідачка зобов'язання за вказаним
договором належним чином не виконала
та не повернула у встановлені
договором строки отримані кредитні
кошти.

Як було встановлено судом першої
інстанції, у зв'язку з зазначеними
порушеннями зобов'язань за договором,
відповідачка, станом на 17.06.2013 року має
заборгованість у розмірі: 23609,26 грн., яка
складалася з наступного:
заборгованість за кредитом - 18085,34 грн.;
пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором - 5523,92 грн.
(а.с.87-91).

Крім того, позивачем 17 травня 2012
року направлялося повідомлення
відповідачці від 16.05.2012 року за вих. №
30.1.0.0/2-7366 про необхідність погашення
заборгованості за договором у 5-ти
денний термін (а.с.85), що
підтверджується реєстром поштових
направлень від 17.05.2012 року (а.с.86). Проте,
відповідачка умови зазначеного
повідомлення не виконала та не
сплатила борг.

За таких обставин, судом першої
інстанції здійснено висновок, що
твердження представника відповідачки
щодо повного виконання ОСОБА_2 умов
Кредитно-заставного договору №
DN81АR100030256 від 08.02.2008 року, не знайшли
свого підтвердження під час розгляду
даної справи, а тому, вимоги позивача
були задоволені.

Однак, колегія суддів апеляційної
інстанції не погоджується з висновком
суду першої інстанції. Так, колегією
суддів було встановлено, що згідно до
умов Кредитно-заставного договору №
DN81АR100030256 від 08.02.2008 року було
встановлено процентну ставку у розмірі
9,6% річних. В подальшому, позивачем, в
односторонньому порядку процентну
ставку було підвищено до 21,00% річних,
починаючи з 01.02.2009 року. Рішенням
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 10 серпня 2010 року
визнано п.6.3.1 Кредитно-заставного
договору № DN81АR100030256 від 08.02.2008 року,
яким визначено право Банку в
односторонньому порядку збільшувати
розмір процентної ставки. Ухвалою
Апеляційного суду Дніпропетровської
області від 06.12.2010 року апеляційна
скарга повернута позивачу, як не подана
у відповідності до вимог ст..ст. 121,297 ЦПК
України. Зазначене рішення суду
набрало законної сили, на підставі
чого, 13 липня 2011 року відповідачка
зверталась до Позивача з заявою про
здійснення їй перерахунку суми
кредиту, відсотків за ставкою 9,6% та
видати графік погашення кредиту
враховуючи ставку 9,6% у зв»язку з
визнанням судом п.6.3.1.Договору
недійсним (а.с.172). Відповідь відсутня.

Представником позивача в ході
розгляду справи було зазначено, що у
зв»язку із настанням події Дефолту з
підстав, що визначені п.п. к п.12 умов
Кредитно-заставного договору №
DN81АR100030256 від 08.02.2008 року, а саме, у
зв»язку з ненаданням відповідачкою
щорічної інформації щодо її
матеріального стану, 01.12.2011 року
зазначений договір було розірвано у
односторонньому порядку, про що
відповідачку було сповіщено письмово.
У зв»язку з розірванням договору, все
тіло кредиту перейшло у
заборгованість, а проценти перестали
нараховуватись. Тобто, представник
позивача наполягала на тому, що
фактично спірний договір є розірваним
у односторонньому порядку ще з 01.12.2011
року. Крім того, представником позивача
не заперечувалось, що відповідачка і
після вказаної дати продовжує
сплачувати кошти.

Однак, у відповідності до вимог ст..
60 ЦПК України суду апеляційної
інстанції не було надано доказів у
підтвердження факту розірвання
Кредитно-заставного договору №
DN81АR100030256 від 08.02.2008 року з 01.12.2011 року,
крім того, як вбачається з письмового
повідомлення від 16.05.2012 року, яке було
направлено на адресу відповідачки
(а.с.85), зазначено про порушення
відповідачкою умов договору щодо
непогашення заборгованості по кредиту
та відсоткам за його використання, що
відображено у розрахунку
заборгованості за даним договором,
який складався станом на 16.04.2012 року з
простроченої заборгованості - 20 368, 12
грн., у тому числі: з заборгованості за
кредитом у розмірі - 28 515, 34 грн., пені за
несвоєчасне виконання зобов»язань за
договором у розмірі - 8 147, 22 грн. Та з
метою погашення заборгованості за
кредитом визначено заходи, у тому
числі, звернення до суду з позовом про
стягнення заборгованості і збитків.
Крім того, довідкою від 31.10.2012 року
(а.с.171), що надана була в ході розгляду
справи у апеляційній інстанції
представником позивача, визначена
заборгованість відповідачки у
загальній сумі 30 178,95 грн., з яких
заборгованість саме за прострочення по
процентах визначена у розмірі - 5 093,61
грн.

Разом з тим, представник
відповідачки в судовому засіданні
вказувала, що ОСОБА_2 повністю сплатила
кредит, на підтвердження чого надала
квитанції на загальну суму 116 983,30 грн.
Тобто, відповідачка, у відповідності до
умов Кредитно-заставного договору №
DN81АR100030256 від 08.02.2008 року та графіку
погашення кредиту п.17.16.11 додатку №1
здійснювала щомісячні платежі у
визначеному розмірі. Щомісячний платіж
відповідно до додатку №1 до Договору
становить 1 375,99 грн., пунктом 17.1.9
Договору визначено період сплати з 8 по
12 числа кожного місяця, а відповідачкою
здійснювались щомісячні погашення у
розмірі по 1400,00 грн.

Представником позивача на вимогу
суду апеляційної інстанції не були
надані докази у спростування отриманої
від відповідачки суми у розмірі 116 983,30
грн.

Таким чином, колегія суддів
прийшла до висновку, що відповідачкою,
у відповідності до вимог ч.1 ст. 526 ЦК
України виконувались та продовжують
виконуватись умови
Кредитно-заставного договору №
DN81АR100030256 від 08.02.2008 року шляхом
щомісячних платежів у погашення суми
кредиту у розмірі по 1400,00 грн.

Відтак, висновки суду першої
інстанції щодо наявності
заборгованості за Договором у
відповідачки є необґрунтованими,
безпідставними та такими, що не
відповідають дійсним обставинам
справи.

Крім того, колегія суддів не
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо наявності
заборгованості у відповідачки станом
на 17.06.2013 року у сумі 23 609,26 гривень, яка
складалася: з заборгованість за
кредитом - 18 085,34 грн. та пені за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором у розмірі - 5 523,92 грн.

Так, як вбачається з розрахунку
заборгованості за договором, наданому
позивачем, станом на 17.06.2013 року (а.с.
87-91), на який посилається суд першої
інстанції, вбачається, що з грудня 2011
року залишок суми тіла кредиту у
розмірі 33 092,92 грн. віднесено Позивачем
до простроченої суми. Саме з цього
вбачається, що Позивач в
односторонньому порядку з грудня 2011
року вимагає повернення кредиту в
цілому.

Однак, відповідно до умов
кредитного договору кінцевим терміном
повернення всієї суми кредиту є 06.02.2015
року. Отже, лише після 06.02.2015 року
Позивач має можливість віднести
залишок суми тіла кредиту за весь
період дії договору до простроченої
суми.

Крім того, умовами Договору
передбачений чіткий порядок,
дотримуючись якого Банк має право
вимагати негайного повернення суми
Кредиту, зокрема, Банк має право
вимагати негайного повернення суми
Кредиту у разі настання та не усунення
з боку Відповідача Події Дефолту.

Згідно пункту 12.1 Договору до Подій
Дефолту відноситься в тому числі
затримання сплати Позичальником
частини наданого Кредиту та/або
процентів щонайменше на один
календарний місяць. Також, Договором
передбачені наслідки настання Події
Дефолту, які полягають у наступному:

Пунктом 12.2.1. Договору встановлено, що
у разі настання Події Дефолту Банк
надає Позичальнику письмове
повідомлення про настання Події
Дефолту (надалі - «Повідомлення про
Дефолт») та реєструє у Державному
Реєстрі відомості про звернення
стягнення на Предмет Застави. У
повідомленні про Дефолт, окрім
інформації, зазначення якої
вимагається законодавством, Банк
ставить вимогу про повернення наданої
суми Кредиту в повному обсязі,
виплатити винагороди, процентів за
фактичний строк користування наданим
Кредитом, виконання в повному обсязі
усіх інших грошових зобов»язань за
Договором.

Однак, як зазначалось вище, судом
апеляційної інстанції встановлено, що
відповідачка не отримувала жодного
повідомлення про настання Події
Дефолту.

Судом першої інстанції досліджено
було лише один лист Позивача, який
міститься у матеріалах справи, від
16.05.2012 року за вих. №30.1.0.0/2-7366 про
необхідність погашення заборгованості
за договором у 5-ти денний термін (а.с. 85).
Однак, даний лист взагалі не містить
інформації про настання Події Дефолту.
Крім того, довідкою від 31.10.2012 року
(а.с.171), що надана була в ході розгляду
справи у апеляційній інстанції
представником позивача, визначена
заборгованість відповідачки у
загальній сумі 30 178,95 грн., з яких
заборгованість саме за прострочення по
процентах визначена у розмірі - 5 093,61
грн.

Тобто вищевказаний лист від 16.05.2012
року містить посилання на те, що у разі
несплати простроченої заборгованості
у вищевказаний строк, Банк вимагатиме
повернення суму кредиту в повному
обсязі, а також нараховані проценти та
штрафні санкції. Однак, на час
направлення цього листа, Позивачем вже
було віднесено залишок суми тіла
кредиту до простроченої суми, з грудня
2011 року. Тобто, інформування
відповідачки про настання Події
Дефолту мало б відбутись ще у 2011 році.

Крім того, згідно до п. 12.2.5. Договору
якщо протягом 30 календарних днів з
моменту отримання Позичальником
Повідомлення про Дефолт (або з моменту
реєстрації у Державному Реєстрі
відомостей про звернення стягнення на
Предмет Застави, якщо дата такої
реєстрації буде пізнішою) Позичальник
усуне Подію Дефолту, вимоги Банку,
зазначені у Повідомленні про Дефолт,
втрачають чинність.

Відповідно до п. 12.2.6
Кредитно-заставного договору №
DN81АR100030256 від 08.02.2008 року якщо протягом
строку, вказаного у статті 12.2.5.,
Позичальник не усунув Подію Дефолту,
Позичальник зобов 'язується негайно
повернути суму Кредиту в повному
обсязі, виплатити винагороди, проценти
за користування Кредитом, виконати усі
інші грошові зобов'язання за Договором
у повному обсязі, а Банк має право
звернути стягнення на Предмет Застави
в порядку, визначеному у статті 13
Договору. Застосувати будь-який захист
своїх прав, дозволений законодавством
України.

Таким чином, у зв'язку з відсутністю
заборгованості за кредитом та
відсутністю повідомлення про настання
Події Дефолту колегія суддів вважає, що
у Позивача не виникло право на
звернення стягнення на Предмет Застави
в порядку, визначеному у п. 13 Договору.

Крім того, висновки суду першої
інстанції про наявність боргу у
відповідачки перед позивачем
здійснені при дослідженні чеків з
терміналу, не можуть бути прийняті
судом апеляційної інстанції, оскільки,
не є належними доказами у
підтвердження заборгованості, а є
розрахунковими документами, що
підтверджують факт сплати особою
грошових коштів, в даному випадку
відповідачкою, в рахунок погашення
кредиту за договором.

Колегія суддів вважає, що судом
першої інстанції при вирішенні справи
не досліджені всі докази по справі, а
саме: докази настання та не усунення з
боку Відповідача Події Дефолту, що
призвело до віднесення Позивачем
залишку суми тіла кредиту до
простроченої суми та звернення до суду.
Крім того, судом першої інстанції
взагалі не досліджувалося питання,
щодо дотримання позивачем порядку
звернення стягнення на предмет
застави, не досліджувалось питання
співмірності таких вимог, а тому
висновки суду не відповідають дійсним
обставинам справи.

Таким чином, суд першої інстанції,
задовольнивши позов, ухвалив по суті
неправильне рішення.

Враховуючи викладене та конкретні
обставини справи, судове рішення не
відповідає вимогам норм матеріального
і процесуального права і тому, колегія
апеляційного суду вважає, що згідно до
ст. 309 ЦПК України апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а рішення суду
першої інстанції скасуванню.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 -ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
21 березня 2014 року - скасувати.

У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
звернення стягнення - відмовити.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення і протягом двадцяти днів
може бути оскаржене шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді