Справа № 127/7629/14-ц Провадження №
22-ц/772/1956/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Борисюк І. Е.Категорія: 44
Доповідач: Якименко М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Вінницької області у складі:

Головуючого : Якименко М.М.,

Суддів : Вавшка В.С., Денишенко Т.О.

при секретарі : Пантелеймоновій
А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Апеляційного суду
Вінницької області в м.Вінниці
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про виселення за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Вінницького міського суду Вінницької
області від 21.05.2014 року,-

В С Т А Н О В И Л
А:

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулась
до суду із вказаним позовом.

Позовні вимоги мотивувала тим, що
12.01.1988 року вона зареєструвала шлюб з
відповідачем ОСОБА_3

З 1994 року і до теперішнього часу вони
мешкають в належній їй на праві
власності квартирі АДРЕСА_1

У зв'язку з неможливістю спільного
проживання з чоловіком через його
зловживанням алкогольними напоями,
застосування фізичного насилля, ОСОБА_2
вимушена була звернутись до суду з
позовом про розірвання шлюбу, який
04.04.2011 року за рішенням Ленінського
районного суду м. Вінниці було
розірвано.

Після розірвання шлюбу поведінка
ОСОБА_3 не змінилася, він поводиться
негідно, влаштовує сварки, скандали,
бійки, внаслідок чого діти вимушені
були піти з квартири.

В 2013 році ОСОБА_2 звернулась до
Вінницького міського суду Вінницької
області з позовом про виселення ОСОБА_3
без надання іншого жилого приміщення,
з підстав визначених ч.1 ст.116 ЖК УРСР.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 03.12.2013 року у
задоволенні зазначеного позову було
відмовлено.

Після прийняття рішення судом,
поведінка відповідача не змінилася,
належних для себе висновків він не
зробив, по даний час продовжуючи
систематично порушувати правила
співжиття, знущається над позивачем,
застосовуючи фізичне насилля,в зв'язку
з чим ОСОБА_2 вимушена була повторно
звернутись до суду з даним позовом.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на її звернення до
компетентних органів, відповідні
повідомлення та довідки з ОВС щодо її
звернень про вчинення ОСОБА_3
правопорушень щодо неї.

Позивач зазначає, що не може терпіти
свавілля та знущання, які чинить
відповідач по відношенню до неї та
принижують її честь та гідність.

З огляду на викладене позивач
просила задовольнити її вимоги та
виселити ОСОБА_3 із квартири АДРЕСА_1
без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 21 травня 2014
року в задоволенні позову ОСОБА_2 було
відмовлено.

На вказане рішення позивачем була
подана апеляційна скарга. Вважаючи
його незаконним, необґрунтованим,
ухваленим судом з порушенням норм
матеріального та процесуального
права, просила ухвалити нове рішення,
яким задовольнити її позовні вимоги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали
та обставини справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, заслухавши
пояснення учасників судового розгляду,
колегія суддів прийшла до висновку, що
апеляційну скаргу слід задовольнити з
наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення не
відповідає з огляду на наступне.

Судом першої встановлено, що
сторони по справі з 12 січня 1988 року
перебували у зареєстрованому шлюбі,
мають спільну дитину, яка є вже
повнолітньою.

Рішенням Ленінського районного суду
м. Вінниці від 04 квітня 2011 року шлюб між
сторонами був розірваний.

Згідно договору дарування від 13
вересня 1994 року позивач ОСОБА_2 є
власником двокімнатної квартири
АДРЕСА_1 в якій сторони по справі
проживають та зареєстровані ,
починаючи з моменту набуття позивачем
права власності на житло і по даний
час.

Судом також було встановлено, що
ОСОБА_3 у спірне помешкання вселявся
саме як член сім'ї його власника.
Конфлікти та сварки щодо користування
відповідачем житлом між сторонами
мають місце з вересня 2013 року.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з того, що
належних і допустимих доказів
систематичного порушення з боку
відповідача правил співжиття, що в свою
чергу робить неможливим для інших
проживання з ним в одній квартирі,
позивачем не надано.

Крім того, в обґрунтування
прийнятого рішення , міський суд
послався на те, що ініціатором
негараздів у відносинах є обидві
сторони, будь - які докази щодо
притягнення відповідача до
адміністративної чи кримінальної
відповідальності в справі відсутні.

Відмовляючи в задоволенні позову
міський суд також виходив з того, що
докази, які б підтверджували те, що
щодо відповідача було вжито заходи
попередження або громадського впливу,
які б, в свою чергу, не дали позитивних
результатів, як то передбачено ч.1 ст.116
ЖК УНРСР, в справі відсутні.

Але з таким висновком судова колегія
погодитися не може з наступних підстав.

Підстави та порядок позбавлення
членів сім`ї власника права
користування жилими приміщеннями
визначені у ст. 157 ЖК України, якою
встановлено, що членів сім'ї власника
жилого будинку може бути виселено у
випадках, передбачених частиною
першоюстатті 116 цього Кодексу.
Виселення провадиться у судовому
порядку без надання іншого жилого
приміщення.

Відповідно до п. 17 Постанови пленуму
Верховного суду України від 12 квітня
1985 року № 2 «Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України» при
вирішенні справ про виселення на
підставі ст.116 ЖК осіб, які
систематично порушують правила
співжиття і роблять неможливим для
інших проживання з ними в одній
квартирі або будинку, слід виходити з
того, що при триваючій
антигромадській поведінці виселення
винного може статися і при
повторному порушенні, якщо раніше
вжиті заходи попередження або
громадського впливу не дали позитивних
результатів. Маються на увазі, зокрема,
заходи попередження, що
застосовуються судами, прокурорами,
органами внутрішніх справ,
адміністративними комісіями
виконкомів, а також заходи
громадського впливу, вжиті на Зборах
жильців будинку чи членів ЖБК,
трудових колективів, товариськими
судами й іншими громадськими
організаціями за місцем роботи або
проживання відповідача (незалежно від
прямих вказівок з приводу можливого

виселення).

Статтею 116 ЖК України передбачено, що
виселення члена сім'ї наймача
(власника) будинку та інших осіб, які
проживають разом з ним, можливо в тому
випадку, коли вони систематично
руйнують чи псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематично
порушують правила співжиття та роблять
неможливим для інших проживання з ними
в одному будинку, а заходи запобігання
і громадського впливу виявились
безрезультатними.

Так судовою колегією встановлено, що
за наслідками звернення від 09.01.2014р.
позивача ОСОБА_2 до правоохоронних
органів з приводу непорозуміння з
відповідачем ОСОБА_3, з останнім
працівниками Вінницького МВ УМВС
України у Вінницькій області було
проведено бесіду профілактичного
характеру про недопущення
протиправної поведінки в побуті (а.с.9).

31.01.2014 року позивачем була подана
заява до СВ ВМВ УМВС України у
Вінницькій області про нанесення їй
ОСОБА_3 31.01.2014 року тілесних ушкоджень
(а.с.10). Дана заява була зареєстрована в
Єдиному реєстрі досудових
розслідувань, розпочато досудове
розслідування.

Відповідно до виписки № 1043 із
медичної карти стаціонарного хворого
хірургічного відділення Вінницької
МКЛ ШМД встановлено діагноз ОСОБА_2:
закрита черепно-мозкова травма, струс
головного мозку, закрита тупа травма
грудної клітини, забій м'яких тканин
лівої половини грудної клітини.
Вказано дату перебування в умовах
стаціонару, а саме з 31.01.14 року по 14.02.14
року (а.с.11).

Із змісту повідомлення Вінницького
міського відділу МВС України у
Вінницькій області від 03.04.14 року на
адресу позивача ОСОБА_2, вбачається, що
15.03.2014 року ОСОБА_2 було зроблено
повторне звернення до правоохоронних
органів стосовно непорозуміння з її
колишнім чоловіком ОСОБА_3 За
наслідками даного звернення
працівниками міліції з ОСОБА_3 було
проведено бесіду профілактичного
характеру про недопущення
протиправної поведінки та вчинення
насильства в сім'ї та винесено
офіційне застереження про
неприпустимість протиправної
поведінки в побуті (а.с. 44).

Відповідно до повідомлення
Вінницького міського відділу МВС
України у Вінницькій області від 24.04.14
року позивачем ОСОБА_2 було здійснено
аналогічне звернення до
правоохоронних органів 25.03.2014 року, за
наслідками якого повторно було
проведено бесіду профілактичного
характеру про недопущення
протиправної поведінки та вчинення
насильства в сім'ї, винесено офіційне
застереження про неприпустимість
протиправної поведінки в побуті.

За змістом Повідомлення від 29
березня 2014 року про відкриття
сторонами кримінального провадження у
справі вбачається, що досудове
розслідування , внесене до Єдиного
реєстру досудових розслідувань від 01
лютого 2014 року за ознаками
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.2 ст.125 КК України, де
позивач ОСОБА_2 є потерпілою,
завершено, а зібрані під час
розслідування докази є достатніми для
складання обвинувального акта (а.с.46).

Також в матеріалах справи містяться
аналогічні звернення ОСОБА_2 до
правоохоронних органів з приводу
протиправної поведінки відповідача
ОСОБА_3 ( а.с. 7,8).

На зазначене суд першої інстанції
уваги не звернув.

Крім того, в ході апеляційного
розгляду відповідач підтвердив та
визнав ту обставину, що він є власником
? частини АДРЕСА_2

Виходячи з наведеного, колегія
суддів прийшла висновку, що відповідач
ОСОБА_3 систематично порушує правила
співжиття та робить неможливим для
позивача проживання з ними в одній
квартирі , а заходи запобігання з боку
працівників ОВС виявились
безрезультатними.

Письмові документи, які були
надіслані сторонами до апеляційної
інстанції, колегією суддів до уваги не
приймаються, оскільки вони не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

За таких обставин, рішення суду
залишатися в силі не може та підлягає
скасуванню з ухваленням нового про
задоволення позову.

Відповідно до ст.88 ЦПК України
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача судові витрати у
вигляді судового збору в розмірі 365,40
гривень ( 243,60 гривень при зверненні до
суду з позовом + 121,80 гривень при
зверненні до суду з апеляційною
скаргою).

Керуючись ст.ст.64, 116, 157 ЖК УРСР
України, ст.ст. 88, 213, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів ,-

В И Р І Ш И Л
А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 21.05.2014 року
скасувати.

Ухвалити нове, яким позовні вимоги
ОСОБА_2 задовольнити.

Виселити ОСОБА_3 з АДРЕСА_1 без
надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
судові витрати в розмірі 365,40 гривень.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: