Справа № 758/3114/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2014 року Подільський районний
суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Зарицької Ю. Л. ,

при секретарях - Сотніковій І. О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом Товариства з додатковою
відповідальністю "ЖЛ" до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Студія 1+1" у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю ТРК "Студія 1+1" про
визнання інформації недостовірною,
затвердження тексту спростування та
зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з зазначеним
позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 на каналі «1+1» вийшла
телевізійна передача автора та
ведучого ОСОБА_2 «Територія обману»,
основною темою якої були кондитерські
вироби (цукерки), які виготовляються
вітчизняними виробниками. 06.02.14 р. о 22.15
год. зазначена передача вийшла на
повторі на цьому ж каналі. В позовній
заяві зазначено про те, що ведучим
вказаної програми було направлено
цукерки однієї марки «Ромашка» різних
виробників до Громадської організації
«Науково-дослідний центр незалежних
споживчих експертиз «ТЕСТ», за
результатами експертизи якої ОСОБА_2 та
експерт центру експертиз ОСОБА_1
поширили інформацію, яка на думку
позивача, є недостовірною та такою, що
шкодить діловій репутації позивача.
Позивач зазначив, що вважаючи висновки
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 наклепницькими та
такими, що шкодять діловій репутації,
позивач, користуючись передбаченим у
Законі України «Про телебачення і
радіомовлення» правом на спростування,
а також на отримання копії відеозапису,
звернувся до ТОВ "Студія 1+1" з
відповідною заявою від 28.10.13 р. Однак,
ТОВ "Студія 1+1" не надав копії
відеозапису вищевказаної телевізійної
програми та не виконав вимоги позивача,
повідомивши позивача про це письмовою
відповіддю від 11.11.13 р., вказавши про те,
що інформація стосовно цукерок
«Ромашка польова» базується на
проведеному дослідженні. Позивач
зазначив, що відповідачі створили
інформацію та поширили у доступному
для публічного ознайомлення вигляді,
недостовірні відомості відносно
позивача, які не відповідають
дійсності, принижують честь, гідність і
ділову репутацію позивача в
громадській думці та думці окремих
громадян з точки зору додержання
державних стандартів при виробництві
продукції, дискредитують позивача
серед конкурентів. Позивач вказав, що
продукція ТДВ «ЖЛ», в тому числі
цукерки «Ромашка», виготовляється
відповідно до вимог, встановлених ДСТУ
4135-2002. Позивач зазначив, що в Державних
стандартах України відсутній критерій
місткості транс-жирів,а також не
встановлено відповідні відсоткові
значення, яким повинен відповідати той
чи інший продукт на вміст останніх, а
тому твердженні відповідачів, що вміст
транс-жирів в цукерках позивача є
понаднормовим, не відповідає
дійсності. Також позивач вказав, що
цукерки «Ромашка Польова» мають
висновок Санітарної служби, виданий
внаслідок проведення
санітарно-епідеміологічної експертизи
від 29.03.11 р. У позовній заяві зазначено,
що позивач як юридична особа, володіє
діловою репутацією, право на яку
підлягає захисту. Тому позивач і
звернувся до суду та просив визнати
інформацію, яку ОСОБА_1 поширив у
телепередачі «Територія обману», а
саме: «Цифра у лидера зашкаливает, 32,86% -
то есть, практически 33% транс-жиров у
производителя «Житомирські Ласощі».
Эти конфеты можно считать
небезопасными для здоровья.» та
«Содержание транс-жиров у этого
производителя тоже было очень высокое,
оно зашкаливало до 40%» - недостовірною.
Також позивач просив визнати
інформацію, яку ОСОБА_2 поширив у
телепередачі «Територія обману», а
саме: «І на першому місці лідер по
транс-жирам, з відривом майже у
тридцять відсотків, а це означає, що
цукерки в тридцять разів шкідливіші»,
та «До речі, саме цей виробник -
«Житомирські ласощі» вже потрапляв у
анти рейтинг по транс-жирам в вафлях
«Артек» - недостовірною. Крім того,
позивач просив зобов'язати ТОВ «Студія
1+1» спростувати поширену ними
неправдиву інформацію шляхом
зачитування ОСОБА_2 у тій самій
передачі «Територія обман» не пізніше
14 днів з дня набрання судовим рішенням
законної сили, а саме: «В передачі
«Територія обману», яка виходила в ефір
ІНФОРМАЦІЯ_1 р. були оголошені
відомості, які не відповідають
дійсності. Так, в нашій передачі було
поширено інформацію, що цукерки
«Ромашка Польова», Житомирської
кондитерської фабрики «Товариства з
додатковою відповідальністю «ЖЛ» є
шкідливими та небезпечними для
здоров'я споживачів, так як містять у
своєму складі кондитерські транс-жири.
Повідомляємо, що ці відомості не
відповідають дійсності. Цукерки, а
також інші кондитерські вироби
Житомирської кондитерської фабрики,
яка входить в п'ятірку кращих
виробників солодощів України,
виготовлені у відповідності до діючих
стандартів України, що однозначно
гарантує їх якість та безпечність для
споживачів. Автори програми «Територія
обману» просять вибачення у всього
трудового колективу Житомирської
кондитерської фабрики за
розповсюдження недостовірної
інформації про продукцію їхнього
Товариства».

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав з
підстав, зазначених вище, просив позов
задоволити. Представники відповідачів
проти позову заперечували, просили
відмовити у його задоволенні.

Вислухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
докази по справі, суд приходить до
висновку, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому
засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_1 на каналі «1+1»
вийшла телевізійна передача автора та
ведучого ОСОБА_2 «Територія обману»,
основною темою якої були кондитерські
вироби (цукерки), які виготовляються
вітчизняними виробниками. 06.02.14 р. о 22.15
год. зазначена передача вийшла на
повторі на цьому ж каналі.

В судовому засіданні було досліджено
відеозапис телепередачі «Територія
обману», що транслювалась в ефірі
телеканалу «1+1» ІНФОРМАЦІЯ_1, в частині
результатів висновків Громадської
організації «Науково-дослідний центр
незалежних споживчих експертиз «ТЕСТ»
щодо цукерок «Ромашка польова»,
виробником яких є позивач (а.с. 13).

Позивач звертався з заявою за №
4577/2 від 28.10.13 р. до керівника ТОВ «Студія
«1+1» у формі ТОВ ТРК «Студія «1+1», з
вимогою про спростування поширеної
інформації, а саме: просив надати копію
відеозапису телепередачі «Територія
обман», що транслювалась в ефірі
телеканалу «1+1» ІНФОРМАЦІЯ_1;
спростувати інформацію, поширену у
вказаній телепередачі з зазначенням
тексту спростування (а.с.а.с. 20-23).

Листом від 11.11.13 р. позивачу було
надано відповідь на вказану заяву, в
якому зазначалось про те, що інформація
стосовно цукерок «Ромашка польова»,
яка містилась у телепередачі
«Територія обман» від ІНФОРМАЦІЯ_1 р.,
базується на дослідженні, проведеному
Громадською організацією
«Науково-дослідний центр незалежних
споживчих експертиз «ТЕСТ», а також
зазначалось, що журналісти
телекомпанії не повідомляли від свого
імені ніяких відомостей, а лише
оприлюднювали висновки незалежної
експертизи; у телепередачі не
стверджувалось, що ТДВ «Житомирські
ласощі» порушує державні стандарти, а
лише констатувався факт наявності
транс-жирів у певній кількості (а.с. 24).

З даних протоколу випробувань
щодо жирно кислотного складу
продуктів, складеного НДЦ НСЕ «Тест»,
вбачається, що за результатами
випробувань вміст транс-ізомерів С 18:1
кислоти у жировій фазі цукерок
«Ромашка польова», Житомирські ласощі,
становить 32,86 % (а.с.а.с. 32-33).

Відповідно до ч. 1 ст. 94 ЦК України,
юридична особа має право на
недоторканність її ділової репутації,
на таємницю кореспонденції, на
інформацію та інші особисті немайнові
права, які можуть їй належати.

Згідно ст. 30 Закону України «Про
інформацію» ніхто не може бути
притягнутий до відповідальності за
висловлення оціночних суджень.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України
«Про інформацію», оціночним судженням
є висловлювання, які не містять
фактичних даних, це, зокрема, критика,
оцінка дій, а також висловлювання, з
використанням таких мовних засобів, як
гіпербола, алегорія, сатира та ін.

Відповідно до частини другої статті 47-1
Закону України «Про інформацію»,
оціночними судженнями, за винятком
образи чи наклепу, є висловлювання, які
не містять фактичних даних, зокрема
критика, оцінка дій, а також
висловлювання, що не можуть бути
витлумачені як такі, що містять
фактичні дані, з огляду на характер
використання мовних засобів, зокрема
гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні
судження не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості.

Відповідно до п.15 постанови Пленуму
Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 р.
"Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи" при
розгляді справ зазначеної категорії
суди повинні мати на увазі, що
юридичним складом правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позову, є сукупність
таких обставин: а) поширення
інформації, тобто доведення її до
відома хоча б одній особі у будь-який
спосіб; б) поширена інформація
стосується певної фізичної чи
юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №1 від 27.02.2009
року «Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи» під
діловою репутацією юридичної особи
розуміється оцінка її підприємницької,
громадської, професійної чи іншої
діяльності, яку здійснює така особа як
учасник суспільних відносин.

Крім того, відповідно до п. 19
вищезазначеної Постанови, суди повинні
визначати характер інформації та
з'ясовувати, чи є вона фактичним
твердженням, чи оціночним судженням.

Крім того, відповідно до роз'яснень
Постанови Пленуму Верховного суду
України від 27.02.2009 р. №1 «Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної та
юридичної особи, не є предметом
судового захисту оціночні судження,
думки, переконання, критична оцінка
певних фактів і недоліків, що є
вираженням суб'єктивної думки та
поглядів відповідача.

Приймаючи дане рішення, суд враховує
положення ч. 1 ст. 34 Конституції України
та ч. 1 ст. 10 Європейської конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод 1950 року, якими закріплено право
на свободу думки і слова, на вільне
вираження своїх поглядів і переконань.

Згідно ст. 17 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини", суди застосовують при розгляді
справ Конвенції про захист прав людини
і основоположних свобод (далі -
Конвенція) та практику Європейського
суду з прав людини як джерело права.

У справах "Лінгенс проти Австрії" (1986) та
"Торгейр Торгейрсон проти Ісландії" (1992)
рішення Європейського суду з прав
людини вказували на те, що слід чітко
розрізняти факти та оцінні судження.
Існування фактів можна довести, а
правдивість критичного висловлювання
не підлягає доведенню. Вимога доводити
правдивість критичного висловлювання
є неможливою для виконання і порушує
свободу на власну точку зору, що є
фундаментальною частиною права,
захищеного ст. 10 Конвенції.

У рішенні Європейського суду з прав
людини по справі «Тома проти
Люксембурга» від 29.01 р., зокрема
зазначено, що преса відіграє важливу
роль у демократичному суспільстві.
Хоча вона не повинна переходити певні
межі, зокрема по відношенню до
репутації та прав інших, проте її
обов'язком є передавати інформацію та
ідеї з усіх питань, що становлять
інтерес для громадськості, у такий
спосіб, що є сумісним з її обов'язками
та відповідальністю. Не лише преса має
завдання передавати таку інформацію та
ідеї: громадськість також має право
отримувати їх. Якби було інакше, преса
не змогла б відігравати свою
надзвичайно важливу роль "громадського
сторожового пса". Стаття 10 захищає не
лише суть ідей та інформації, що їх було
виражено, а й форму, в якій їх було
передано. Журналістська свобода
поширюється також і на певну міру
перебільшення чи навіть провокування.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК
України, не є предметом судового
захисту оціночні судження, думки,
переконання, критична оцінка певних
фактів і недоліків, які, будучи
вираженням суб'єктивної думки і
поглядів відповідача, не можна
перевірити на предмет їх відповідності
дійсності (на відміну від перевірки
істинності фактів) і спростувати.

Проаналізувавши інформацію, яку
позивач вважає недостовірною, такою, що
порочить його честь, гідність, ділову
репутацію, вбачається, що вказані в
позові фрази є не що інше, як критична
оцінка, тобто оціночні судження
висловленні з використанням
журналістських методів, зокрема
посилання, гіпербола, резюме (висновки).

Таким чином вбачається, що журналіст не
висловлював фактичних даних, а
резюмував результати висновку
експертизи та здійснював посилання на
відповідне джерело інформації.

Викладав аналогічну інформацію щодо
продукції, виробленою позивачем, і
ОСОБА_1, посилаючись при цьому на
дослідження, проведені Громадською
організацією «Науково-дослідний центр
незалежних споживчих експертиз «ТЕСТ».

Що стосується позовних вимог позивача
в частині захисту честі та гідності, то
поняття «честь та гідність», з
урахуванням змісту Конституції
України, притаманні лише фізичним
особам, європейське законодавство
взагалі не містить таких понять.

Не передбачає законодавство і такого
виду захисту порушених прав, як
принесення вибачень.

З урахуванням зазначеного, суд
приходить до висновку про те, що позов
задоволенню не підлягає в повному
обсязі.

На підставі ст.ст. 94, 277 ЦК України, ст.ст.
30, 47-1 Закону України «Про інформацію»,
Постанови Пленуму Верховного суду
України від 27.02.2009 р. №1 «Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної та
юридичної особи», керуючись ст. ст. 10, 11,
88, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Товариства з
додатковою відповідальністю "ЖЛ" до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, Товариства з обмеженою
відповідальністю "Студія 1+1" у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю ТРК "Студія 1+1" про
визнання інформації недостовірною,
затвердження тексту спростування та
зобов'язання вчинити певні дії -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Подільський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя Ю. Л. Зарицька