У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2014 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Кадєтова О.В.,
розглянувши касаційну скаргу
ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, на
рішення Апеляційного суду Одеської
області від 15 травня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю, визнання спільною сумісною
власністю та визнання права власності
на Ѕ частину нежитлового приміщення,

в с т а н о в и в :

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
Іллічівського міського суду Одеської
області із позовом до ОСОБА_4 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю, визнання спільною сумісною
власністю та визнання права власності
на Ѕ частину нежитлового приміщення,
посилаючись на те, що з 2004 року вона
проживала разом із відповідачем у м.
Іллічівську АДРЕСА_1, належній
відповідачу та його рідному брату, вели
спільне господарство, несли спільні
витрати на утримання зазначеної
квартири, придбання меблів, побутової
техніки. З грудня 2005 року вони
проживали у АДРЕСА_3, яка належить
позивачу, а з серпня 2011 року вони
переїхали до квартири АДРЕСА_2, де
проживали а день звернення до суду із
даним позовом.

Позивач зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у
сторін народився син - ОСОБА_5. За час
спільного проживання сторони
збудували нежитлове приміщення,
розташоване по АДРЕСА_4, проте
відповідач зареєстрував право
власності на зазначене нежитлове
приміщення на своє ім'я.

Рішенням Іллічівського міського суду
Одеської області від 12 листопада 2013
року позов задоволено. Встановлено
факт проживання однією сім'єю ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 з січня 2004 року по 19 лютого 2013
року. Визнано спільною сумісною
власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 нежитлове
приміщення, розташоване по АДРЕСА_4 та
визнано право власності на Ѕ
зазначеного нежитлового приміщення за
ОСОБА_3, припинивши право власності
ОСОБА_4 на Ѕ частину вказаного
приміщення.

Рішенням Апеляційного суду Одеської
області від 15 травня 2014 року рішення
суду першої інстанції в частині
задоволення позовних вимог про
визнання спірного приміщення спільною
сумісною власністю та визнання права
власності на Ѕ частину зазначеного
приміщення за позивачем скасовано та
ухвалено у цій частині нове рішення,
яким у задоволенні зазначених позовних
вимог відмовлено.

В решті рішення Іллічівського міського
суду Одеської області від 12 листопада
2013 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, який діє в
інтересах ОСОБА_3, порушує питання про
скасування рішення Апеляційного суду
Одеської області від 15 травня 2014 року,
мотивуючи свої вимоги порушенням судом
апеляційної інстанції норм
процесуального права і неправильним
застосуванням норм матеріального
права, та залишення в силі рішення
Іллічівського міського суду Одеської
області від 12 листопада 2013 року.

У відкритті касаційного провадження у
справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті
328 ЦПК України суддя відмовляє у
відкритті касаційного провадження у
справі, якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені в ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи.

Згідно ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановленні в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов щодо встановлення
факту проживання однією сім'єю, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився апеляційний суд, виходив з
того, що факт проживання однією сім'єю у
зазначений період визнано обома
сторонами.

Задовольняючи позовні вимоги щодо
спірного нерухомого майна, суд першої
інстанції виходив з положень ст.ст. 60, 74
СК України, відповідно до яких спірне
нерухоме майно є спільною сумісною
власністю сторін, оскільки набуте за
час їх спільного проживання, а тому
кожен з них має право на Ѕ частину
спірного нежитлового приміщення.

Відмовляючи у задоволенні позову,
апеляційний суд виходив з того, що
рішенням господарського суду Одеської
області від 10 червня 2009 року, яке
набрало законної сили, визнано право
власності за фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_4 на нерухоме
майно: нежитлове приміщення,
розташоване по АДРЕСА_4, а також з того,
що згідно іпотечного договору від 23
лютого 2007 року, укладеного між АКІБ
«УкрСиббанк» та ОСОБА_4 останній у
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором ОСОБА_6 передав
зазначене нерухоме майно в іпотеку і
наявний судовий спір про звернення
стягнення на зазначений предмет
іпотеки.

Доводи касаційної скарги та зміст
доданих до неї судових рішень не дають
підстав для висновку, що судом
апеляційної інстанції при розгляді
справи допущено неправильне
застосування норм матеріального чи
порушення процесуального права, які
передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як
підстави для скасування рішень.

На підставі наведеного та керуючись п. 5
ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2, який діє в інтересах
ОСОБА_3, у відкритті касаційного
провадження у справі за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_4 про встановлення факту
проживання однією сім'єю, визнання
спільною сумісною власністю та
визнання права власності на Ѕ частину
нежитлового приміщення.

Додані до скарги матеріали повернути
заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ
О.В.
Кадєтова