Справа № 127/2090/13- ц Провадження №
22-ц/772/1922/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Сичук М. М.Категорія:
27Доповідач: Ковальчук О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Вінницької області в складі :

головуючого: Ковальчука О.В.,

суддів : Медяного В.М.,
Пащенко Л.В.

при секретарі : Агеєвій Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк «Приват
Банк» про визнання частково недійсним
кредитного договору,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 15 травня 2014 року
у цій справі, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2013 року позивач звернувся
до суду з вказаним позовом,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 04.09.2008
року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк»
було укладено кредитний договір №
VIUWGR, відповідно до п. 8.1 якого Банк
зобов'язався надати йому кошти у
вигляді строкового кредиту у розмірі
61800,00 грн. на наступні цілі: 60000,00 грн. на
капітальний ремонт та 1800,00 грн. на
сплату винагороди за надання
фінансового інструменту у момент
надання кредиту, зі сплатою за
користування відсотків у розмірі 2,33% на
місяць на суму залишку заборгованості
за кредитом, винагороди за
резервування ресурсів у розмірі 6%
річних від суми зарезервованих
ресурсів.

Позивач просив суд визнати
недійсними положення п. 8.1 вказаного
кредитного договору в частині сплати
винагороди за надання фінансового
інструменту в розмірі 3% річних від суми
виданого кредиту у момент надання
кредиту та в частині сплати винагороди
за резервування ресурсів в розмірі 6%
річних від суми зарезервованих
ресурсів, посилаючись на те, що вони
суперечать нормам цивільного
законодавства.

Рішенням Вінницького міського
суду Вінницької області від 3 квітня 2013
року в задоволені позову ОСОБА_2
відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду
Вінницької області від 13 травня 2013 року
рішення суду першої інстанції змінено,
виключено з мотивувальної частини
рішення посилання на пропуск строку
звернення до суду як на підставу
відмови у задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18 вересня 2013
року рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 3 квітня 2013 року
та рішення Апеляційного суду
Вінницької області від 13 травня 2013 року
скасовано, справу передано на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 15 травня 2014 року
у задоволенні вказаного позову
відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, що
04.09.2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ
"ПриватБанк" було укладено кредитний
договір № VIUWGR, за яким ПАТ КБ
"ПриватБанк" надав позичальнику кошти у
вигляді строкового кредиту у розмірі
61800,00 грн. Кінцевим строком повернення
кредиту відповідно до кредитного
договору є 04.09.2017 року.

Відповідно до п. 8.1 кредитного договору
№ VIUWGR, кредитні кошти надаються
на наступні цілі: 60000,00 грн. на
капітальний ремонт та 1800 грн. на сплату
винагороди за надання фінансового
інструменту у момент надання кредиту,
зі сплатою за користування кредитом
відсотків у розмірі 2,33% на місяць на
суму залишку кредиту, винагороди за
резервування ресурсів у розмірі 6%
річних від суми зарезервованих
ресурсів.

Згідно з анкетою-заявою позивач своїм
підписом підтвердив те, що він
ознайомився і згоден з умовами
кредитування, які були надані йому у
письмовій формі, а також підтверджує
факт про надану повну інформацію про
умови кредитування в ПАТ КБ
"ПриватБанк". Інформація, отримання
якої своїм підписом підтвердив
позивач, повністю відповідає переліку,
зазначеному в ч. 2 ст. 11 "Про захист прав
споживачів", що спростовує його
твердження про ненадання інформації
позичальнику перед укладенням
кредитного договору.

Щодо здійсненого банком резервування
коштів та того чи дійсно
використовувались позивачем саме
зарезервовані кошти, суд зазначив, що
доказами такого резервування є
відповідний меморіальний ордер,
складений банком, та виписка з рахунку
коштів.

Згідно п. 1 Інструкції про застосування
Плану рахунків бухгалтерського обліку
банків України, затвердженої
постановою від 17.06.2004 № 280, план
рахунків бухгалтерського обліку
банків України - це систематизований
перелік рахунків бухгалтерського
обліку, що використовується для
детальної та повної реєстрації всіх
банківських операцій з метою
забезпечення потреб складання
фінансової звітності.

Відповідно до п. З даної Інструкції
вона встановлює порядок ведення
рахунків бухгалтерського обліку,
визначає характеристику і коротке
призначення рахунків для відображення
інформації за типовими операціями.

За рахунками Плану рахунків
відображаються операції, що визначені
законодавством України, у тому числі
нормативно-правовими актами
Національного банку України,
відповідно до їх економічної суті.

Як вбачається з виписки по рахунку
клієнта, винагорода за резервування
ресурсів обліковується на рахунку 6111.

Відповідно до класів, рахунків та їх
призначення передбачених Інструкцією,
рахунок 6111 призначений для комісійних
доходів від кредитного обслуговування
клієнтів.

Згідно до п. 1.21 Інструкції з
бухгалтерського обліку кредитних,
вкладних (депозитних) операцій та
формування і використання резервів під
кредитні ризики в банках України,
затвердженої Постановою НБУ від 27.12.2007 N
481, Банк у разі надання/отримання
кредиту відображає на рахунку
неамортизованого дисконту/премії за
кредитами суму наперед отриманих
(сплачених) комісій та амортизує їх на
процентні доходи (витрати) протягом дії
кредитного договору.

Банк здійснює розподіл суми
отриманих/сплачених комісій, що є
невід'ємною частиною доходу/витрат за
фінансовим інструментом, за траншами
кредитної лінії, на пропорційній
основі з урахуванням умов договору про
кредитну лінію. За кредитами овердрафт
та кредитними лініями, за якими
невідомі кількість траншів і строк їх
погашення, такі комісії амортизуються
на процентні доходи (витрати)
прямолінійним методом протягом дії
договору.

Як вбачається з виписки по рахунку
ОСОБА_2 разова винагорода у розмірі 1800
грн. обліковується на рахунку 2206.
Відповідно до Інструкції "Про
застосування плану рахунків..." рахунок
2206 передбачений для обліку
неамортизованого дисконту за
кредитами на поточні потреби, що надані
фізичним особам.

Із вищевикладеного, на думку суду
вбачається, що винагороди які
сплачувались клієнтом, відповідають
положенням нормативних актів
Національного Банку України та законів
України, тому не можуть бути
незаконними.

Не погодившись з ухваленим рішенням,
ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, в апеляційній
скарзі просить оскаржуване рішення
частково скасувати та ухвалити нове,
яким задовольнити позовні вимоги в
частині визнання недійсним положення
п. 8.1 кредитного договору № VIUWGR
від 04.09.2008 року про сплату винагороди за
резервування ресурсів у розмірі 6%
річних від суми зарезервованих
ресурсів, в іншій частині просить
оскаржуване рішення залишити без змін.

У судовому засіданні в суді
апеляційної інстанції представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу
підтримала повністю та просила її
задовольнити, посилаючись на викладені
в ній доводи.

Представник ПАТ КБ «Приват Банк» Рой
Л.В. просив відмовити в задоволенні
апеляційної скарги, зазначаючи, що
рішення суду першої інстанції ухвалено
з дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, заслухавши пояснення
представників сторін у справі та
дослідивши її матеріали, вважає, що
апеляційну скаргу слід відхилити, а
рішення суду залишити без змін,
виходячи з наступних підстав.

Відповідно до статті 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

З урахуванням наведених вище
встановлених судом першої інстанції
обставин колегія суддів вважає, що
відмовляючи у задоволенні позову на
підставі ст.ст.6, 203, 215, 526, 627, 1052, 1054 ЦК
України, ст.ст.1,11 Закону України «Про
захист прав споживачів» суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
недоведенність позивачем тієї
обставини, що оспорюванні положення
укладеного між сторонами кредитного
договору суперечать вказаним
позивачем вимогам цивільного
законодавства.

Доводи апеляційної скарги про
порушення судом норм матеріального
права зводяться фактично лише до
твердження про те, що при вирішенні
спору судом не застосовано закріплений
ст.3 ЦК України принцип справедливості
цивільного законодавства, при цьому
наведених вище висновків суду вони не
спростовують, а відтак їх не можна
визнати обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про
порушення судом норм процесуального
права полягають лише у твердженні про
іншу, ніж здійснена судом, оцінку
доказів у справі та на правильність
висновків суду вони не впливають.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319, 324 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити,
рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 15 травня 2014 року
- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення. На ухвалу може бути
подана касаційна скарга до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий :
О.В. Ковальчук

Судді :
В.М. Медяний

Л.В. Пащенко