Справа № 442/1214/11
Головуючий у 1 інстанції: Медведик Л.О.
Провадження № 22-ц/783/2633/14
Доповідач в 2-й інстанції: Богонюк М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Ванівського О.М., Гриновця Б.М.

При секретарі: Цар М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3
на рішення Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 07 травня 2013 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з
позовом до ОСОБА_4 про поділ в натурі
будинку і земельної ділянки по АДРЕСА_1

В обґрунтування позову покликалися на
те, що рішенням апеляційного суду
Львівської області від 03 червня 2010 року
за ними визнано право власності на 1/5
частину вказаного будинку за кожною,
однак в добровільному порядку
відповідачі відмовляються здійснити
розподіл вказаного майна. Уточнивши
позовні вимоги позивачі просили
провести розподіл нерухомого майна із
виділенням їм 2/5 частки у ньому та
залишенням ОСОБА_4 решти 3/5 частки.

ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якому
просив визнати за ним право власності
на весь будинок, який розташований по
АДРЕСА_1 та стягнути з відповідачів по 10
000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 07 травня 2013
року у задоволенні первісного позову
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, з
участю третьої особи ОСОБА_7 про
реальний розподіл нерухомого майна
(будинковолодіння і земельної ділянки)
- відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання за ОСОБА_4 права
власності на цілий спірний будинок з
часткою 1/1, про стягнення з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_4 10 000 грн. моральної
шкоди, про стягнення з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_4 10 000 грн. моральної
шкоди та про стягнення судових витрат -
задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 права власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 з
господарськими будівлями та спорудами.

Вирішено питання судових витрат.

У решті зустрічних позовних вимог
відмовлено.

Рішення суду в частині визнання за
ОСОБА_4 права власності на житловий
будинок АДРЕСА_1 з господарськими
будівлями та спорудами оскаржили
ОСОБА_2, ОСОБА_3. Просять суд рішення в
цій частині скасувати та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні
зустрічного позову відмовити.

Апелянти вважають, що рішення суду
ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права
при неповно з'ясованих обставинах
справи, а висновки суду не відповідають
дійсним обставинам справи.
Покликаються на те, що рішенням
апеляційного суду від 03.06.2010 року за
ними було визнано право власності по 1/5
будинковолодіння АДРЕСА_1. Оскільки
дане рішення вступило в законну силу,
відтак районний суд не мав права
визнавати за ОСОБА_4 право власності на
цілий будинок.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення сторін на підтримання та
заперечення скарги, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що така
підлягає задоволенню.

Задовільняючи зустрічні позовні
вимоги про визнання за ОСОБА_4 права
власності на будинок, суд першої
інстанції виходив з того, що оскільки
право власності на спірний будинок за
договором купівлі - продажу не
визнається та оспорюється, то наявні
підстави для визнання за ним цього
права згідно норми ст. 392 ЦК України.

Однак з таким висновком суду
погодитись не можна.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній справі, що набрало законної
сили, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до ст. 328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням апеляційного суду Львівської
області від 03 червня 2010 року у справі за
позовом ОСОБА_6 до Дрогобицького ДК
МБТІ та ЕО, першої Дрогобицької
державної нотаріальної контори про
успадкування нерухомого майна та за
зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4, третіх осіб
Дрогобицького ДК МБТІ та ЕО, першої
Дрогобицької державної нотаріальної
контори про визнання права власності
на частку в майні колишнього
колгоспного двору визнано за ОСОБА_2,
ОСОБА_3 право власності по 1/5 частки за
кожним на будинковолодіння по АДРЕСА_1.
Цим же рішенням встановлено, що ОСОБА_4
є добросовісним набувачем спірного
будинковолодіння, і віндикаційний
позов про витребування майна з чужого
незаконного володіння в порядку ст. 388
ЦК України до нього не заявлявся. Дане
рішення набрало законної сили.

З витягів про реєстрацію права
власності на нерухоме майно, виданих
КП ЛОР «Дрогобицьке міжміське бюро
технічної інвентаризації та
експертної оцінки» на підставі рішення
Апеляційного суду Львівської області
від 03 червня 2010 року вбачається, що за
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровано по 1/5
частини будинковолодіння по АДРЕСА_1.
Зазначені витяги про реєстрацію права
власності на нерухоме майно ніким не
оскаржувались, не визнані недійсними
чи нікчемними.

Згідно договору купівлі - продажу
житлового будинку від 27 жовтня 2008 року,
укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_4, та
витягу про реєстрацію права власності
на нерухоме майно №20721789, будинок, який
розташований за адресою АДРЕСА_1 на
праві власності належить ОСОБА_4

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За ОСОБА_4 у встановленому законом
порядку, що підтверджується договором
купівлі - продажу та витягом про
реєстрацію права власності,
зареєстровано право власності на
будинок по АДРЕСА_1

Крім того, позивачі за основним позовом
не оспорюють добросовісність набуття
ОСОБА_4 права власності на спірне
будинковолодіння, а тому обраний
останнім спосіб захисту своїх прав є
неправильним.

А відтак у суду першої інстанції не
було правових підстав для задоволення
зустрічного позову. Рішення в цій
частині не можна вважати законним та
обґрунтованим і таке підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. 303, 307 ч. 1 п. 3, 309 ч. 1 п. п.1, 4 ,
314 ч. 2, 316 ЦПК України колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 -
задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 07 травня 2013
року в частині задоволення зустрічного
позову - скасувати та ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позову
ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
за ОСОБА_4 права власності на житловий
будинок АДРЕСА_1 - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання рішенням
законної сили.

Головуючий:

Судді: