Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2014 року Бабушкінський
районний суд м.Дніпропетровська в
складі:

головуючого судді - Решетніка М.О.

при секретарі - Медведєвій А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ПАТ "ОТП Банк", третя
особа: приватний нотаріус
Дніпропетровського районного
нотаріального округу ОСОБА_5 "Про
визнання договорів недійсними",
зустрічним позовом ПАТ "ОТП Банк" до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 "Про стягнення
заборгованості", -

в с
т а н о в и в:

08 червня 2010р. позивачі звернулися до
суду із позовом до відповідача, який в
подальшому уточнили (а.с.155 т.1), просили
суд визнати недійсними кредитний
договір №ML-301/799/2007 від 22.11.2007р.,
додатковий договір №1 від 06 січня 2009р.,
і додатковий договір №1 від 15 червня
2009р., укладені між ЗАТ "ОТП Банк" та
ОСОБА_1, та застосувати наслідки
недійсності правочину; визнати
недійсним договір іпотеки №РМL - 301/479/200
від 22.11.2007р., укладений ним із ЗАТ "ОТП
Банк" в особі керуючого відділення
"Воскресенське" ЗАТ "ОТП Банк" в
м.Дніпропетровську, посвідчений
приватним нотаріусом
Дніпропетровського районного
нотаріального округу ОСОБА_5 22.11.2007р.,
реєстр №288; виключити з державного
реєстру іпотек та єдиного державного
реєстру заборон відчуження нерухомого
майна записи про державну реєстрацію
іпотеки та заборони відчуження
нерухомого майна: житлового будинку, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1, та
земельної ділянки, площею 0,1069га, на
якій розміщений вищевказаний житловий
будинок; позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3
також просили визнати недійсними
договір поруки №SR-301/489/2007 від 22.11.2007р.,
укладений між ЗАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_2,
і договір поруки № SR- 301/488/2007 від
22.11.2007р., укладений між ЗАТ "ОТП Банк" та
ОСОБА_3.

11 червня 2010р. ПАТ "ОТП Банк", яке є
правонаступником ЗАТ "ОТП Банк" (далі
Банк) звернувся до суду з позовом, який
згодом неодноразово уточнювався, до
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитними
зобов'язаннями.

Свої вимоги позивач ОСОБА_1 обґрунтовує
тим, що за умовами кредитного договору
№ML-301/799/2007 від 22.11.2007р. Банк надає
Позичальникові кредит на придбання
нерухомого майна, тобто, споживчий
кредит в розмірі 500000 (п'ятсот тисяч)
доларів США, що згідно меморіального
ордеру №28, на день укладання Договору
становить 2525000грн., зі сплатою
відсотків, розмір яких складається з
фіксованого відсотку 3,99% річних та FIDR,
зі строком повернення кредиту до
24.11.2031р. Вважає, що кредитний договір
має бути визнано судом недійсним, як
такий, яким встановлено сплату суми
кредиту та процентів за договором у
валюті кредиту - доларах США
(п.1.11.1Частини 2), що суперечить вимогам
законодавства.

Крім того, кредитний договір містить
суперечливі та дискримінаційні по
відношенню до нього (позичальника), як
споживача фінансових послуг, умови, що
викладені в позові. Також в договорі
відсутня дата видачі кредитних коштів,
оскільки видача кредиту залежить від
виконання позичальником інших умов
договору (п.1.3 Частини 2 кредитного
договору); неоднозначно та не чітко
визначено розмір відсоткової ставки за
кредитом, а розмір фіксованого
відсотка - 3,99 річних, з не визначеним FIDR,
не відповідає розрахункам, зазначеним
в Графіку платежів, та є завищеним; в
договорі відсутні ціна договору та
розмір фактичного подорожчання
кредиту. А отже всі ці показники,
відповідно до Постанови НБУ №168 "Про
затвердження Правил надання банками
України інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту", та згідно п.7.2 частини 2
Договору - є істотними умовами
кредитного договору, але він не отримав
достовірної та повної інформації про
істотні умови кредитування. Також
посилався на те, що Банком не була
проведена переддоговірна робота з ним,
як позичальником.

При підписанні кредитного договору він
цілком довіряв банківським
працівникам, як спеціалістам, оскільки
не володіє спеціальними знаннями в
області юриспруденції та банківського
права, проте Банк приховав від нього
фактичні суми по кредиту, тим самим
позбавив його права прийняти
відповідно правильне рішення щодо умов
кредитування взагалі.

Тому вважає, що фактично не було
досягнуто згоди з усіх істотних умов
договору. Також заперечує отримання
ним Траншу в розмірі 24461,07 доларів США
чи в іншій сумі за Додатковою угодою
від 15.06.2009р.

Звідси просив визнати недійсним і
договір іпотеки, як забезпечення
недійсного договору, та зобов'язати
приватного нотаріуса
Дніпропетровського районного
нотаріального округу ОСОБА_5 виключити
запис про обтяження будинку і
земельної ділянки, переданих в іпотеку,
з реєстру іпотек.

Позивачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 також просили
визнати недійсними договори поруки,
внаслідок недійсності основного
кредитного зобов'язання позичальника
ОСОБА_1

ПАТ "ОТП Банк" в обгрунтування своїх
позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1,
ОСОБА_3 і ОСОБА_2, як солідарних
боржників, заборгованості за кредитним
договором, посилається на кредитний
договір №ML-301/799/2007 від 22.11.2007р.,
укладений між ЗАТ "ОТП Банк",
правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк"
та ОСОБА_1, за умовами якого ОСОБА_1
отримав кредит в сумі 500000 доларів США,
що підтверджується меморіальним
ордером №28 від 22.11.2007р., і зобов'язався
повернути суму кредиту та сплатити
проценти за користування кредитом, за
встановленою плаваючою процентною
ставкою 4,99% річних + FIDR в строк до
24.11.2031р. Для забезпечення виконання
ОСОБА_1 боргових зобов'язань за
кредитним договором, між Банком та
ОСОБА_3, а також ОСОБА_2, із кожним
окремо, 22.11.2007р. укладено договори
поруки, відповідно до яких, кожен із
них прийняв на себе зобов'язання
відповідати за повне та своєчасне
виконання ОСОБА_1 всіх боргових
зобов'язань перед Банком за кредитним
договором. У зв'язку з невиконанням
відповідачами зобов'язань за кредитним
договором, щодо повернення кредиту та
сплати процентів, утворилась
заборгованість. Просить суд стягнути з
ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2, як солідарних
боржників, суму боргу за кредитним
договором №ML-301/799/2007 від 22.11.2007р. в
розмірі 9560012,59грн., із яких: сума
основного боргу в розмірі 501891,50 доларів
США, що за курсом НБУ на 03.04.2014р.
(12,5691грн./за 1 долар) становить 6308
324,46грн., відсотки за користування
кредитом - 258704,93 долари США, що за курсом
НБУ становить 3251688,14грн., та витрати по
сплаті державного мита.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_1 позов підтримала, просила
задовольнити в повному обсязі з
підстав, викладених в позові. Проти
позову ПАТ "ОТП Банк" заперечувала,
просила в задоволенні їх позовних
вимог відмовити в повному обсязі.
Надала до суду письмові заперечення
(а.с.140-143 т.1), в яких посилалась на
недоведеність Банком видачі та
отримання ОСОБА_1 кредиту, дати видачі
кредиту, суми та валюти кредиту, а також
на відсутність документів, що свідчать
про надання Банком 15.06.2009р. та отримання
ОСОБА_1 траншу для погашення
заборгованості по процентам. Вважає, що
заборгованість за кредитним договором,
розрахована Банком, не відповідає
дійсності та набагато завищена, що
також підтверджується висновками
судово-економічної експертизи,
проведеної за клопотанням ОСОБА_1 в
ході судового розгляду справи.

Також просила задовольнити позов
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в частині визнання
недійсними договорів поруки, та
пояснила, що про підвищення
відсоткової ставки з 15.06.2009р., яка
змінює розмір відповідальності
поручителів, (Банк) їх не повідомив.
Крім того, додатковою угодою від
15.06.2009р. змінено порядок та строки
погашення частини кредиту з наданням
ОСОБА_1 траншу в розмірі 24461,07 доларів
США, про що також ОСОБА_2 не був
повідомлений, додаткова угода з ним не
укладалась, а ОСОБА_3 відмовилась від
підписання додаткової угоди до
договору поруки, про що свідчить копія
цієї угоди, доданої до матеріалів
справи (а.с.27 т.1).

В судовому засіданні представник ПАТ
"ОТП Банк" позовні вимоги Банку
підтримав та просив задовольнити позов
в повному обсязі.

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не
визнає, просить в задоволенні позовних
вимог відмовити в повному обсязі,
посилаючись на те, що згідно ч.2 ст.524 ЦК
України сторони договору можуть
визначити грошовий еквівалент
зобов'язання в іноземній валюті.
Використання іноземної валюти, а також
платіжних документів в іноземній
валюті при здійсненні розрахунків на
території України за зобов'язаннями
допускається у випадках, порядку та на
умовах встановлених законом. Зазначив,
що Банк отримав генеральну банківську
ліцензію за №191 від 02.03.1998р., дозвіл з
додатками від 08.11.2006р. №191-1, що дає право
здійснювати операції з валютними
цінностями. Індивідуальні ліцензії на
надання і одержання кредитів в
іноземній валюті видаються, якщо
терміни та суми таких кредитів
перевищують встановлені
законодавством межі, але на момент
надання кредиту ОСОБА_1 чинним
законодавством України не встановлено
будь-яких обмежень, щодо термінів та
сум кредитів в іноземній валюті. Вважає
вимоги позивачів щодо недійсності
договорів поруки безпідставними,
оскільки відповідно до п.2.2 Договорів
поруки, на дату їх укладання, розмір
боргових зобов'язань, забезпечених
порукою становить 500000 доларів США.
Порукою забезпечені боргові
зобов'язання в разі зміни їх суми,
відповідно до п.2.1 цих договорів.

Третя особа - приватний нотаріус
Дніпропетровського районного
нотаріального округу ОСОБА_5, в судове
засідання не з'явилася, про час і місце
судового засідання була повідомлена
належним чином.

Заслухавши пояснення та доводи осіб, що
приймали участь у розгляді справи,
дослідивши обставини справи, оцінивши
у сукупності письмові докази, суд
прийшов до наступного висновку.

Відповідно до змісту ст.ст.526,527,530 ЦК
України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином і у
встановлений термін, відповідно
закону, договору.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 ЦК України.

Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитор) зобов'язана надати
грошові кошти (кредит) позичальнику в
розмірі і на умовах, передбачених
договором, а позичальник зобов'язаний
повернути кредит і сплатити відсотки.

У судовому засіданні встановлено, що 22
листопада 2007р. між ПАТ "ОТП Банк", який є
правонаступником всіх прав та
обов'язків ЗАТ "ОТП Банк", та ОСОБА_1 був
укладений Кредитний договір №ML-301/799/2007
(далі Договір), який складається з двох
частин, що нерозривно пов'язані між
собою (а.с.9-13 т.1).

Відповідно до умов Частини №1 Договору
Банк надає позичальнику кредит в
розмірі 500000 доларів США, з цільовим
використанням на придбання нерухомого
майна, за сплати суми першочергового
внеску в розмірі 33,04% вартості
нерухомого майна у відповідності до
договору купівлі-продажу (а.с.27 т.1).
Строк повернення кредиту - 24 листопада
2031р. Річна база нарахування процентів -
360 календарних днів у році. Для
розрахунку процентів за користування
кредитом буде використовуватись
плаваюча процентна ставка з фіксованим
відсотком - 3,99% річних + FIDR, що є
процентною ставкою по строкових
депозитах фізичних осіб у валюті,
тотожній валюті цього кредиту, що
розміщені у Банку на строк в 366 днів, з
виплатою процентів після закінчення
строку дії депозитного договору.
Повернення кредиту та сплата процентів
здійснюється шляхом сплати платежів,
що зменшуються. Додатком №1 до
кредитного договору від 22.11.2007р. є
"Графік платежів", викладений на 11
аркушах, із яких позичальнику було
надано лише 2 аркуші: 2-й та 11-й.

06.01.2009р. між ПАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_1 було
підписано додатковий договір №1, яким
встановлено розрахунок процентів з
плаваючою процентною ставкою з
фіксованим відсотком 2,99 річних + FIDR, та
встановлено підвищення процентної
ставки на 4% річних за порушення
позичальником будь-якого зобов'язання
за кредитним договором та цим
додатковим договором (а.с.17 т.1).

15.06.2009р. між ПАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_1 було
підписано додатковий договір №1 (а.с.18
т.1), яким було внесено зміни та
доповнення до кредитного договору, та
встановлено: до 15.06.09р. плаваюча
процентна ставка з фіксованим
відсотком - 3,99% + FIDR; з 15.06.2009р. до 16.11.2009р.
- фіксована процентна ставка - 6,50%; з
16.11.2009р. до повного виконання
зобов'язань за кредитним договором
плаваюча процентна ставка з фіксованим
відсотком - 4,62+ FIDR ( п.3.2- 3.4); повернення
частини кредиту шляхом сплати
ануїтетних платежів (п.2.1.3.1; п.2.2.1.);
надання позичальнику Траншу в сумі
24461,07 доларів США з метою погашення
прострочених процентів (п.2.2.2).

Як вбачається з матеріалів справи,
кредит надано ОСОБА_1 з цільовим
призначенням на придбання нерухомого
майна, та в розумінні п.1.ст.11 Закону
України "Про захист прав споживачів" є
споживчим кредитом.

Пунктом 4 ст.11 Закону України "Про
захист прав споживачів" визначено, що
обов'язковою умовою договору
споживчого кредиту є річна відсоткова
ставка за кредитом.

Згідно ст.10561 ЦК України розмір
процентів та порядок їх сплати
визначаються в договорі.

В пункті 3.3 Постанови НБУ №168 від
10.05.2007р., якою затверджені "Правила
надання банками України інформації
споживачу про умови кредитування та
сукупну вартість кредиту" (далі
Правила) вказано, що банки зобов'язані
в кредитному договорі зазначати
сукупну вартість кредиту з урахуванням
процентної ставки за ним, визначивши її
як в процентному значенні у вигляді
реальної процентної ставки (в
процентах річних), так і в грошовому
виразі. В п/п "а" п.3.3 Правил наведена
формула розрахунку значення реальної
процентної ставки, елементами якої є
процентна ставка, чиста сума кредиту,
порядковий номер періоду дії
кредитного договору та загальна
кількість періодів. Застосування
вищевказаної формули спрямоване на те,
щоб точно розрахувати, з урахуванням
дисконтування, усі майбутні грошові
платежі споживача. Використання
будь-яких інших показників для
розрахунку реальної процентної ставки
за кредитом законом не передбачено.

Укладений між сторонами кредитний
договір не містить вищевказаних
відомостей.

Натомість, всупереч вищевказаним
актам цивільного законодавства
України, кредитним договором
передбачений інший порядок визначення
розміру процентів, а саме: для
розрахунку процентів за користування
кредитом буде використовуватися
плаваюча процентна ставка, яка
складається з фіксованого відсотка в
розмірі 3,99 % річних + FIDR.

FIDR формується на основі процентних
ставок по строковим депозитам для
фізичних осіб, при цьому банк на
власний розсуд встановлює такі
проценти.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг"
надання фізичній особі коштів на
визначений строк під процент є
фінансовою послугою.

Внаслідок вищенаведеного ОСОБА_1, як
споживач фінансової послуги, не може
взяти участь у формуванні FIDR. Оскільки
FIDR є найбільшою складовою частиною
плаваючої процентної ставки за
користування кредитом, а її розмір
обумовлений виключно власним розсудом
виконавця, суд дійшов висновку про те,
що Банком фактично здійснюється
формування вартості фінансової
послуги без участі споживача та його
згоди.

В п.3.5 Правил надання банками України
інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту визначено, що банки не мають
права змінювати процентну ставку за
кредитом у зв'язку з волевиявленням
однієї зі сторін.

Всупереч вищевказаній нормі закону
порядок обчислення процентів
встановлений оскаржуваним кредитним
договором дозволяє банку змінювати
процентну ставку за кредитом за
власним бажанням.

За таких обставин споживач фінансової
послуги не може спрогнозувати свої
витрати на оплату процентів за
користування кредитом.

Крім того, що позичальник не має
можливості вплинути на формування
ставки FIDR, він також обмежений і в
способах отримання інформації про неї.

Так пункт 1.4.1.6 Частини №2 Кредитного
договору зазначає, що протягом дії
договору, позичальник може з'ясовувати
суми нарахованих процентів, що
належать до сплати, в приміщенні банку -
філії або відділенні, в якому
позичальником відкривався поточний
рахунок.

Таким чином, для того щоб сплатити
проценти, позичальник повинен кожного
разу з'ясовувати їх розмір у відділенні
банку.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.18 Закону України "Про
захист прав споживачів" виконавець не
повинен включати у договори зі
споживачем умови, які є
несправедливими. Умови договору є
несправедливими, якщо всупереч
принципу добросовісності його
наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача. Зокрема несправедливою
умовою договору вважається
встановлення дискримінаційних
стосовно споживача правил зміни
відсоткової ставки. Застосування
ставки FIDR для розрахунку процентів за
користування кредитом передбачає
зміну розміру процентів впродовж всієї
дії кредитного договору, при цьому
вартість кредитних ресурсів для
позичальника буде залежати від
волевиявлення інших фізичних осіб -
клієнтів Банку, що розмістили вільні
кошти на строкових депозитах у валюті,
тотожній валюті кредиту на строк 366
днів.

За таких обставин суд дійшов висновку,
що такий порядок розрахунку процентів
за користування кредитом суперечить
нормам чинного законодавства України,
що регулюють спірні правовідносини -
ст.10561 ЦК України, ст.11 Закону України
"Про захист прав споживачів", п.п.3.3
"Правил надання банками України
інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту".

Крім того, відповідно до п.3.8 Правил, у
разі надання кредиту в іноземній
валюті банки зобов'язані під час
укладання кредитного договору
попередити позичальника, що він несе
валютні ризики під час виконання
зобов'язань за кредитним договором.

Однак всупереч вказаній нормі права
Банк не попередив позичальника про те,
що він несе валютні ризики. Доказів
попередження позивача відповідачем
(Банком) не надано, та в оскаржуваному
кредитному договорі таке положення
відсутнє.

Судом також встановлено, що листом від
01.10.2007р. ОСОБА_1 був ознайомлений з
"Умовами кредитування по програмі
"Житло в кредит", однак в них жодного
посилання на сплату відсотків за
кредитом з використанням фіксованого
відсотка + FIDR не значиться, та
інформації про сукупну вартість
кредиту не міститься, а зазначений в
"Умовах…" Додаток №1 (інформація щодо
орієнтовної сукупної вартості кредиту)
до суду не надано (а.с.124-125 т.2).

В матеріалах справи міститься
анкета-заява від 01.09.2007р. ОСОБА_1, в якій
він зазначає (п.12), що бажає отримати
кредит строком на 24 роки, з відсотковою
ставкою 11% річних, бажано в розмірі 500000
доларів США зі стандартною формою
погашення кредиту (а.с.194-202 т.1).

Також в матеріалах справи міститься
кредитна заявка від 22.11.2007р. ОСОБА_1 на
видачу кредиту в розмірі 500000 доларів
США шляхом перерахування коштів на
поточний рахунок НОМЕР_2, відкритий у
ПАТ "ОТП Банк". Заявка містить таблицю з
зазначенням процентної ставки в
розмірі 3,99% та рукою дописано + FIDR (а.с.193
т.1).

Кредитна заявка від 15.06.2009р. ОСОБА_1 щодо
видачі Траншу в розмірі 24461,07 доларів
США шляхом перерахування коштів на
поточний рахунок №2620 4 101585719, відкритий
у ПАТ "ОТП Банк" також містить таблицю з
зазначенням процентної ставки 6,5 (а.с.192
т.1).

Згідно додатку №1 від 22.11.2007р. "Графік
платежів", що є невід'ємною частиною
кредитного договору, сума кредиту
становить 500000 доларів США, процентна
ставка - 11,49%, дата видачі -22.11.2007р., дата
повернення кредиту - 24.11.2031р.,
щомісячний платіж не вказано,
страхування майна -0,15% від його
ринкової вартості, нещасного випадку -
0,25% від суми кредиту, страхування
земельної ділянки - 0,30% від її ринкової
вартості, абсолютне значення
подорожчання кредиту в грн. - 748260,19
(а.с.134-144 т.2).

Додатком №1 до додаткового договору №1
від 15.06.2009р. "Графік платежів" змінено, а
саме: на 15.05.2009р. сума кредиту становить
501891,51 доларів США, процентна ставка до
15.06.2009р. - 13,49%, з 15.06. до 16.11.2009р. - 6,50%, з
16.11.2009р. до закінчення кредитного
договору - 14,12%, щомісячний платіж
встановлено - 6311,82 доларів США,
страхування майна змінено на - 0,28%,
нещасного випадку - на 0,32% (а.с.149 т.1).

З огляду на викладене суд вважає, що при
підписанні кредитного договору та
додаткових договорів до нього
сторонами не було досягнуто згоди, щодо
істотних умов кредитного договору, а
саме: сплати відсотків за користування
кредитом та сплати страхових сум.

Згідно ст.638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
а також умови, що визначені законом як
істотні, або є необхідними для
укладання договорів. Згідно п.7.2
Частини 2 кредитного договору сторони
погодили, що будь-які умови Договору є
істотними та підлягають виконанню.

Оскільки кредитний договір є видом
договорів приєднання, умови якого
розробляються банком, і позичальник не
впливає на зміст договору, Банк,
встановивши завищений розмір
процентів, в ході виконання кредитного
договору збільшив страхові платежі та
змінивши умови щодо строку та порядку
погашення кредиту, порушив принцип
добросовісності, розумності та
справедливості щодо споживача.

Вимоги справедливості,
добросовісності та розумності
цивільного законодавства передбачені
також ст.3 ЦПК України і практично
виражаються у встановленні його
нормами рівних умов для участі всіх
осіб у цивільних відносинах,
закріпленні можливості адекватного
захисту порушених цивільних прав або
інтересів.

Із частини 8 ст.18 Закону України "Про
захист прав споживачів" витікає, що
нечіткі або двозначні положення
договорів із споживачами тлумачаться
на користь споживача.

Частинами 5,6 ст.18 Закону України "Про
захист прав споживачів" передбачено, що
якщо положення договору визнано
несправедливим, таке положення може
бути замінено або визнане недійсним, а
коли визнання положення договору
недійсним зумовлює зміну інших
положень договору, то договір може бути
визнаний недійсним в цілому.

Однією з обов'язкових умов визнання
договору недійсним є порушення у
зв'язку з його укладенням прав та
охоронюваних законом інтересів
позивача.

Такий правовий висновок зробив
Верховний Суд, розглянувши на
засіданні Судової палати у цивільних
справах 25 грудня 2013р. справу №6-94цс13,
предметом якої був спір про визнання
договорів оренди земельних ділянок
недійсними.

Крім того, як в позовних вимогах, так в
процесі розгляду справи, сторони по
різному визначали суму та валюту
кредиту: Банк стверджував видачу
кредиту в розмірі 500000 доларів США,
ОСОБА_1 та його представник
заперечували, та посилались на
отримання кредиту в розмірі два
мільйони п'ятсот тисяч гривень,
заперечували отримання 15.06.2009р. траншу
в будь-якій сумі та валюті, а також
заперечували розмір заборгованості за
кредитом та клопотали про проведення
судово-економічної експертизи.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК
України.

Як вбачається із висновку
судово-економічної експертизи №25/06-2013
від 25.06.2013р., не надається за можливе
встановити в якій сумі та в якій валюті
був наданий кредит ОСОБА_1, оскільки
згідно до валютного меморіального
ордеру №29 від 22.11.2007р., в якому
зазначено, що грошові кошти у сумі 500000
доларів США (в еквіваленті 2525000грн.)
перераховані з рахунку НОМЕР_1, платник
- ОСОБА_1, на рахунок НОМЕР_2, одержувач -
ОСОБА_1 з призначенням платежу
"Надання кредиту згідно кредитного
договору №ML-301/799/2007 від 22.11.2007".

Відповідно до Кредитного договору
№ML-301/799/2007 від 22.11.2007р. відсутня
інформація щодо відкриття на ім'я
ОСОБА_1 рахунку за НОМЕР_1.

Якщо рахунок НОМЕР_1 відкривався на ім'я
ОСОБА_1, то списання грошових коштів
повинно здійснюватись на підставі
платіжного доручення або переказу із
підписом власника рахунку ОСОБА_1

22.11.2007р. з поточного рахунку № НОМЕР_3
кошти у сумі 500000 доларів США були
списані з призначенням "@844804(341) "Видача
готівки з поточного рахунку згідно
кредитного договору №ML-301/799/2007 від
22.11.2007р.".

Документ, що підтверджує видачу
готівкових коштів у сумі 500000 доларів
США з підписом отримувача коштів
ОСОБА_1 для проведення експертизи не
наданий.

В досліджених кредитному договорі та
додаткових договорах від 06.01.2009р. та від
15.06.2009р. не визначена відсоткова ставка
в повному обсязі, яка погоджена
сторонами та повинна застосовуватись
при розрахунку відсотків за
користування кредитом, оскільки ставка
FIDR є невизначеною та залежить від низки
чинників, які неможливо передбачити та
врахувати, як на момент укладання, так і
на період дії кредитного договору.

В додатку №1 до кредитного договору
"Графік платежів" від 22.11.2007р. зазначено,
що відсоткова ставка становить 11,49%, а
реальна відсоткова ставка визначена як
13,17%, але за результатами
судово-економічної експертизи на
момент видачі кредиту реальна
відсоткова ставка за спірним кредитним
договором становить 13,99%. Також в
"Графіку платежів" від 22.11.2007р. в графі
"11" - "Абсолютне подорожчання кредиту,
грн." вказано лише суму 748260,19, в той час,
як за результатами судово-економічної
експертизи абсолютне подорожчання
кредиту становить 782864,05 доларів США.

Сума заборгованості за кредитним
договором розраховувалась за різними
показниками, проте за не визначеності
та змінності відсоткової ставки за
кредитом, та відсутності первинних
бухгалтерських документів, оскільки не
надані Банком та відсутні в матеріалах
справи, встановити суму заборгованості
неможливо навіть судовому експерту.
Висновок експерта про те, що
заборгованість за кредитним договором
"може становити" є припущенням, тому не
може бути прийнято судом, як належний
письмовий доказ.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Згідно ч.ч.1,3 ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Постановою Пленуму Верховного Суду
України "Про поширення судового
захисту прав та свобод людини і
громадянина" від 30.05.1997р.
підкреслюється, що вся діяльність
судів "повинна бути підпорядкована
захисту прав і свобод людини і
громадянина".

Захист прав і свобод людини державою
передбачає конкретну організацію
діяльності державних установ щодо
захисту проголошених прав та свобод
людини і громадянина. Стаття 3
Конституції України закріплює, що
права і свободи людини, їх гарантії
визначають зміст і спрямованість
діяльності держави. Держава відповідає
перед людиною за свою діяльність.
Утвердження і забезпечення прав і
свобод людини є головним обов'язком
держави.

Стаття 55 Конституції України
встановлює, що права і свободи людини і
громадянина захищаються судом.

Конвенція про захист прав людини і
основоположних свобод являє собою
фундаментальну основу всього
комплексу міжнародно-правового
регулювання в галузі прав і свобод
людини, її законних інтересів та
потреб. Зокрема ст.6 Ковенції
передбачає, що кожен має право на
справедливий і публічний розгляд його
справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру.

Крім того, Конституційний Суд України в
рішенні від 10.11.2011 №15-рп/2011 дійшов
висновку, що держава, встановлюючи
законами України засади створення і
функціонування грошового та
кредитного ринків (п.1 ч.2 ст.92
Конституції України), має підтримувати
на засадах пропорційності розумний
баланс між публічним інтересом
ефективного перерозподілу грошових
накопичень, комерційними інтересами
банків щодо отримання справедливого
прибутку від кредитування і
охоронюваними законом правами та
інтересами споживачів їх кредитних
послуг.

Частина 3 ст.203 ЦК України визначає, що
волевиявлення учасника правочину
повинно відповідати його внутрішній
волі. Проте умови кредитування, які
реально встановлені, не відповідають
зазначеним вимогам, про що відображено
у висновках судово-економічної
експертизи.

З урахуванням викладеного судом
встановлено, що волевиявлення
учасників спірного кредитного
договору, зокрема позивача ОСОБА_1, не
відповідало їх реальній волі.

На підставі зазначеного вище суд
дійшов висновку, що під час укладення
кредитного договору відповідач (банк)
приховав від позивача повну та
об'єктивну інформацію щодо кінцевої
сукупної вартості кредиту для
здійснення позичальником свідомого
вибору схеми кредитування та вказав у
договорі занижені значення показників
істотних умов договору щодо реальної
відсоткової ставки, абсолютного
значення здорожчання кредиту та
кінцевої загальної суми кредиту, яку
позивач сплатив би відповідачу по
закінченню дії кредитного договору.
Більше того, додатковими договорами
Банк фактично змінив умови укладеного
кредитного договору.

Враховуючи, що кредитний договір
розроблявся саме відповідачем (Банком),
суд вважає, що відповідальність щодо
його змісту повністю покладається на
відповідача.

Таким чином укладений між сторонами
кредитний договір та додаткові
договори до кредитного договору
необхідно визнати недійсними.

Також судом встановлено, що на
виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_1
сплатив на рахунок Банку за
квитанціями кошти в розмірі 842232,39грн.,
що складає 135666,06 доларів США, з
урахуванням курсу Банка на день
внесення кожного платежу, та комісію в
розмірі 24997,50грн., що на день оплати
складає 4950 доларів США, а всього за
кредитним договором сплачено 867229,89грн.,
або 140616,06 доларів США. Вказана сума
також підтверджується висновками
судово-економічної експертизи, та
відповідає даним, що значаться в обліку
поточного рахунку ОСОБА_1, наданій
Банком.

Крім того, із висновку
судово-економічної експертизи (а.с.16
експертизи) слідує, що згідно виписки
про рух коштів, на поточний рахунок
ОСОБА_1 внесено кошти на загальну суму
82195,04 доларів США, що згідно виписки
Банку, з урахуванням курсу на день
оплати, становить:

27.11.07 р. - 4 919,04
24 841, 15

27.12.07р. - 4 902,00
24 755,10

28.01.08р. - 4 904,13
24 765,86

26.02.08р. - 4 814,01
24 310,75

26.03.08р. - 4 750,00
23 987,50

25.04.08р. - 4 784,00
24 159,20

27.05.08р. - 4 645,00
22 528,25

26.06.08р. - 4 640,00
22 502,61

28.07.08р. - 4 620,00
22 373,75

27.08.08р. - 4 544,00
22 018,86

29.09.08р. - 4 550,00
22 118,01

27.10.08р. - 4 433,00
23 140,98

27.11.08р. - 4 427,86
29 851,75

29.12.08р. - 2 892,00
22 268,40

05.01.09р. - 1 502,00
11 565,40

27.01.09р. - 4 326,00
33 310,20

13.02.09р. - 12 542,00
96 573,40

А всього: 82195,04 доларів
США чи 475071,19грн.

А враховуючи, що всі квитанції по
оплаті вказаних сум ОСОБА_1 в
матеріалах справи відсутні, експерт не
врахувала їх в загальну суму сплачених
коштів за кредитним договором.

Разом з тим, враховуючи, що вказані суми
внесені на поточний рахунок ОСОБА_1, а
квитанції, зі слів представника, ним
утрачені, та представником Банка
вказані суми не заперечувались, суд
вважає за необхідне зарахувати їх до
загальної суми сплачених платежів за
кредитним договором, а відтак загальна
сума внесених ОСОБА_1 на рахунок Банку
коштів складає всього 1342301,08грн.
(867229,89грн. + 475071,19грн.) або 222811,1 доларів
США (140616,06 + 82195,04).

Згідно ст.216 ЦК України недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із
сторін зобов'язана повернути другій
стороні у натурі все, що вона одержала
на виконання цього правочину.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_1 заперечувала отримання її
представником кредиту саме в доларах
США (500000) та посилалася на видачу йому
саме 2525000грн. Разом з тим із кредитної
заявки (а.с.193 т.1), самого кредитного
договору (а.с.9-13 т.1), анкети-заяви
(а.с.194-202 т.1) та із витягу із рахунку на
його ім'я (а.с.203-226 т.1) вбачається, що
ОСОБА_1 просив видати йому кредит саме в
сумі 500000 доларів США, саме така сума і
була зарахована на його рахунок, а
потім ним і використана за цільовим
призначенням.

Звідси для реституції, з урахуванням
сплачених банку 222811,1 доларів США, із
ОСОБА_1 на користь відповідача підлягає
стягненню 277188,9 доларів США, що за
курсом НБУ на день розгляду справи за 100
доларів США - 1178,5498грн., становить
3266809грн.20коп., а в іншій частині ПАТ "ОТП
Банк" необхідно відмовити.

Крім того, 22.11.2007р. між ПАТ "ОТП Банк" та
ОСОБА_1 з метою повного і своєчасного
виконання зобов'язань позичальника за
кредитним договором було укладено
договір іпотеки №РМL-301/479/2007, предметом
якого є домоволодіння, розташоване за
адресою: АДРЕСА_1, та земельна ділянка,
на якій розташований вищевказаний
житловий будинок, загальною площею
0,1069га. Договір іпотеки посвідчено
приватним нотаріусом
Дніпропетровського районного
нотаріального округу ОСОБА_5, реєстр
№6445, та накладена заборона відчуження
зазначеного в договорі майна, реєстр
№288 (а.с.21 т.1).

Крім того, 22.11.2007р. на забезпечення
виконання зобов'язань за вищевказаним
кредитним договором було укладено
також договір поруки №SR-301/489/2007 між ПАТ
"ОТП Банк" і ОСОБА_2, та договір поруки
№SR-301/488/2007 між ПАТ "ОТП Банк" і ОСОБА_3
(а.с.25,26 т.1).

Згідно ч.1 ст.546 ЦК України виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 3 Закону України "Про іпотеку"
визначено, що іпотекою може бути
забезпечене виконання дійсного
зобов'язання, або задоволення вимоги,
яка може виникнути в майбутньому на
підставі договору, що набрав чинності.
Іпотека має похідний характер від
основного зобов'язання.

Однак згідно із ч.2 ст.548 ЦК України
недійсне зобов'язання не підлягає
забезпеченню.

Недійсність основного зобов'язання
спричиняє недійсність правочину щодо
його забезпечення, а тому суд дійшов
висновку про необхідність визнання
недійсними укладеного між ПАТ "ОТП
Банк" та ОСОБА_1 вищевказаного договору
іпотеки, та укладених із ОСОБА_2, як і з
ОСОБА_3, вищевказаних договорів поруки,
в зв'язку з чим приватного нотаріуса
Дніпропетровського районного
нотаріального округу ОСОБА_5 необхідно
зобов'язати виключити з реєстру іпотек
та заборони відчуження записи про
іпотеку та заборону відчуження
житлового будинку і земельної ділянки
площею 0,1069га, що розташовані за
адресою: АДРЕСА_1.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.3,10,11,57,60,212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І
Ш И В :

Визнати недійсними:

- Кредитний договір №ML-301/799/207 від 22
листопада 2007р., додатковий договір №1
до кредитного договору від 06 січня 2009р.
та додатковий договір №1 від 15 червня
2009р., укладені між ОСОБА_1 та ПАТ "ОТП
Банк";

- Договір іпотеки №HML-301/479/200 від 22
листопада 2007р., укладений між ОСОБА_1 та
ПАТ "ОТП Банк";

- Договір поруки №SR-301/489/2007 від 22
листопада 2007р., укладений між ОСОБА_2 та
ПАТ "ОТП Банк";

- Договір поруки №SR-301/488/2007 від 22
листопада 2007р., укладений між ОСОБА_3 та
ПАТ "ОТП Банк".

Зобов'язати приватного нотаріуса
Дніпропетровського районного
нотаріального округу ОСОБА_5 виключити
з реєстру іпотек та заборони
відчуження записи про іпотеку та
заборону відчуження житлового будинку
і земельної ділянки площею 0,1069га, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ "ОТП
Банк" 277188,9 доларів США, що за курсом НБУ
становить 3266809грн.20коп.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог ПАТ "ОТП Банк" - відмовити.

Строк апеляційного оскарження рішення
- 10 днів.

Суддя