У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

26 червня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Олійник А.С.,

Дербенцевої Т.П.,
Карпенко С.О.,

провівши попередній розгляд цивільної
справи за позовом ОСОБА_4 до Одеського
міського управління земельних
ресурсів Одеської міської ради, ОСОБА_5
про визнання недійсними рішення про
передачу земельної ділянки у приватну
власність та державного акта на
земельну ділянку, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 26 червня 2013 року, ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
2 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, із урахуванням
уточнених позовних вимог станом на 17
квітня 2013 року просив визнати
незаконним рішення Одеської міської
ради народних депутатів № 1069-XXIIІ від 28
квітня 2000 року про передачу ОСОБА_6
земельної ділянки площею 0,0505га за
адресою: АДРЕСА_2, а також визнати
недійсним державний акт на право
приватної власності на вказану
земельну ділянку, виданого ОСОБА_6

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
відповідно до свідоцтва про право
особистої власності на житловий
будинок від 16 червня 1990 року та
договору дарування від 27 березня 1999
року він є власником житлового будинку
АДРЕСА_1, який розташовано на земельній
ділянці площею 525 кв.м.

Відповідач ОСОБА_5 є правонаступником
після смерті свого чоловіка ОСОБА_6,
який був власником будинку АДРЕСА_2.

За життя ОСОБА_6 самочинно частково
забудував проїзд між будинками АДРЕСА_1
та АДРЕСА_2, що унеможливлює доступ до
земельної ділянки позивача з боку
проїзду.

На підставі рішення Одеської міської
ради народних депутатів № 1069-XXIIІ від
28 квітня 2000 року ОСОБА_6 отримав
державний акт про право приватної
власності на земельну ділянку АДРЕСА_3,
до складу якої частково увійшла
земельна ділянка проїзду загального
користування.

Вказане рішення органу місцевого
самоврядування, яке прийняте без його
згоди, а також виданий ОСОБА_6 державний
акт порушує право власності, оскільки
позбавляє вільного доступу до
належного йому домоволодіння.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 26 червня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 2 жовтня 2013 року, в
позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати судові рішення у справі,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
та ухвалити нове рішення про
задоволення позову

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Статтею 332 ЦПК України визначено, що суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Згідно із ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 2 ст. 337 ЦПК України не
може бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Відмовляючи в позові, суди
обґрунтовано виходили із того, що
позивачем не доведено порушення його
прав видачею у липні 2000 року чоловіку
відповідача ОСОБА_5 державного акта на
право власності на земельну ділянку на
АДРЕСА_3, а Одеське міське управління
земельних ресурсів Одеської міської
ради не є належним відповідачем у
справі в частині вимог щодо визнання
недійсним рішення Одеської міської
ради народних депутатів № 1069-XXIIІ від 28
квітня 2000 року.

Крім того, судами було враховано, що
постановою Приморського районного
суду м. Одеси від 27 липня 2007 року, яка
набрала законної сили, відмовлено в
адміністративному позові ОСОБА_4 до
Одеської міської ради про визнання
недійсним державного акта № 4095 від 24
липня 2000 року на право власності на
земельну ділянку ОСОБА_6; вказаний
адміністративний позов було
пред'явлено з тих же підстав, проте за
участі інших осіб.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 не
ґрунтуються на доказах, а висновки
судів відповідають встановленим
обставинам справи, нормам
матеріального та процесуального права.
Підстав для скасування оскаржуваних
судових рішень не вбачається.

З огляду на викладене, касаційна скарга
ОСОБА_4 підлягає відхиленню, а рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 26 червня 2013 року та ухвала
апеляційного суду Одеської області від
2 жовтня 2013 року - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 335, 336 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 26 червня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
2 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
А.С.
Олійник

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко