Справа №784/86/14 02.07.2014 02.07.2014 02.07.2014
Провадження №22-ц/784/1759/14
Головуючий у першій інстанції:
Доповідач апеляційного суду:
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 липня 2014 р.
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого: Мурлигіної О.Я.,

суддів: Довжук Т.С., Шаманської
Н.О.,

при секретарі судового засідання:
Богуславській О.М.,

за участю: прокурора - Добрікової
І.В., позивача - ОСОБА_3 та його
представника - ОСОБА_4, представника
Головного управління Державного
казначейської служби України в
Миколаївській області - Хмельницького
В.С.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу
за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Заводського районного суду
м. Миколаєва від 30 квітня 2014 р.,
ухваленого за позовом

ОСОБА_3

до

Головного управління Державної
казначейської служби України в
Миколаївській області,

Заводського районного відділу
Миколаївського міського управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Миколаївській області

(далі - Заводський РВ ММУ УМВС України в
Миколаївській області),

про відшкодування моральної шкоди,
завданої незаконними діями органу
державної влади

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 р. ОСОБА_3 звернувся з
позовом до Головного управління
Державної казначейської служби
України у Миколаївській області,
Заводського РВ ММУ УМВС України у
Миколаївській області про
відшкодування шкоди, завданої
незаконними діями органу державної
влади.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначав, що 12 грудня 2012 р. він
звернувся до Заводського РВ ММУ УМВС
України в Миколаївській області із
заявою про вчинення кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185
КК України. 25 травня 2013 р. кримінальне
провадження слідчим було закрито.
Вподальшому прокурором постанову про
закриття кримінального провадження
було скасовано.

Посилаючись на те, що незаконною
постановою слідчого про закриття
кримінального провадження йому
завдано моральної шкоди, позивач,
уточнивши свої вимоги під час судового
розгляду, просив стягнути з
відповідачів по 10 000 грн. моральної
шкоди за рахунок державного бюджету.

Ухвалою Заводського районного суду м.
Миколаєва від 14 березня 2014 р. до участі
у справі в якості третьої особи було
залучено слідчого Заводського РВ ММУ
УМВС України в Миколаївській області
Ареф'єва С.А.

Рішенням цього ж суду від 30 квітня
2014 р. у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість судового рішення,
просив його скасувати та ухвалити нове
про задоволення його позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення осіб, які приймали участь у
розгляді справи, перевіривши
законність та обґрунтованість
судового рішення в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню на підставі
наступного.

Так, судом встановлено, що 12
грудня 2012 р. ОСОБА_3 звернувся до
Заводського РВ ММУ УМВС України в
Миколаївській області із заявою про
вчинення кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185
КК України, про що були внесені
відомості СВ Заводського РВ ММУ УМВС
України в Миколаївській області до
ЄРДР за № 0000663.

25 травня 2013 р. кримінальне провадження
було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284
КПК України , про що слідчим
Заводського РВ ММУ УМВС України в
Миколаївській області Ареф'євим С. А.
було винесено відповідну постанову.

Скориставшись своїм правом на
оскарження рішення органів досудового
розслідування під час досудового
розслідування, ОСОБА_3 оскаржив
зазначену постанову до прокуратури
Заводського району.

Постановою старшого прокурора
прокуратури Заводського району м.
Миколаєва Надольної Т.В. від 8 липня 2013
р., вказану вище постанову слідчого
було скасовано як необґрунтовану та
передчасну.

На даний час досудове розслідування
триває.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_3
посилався на те, що незаконною
постановою слідчого Заводського РВ
ММУ УМВС України в Миколаївській
області про закриття кримінального
провадження йому завдано моральну
шкоду.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, а відповідно
до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів в їх сукупності.

Частиною 6 ст. 1176 ЦК України визначено,
що шкода, завдана фізичній або
юридичній особі внаслідок іншої
незаконної дії або бездіяльності чи
незаконного рішення органу, що
здійснює оперативно-розшукову
діяльність, органу досудового
розслідування, прокуратури або суду,
відшкодовується на загальних
підставах.

В силу статті 1167 ЦК України моральна
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених ч. 2 цієї статті.

Згідно до ст. 1174 ЦК України шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю посадової або службової
особи органу державної влади або
органу місцевого самоврядування при
здійсненні нею своїх повноважень,
відшкодовується державою або органом
місцевого самоврядування незалежно
від вини цієї особи.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного
суду України «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» від 31 березня 1995
року № 5 передбачено, що відповідно до
загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен

з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі
чи в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

При цьому в деліктних
правовідносинах саме на позивача
покладається обов'язок довести
наявність шкоди та її розмір.

Між тим, позивачем не надано
переконливих доказів заподіяння йому
моральних чи фізичних страждань, та не
доведено втрат немайнового характеру,
яких він зазнав внаслідок винесення
слідчим постанови про закриття
кримінального провадження, не
встановлено й причинного зв'язку між
шкодою та діями відповідачів у справі.

Сам факт скасування постанови про
закриття провадження у справі, не може
свідчити про завдання моральної шкоди
позивачу, оскільки оскаржуючи
постанову про закриття кримінального
провадження, ОСОБА_3 реалізував надане
йому процесуальне право на його
оскарження.

За такого, висновок суду про
відсутність підстав для задоволення
позову є вірним.

Разом з цим, колегія суддів не може
погодитись з посиланнями суду в
мотивувальній частині рішення на
положення ч. 1 ст. 1176 ЦК України , як одну
із підстав позову ОСОБА_3, оскільки
позивач при зверненні до суду не
посилався на зазначену норму права, а
тому рішення в цій частині слід
змінити, виключивши з його
мотивувальної частини посилання суду
на положення ч. 1 ст. 1176 ЦК України, як на
одну з підстав позову ОСОБА_3

Посилання представника позивача на те,
що відповідно до ст. 1 Закону України
«Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду» відшкодуванню
підлягає шкода, завдана в результаті
інших процесуальних дій, що обмежують
права громадян, колегія суддів вважає
необґрунтованими. Так, постанову про
закриття кримінального провадження не
можна вважати такою, що обмежує права
громадян. До того ж, шкода завдана
фізичній особі внаслідок іншої
незаконної дії або бездіяльності чи
незаконного рішення органу, що
здійснює оперативно-розшукову
діяльність, органу досудового
розслідування, прокуратури або суду,
відшкодовується на загальних
підставах (ч. 6 ст. 1176 ЦК України).

Що стосується доводів позивача та
його представника про незаконність
дій слідчого, то колегія суддів не може
прийняти їх до уваги, оскільки ці
доводи виходять за межі заявлених
позивачем вимог. Так, ОСОБА_3 просив
відшкодувати йому моральну шкоду,
завдану саме внаслідок скасування
прокурором постанови слідчого. Проте
цією постановою дії слідчого
незаконними не визнавались, та
позивачем, в порядку передбаченому КПК
України, не оскаржувались.

Таким чином, колегія суддів не вбачає
підстав для скасування судового
рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Заводського районного суду м.
Миколаєва від 30 квітня 2014 р. змінити.

Виключити з мотивувальної
частини рішення посилання суду на
положення ч. 1 ст. 1176 ЦК України, як на
одну з підстав позову ОСОБА_3.

В іншій частині вказане рішення
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів з цього часу може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: