Справа № 2/303/1856/14
стат звіту № 4
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 липня 2014 року
м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд
Закарпатської області

в особі: головуючої -
судді Морозової Н. Л.

при секретарі
Ільчак Р. М.

за участю: представника позивача
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Мукачеві цивільну
справу за позовною заявою представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 до ОСОБА_4,
третя особа яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору: Мукачівська
державна нотаріальна контора про
визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину за законом та витребування
майна від добросовісного набувача,

в с т а н о в и в:

Представник позивача ОСОБА_2 від імені
та в інтересах довірителя, звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_4 та просить
визнати недійсним свідоцтво про
спадщину за законом від 03.08.2010 року на 15
частину квартири АДРЕСА_1, видане
Мукачівською державною нотаріальною
конторою на ім'я ОСОБА_5, зареєстроване
в реєстрі за № 1-1115; визнати за ОСОБА_2
право приватної власності на 15 частину
квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування
за заповітом матері ОСОБА_6, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року та витребувати від
ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2, спадкове
майно, що залишилося після смерті
ОСОБА_6, у виді 15 частини квартири
АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача
судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла мати позивача
ОСОБА_6, після смерті якої відкрилася
спадщина у виді 15 частини квартири
АДРЕСА_1. На випадок своєї смерті,
ОСОБА_6 залишила заповіт на ім.'я свого
сина - ОСОБА_2, який посвідчений
приватним нотаріусом Мукачівського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
від 22.07.2009 року за реєстровим № 1499,
згідно якого визначила свого сина
ОСОБА_2 спадкоємцем всього майна,
належного їй на день смерті. Заочним
рішенням Мукачівського міськрайонного
суду від 09.09.2013 року визначено для
ОСОБА_2 додатковий строк для подання до
нотаріуса заяви про прийняття спадщини
за заповітом матері ОСОБА_6, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року. У встановлений судом
додатковий строк, ОСОБА_2 подав до
нотаріуса заяву про прийняття спадщини
за заповітом матері, однак нотаріус
видати свідоцтво про право на спадщину
за заповітом на 15 частини квартири
АДРЕСА_1 не виявляється можливим,
оскільки свідоцтво про право на
спадщину за законом, після смерті
ОСОБА_6, було видано 03.08.2010 року за
реєстровим № 1-1115 на ім'я чоловіка
померлої - ОСОБА_9. Батько позивача -
ОСОБА_9, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Однак
за життя, за договором дарування від
18.12.2012 року, відчужив отримане у спадок
після смерті дружини ОСОБА_6 майно у
виді 15 частини квартири АДРЕСА_1 своїй
внучці ОСОБА_4, яка в даному випадку
вважається добросовісним набувачем,
але у добровільному порядку повертати
не належне їй майно у виді 15 частини
спірної квартири не виявляє бажання,
тому спадкоємець за заповітом ОСОБА_2
просить позов задоволити та відновити
його порушені права на спадщину за
заповітом.

Представник позивача в судовому
засіданні просила позов задоволити
повністю, з підстав наведених у
позовній заяві. Відповідач в судове
засідання не з'явилася, повідомлялася
судом на адресу реєстрації місця
проживання, у відповідності до ст. 74 ЦПК
України, у судове засідання не
з'явилася, про причини неявки суд не
повідомила, заперечення на позов не
подала, заяви про розгляд справи у її
відсутності також. Птретя особа подала
до суду заяву про розгляд справи у
відсутності її представника, вирішення
спору залишають на розсуд суду.

Зі згоди позивача суд, знаходить
можливим розглянути справу у
відсутності відповідача, згідно вимог
ст. 169 ч.4 ЦПК України, на підставі
наявних у справі даних та доказів з
постановленням заочного рішення, що
відповідає положенням ст. 224 ЦПК
України.

З врахуванням пояснень представника
позивача, вивчивши та перевіривши
матеріали справи суд, приходить до
наступного висновку.

Встановлено, що 06 серпня 2009 року
відкрилася спадщина на 15 частину
квартири АДРЕСА_1 після смерті
ОСОБА_6, що стверджується відповідними
матеріалами справи(а.с. 16, 18, 19, 20).

Спадкоємцем за заповітом є ОСОБА_2, син
померлої, який у визначений судом
додатковий строк подав заяву до
нотаріуса про прийняття спадщини за
заповітом ОСОБА_6, що стверджується
відповідними матеріалами справи ( а.с.15,
26, 27).

Згідно відповіді державного нотаріуса
А. М. Плеша від 28.12.2013 рок (а.с28)у,
позивачу - ОСОБА_2 повідомлено, що
видати свідоцтво про право на спадщину
за заповітом ОСОБА_6 від 22.07.2009 року
(копія наявна у витребуваній від
нотаріуса копії спадкової справи а.с. 6)
на 15 частину квартири АДРЕСА_1 на ім.'я
ОСОБА_2 неможливо, так як свідоцтво на 15
частину квартири АДРЕСА_1, було видане
03.08.2010 року за реєстровим № 1-1115 на ім'я
чоловіка померлої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3
р. н., який був зареєстрований за
адресою: Підопригори, 3 /125 м. Мукачево
(а.с.28).

Згідно свідоцтва про право на спадщину
за законом від 03.08.2010 року на 15 частину
квартири АДРЕСА_1, видане Мукачівською
державною нотаріальною конторою на
ім'я ОСОБА_5, зареєстроване в реєстрі за
№ 1-111, ОСОБА_5 - є власником 15 частини
квартири АДРЕСА_1, на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом. від 03.08.2010 року (а.с. 35, 36).

Відповідно до договору дарування від
18.12.2012 року, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 р. н.
подарував ОСОБА_4, яка прийняла в дар 2/5
частини квартири АДРЕСА_1, які належали
дарувальнику в т. ч. 1/5 частини вказаної
квартири на підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом,
посвідченого державним нотаріусом
Мукачівської державної нотаріальної
контори від 03.08.2010 року, реєстр
1-1115(отримане у спадок після смерті
дружини ОСОБА_6) та 1/5 частина вказаної
квартири на підставі свідоцтва про
право власності (рішення Мукачівського
міськвиконкому № 10 від 29.01.1997 року)
виданого 30.01.1997 р.

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_9
помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.17)

Відповідно до статті 1301 ЦК України
свідоцтво про право на спадщину може
бути визнано недійсним не лише тоді,
коли особа, якій воно видане, не мала
права на спадкування, але й за інших
підстав, установлених законом. Іншими
підставами можуть бути: визнання
заповіту недійсним, визнання відмови
від спадщини недійсною, визнання шлюбу
недійсним, порушення у зв'язку з
видачею свідоцтва про право на
спадщину прав інших осіб тощо.

Проте свідоцтво може бути визнане
недійсним "також в інших випадках,
встановлених законом", що дозволяє
стверджувати про те, що перелік підстав
визнання свідоцтва недійсним не є
вичерпним і може бути розширений
шляхом аналізу й тлумачення інших норм
спадкового права.

Як встановлено в судовому засіданні і
не спростовано відповідачем, видача
свідоцтва про право на спадщину за
законом після смерті ОСОБА_6 на ім'я
ОСОБА_9 (чоловіка померлої) та
реєстрації права власності на нерухоме
майно у виді 15 частини квартири АДРЕСА_1
за ОСОБА_5, проведеною 10.08.2010 р. КП
«Мукачівське МБТІ та ЕО» згідно запису
№ 7064 в книзі 161 - порушує право на
спадщину, в порядку спадкування за
заповітом спадкодавця ОСОБА_6, сином
померлої - ОСОБА_2.

Відповідно до підпункту 4.14 п. 4 Глави 10
Розділу 2 Порядку, при видачі Свідоцтва
на право на спадщину нотаріус
обов'язково перевіряє факт смерті
спадкодавця, час і місце відкриття
спадщини, наявність підстав для
закликання спадкоємства, якщо має
місце спадкування за законом,
прийняття спадкоємцем спадщини у
встановлений законом спосіб, склад
спадкового майна, на яке видається
свідоцтво про право на спадщину. На
підтвердження цих обставин від
спадкоємців витребовуються документи,
що підтверджують вказані факти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1273 Цивільного
кодексу України спадкоємець за
заповітом або за законом може
відмовитися від прийняття спадщини
протягом строку, встановленого статтею
1270 цього кодексу. Заява про відмову від
прийняття спадщини подається
нотаріусу за місцем відкриття
спадщини.

Як встановлено в судовому засіданні,
позивач-син спадкодавці ОСОБА_2 не
відмовлявся від прийняття спадщини за
заповітом матері, а навпаки дізнавшись
про наявність заповіту, в судовому
порядку отримав додатковий строк для
подання до нотаріуса заяви про
прийняття спадщини за заповітом
матері.

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно
від часу прийняття спадщини вона
належить спадкоємцеві з часу відкриття
спадщини.

Відповідно до статті 1301 ЦК України
свідоцтво про право на спадщину
визнається недійсним за рішенням суду,
якщо буде встановлено, що особа, якій
воно видане, не мала права на
спадкування, а також в інших випадках,
встановлених законом. Окрім того, п. 27
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику у справах
про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року
передбачено, що відповідно до статті 1301
ЦК свідоцтво про право на спадщину може
бути визнано недійсним не лише тоді,
коли особа, якій воно видане, не мала
права на спадкування, але й за інших
підстав, установлених законом.

Суд, з урахуванням положень ч. 2 ст. 214
ЦПК України, враховує правову позицію
Верховного Суду України за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення із мотивів неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, яка викладена у
постанові від № 6-164 цс 12 від 23.01.2012 року,
згідно якої в спадкоємця, який у
встановленому законом порядку прийняв
спадщину, права володіння та
користування спадковим майном
виникають з часу відкриття спадщини.
Такий спадкоємець може захищати свої
порушені права володіння та
користування спадковим майном
відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у
складі спадщини, яку прийняв
спадкоємець, є нерухоме майно, право
розпорядження нерухомим майном
виникає в нього з моменту державної
реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК
України), приходить до висновку про
задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_4 є добросовісним набувачем
спірної 15 частини спірної квартири, що
вбачається з матеріалав справи та
ґрунтується на нормах матеріального
права (ч. 1 ст. 388 ЦК України), так як вона
не знала і не міг знати про те, що ОСОБА_5
без відповідної правової підстави
відчужив (подарував) їй майно у виді 1/5
частини вказаної квартири на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом, посвідченого державним
нотаріусом Мукачівської державної
нотаріальної контори від 03.08.2010 року,
реєстр 1-1115(отримане у спадок після
смерті дружини ОСОБА_6).

Оскільки позивач - ОСОБА_2 прийняв
спадщину за заповітом після смерті
матері ОСОБА_6, то на підставі цього
факту у нього виникли речові права
стосовно спадкового майна. Своєї згоди
на відчуження квартири 15 частини
квартири АДРЕСА_1, спадкоємець ОСОБА_2
своему батьку - ОСОБА_5 не давав, тобто
це майно вибуло з володіння не з його
волі іншим шляхом.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що
спадкоємець ОСОБА_5 має право вимоги до
добросовісного набувача ОСОБА_4 про
витребування 1/5 частиниспірної
квартири від неї.

Цей висновок суду узгоджується із
вимогами п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України і
правової позиції Верховного Суду
України від 23.01.2013 року у справі
№6-164цс12.

Щодо вимог позову про визнання за
ОСОБА_2 право приватної власності на 15
частину квартири АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за заповітом матері
ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
суд з врахуванням правової позиції
Верховного Суду України від 07.11.2012 року
у справі №6-107цс12 «При встановленні
наявності речово-правових відносин, до
таких відносин не застосовується
зобов'язальний спосіб захисту. У
зобов'язальних відносинах захист прав
особи, яка вважає себе власником майна,
можливий лише шляхом задоволення
індикаційного позову, якщо є підстави,
передбачені ст. 388 ЦК України, які дають
право витребувати майно у
добросовісного набувача. У разі, якщо
особа, яка вважає себе власником майна,
не може належним чином реалізувати
свої правомочності у зв'язку з
наявністю щодо цього права сумніву або
претензій з боку третіх осіб, то
відповідно до статті 392 ЦК України
права такої особи підлягають захисту
шляхом пред'явлення позову про
визнання права власності на належне
цій особі майно.», приходить до
висновку щодо задоволення такої.

Керуючись ст. ст.10, 60, 31, 88, 208, 209, 212-218, ЦПК
України, ст. ст. 330, 388, 392, 1217, 1233, 1235, 1236, 1268
ЦК України, п. 27 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про спадкування» № 7
від 30.05.2008 року, позицію Верховного Суду
України за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення із
мотивів неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, яка
викладена у Постанові від № 6-164 цс 12 від
23.01.2012 року, правової позиції
Верховного Суду України від 23.01.2013 року
у справі №6-164цс12, правової позиції
Верховного Суду України від 07.11.2012 року
у справі №6-107цс12, суд заочно -

р і ш и в :

Позов прокурора задоволити
повністю.

Визнати недійсним свідоцтво про
спадщину за законом від 03.08.2010 року на 15
частину квартири АДРЕСА_1, видане
Мукачівською державною нотаріальною
конторою на ім'я ОСОБА_5, зареєстроване
в реєстрі за № 1-1115;

Витребувати від ОСОБА_4 в користь
ОСОБА_2, спадкове майно, що залишилося
після смерті ОСОБА_6, у виді 15 частини
квартири АДРЕСА_1;

Визнати за ОСОБА_2 право приватної
власності на 15 частину квартири
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
заповітом матері ОСОБА_6, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Закарпатської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
оголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий
Морозова Н. Л.