АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3818/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Мірошниченко Н.В. Доповідач -
Тамакулова В.О. Категорія 20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2014 року
м. Дніпропетровськ

02 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з цивільних справ Апеляційного
суду Дніпропетровської області в
складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Болтунової Л.М., Макарова М.О.

при секретарі: Поляковій Н.О.

яка розглянула в відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Самарського районного суду
м.Дніпропетровська від 03 березня 2014
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи:
Дніпропетровська міська рада, Головне
управління держземагенства в
Дніпропетровській області, приватний
нотаріус Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_5
про визнання недійсним договору
купівлі- продажу земельної ділянки та
визнання недійсним державного акту, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом про визнання недійсним
договору купівлі- продажу земельної
ділянки та визнання недійсним
державного акту на землю.

Позов обгрунтовував тим, що
відповідачу ОСОБА_3 на праві власності
за нотаріально посвідченим договором
купівлі-продажу земельної ділянки від
14 червня 2007 року та державному акту на
право власності від 02 листопада 2007 року
належить земельна ділянка по АДРЕСА_1 .

Позивач на підставі договору купівлі-
продажу від 29 січня 2008 року є власником
домоволодіння по АДРЕСА_2 та земельної
ділянки згідно державного акту на
землю від 30 січня 2009 року.

Землевпорядними органами при
підготовці технічних документів
допущено помилку в зазначенні меж
земельних ділянок. Головне управління
держземагенства в Дніпропетровській
області листом від 27 вересня 2013 року
№18/18-345 повідомило , що на вікопіюванні
з чергового кадастрового плану
неможливо визначити місце
розташування житлового будинку
АДРЕСА_1, неможливо визначити фактичне
місцерозположення земельної ділянки,
яка належить на праві власності ОСОБА_3

Позивач вказував, що неможливість
визначення фактичного
місцерозположення земельної ділянки,
яка належить на праві власності
відповідачу, є свідченям того, що
відповідач земельну ділянку не
набував.

Із рішення Самарського районного суду
м. Дніпропетровська від 20 вересня 2012
року вбачається, що за вказаним
договором проведено фактичне
відчуження земельної ділянки яка до
укладання вказаного договору належала
ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-
продажу від 26 грудня 2005 року.

Договір купівлі- продажу земельної
ділянки посвідчено в порушення вимог
закону бо відсутня спрямованость
настання правових наслідків договору,
як слідує із рішення Самарського
районного суду від 20 вересня 2012 року на
земельній ділянці по АДРЕСА_1 існували
будівлі, споруди тоді як за актом
виконавчого комітету Самарської в
м.Дніпропетровську ради № 963 від 21
грудня 2007 року вбачається лише намір
здійснювати будівництво на земельній
ділянці.

Укладений правочин є фіктивним, бо
проведений без реального наміру
продажу земельної ділянки відповідачу
який оспорює право позивача на
нерухоме майно розташоване по АДРЕСА_2.

Позивач просив визнати договір
купівлі- продажу земельної ділянки
площею 0,0455 га по АДРЕСА_1 від 14 червня 2007
року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 недійсним та
припинити право власності на земельну
ділянку шляхом визнання недійсним
державного акту від 02 листопада 2007 року
ЯД № 901073 про право власності на землю.

Рішенням суду І інстанції в позові
відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на порушення норм
матеріального та про цесуального
права, просить скасувати рішення й
постановити нове, яким задовольнити
позовні вимоги.

Колегія суддів перевірила законність,
обґрунтованість рішення суду, в межах
заяв-лених вимог та апеляційної скарги
і дійшла до висновку, що скарга
підлягає відхиленню, з наступних
підстав.

Судом встановлено, що позивач на
підставі договору купівлі- продажу від
29 січня 2008 року є власником
домоволодіння по АДРЕСА_2 та земельної
ділянки згідно державного акту на
землю від 30 січня 2009 року.

Відповідачу ОСОБА_3 на праві власності
за нотаріально посвідченим договором
купівлі-продажу від 14 червня 2007 року та
державному акту на право власності від
02 листопада 2007 року належить земельна
ділянка по АДРЕСА_1 .

Землевпорядними органами при
підготовці технічних документів
допущено помилку в зазначенні меж
земельних ділянок.

Із листа головного управління
держземагенства в Дніпропетровській
област від 27 вересня 2013 року №18/18-345
слідує, що на вікопіюванні з чергового
кадастрового плану неможливо
визначити місце розташування
житлового будинку АДРЕСА_1 та визначити
фактичне місцерозположення земельної
ділянки, яка належить на праві
власності ОСОБА_3

Рішенням Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 20 вересня 2012 року,
залишеним без зміни ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 03 квітня 2013 року, та 26
червня 2013 року касаційною інстанцією-
Вищим спеціалізованим судом з розгляду
цивільних і кримінальних справ по
спору за позовною заявою ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 усунуто перешкоди права
власності позивача на земельну ділянку
та зобов'язано відповідача знести
будівлі та споруди розташовані на
земельній ділянці АДРЕСА_1, самостійно
(за власний рахунок) привести ділянку
до стану, придатного для використання
та передати її у розпорядження
позивачу.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 на
підставі ст.ст. 317, 391 ЦК України, суд
виходив з того, що відповідачем ОСОБА_2
порушуються права позивача, як
власника земельної ділянки і протягом
п'яти років він позбавлений можливості
володіти, користуватися та
розпоряджатися своєю земельною
ділянкою, оскільки на ній знаходяться
самовільно збудовані будівлі та
споруди, належні відповідачу.

Стаття 61 ЦПК України передбачає
підстави звільнення від доказування.

Такими підставами, зокрема, є
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, вони не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Відповідно до ст 234 ЦК України, яка
регулює визнання фіктивного правочину
недійсним, передбачено, що фіктивним є
правочин, який вчинено без наміру
створення правових наслідків, які
обумовлювалися цим правочином.
Фіктивний правочин визнається судом
недійсним.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підстави своїх вимог або заперечень
та надати докази відповідно до ст. ст.
57-60 ЦПК України (ч. 3 ст. 10 ЦПК України).

При відмові в позові суд обгрунтовано
послався на те, що позивач не є стороною
спірного договору, який було укладено 14
червня 2007 року, сам позивач набув
власності на суміжну земельну ділянку
29 січня 2008 року, в рішенні суду,яке
набуло чинності і обставини
встановлені ним не підлягать
доказуванню, порушення набуття права
власності на земельну ділянку з боку
ОСОБА_3 відсутні, доказів фіктивності
правочину позивачем не надано.

При розгляді спору, суд І інстанції в
повному обсязі з'ясував права та
обов'язки сто рін, перевірив доводи,
обставини справи, надав їм належну
оцінку і постановив рішення, яке
відповідає вимогам Закону.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- відхилити.

Рішення Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 03 березня 2014 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_3, треті особи:
Дніпропетровська міська рада, Головне
управління держземагенства в
Дніпропетровській області, приватний
нотаріус Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_5
про визнання недійсним договору
купівлі- продажу земельної ділянки та
визнання недійсним державного акту
-залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий:

С у д д і: