Справа № 203/2926/14-ц
Провадження № 2/0203/1059/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2014 року Кіровський районний суд
міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді
Католікяна М.О.,

при секретарі Шаповал
Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна
подружжя,

у с т а н о в и в:

26 березня 2014 року позивач звернулася до
Самарського районного суду м.
Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2
про поділ майна подружжя. Позовні
вимоги обґрунтовано тим, що сторони
перебували у шлюбі від травня 1985 року
по лютий 2014 року. За час шлюбних
відносин сторони придбали дві
квартири. На разі виникла необхідність
у їх поділі, оскільки відповідач
заперечує її право на це майно.
Викладені обставини стали причиною
звернення позивача до суду з позовом
про визнання за позивачем права
власності на квартири АДРЕСА_1,
визнання за відповідачем права
власності на належну їй 1/4 частину
квартири АДРЕСА_2 (а.с.а.с. 1 - 5, 26, 29 - 33).

22 квітня 2014 року ухвалою Самарського
районного суду м. Дніпропетровська
справу було передано за підсудністю до
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська (а.с. 39).

У судовому засіданні позивач
підтримала позов у повному обсязі, а
відповідач - не заперечував проти його
задоволення.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
вивчивши матеріали справи, вважає, що
позов підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом було встановлено, що сторони
перебували у шлюбі від 04.05.1985 р. по 19.02.2014
р. (а.с.а.с. 21, 22).

Від шлюбу сторони мають двох
повнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.а.с. 11, 12).

21 липня 2007 року сторони та їх діти у
рівних частках (по 1/4) придбали квартиру
АДРЕСА_2 (а.с. 13).

20 липня 2005 року позивач за договором
купівлі-продажу придбала квартиру
АДРЕСА_1 (а.с.а.с. 15 - 17).

Відповідно до частини 1, абзацу 1
частини 2 статті 4 Цивільного кодексу
Української РСР цивільні права і
обов'язки виникають з підстав,
передбачених законодавством Союзу РСР
і Української РСР, а також з угод,
передбачених законом.

Згідно з частиною 1 статті 22 Кодексу про
шлюб та сім'ю України майно, нажите
подружжям за час шлюбу, є його спільною
сумісною власністю. Кожен з подружжя
має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном.

Аналогічні положення містила в собі
стаття 16 Закону України від 07.02.1991 р.

№ 697-ХІІ «Про власність».

Ураховуючи положення приведених норм,
суд вважає, що право спільної сумісної
власності сторін безумовно
поширюється на квартиру АДРЕСА_2. Вона
була придбана під час шлюбу, не є річчю
індивідуального користування, що є
підставою для такого висновку суду.

У відповідності з частиною 1 статті 60,
статті 63 Сімейного кодексу України
(далі - СК) майно, придбане подружжям за
час шлюбу, належить їм на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з подружжя не мав за
поважною причиною самостійного
заробітку (доходу). Подружжя мають
рівні права на володіння, користування
й розпорядження майном, яке належить їм
на праві спільної сумісної власності.

Аналогічні положення містить у собі
частина 3 статті 368 Цивільного кодексу
України.

За правилами частини 1 статті 61 СК
об'єктами права спільної сумісної
власності подружжя можуть бути
будь-які речі, крім виключених з
цивільного обігу.

Таким чином, суд вважає, що право
спільної сумісної власності сторін
також поширюється й на квартиру
АДРЕСА_1. Вона була придбана під час
шлюбу, не є річчю індивідуального
користування.

Частиною 1 статті 69, частиною 1 статті 70
СК передбачено, що дружина і чоловік
мають право на поділ майна, що належить
їм на праві спільної сумісної
власності. У разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

За правилами частини 1 статті 71 СК
майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, ділиться
між ними в натурі. Якщо дружина та
чоловік не домовилися про порядок
поділу майна, спір може бути вирішений
судом.

Відтак, ураховуючи позицію
відповідача, який не заперечував проти
запропонованого позивачем варіанту
поділу спільного майна, суд вважає за
необхідне заявлений позов
задовольнити.

Керуючись статтями 4 - 11, 15, 18, 57 - 60, 208, 209,
212 - 215, 218 Цивільного процесуального
кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна
подружжя задовольнити.

Поділити майно, придбане ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 під час шлюбу, наступним чином:

- визнати за ОСОБА_1 право власності на
квартиру АДРЕСА_1 у цілому;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на
1/4 частину квартири АДРЕСА_2, яка
належала ОСОБА_1 на підставі свідоцтва
про право власності на житло від 21
липня 1997 року, виданого
Дніпропетровським державним
підприємством по перевезенням
вантажів та пасажирів Придніпровської
залізниці згідно з розпорядженням від
21 липня 1997 року № 4453.

Встановити, що ОСОБА_2 на праві
власності належить 1/2 частина квартири
АДРЕСА_2.

Рішення набирає законної сили у
порядку, передбаченому статтею 223 ЦПК
України, і може бути оскаржено до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Кіровський районний суд
м. Дніпропетровська шляхом подання
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його постановлення. У разі якщо
рішення було постановлено за
відсутності особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом 10
днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення складено 14 липня
2014 року.

Суддя
М.О. Католікян