Номер провадження: 22-ц/785/2099/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.

суддів - Парапана В.Ф.,
Панасенкова В.О.

при секретарі - Горновій А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 09 грудня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
зобов'язання усунути перешкоди в
користуванні майном,

встановила:

Позивач звернувся до суду з
позовом до відповідачки та згідно
останнього уточнення до позову просив
зобов'язати її усунути йому перешкоди у
користуванні належною йому квартирою
АДРЕСА_2 шляхом знесення самочинно
збудованої прибудови до нежилого
приміщення, загальною площею 42,5 кв.м.,
що знаходиться в АДРЕСА_1 а також
балкону, що улаштований на даху
вказаної прибудови та входить до
складу квартири АДРЕСА_1. Стягнути з
відповідачки на його користь судові
витрати на загальну суму 2 280,29 гривень,
з яких 8,50 гривень - витрати по сплаті
державного мита за подачу позовної
заяви, 120 гривень - витрати по сплаті
інформаційно-технічного забезпечення
судового процесу, 2 151,79 гривень -
витрати, понесені у зв'язку з оплатою
вартості судової експертизи (а.с. 148-150).

При цьому позивач посилався на те,
що він мешкає в квартирі АДРЕСА_2.
Власником вказаної квартири є його син
ОСОБА_3. Квартира АДРЕСА_1, що належить
відповідачці, розташована на першому
поверсі будинку та має 2 самовільно
прибудованих балкони. Після проведення
самовільної реконструкції квартири, у
тому числі зі спорудженням двох
балконів, ОСОБА_1 було отримано
розпорядження Приморської районної
адміністрації № 650 від 09.07.2010р., яким був
затверджений технічний звіт про
можливість подальшої експлуатації
квартири АДРЕСА_1, на підставі якого
відповідачкою було отримано свідоцтво
про право власності на квартиру, видане
11.09.2010 р. Виконавчим комітетом Одеської
міської ради. Вказане свідоцтво
стосується тільки квартири АДРЕСА_1, що
розташована на першому поверсі
будинку. Прибудова, яка є складовою
частиною нежилого приміщення
загальною площею 42,5 кв.м., що також
належить ОСОБА_1, та знаходиться на
цокольному (підвальному) поверсі, не
тільки була споруджена відповідачкою
без будь-яких дозвільних документів, а
й не була узаконена у подальшому.

Відповідно до висновку № 16481
судової будівельно-технічної
експертизи, улаштування відповідачкою
вказаної прибудови призводить до
зниження рівня інсоляції суміжної з
прибудовою квартири АДРЕСА_2,
погіршення її технічного стану та до
зниження її вартості (за розрахунками
експерта на 40 880 грн.). Отже наявність
прибудови приводить до порушення його
прав як власника та користувача
суміжної з прибудовою квартири
АДРЕСА_2. В зв'язку з чим він звернувся
до суду з вказаним позовом та просив
його задовольнити.

В судовому засіданні позивач та
його представник уточнений позов
підтримали в повному обсязі та просили
його задовольнити.

Відповідачка та її представник в
судовому засіданні позов не визнали,
вважали його необґрунтованим та таким,
що не підлягає задоволенню.

Рішенням суду позов задоволений в
повному обсязі.

Не погодившись з вказаним
рішенням, відповідачка подала
апеляційну скаргу в якій просить його
скасувати, та постановити нове рішення,
яким в задоволенні позову відмовити,
посилаючись при цьому на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, доводи
скарг, судова колегія дійшла висновку,
що апеляційна скарга позивача підлягає
задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Як роз'яснив Пленум Верховного
Суду України в п.2 постанови від 18
грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення
у цивільній справі», рішення є законним
тоді, коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства відповідно до
статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми. Обґрунтованим визнається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з наступного.

Згідно свідоцтва про право
власності на житло № 8-13396 від 19.06.2003р.
ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_2.
Право власності ОСОБА_3 зареєстровано
КП „ОМБТІ та РОН" 24.07.2003р. (а.с. 12-13).

Згідно свідоцтва про народження
батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 є: батько
ОСОБА_2 та мати ОСОБА_4 (а.с. 10).

Отже позивач ОСОБА_2 є законним
представником свого неповнолітнього
сина ОСОБА_3

Квартира АДРЕСА_1, що належить на
праві власності відповідачці,
розташована на першому поверсі будинку
та має два самовільно прибудованих
балкони. Вказані обставини
підтверджуються копією технічного
паспорту на кв. АДРЕСА_1, складеному КП
„ОМБТІ і РОН" станом на 10.06.2010р., в якому
міститься відмітка БТІ про те, що
балкони є побудованими самочинно, а
також копією технічного паспорту на кв.
АДРЕСА_1, складеному КП „ОМБТІ і РОН"
станом на 30.11.2004р., з якого вбачається,
що на плані квартири станом на дату
складання технічного паспорту балкони
відсутні (а.с. 47-49, 64-65).

Після проведення самовільної
реконструкції квартири, у тому числі зі
спорудженням двох балконів, ОСОБА_1
було отримано розпорядження
Приморської районної адміністрації №
650 від 09.07.2010р. „Про затвердження
технічного звіту про можливість
подальшої експлуатації
реконструйованої квартири АДРЕСА_1 без
зміни функціонального призначення."
(а.с. 68).

На підставі вказаного
розпорядження, замість договору
купівлі-продажу від 19.04.2003р. Виконавчим
комітетом Одеської міської ради
11.08.2010р. було видано свідоцтво про право
власності на квартиру АДРЕСА_1, яка в
цілому належить ОСОБА_1 на праві
приватної власності. Об'єкт в цілому
складається з приміщень, загальною
площею 98,5 кв.м., житловою площею 61,7 кв.м.,
відображених у технічному паспорті від
10.06.2010р. (а.с. 67).

Згідно договору купівлі-продажу
№ 193, посвідченого приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 11.02.2009р.
ОСОБА_1 є власницею нежитлового
приміщення, загальною площею 42,5 кв.м.,
що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 51-52).

Відповідачка самовільно
збудувала прибудову до належного їй
нежилого приміщення, загальною площею
42,5 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1, а
також улаштувала балкон на даху
вказаної прибудови, що входить до
складу квартири АДРЕСА_1.

Згідно висновку № 16841 від 25.12.2012р.
судової будівельно-технічної
експертизи внаслідок проведення
реконструкції квартири АДРЕСА_1
виявлені порушення зокрема зниження
рівня інсоляції квартири АДРЕСА_2,
погіршення її технічного стану,
неналежного відведення атмосферних
опадів і як наслідок утворення на
стінах квартири цвілі і грибка привели
до зниження її ринкової вартості на 10%,
що в грошовому вираженні становить 40 880
гривень (а.с. 123-143).

Як вбачається з листа Управління
охорони об'єктів культурної спадщини
Одеської обласної державної
адміністрації № М-82 від 31.08.2011р. будинок
АДРЕСА_1 є пам'яткою архітектури
місцевого значення (а.с. 111).

Згідно ст.ст. 24, 26 Закону України
„Про охорону культурної спадщини"
забороняється будь-яким чином
змінювати пам'ятку місцевого значення
без отримання відповідного дозволу
органу охорони культурної спадщини.
Натомість такий дозвіл при улаштуванні
прибудови та балкону відповідачкою
отриманий не був.

Відповідно до ст. 386 ЦК України
власник, який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Статтею 391 ЦК України передбачено,
що власник має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Таким чином суд першої інстанції
вважав, що прибудова до нежилого
приміщення, загальною площею 42,5 кв.м.,
що знаходиться в АДРЕСА_1, а також
балкон, що улаштований на даху вказаної
прибудови та входить до складу
квартири АДРЕСА_1 є самовільними та
порушують права позивача, як власника
квартири АДРЕСА_2, тому відповідачку
слід зобов'язати усунути позивачу
перешкоди у користуванні належною йому
квартирою АДРЕСА_2 шляхом знесення
самочинно збудованої прибудови до
нежилого приміщення, загальною площею
42,5 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_2 а
також балкону, що улаштований на даху
вказаної прибудови та входить до
складу квартири АДРЕСА_1.

Колегія суддів не може повністю
погодитися з такими висновками суду
першої інстанції, вважає їх
необґрунтованими та такими що не
основані на діючих нормах цивільного
законодавства.

Так, суд першої інстанції
встановив, однак, не звернув належної
уваги на те, що спірний балкон не може
вважатися самовільним будівництвом,
так як ОСОБА_1 було отримано
розпорядження Приморської районної
адміністрації № 650 від 09.07.2010р. „Про
затвердження технічного звіту про
можливість подальшої експлуатації
реконструйованої квартири АДРЕСА_1 без
зміни функціонального призначення."
(а.с. 68).

На підставі вказаного
розпорядження, замість договору
купівлі-продажу від 19.04.2003р. Виконавчим
комітетом Одеської міської ради
11.08.2010р. було видано свідоцтво про право
власності на квартиру АДРЕСА_1, яка в
цілому належить ОСОБА_1 на праві
приватної власності. Об'єкт в цілому
складається з приміщень, загальною
площею 98,5 кв.м., житловою площею 61,7 кв.м.,
відображених у технічному паспорті від
10.06.2010р. (а.с. 67).

Саме в цьому технічному паспорті
були відображені збудовані
відповідачкою балкони, які суд першої
інстанції вважав самочинними, а
свідоцтвом про право власності від
11.08.2010р. вся реконструйована квартира (в
тому числі і спірний балкон) була
визнана власністю відповідачки ОСОБА_1,
доказів того, що спірний балкон
яким-небудь чином перешкоджає позивачу
не надано, а тому у суду першої
інстанції, при таких обставинах, не
було законних підстав вважати вказаний
в позові балкон самочинним
будівництвом та приймати рішення щодо
його знесення.

Крім цього, п.5 Постанови №6
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року «Про практику застосування судами
статті 376 Цивільного кодексу України
(про правовий режим самочинного
будівництва)» зазначено, що
розглядаючи зазначені позови
відповідно до вимог вказаної норми та
положень частини сьомої статті 376 ЦК,
суди мають встановлювати, чи було
видано особі, яка здійснила самочинне
будівництво, припис про усунення
порушень, чи можлива перебудова об'єкту
та чи відмовляється особа, яка
здійснила самочинне будівництво, від
такої перебудови.

Пунктами 22, 24, 25 цієї ж Постанови
передбачено, що знесення самочинного
будівництва є крайньою мірою і можливе
лише тоді, коли використано усі
передбачені законодавством України
заходи щодо реагування та притягнення
винної особи до відповідальності.

Знесення нерухомості, збудованої
з істотним відхиленням від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотним
порушенням будівельних норм і правил (у
тому числі за відсутності проекту),
можливе лише за умови, що неможлива
перебудова нерухомості відповідно до
проекту або відповідно до норм і
правил, визначених державними
правилами та санітарними нормами, або
якщо особа, яка здійснила (здійснює)
будівництво, відмовляється від такої
перебудови.

Відхилення від проекту забудови
об'єкта нерухомості або від вимог
будівельних норм і правил, які не є
істотними, не порушують прав інших осіб
та інтересів суспільства, не
суперечать санітарно-технічним
вимогам і правилам експлуатації, не
впливають на міцність і безпечність
цього об'єкта (зокрема, відхилення у
житловому будинку від внутрішнього
планування зі збереженням чи незначним
відхиленням від установленого
проектом розміру житлової площі,
незначна зміна його зовнішніх
габаритів, місця розташування тощо), не
можуть бути підставою для задоволення
вимог про перебудову чи про знесення
об'єкта нерухомості.

Суд першої інстанції не звернув
належної уваги на вказані обставини та
діючі норми цивільного законодавства,
не встановив чи були приписи
компетентних органів щодо
самовільного будівництва, чи
використано усі передбачені
законодавством України заходи щодо
реагування та притягнення винної особи
до відповідальності, чи можлива
перебудова об'єкту та чи відмовляється
особа, яка здійснила самочинне
будівництво, від такої перебудови.

Більш того, відповідно до резолютивної
частини винесеного рішення
відповідачка ОСОБА_1 була зобов'язана
усунути перешкоди позивачу шляхом
знесення самочинно збудованої
прибудови до нежилого приміщення,
загальною площею 42,5 кв.м.

З матеріалів справи вбачається,
що саме нежитлове приміщення загальною
площею 42,5 кв.м. не є самовільно
збудованим, а статус прибудови, його
призначення, загальна площа та
індивідуальні ознаки судом
встановлені не були.

З матеріалів справи, а саме з
технічного плану цього нежитлового
приміщення вбачається, що воно має
тамбур площею 1,8 кв.м. Цей тамбур також
не може вважатися самовільно
збудованою спорудою, так як він разом з
нежитловим приміщенням загальною
площею 42,5 кв.м. включений до
техпаспорту (а.с.59-63) та був придбаний
попереднім власником ще у 2008р.

Крім цього, в ході дебатів, про що
всі сторони не заперечували,
відповідачкою та її представником було
заявлено, що власником нежитлового
приміщення загальною площею 42,5 кв.м.
разом із спірною прибудовою є інша
особа, яка не була притягнута судом
першої інстанції до розгляду справи.

Розглядаючи справу, судова
колегія приходить до висновку, що суд
першої інстанції неповно з'ясував
обставини, що мають значення для
справи, неправильно застосував норми
матеріального та процесуального права,
у зв'язку з чим є підстави для
скасування рішення суду першої
інстанції в повному обсязі та
ухвалення нового рішення про відмову у
позові.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309 ч. 1 п.
1,4; ст.313-314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України
судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Приморського районного
суду м. Одеси від 09 грудня 2013 року
скасувати.

Постановити нове рішення, яким в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про зобов'язання усунути перешкоди в
користуванні майном - відмовити.

Рішення вступає в законну силу з
моменту оголошення. На рішення може
бути подана касаційна скарга протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили рішення апеляційного суду.

Головуючий
Р.Д. Громік

Судді
В.Ф.
Парапан

В.О. Панасенков