Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1047/14-ц
Провадження № 2/553/639/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02.07.2014 рокум. Полтава

Ленінський
районний суд м. Полтави в складі:

головуючого
судді - Парахіної Є.В.,

при секретарі
- Бутенко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Полтаві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - Третя Полтавська
державна нотаріальна контора, про
визнання права власності на частину
квартири в порядку спадкування, за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, треті
особи - ОСОБА_4, Третя Полтавська
державна нотаріальна контора, про
визначення часток співвласників,
встановлення факту та визнання права
власності на частину квартиру в
порядку спадкування, за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи -
Третя Полтавська державна нотаріальна
контора, приватний нотаріус
Полтавського міського нотаріального
округу Матвеєнко Вікторія Олексіївна,
про визнання права власності на
частину квартиру в порядку спадкування
та визначення часток співвласників, -

В С Т А Н О В И В :

В березні 2014 року ОСОБА_6
звернулася до суду в інтересах ОСОБА_1 з
позовом до ОСОБА_2 про визнання права
власності на частину квартиру в
порядку спадкування, в якому вказує, що
бабусі позивача ОСОБА_7 та її чоловіку
ОСОБА_8 на праві спільної сумісної
власності належала квартира АДРЕСА_1.
ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 року,
належну їй частину квартири успадкував
її чоловік ОСОБА_8, який на час її смерті
проживав разом, проте право власності
на спадкове майно у встановленому
законом порядку не зареєстрував.
ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 року, після
його смерті відкрилась спадщина, до
складу якої входить вцілому квартира
АДРЕСА_1. За життя ОСОБА_8 склав заповіт,
яким належну йому квартиру заповів у
рівних частках ОСОБА_2 та ОСОБА_1 06.08.2013
року ОСОБА_4, діючи в інтересах
неповнолітнього сина ОСОБА_1,
звернулась до Третьої Полтавської
державної нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини, проте
через відсутність оригіналу
правовстановлюючого документу, який
знаходиться у ОСОБА_2 та його батьків,
позбавлена можливості отримати
свідоцтво про право на спадщину, що
стало підставою для винесення
нотаріусом постанови про відмову у
вчиненні нотаріальної дії.

Просить визнати право власності
за ОСОБА_1 на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1, яка складається з: кімнати (5)
площею 18,4 кв.м, кухні (3) площею 7,8 кв.м,
вбиральні (2) площею 3,2 кв.м, коридору (1)
площею 4,5 кв.м, вбудованої шафи (4) площею
0,8 кв.м, лоджії площею 2,2 кв.м, загальною
площею 36,9 кв.м, житловою площею 18,4 кв.м, -
в порядку спадкування за заповітом
після смерті ОСОБА_8.

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3, в
якому вказує, що є онуком ОСОБА_7, яка з
11.03.1992 року перебувала в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8, вони
проживали в АДРЕСА_1, яку приватизували
згідно свідоцтва про право власності
на житло від 31.01.1995 року. Оскільки
будь-якої домовленості між ними про
розмір часток у праві спільної
власності не було, вважає частки
рівними, у зв'язку з чим кожний зі
співвласників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є
власниками по 1/2 частини квартири.
Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 року ОСОБА_7
відкрилась спадщина на 1/2 частину
квартири, її чоловік ОСОБА_8 фактично
прийняв спадщину, оскільки продовжував
проживати в спільній квартирі, проте
право на спадщину юридично не оформив.
Крім нього, син померлої ОСОБА_3 прийняв
спадщину, так як являється інвалідом 2
групи та має право на обов'язкову
частку в спадковому майні, донька
ОСОБА_4 після смерті матері спадщину не
прийняла. ІНФОРМАЦІЯ_8 року помер
ОСОБА_8, який був власником 1/2 частини
квартири АДРЕСА_1 та набув право на 1/4
частину квартири в порядку спадкування
після смерті дружини ОСОБА_7
Відповідно, ОСОБА_3 як спадкоємцю
матері ОСОБА_7 належало 1/4 частина
квартири (обов'язкова частка). Згідно
заповіту від 06.07.2010 року ОСОБА_8 заповів
належну йому квартиру в рівних частках
ОСОБА_2 та ОСОБА_1, проте оскільки за
життя він та ОСОБА_7 не визначили розмір
належних їм часток у праві власності на
квартиру, а ОСОБА_8 не оформив юридично
право на спадщину після смерті дружини,
при оформленні права на спадщину в
нотаріальній конторі виникли
перешкоди.

Просить суд визначити частки
співвласників квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_7
та ОСОБА_8 по 1/2 частині за кожним,
встановити факт прийняття спадщини
ОСОБА_8 після смерті дружини ОСОБА_7 у
вигляді 1/4 частини квартири та визнати
ОСОБА_2 право власності на частину 3/8
частину квартири АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за заповітом.

У квітні 2014 року до суду надійшла
позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1,
ОСОБА_2. Позивач вказує, що є сином
ОСОБА_7, яка перебувала в шлюбі з гр.
ОСОБА_8 та на підставі свідоцтва про
право власності від 31.01.1995 року була
співвласницею квартири АДРЕСА_1, яку
приватизувала спільно з ОСОБА_8
Оскільки за життя власники частки у
праві спільної власності не визначили,
вважає їх рівними, по 1/2 за кожним. Після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 року ОСОБА_7
відкрилась спадщина на 1/2 частину
квартири, спадкоємцями є її чоловік
ОСОБА_8, діти - ОСОБА_3, ОСОБА_4 ОСОБА_8
фактично прийняв спадщину, оскільки
після смерті ОСОБА_7 продовжував
проживати в спільній квартирі, проте
право на спадщину юридично не оформив;
ОСОБА_3 прийняв спадщину, так як
являється інвалідом 2 групи та має
право на обов'язкову частку в
спадковому майні, яка становить 1/4
частину квартири; донька ОСОБА_4 після
померлої спадщину не прийняла.
ІНФОРМАЦІЯ_8 року помер ОСОБА_8, який був
власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1
та набув право на 1/4 частину квартири в
порядку спадкування після смерті
дружини ОСОБА_7 Позивач своє право на
спадщину за життя останнього не
оформлював, а оскільки ОСОБА_7 та ОСОБА_8
не визначили розмір належних їм часток
у праві власності на квартиру, оформити
право на спадщину в нотаріальній
конторі не має можливості.

Просить визначити розмір часток у
праві спільної сумісної власності на
квартиру АДРЕСА_1 співвласників ОСОБА_7
та ОСОБА_8 в рівних частинах по 1/2 за
кожним та визнати за ним право
власності на 1/4 частину квартири
АДРЕСА_1 як обов'язкову частку у
спадщині, яка відкрилась після смерті
матері ОСОБА_7

Ухвалою суду від 17.04.2014 року цивільні
справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності на частину
квартири в порядку спадкування, за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про
визначення часток співвласників,
встановлення факту та визнання права
власності на частину квартиру в
порядку спадкування, за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання
права власності на частину квартиру в
порядку спадкування та визначення
часток співвласників - об'єднані в одне
провадження.

Позивач ОСОБА_4 в судове засідання не
з'явився, доручивши представляти свої
інтереси на підставі нотаріально
посвідченої довіреності ОСОБА_6

Представник позивача ОСОБА_6 позов,
поданий нею в інтересах ОСОБА_1,
підтримала, просила задовольнити в
повному обсязі з наведених у ньому
підстав. Позови ОСОБА_2, ОСОБА_3 визнала
частково, не заперечувала проти
задоволення позовних вимог про
визначення часток співвласників
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у праві спільної
власності на квартиру АДРЕСА_1, в іншій
частині позовних вимог просила
відмовити за безпідставністю та
недоведеністю.

Відповідач ОСОБА_2 проти позову ОСОБА_1
заперечував, власний позов та позов
ОСОБА_3 підтримав, просив задовольнити.

Позивач ОСОБА_3 проти позову ОСОБА_1
заперечував, власний позов та позов
ОСОБА_2 підтримав, просив задовольнити.

Представник ОСОБА_2, ОСОБА_3 адвокат
ОСОБА_9 в судовому засіданні позови
ОСОБА_2, ОСОБА_3 підтримала. Вказувала на
доведеність того факту, що ОСОБА_3
фактично прийняв спадщину після смерті
матері ОСОБА_7 в порядку, визначеному в
ст. 549 ЦК України (1963 року), оскільки
фактично вступив в управління майном
померлої - отримав від ОСОБА_8 частину
належних їй особистих речей та ощадні
книжки, таким чином, набув право на 1/4
частину спірної квартири, у зв'язку з
чим ОСОБА_10 на час своєї смерті мав
право на 3/4 частину квартири, з яких 1/2
частина належить йому на підставі
свідоцтва про право власності на житло,
1/4 частина - як спадкоємцю після смерті
дружини ОСОБА_7, який фактично прийняв
спадщину. А тому ОСОБА_2 та ОСОБА_11 на
підставі заповіту ОСОБА_8 від 06.07.2010
року мають право на отримання в рівних
частинах 3/4 частини квартири, по 3/8
частини кожен.

Просила позови ОСОБА_2, ОСОБА_3
задовольнити в повному обсязі, позов
ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_1 - частково.

Третя особа приватний нотаріус
Матвєєнко В.О. в судовому засіданні з
приводу вирішення позовів поклалась на
розсуд суду.

Відповідач ОСОБА_4, представник третьої
особи Третьої Полтавської державної
нотаріальної контори в судове
засідання не з'явились, надавши заяви з
проханням проводити розгляд справи без
їхньої участі. ОСОБА_4 доручила
представництво своїх інтересів ОСОБА_6
та в письмовій заяві зазначила, що
проти позовів ОСОБА_2, ОСОБА_3 заперечує.

Суд, заслухавши пояснення
учасників процесу, допитавши свідків,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позов ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_1
підлягає задоволенню, а позови ОСОБА_2,
ОСОБА_3 - частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 та
ОСОБА_14 перебували в зареєстрованому
шлюбі, який розірвали 16.10.1975 року, що
підтверджуються Свідоцтвом про
розірвання шлюбу НОМЕР_3 від 24.01.1984 року,
виданим Полтавським міським відділом
ЗАГС, після реєстрації розірвання
шлюбу дружині присвоєно прізвище
"ОСОБА_7".

ОСОБА_7 є матір'ю ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка
після реєстрації шлюбу взяла прізвище
чоловіка "ОСОБА_7". Вказане
підтверджується свідоцтвами про
народження.

ОСОБА_3 з 16.06.1993 року перебуває в
шлюбі з ОСОБА_16 та є батьком ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_6 року н6ародження.

ОСОБА_4 є матір'ю ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідно, ОСОБА_2 та ОСОБА_1
являються онуками ОСОБА_7.

ОСОБА_7 11.03.1992 року зареєструвала
шлюб з ОСОБА_8.

Вони були зареєстровані та постійно
проживали за адресою: АДРЕСА_1,
приватизували вказане нерухоме майно
та на підставі Свідоцтва про право
власності на житло від 31.01.1995 року
набули право приватної спільної
сумісної власності на квартиру.

Відповідно до свідоцтва про смерть
НОМЕР_4 від ІНФОРМАЦІЯ_7 року ОСОБА_7
померла ІНФОРМАЦІЯ_7 року у віці 66
років, про що Полтавським міським
відділом РАГС зроблений актовий запис
№ 3257.

Як встановлено в ст. 524 ЦК України (1963
року), спадкоємство здійснюється за
законом і за заповітом. Спадкоємство за
законом має місце, коли і оскільки воно
не змінено заповітом.

Статтею 529 ЦК України (1963 року)
визначено, що при спадкоємстві за
законом спадкоємцями першої черги є, в
рівних частках, діти (у тому числі
усиновлені), дружина і батьки
(усиновителі) померлого.

Виходячи з положень вищенаведеної
норми, спадкоємцями після померлої
ОСОБА_7 є чоловік ОСОБА_8 та діти ОСОБА_3,
ОСОБА_4

Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України (1963 року)
для придбання спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК
України (1963 року) визнається, що
спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо
він фактично вступив в управління
або володіння спадковим майном; 2) якщо
він подав державній нотаріальній
конторі за місцем відкриття спадщини
заяву про прийняття спадщини.
Зазначені в цій статті дії повинні
бути вчинені протягом шести місяців з
дня відкриття спадщини.

ОСОБА_7 за життя склала заповіт,
посвідчений державним нотаріусом
Третьої Полтавської державної
нотаріальної контори 05.04.2002 року за р. №
1-343, згідно з яким належну їй частину
квартири АДРЕСА_1 заповіла доньці
ОСОБА_4.

Проте ОСОБА_4 з заявою про прийняття
спадщини до нотаріальної контори не
зверталась, жодних дій щодо прийняття
спадщини після смерті матері ОСОБА_7 не
вчинила. Спадкова справа після
померлої ОСОБА_7 не заводилась.

ОСОБА_8 після смерті дружини
продовжував проживати в їхній спільній
квартирі АДРЕСА_1 до дня своєї смерті -
до ІНФОРМАЦІЯ_8 року.

Враховуючи встановлені по справі
обставини та дослідивши надані
сторонами докази суд приходить до
висновку про доведеність того факту, що
ОСОБА_8 фактично прийняв спадщину після
смерті дружини ОСОБА_7, проте не оформив
своє право на спадщину у встановленому
законом порядку.

Вирішення питання про встановлення
факту прийняття спадщини в судовому
порядку чинним законодавством не
передбачене, а відповідно до
роз'яснень, що містяться в постанові
Пленуму Верховного Суду України "Про
судову практику у справах про
спадкування" № 7 від 30.05.2008 року,
спадкоємець має право звернутися в суд
із заявою про встановлення факту
постійного проживання зі
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, а не про встановлення факту
прийняття спадщини.

А тому суд приходить до висновку про те,
що позовні вимоги ОСОБА_2 про
встановлення факту прийняття ОСОБА_8
спадщини у виді 1/4 частини квартири
задоволенню не підлягають.

Позивач ОСОБА_3 разом з матір'ю ОСОБА_7
на час її смерті не проживав, з заявою
про прийняття спадщини не звертався.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги про
визнання за ним права власності на
частину квартири АДРЕСА_1 в порядку
спадкування після смерті матері
ОСОБА_7, ОСОБА_3 посилався на те, що
фактично прийняв спадщину після її
смерті.

В судовому засіданні ОСОБА_3 пояснив, що
прийняв спадщину шляхом вступу в
управління спадковим майном, оскільки
через півроку після смерті матері
ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_8 її особисті
речі - швейну машинку,
електровафельницю, посуд та ощадну
книжку, вважав, що прийняв у спадщину
усе належне їй майно, в тому числі і
квартиру, проте з заявою до
нотаріальної контори не звертався,
питання про оформлення права на
спадщину не піднімав, щоб не турбувати
ОСОБА_8

Факт передачі ОСОБА_8 позивачу ОСОБА_3
окремих особистих речей померлої та
предметів домашнього вжитку
підтвердили в судовому засіданні
допитана в якості свідка дружина
позивача ОСОБА_16, а також свідок
ОСОБА_17, яка пояснила суду, що пам'ятає,
як під час поминок, які відбувалися
через 6 місяців після смерті ОСОБА_7, її
чоловік ОСОБА_8 передавав ОСОБА_3
особисті речі померлої та ощадну
книжку.

Згідно положень ст. 533 ЦК України (1963
року) предмети звичайної домашньої
обстановки і вжитку переходять до
спадкоємців за законом, які проживали
спільно з спадкодавцем, незалежно від
їх черги і спадкової частки, якщо вони
проживали з спадкодавцем до його
смерті не менше одного року.

Виходячи з положень вищенаведеної
норми, зважаючи на те, що єдиною особою,
яка проживала разом зі спадкодавцем
ОСОБА_7, був її чоловік ОСОБА_8, й
відсутність заповіту, згідно з яким
ОСОБА_7 заповіла вказані речі сину
ОСОБА_3, усі предмети домашнього вжитку
міг успадкувати лише ОСОБА_8 Таким
чином, за умови передання ОСОБА_3 деяких
господарських речей та посуду ОСОБА_8
діяв би як власник цих речей, які
успадкував після смерті дружини, у
зв'язку з чим твердження позивача
ОСОБА_3 про те, що він фактично прийняв
спадщину після смерті матері, оскільки
прийняв вказані речі, як і доводи про
те, що він в такий спосіб вступив в
управління спадковим майном, є
безпідставними й такими, що не
узгоджуються з нормами чинного
законодавства.

Оцінюючи показання свідків ОСОБА_17,
ОСОБА_16, суд бере до уваги давність
подій, що відбувались більше 10 років
тому, у зв'язку з чим вважає сумнівною
достовірність обставин та перелік
речей, які ОСОБА_8 передавав ОСОБА_3, як і
часу таких подій.

Крім того, показання позивача та
свідків щодо часу вчинення
вищенаведених дій є неконкретними та
суперечливими, не містять достовірної
та точної інформації щодо цих подій.
Жодних переконливих і об'єктивних
доказів на підтвердження того факту, що
передання цих речей здійснювалось з
дотриманням вимог ч. 2 ст. 548 ЦК України
протягом шести місяців з дня відкриття
спадщини, позивачем ОСОБА_3 суду не
надано.

Передання ж ОСОБА_8 ОСОБА_3 ощадних
книжок померлої ОСОБА_7, на переконання
суду, є недоведеним.

Показання свідка ОСОБА_17 в цій частині
не можуть бути визнані належним
доказом, оскільки фактично є
припущеннями, конкретних реквізитів та
опису документу, який нібито
передавався в її присутності позивачу,
вона суду не навела, переконливих
доказів належності документу померлій
ОСОБА_7 не зазначила.

Крім того, і позивач ОСОБА_3, і свідок
ОСОБА_17 пояснювали суду про отримання
однієї ощадної книжки, тоді як
позивачем надано суду на огляд
оригінали та приєднано до матеріалів
справи копії з 2 ощадних книжок на ім'я
ОСОБА_7 та вкладиша на підтвердження
відкриття третього рахунку. Свідок
ОСОБА_16 взагалі не вказала про те, що
ОСОБА_8 передавав її чоловіку ОСОБА_3
якісь документи.

Враховуючи викладене, непослідовність
та суперечливість показань учасників
процесу, а також той факт, що ОСОБА_3
після смерті ОСОБА_8 має вільний доступ
до квартири АДРЕСА_1 та, відповідно, до
усіх речей і документів, які в ній
знаходяться, а відтак мав можливість
отримати ощадні книжки самостійно в 2013
році й жодних достовірних доказів на
підтвердження факту перебування у
нього вказаних документів з часу
смерті матері ОСОБА_7, тобто з 2002 року,
не надав, суд приходить до висновку про
непереконливість і недостовірність
зазначених доводів позивача ОСОБА_3 та,
відповідно, недоведеність факту
прийняття ним спадщини після смерті
матері ОСОБА_7 у встановлений законом
строк.

Крім того, зі змісту позову ОСОБА_3
вбачається, що він просить суд визнати
за ним право власності на 1/4 частину
квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування
після смерті матері ОСОБА_7 як
обов'язкову частку.

Відповідно до наявних в розпорядженні
суду медичних довідок ОСОБА_3 з 1997 року
має інвалідність, був інвалідом 3 групи,
а в даний час - 2 групи безстроково у
зв'язку з захворюванням, пов'язаним з
ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Згідно ст. 535 ЦК України (1963 року)
неповнолітні або непрацездатні діти
спадкодавця (в тому числі усиновлені), а
також непрацездатні дружина, батьки
(усиновителі) і утриманці померлого
успадковують, незалежно від змісту
заповіту, не менше двох третин частки,
яка належала б кожному з них при
спадкоємстві за законом (обов'язкова
частка).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на час
смерті матері ОСОБА_7 був інвалідом, у
зв'язку з чим за умови спадкування за
заповітом мав право на обов'язкову
частку у спадщині.

Натомість судом достовірно
встановлено, що після смерті ОСОБА_7
спадкова справа не відкривалась,
відповідно спадкування за заповітом
останньої не здійснювалось, у зв'язку з
чим право на прийняття у спадщину
частини майна після смерті ОСОБА_7 як
обов'язкової частки у ОСОБА_3 не
виникло.

Поряд з вищезазначеним, в п. 23 постанові
Пленуму Верховного Суду України "Про
судову практику у справах про
спадкування" № 7 від 30.05.2008 року
встановлено, що особа може звернутися
до суду за правилами позовного
провадження у разі відмови нотаріуса в
оформленні права на спадщину.

Натомість судом достовірно
встановлено, що ОСОБА_3 з заявою про
видачу свідоцтва про право на спадщину
після смерті матері ОСОБА_7 до
нотаріуса не звертався, відповідна
постанова про відмову у вчиненні
нотаріальної дії не виносилась.

А тому суд приходить до висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання за
ним права власності на 1/4 частину
квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування
після смерті матері ОСОБА_7 як
обов'язкову частку задоволенню не
підлягають.

Таким чином, судом встановлено, що
єдиною особою, яка у встановленому
законодавством порядку прийняла
спадщину після смерті ОСОБА_7, є її
чоловік ОСОБА_8.

В ч. 2 ст. 548 ЦК України (1963 року)
встановлено, що прийнята спадщина
визнається належною спадкоємцеві з
моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. ст. 1233, 1236 ЦК України
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.
Заповідач має право охопити заповітом
права та обов'язки, які йому належать на
момент складення заповіту, а також ті
права та обов'язки, які можуть йому
належати у майбутньому.

06.07.2010 року ОСОБА_8 склав заповіт,
посвідчений приватним нотаріусом
Полтавського міського нотаріального
округу Матвєєнко В.О. за р. № 1039, згідно
з яким на випадок своєї смерті зробив
наступне розпорядження - належну йому
квартиру АДРЕСА_1, заповів в рівних
частках ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 року у віці 88
років, про що 18.05.2013 року Центральним
відділом ДРАЦС Полтавського міського
управління юстиції зроблений актовий
запис за № 807.

Спадкоємці за заповітом ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 у встановлений в ст. 1270 ЦК
України строк звернулись до Третьої
Полтавської державної нотаріальної
контори з заявами про прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_8

Постановою державного нотаріуса про
відмову у вчиненні нотаріальної дії №
75 від 29.02.2014 року відмовлено ОСОБА_1 у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за заповітом на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_8
року ОСОБА_8, оскільки при вивченні
наданих представником спадкоємця
документів встановлено, що оригінал
правовстановлюючого документу на
квартиру відсутній, тобто не надано
нотаріусу належним чином оформлені
документи, передбачені вимогами
чинного законодавства, необхідні для
вчинення нотаріальної дії.

Постановою державного нотаріуса про
відмову у вчиненні нотаріальної дії №
212/02-31 від 15.04.2014 року відмовлено ОСОБА_2
у видачі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом на 1/2 частину
квартири АДРЕСА_1, після померлого
ІНФОРМАЦІЯ_8 року ОСОБА_8, оскільки
свідоцтво про право власності на житло
залите невідомою речовиною, що
унеможливлює його прочитання, не
визначено частки співвласників у праві
спільної власності на квартиру,
домовленість між співвласниками про
розмір часток неможлива в зв'язку зі
смертю останніх, тобто ОСОБА_3 не надано
нотаріусу належним чином оформлені
документи, передбачені вимогами
чинного законодавства, необхідні для
вчинення нотаріальної дії.

Не викликає сумніву той факт, що
квартира АДРЕСА_1 належить померлим
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на праві спільної
сумісної власності. За життя вони
частки у праві власності не визначили.

Проте вказані обставини стали однією з
підстав для відмови в оформленні
ОСОБА_2 права на спадщину після смерті
ОСОБА_8, відповідно до постанови про
відмову у вчиненні нотаріальних дій №
212/02-131 від 15.04.2014 року, винесеної
державним нотаріусом Третьої
Полтавської державної нотаріальної
контори.

Згідно ст. ст. 368, 372 ЦК України спільна
власність двох або більше осіб без
визначення часток кожного з них у праві
власності є спільною сумісною
власністю. Майно, що є у спільній
сумісній власності, може бути поділене
між співвласниками за домовленістю між
ними. У разі поділу майна, що є у
спільній сумісній власності,
вважається, що частки співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними або законом

З огляду на вищенаведене, відсутність
даних про існування договору між
співвласниками про визначення часток у
праві спільної власності, суд
приходить до висновку про
обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2
та необхідність визначення рівними
часток ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у праві
власності на квартиру АДРЕСА_1, по 1/2
частині за кожним зі співвласників.

Враховуючи те, що ОСОБА_8 є єдиним
спадкоємцем, який прийняв спадщину
після смерті дружини ОСОБА_7, в тому
числі належну їй частину квартири
АДРЕСА_1 й був власником іншої її
частини, не викликає сумніву той факт,
що він мав право розпоряджатись
вказаним нерухомим майном вцілому.

Таким чином, до обсягу спадкового майна
після смерті ОСОБА_8 входить в повному
обсязі квартира АДРЕСА_1.

Виходячи з викладеного, змісту
заповіту від 06.07.2010 року, відповідно до
якого ОСОБА_8 залишив належну йому
квартирі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних
частках, кожен зі спадкоємців має право
на отримання у спадщину після смерті
спадкодавця по 1/2 частині квартири
АДРЕСА_1.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_11
підлягають задоволенню в повному
обсязі, позови ОСОБА_2, ОСОБА_3 - частково

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 10, 60, 61, 130, 213-215 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_1 -
задовольнити.

Позов ОСОБА_2 - задовольнити
частково.

Позов ОСОБА_3 - задовольнити
частково.

Визначити частки співвласників у
спільній власності на квартиру АДРЕСА_1
рівними, а саме: 1/2 частку - у власності
ОСОБА_7, 1/2 частку - у власності ОСОБА_8.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право
власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1 загальною площею 36,9 кв.м,
житловою площею 18,6 кв.м, яка
складається з наступних приміщень: 1-а
кімната (5) площею 18,6 кв.м, вбудована
шафа (4) площею 0,8 кв.м, кухня (3) площею 7,8
кв.м, вбиральня (поєднана) (2) площею 3,2
кв.м, коридор (1) площею 4,5 кв.м, - як за
спадкоємцем за заповітом від 06 липня 2010
року ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_8
року.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2, право
власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1 загальною площею 36,9 кв.м,
житловою площею 18,6 кв.м, яка
складається з наступних приміщень: 1-а
кімната (5) площею 18,6 кв.м, вбудована
шафа (4) площею 0,8 кв.м, кухня (3) площею 7,8
кв.м, вбиральня (поєднана) (2) площею 3,2
кв.м, коридор (1) площею 4,5 кв.м, - як за
спадкоємцем за заповітом від 06 липня 2010
року ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_8
року.

В іншій частині в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Полтавської області через
Ленінський районний суд м. Полтави
шляхом подачі апеляційної скарги в
10-денний строк з дня проголошення
рішення, а особами, які брали участь в
розгляді справи, але не були присутні
при проголошенні рішення - в 10-денний
строк з дня отримання копії рішення.

Суддя Ленінського районного суду м.
Полтави Є. В. Парахіна