Справа № 344/2682/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1534/2014
Головуючий у 1 інстанції Бабій О.М.
Суддя-доповідач Шалаута Г.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого : Шалаути Г.І.,

суддів: Матківського Р.Й.,
Ковалюка Я.Ю.,

секретаря: Петрів Д.Б.

розглянувши у судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання права власності на
автомобіль, за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського
міського суду від 26 травня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

В лютому 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд
із зазначеним позовом, зсилаючись на
норми ст.ст.328, 334, 638 ЦК України. Позов
мотивував тим, що 05.09.2013 року домовився
з відповідачкою про придбання
автомобіля марки Mersedes-Benz E320, 1994 року
випуску, колір чорний, тип ТЗ-легковий,
купе-В, шасі НОМЕР_2, номерний знак
НОМЕР_1., який зареєстрований за нею. З
метою розрахунку за вказаний
автомобіль, позивач передав
відповідачці 30 000 грн., що
підтверджується розпискою 05.09.2013 року,
має намір переоформити автомобіль на
своє ім'я, але, оскільки не є його
власником і в нього відсутня
довіреність на право управління ним,
просив визнати за ним право власності
на зазначений автомобіль. Оскільки,
відповідачка, отримавши кошти за
продаж транспортного засобу,
відмовляється зняти його з обліку у
МРЕВ чи оформити право власності на
нього іншим способом, що унеможливлює
подальше користування та
розпорядження ним, позивач просив
визнати за ним право власності на
зазначений транспортний засіб.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 26 травня 2014 року у задоволенні
позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій зсилається на
те, що воно ухвалене з неправильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права. Апелянт вважає,
що договір купівлі-продажу між ними
укладено, так як вони досягли згоди з
усіх істотних умов правочину, що
підтверджено розпискою продавця про
отримання коштів від 05.09.2013 року та
передачею йому автомобіля. Зазначає, що
судом не враховано, вищенаведених
обставин, не враховано положень вимог
ст.ст.328, 334, 638 ЦК України, як і того, що
відповідач не пред'являє своїх прав на
транспортний засіб та визнає за
позивачем право власності на нього.

В судове засідання апеляційного суду
сторони не з'явилися з невідомих суду
причин, хоча про день та час розгляду
справи були повідомлені у
встановленому законом порядку, хоча
належним чином були повідомлені про
день і час судового розгляду, а тому їх
неявка не перешкоджає розгляду
апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши доповідача,
пояснення представників сторін,
дослідивши доводи апеляційної скарги
та перевіривши їх доказами, знаходить
апеляційну скаргу не обгрунтованою та
приходить до висновку, що її слід
відхилити, виходячи з таких доводів.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції
зазначеним вимогам відповідає.

За змістом ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін виникає спір. Доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 3 ЦПК України захисту
підлягають порушені, невизнані або
оспорювані права, свободи чи інтереси.

Судом встановлено, що 05 вересня 2013 року
ОСОБА_4 надала ОСОБА_2 розписку про те,
що вона отримала від нього гроші в сумі
30 000 грн. на підтвердження факту продажі
останньому автомобіля Mersedes-Benz E 320, 1994
року випуску, колір чорний, тип
легковий, купе-В, шасі НОМЕР_2, номерний
знак НОМЕР_1, який зареєстрований 04.08.2009
року (а.с.5).

Як вбачається із свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу серія
НОМЕР_3, виданого 04.08.2009 року власником
автомобіля є ОСОБА_4 (а.с.8).

За змістом ст. 655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК України (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) договір, який
підлягає нотаріальному посвідченню
або державній реєстрації, є укладеним з
моменту його нотаріального
посвідчення або державної реєстрації,
а в разі необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

За змістом ст. 34 Закону України «Про
дорожній рух» (в редакції від 17.02.2006
року) власники транспортних засобів
зобов'язані зареєструвати належні їм
транспортні засоби протягом десяти діб
після їх придбання, одержання або
виникнення обставин, що потребують
внесення змін у реєстраційні
документи.

Згідно ч. 8 «Порядку державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів …»,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 07.09.1998 року №1388 (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) передбачено
порядок набуття права власності на
транспортний засіб з обов'язковою
реєстрацією власником придбаного
транспортного засобу на підставі
документів, що підтверджують право
власності. Перед відчуженням такий
транспортний засіб повинен бути знятий
з обліку в підрозділі ДАІ.

Таким чином, законодавець визначив
спеціальний порядок відчуження та
набуття права власності на транспортні
засоби, а тому видачу довіреності на
транспортний засіб без укладення
договору купівлі-продажу не можна
вважати договором, що укладений
відповідно до закону та допускає
перехід права власності.

Судом встановлено, що спірний
транспортний засіб не був знятий з
обліку в органах ДАІ та є
зареєстрованим за відповідачем, що
підтверджується свідоцтвом про
реєстрацію транспортного засобу серії
НОМЕР_3 (а.с.8).

З матеріалів справи вбачається, що
сторонами не вжито заходів щодо
переоформлення автомобіля у порядку,
визначеному Привалами державної
реєстрації та обліку автомобілів і
вони не позбавленні у встановленому
законом порядку їх здійснити.

Таким, чином сам факт наявності
розписки не є підставою для визнання
укладення договору купівлі-продажу,
оскільки наведені позивачем обставини
не дають підстав для висновку про те, що
сторонами в належній формі досягнуто
згоди з усіх істотних умов договору.

Що ж стосується вимоги позивача про
визнання за ним права власності на
автомобіль, то суд обґрунтовано
відмовив у її задоволенні, оскільки
відповідно до ч.1. ст.328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом.

За наведених обставин, суд прийшов до
обґрунтованого висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення позовних вимог, так як
договір купівлі-продажу автомобіля між
сторонами не укладався, а тому
позивачем не доведено правомірність
набуття ним права власності на спірний
автомобіль.

Що ж стосується доводів апелянта про
визнання відповідачем позову, то такі
не приймаються до уваги, оскільки
згідно вимог ст. 174 ЦПК України у разі
визнання відповідачем позову суд
ухвалює рішення про задоволення позову
лише за наявності для того законних
підстав, а визнання відповідачем
даного позову фактично спростовує
наявність між сторонами будь-якого
спору, в зв'язку з чим відсутні
підстави, які перешкоджають власнику
ТЗ зняти автомобіль з обліку в органах
ДАІ та укласти в установленому порядку
договір.

Висновок суду першої інстанції
відповідає обставинам справи та
ґрунтується на доказах, яким дано
правильну оцінку.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі переоцінювати докази, які судом
першої інстанції досліджені у
встановленому законом порядку, а
апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази, що давало б підставу для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового або зміни
рішення.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, апеляційний
суд приходить до висновку, що судом
першої інстанції постановлено рішення
з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 319,323-324 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
рішення Івано-Франківського міського
суду від 26 травня 2014 року залишити без
зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча:
Г.І. Шалаута

Судді:
Р.Й. Матківський

Я.Ю. Ковалюк