Справа № 199/1740/14-ц
Амур-Нижньодніпровський районний суд
міста Дніпропетровська в складі:
головуючого судді Руденко В.В.,
при секретарі Коломієць Я.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду
м.Дніпропетровська цивільну справу за
позовом міського комунального
підприємства «Дніпропетровські міські
теплові мережі» до ОСОБА_1 про
зобов'язання укласти договір,
Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача, зазначивши, що відповідно
до рішення Дніпропетровської міської
ради № 16/3 від 07.08.02 р. «Про створення
міських комунальних підприємств
«Дніпротеплосервіс» та
«Дніпропетровські мі ські теплові
мережі», на МКП «Дніпропетровські
міські теплові мережі» покладені
функції з виробництва, транспортування
та продажу теплової енергії споживачам
Рішенням Дніпропетровської міської
ради № 26/15 від 14.09.11 р. «Про визначення
виконавців житлово - комунальних
послуг у житловому фонді комунальної
власності територіальної громади м.
Дніпропетровська» позивача визначено
виконавцем житлово-комунальних послуг
у житловому фонді комунальної
власності територіальної громади м.
Дніпропетровська з централізованого
опалення та гарячого водопостачання.

Відповідно до цих рішень позивач всім
споживачам теплової енергії
надсилаються проекти договорів про
постачання теплової енергії. Позивач
через свої теплові магістралі
постачається теплова енергію до
житлового будинку АДРЕСА_1.

Мешканцями зазначеного житлового
будинку створено Обслуговуючий
кооператив "Житлово-будівельний
кооператив № 192". Так, позивачу стало
відомо, що відповідач на підставі
договору купівлі - продажу від 11.01.2011 р.
придбав нежитлове приміщення № 73
загальною площею 111,8 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

У зв'язку з цим, 19.01.13 р. МКП
«Дніпропетровські міські теплові
мережі» на адресу ОСОБА_1 був
направлений лист № 3/6 від 18.01.12 р. з
повідомленням про необхідність
укласти договір про постачання
теплової енергії та з переліком
необхідних для цього докумен тів.
Відповідь на вказаний лист не була
отримана.

02.09.13 р. позивачем на адресу відповідача
були направлені 3 примірники проекту
договору про постачання теплової
енергії № 010997 від 02.09.13 р. для розгляду
та підписання. Направлення проекту
Договору № 010097 від 02.09.13 р.
підтверджується супровідним листом №
98 від 02.09.13 р. та фіскальним чеком № 9440
від 02.09.13р.

Відповідач у встановлений
законодавством строк не повернув
належним чином оформлений Договір, не
направив відповіді про стан розгляду
проекту договору та не надав про токолу
розбіжностей до договору.

У зв'язку з чим, позивач просить суд
зобов'язати відповідача укласти
Договір № 010997 від 02.09.2013 року про
постачання теплової енергії, днем
укладання якого вважати 02.09.2013 року.

У судове засідання представник
позивача не з'явився, надав до суду
заяву, в якій просив розглядати справу
у його відсутність, позовні вимоги
підтримує, просив їх задовольнити, не
заперечує проти заочного розгляду
справи.

Відповідач до судового засідання не
з'явився, про час, дату та місце
слухання справи повідомлений належним
чином, про причини своєї неявки суду не
повідомив. Тому суд вважає можливим зі
згоди представника позивача провести
заочний розгляд справ та постановити
заочне рішення.

Дослідивши докази в їх сукупності, суд
вважає, що заявлені вимоги позивача
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідачу по
справі на підставі договору купівлі -
продажу від 11.01.2011 р. належить нежитлове
приміщення № 73 загальною площею 111,8
кв.м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1. МКП «Дніпропетровські міські
теплові мережі» через свої теплові
магістралі постачається теплова
енергію до житлового будинку АДРЕСА_1.

Мешканцями зазначеного житлового
будинку створено Обслуговуючий
кооператив "Житлово-будівельний
кооператив № 192".

Закон України «Про житлово-комунальні
послуги» (далі - Закон № 1875 - IV від 24
червня 2004 року) визначає основні засади
організаційних, господарських
відносин, що виникають у сфері надання
та споживання житлово-комунальних
послуг між їхніми виробниками,
виконавцями і споживачами, а також їхні
права та обов'язки.

Аналіз цього Закону дає підстави для
висновку, що він належить до
нормативного акта спеціальної дії,
який регулює відносини, що виникають
між виробниками, виконавцями,
споживачами у процесі створення,
надання та споживання
житлово-комунальних послуг.

Разом з тим ст. 4 Закону № 1875-ІV від 24
червня 2004 року передбачає, що
законодавство України у сфері
житлово-комунальних послуг, крім цього
Закону, базується на Конституції
України і складається з
нормативно-правових актів у галузі
цивільного, житлового законодавства та
інших нормативно-правових актів, що
регулюють відносини у сфері
житлово-комунальних послуг.

ЦК України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає
загальні засади цивільного
законодавства, зокрема поняття
договору і свободи договору та
формулює загальні вимоги до договорів
як різновиду правочинів (вільне
волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України
правочин між фізичною і юридичною
особами належить вчиняти у письмовій
формі, за виключенням випадків,
передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК
України). Інші випадки визнання
договору укладеним зазначені у ст. ст.
642 - 643 ЦК України.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає,
що зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи
договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України
визначає, що свобода договору полягає в
праві сторін вільно вирішувати питання
при укладенні договору, виборі
контрагентів та погодженні умов
договору.

Закріпивши принцип свободи договору,
ЦК України разом з тим визначив, що
свобода договору не є безмежною,
оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та
ст. 627 цього Кодексу при укладенні
договору, виборі контрагентів,
визначенні умов договору сторони не
можуть діяти всупереч положенням цього
Кодексу та інших актів цивільного
законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з
нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України,
відповідно до яких підставою
недійсності правочинів є суперечність
їх актам цивільного законодавства.

Водночас ч. 1 ст. 19 Закону № 1875 - IV від 24
червня 2004 року передбачено, що
відносини між учасниками договірних
відносин у сфері житлово-комунальних
послуг здійснюються виключно на
договірних засадах.

Статті 20, 21 цього Закону визначають
обов'язки споживача та виконавця
житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону № 1875 - IV від 24
червня 2004 року передбачений обов'язок
споживача укласти договір на надання
житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору. Цей обов'язок
відповідає зустрічному обов'язку
виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21
цього Закону, підготувати та укласти зі
споживачем договір на надання
житлово-комунальних послуг з
визначенням відповідальності за
дотримання умов його виконання згідно
з типовим договором.

Форма та зміст (умови) типового
договору затверджені постановою
Кабінету Міністрів України від 20
травня 2009 року № 529 « Про затвердження
типового договору про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій» (далі -
постанова № 529).

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК
України, ст. ст. 19 - 21 Закону № 1875 - IV від 24
червня 2004 року, постанови № 529
убачається, що умови типового договору,
що набули юридично обов'язкового
значення в силу актів цивільного
законодавства, є обов'язковими для
сторін договору, які не мають права
відступити від їх положень і
врегулювати свої відносини на власний
розсуд.

Таким чином, укладення договору на
надання житлово-комунальних послуг є
обов'язком споживача за умови, якщо
запропонований виконавцем послуг
договір відповідає типовому договору.
Відмова споживача послуг від укладення
договору в такому разі суперечить
вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України
та ст. ст. 19, 20 Закону № 1875 - IV від 24
червня 2004 року.

Як встановлено матеріалами справи на
адресу ОСОБА_1 був 19.01.13 р. МКП
«Дніпропетровські міські теплові
мережі» направлений лист № 3/6 від 18.01.12
р. з повідомленням про необхідність
укласти договір про постачання
теплової енергії та з переліком
необхідних для цього докумен тів.
Відповідь на вказаний лист не була
отримана.

02.09.13 р. МКП «Дніпропетровські міські
теплові мережі» на адресу ОСОБА_1 були
направлені 3 примірники проекту
договору про постачання теплової
енергії № 010997 від 02.09.13 р. для розгляду
та підписання. Направлення проекту
Договору № 010097 від 02.09.13 р.
підтверджується супровідним листом №
98 від 02.09.13 р. та фіскальним чеком № 9440
від 02.09.13р.

За положенням ст. 4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має
право звернутись до суду за захистом
свого особистого немайнового права або
майнового права та інтересу у
визначені цією статтею способи. Суд
може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Серед способів захисту, передбачених
ст. 16 ЦК України, не зазначено такого
способу захисту, як установлення
правовідносин (в тому числі шляхом
зобов'язання особи до укладення
відповідних договорів).

Разом з тим виходячи із загальних засад
цивільного законодавства та
судочинства, права особи на захист у
суді порушених або невизнаних прав, меж
здійснення особою цивільних прав і
виконання цивільних обов'язків (ст. ст.
3, 6, 12 - 15, 20 ЦК України, ст. ст. 3-5 ЦПК
України) можна дійти висновку про те, що
в разі невизнання споживачем права
виробника, (виконавця) послуг на
укладення договору про надання
житлово-комунальних послуг, який
відповідає вимогам типового договору,
таке право підлягає захисту судом на
підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом
визнання договору укладеним на умовах,
передбачених нормативним актом
обов'язкової дії.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає
за необхідне позовні вимоги
задовольнити в частині визнання
договору укладеним між сторонами 2.09.2013
року.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
підлягають сплаті судові витрати в
розмірі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст.10, 60, 130, 214, 215, 224,88 ЦПК
України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги міського
комунального підприємства
«Дніпропетровські міські теплові
мережі» до ОСОБА_1 про зобов'язання
укласти договір - задовольнити
частково.

Визнати договір між комунальним
підприємством «Дніпропетровські
міські теплові мережі» та ОСОБА_1 №010997
від 02 вересня 2013 року про постачання
теплової енергії укладеним.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь міського
комунального підприємства
«Дніпропетровські міські теплові
мережі» судовий збір в розмірі 243 грн.
60 коп.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Заява про перегляд цього рішення може
бути подана відповідачем в
Амур-Нижньодніпровський районний суд
м. Дніпропетровська протягом десяти
днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Амур-Нижньодніпровський
районний суд м. Дніпропетровська
шляхом подачі у десятиденний строк з
дня отримання його копії апеляційної
скарги.

Суддя