СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 липня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва у
складі:

головуючого - судді
Рейнарт І.М.

суддів
Барановської Л.В., Качана В.Я.

при секретарі
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
20 лютого 2014р. по цивільній справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2

про стягнення заборгованості,

встановила:

у липні 2013р. позивач звернувся до суду з
позовом про стягнення з відповідачів
солідарно заборгованість за кредитним
договором у сумі 30 733,57 доларів США та 2
442 806грн. 38коп., а також судові витрати у
сумі 3441грн.

Мотивуючи позовні вимоги,
позивач зазначав, що 23 червня 2008р. між
ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_1 був
укладений кредитний договір, на
підставі якого позичальнику було
відкрито не відновлювальну кредитну
лінію на загальну суму 26 813,70 доларів
США терміном до 23 червня 2013р. Також
позичальник зобов'язався сплачувати
13,5% річних за користування кредитом та
погашати кредитну заборгованість
щомісячними платежами. 20 листопада 2008р.
між сторонами була укладена додаткова
угода, відповідно до якої процентна
ставка встановлювалася на рівні 16%
річних.

Також позивач зазначав, що у
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором між банком та
ОСОБА_2 23 червня 2008р. укладено договір
поруки.

Позивач стверджував, що
позичальник належним чином не
виконував свої зобов'язання за
кредитним договором, у зв'язку із чим
станом на 14 травня 2013р. виникла
заборгованість за кредитом у сумі 21 505,80
доларів США, за процентами у сумі 9 227,77
доларів США та пені у сумі 2 430 335грн.
32коп.

Оскільки позичальник не виконав свої
грошові зобов'язання, позивач також
просить стягнути три відсотки річних
від суми простроченого кредиту, що
складає 12 471,06грн.

Рішенням суду від 20 лютого 2014р. позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1
на користь ПАТ «Родовід Банк»
заборгованість за кредитним договором
у сумі 245 653грн. 43коп. та пеню у сумі 1 249
258,79грн., проведено розподіл судових
витрат.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

Апелянт посилається на те, що позивачем
суду не був наданий детальний
розрахунок заборгованості за
кредитним договором, а пеня
розрахована за період, який є більшим,
ніж один рік та є неспівмірною із сумою
заборгованості.

Також апелянт зазначає, що позивач
звернувся до суду з пропуском строку
позовної

№ апеляційного провадження: №
22-ц/796/5038/2014 Головуючий у суді
першої інстанції: Сирбул О.Ф.Доповідач
у суді апеляційної інстанції: Рейнарт
І.М.давності, який почав свій відлік з
моменту невнесення ним чергового
щомісячного платежу.

Рішення суду в частині відмови у
позові, заявленому до ОСОБА_2, та в
частині

- 2 -

відмови у стягненні з боржника трьох
відсотків річних не оскаржується і не є
предметом апеляційної перевірки.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, пояснення представника
апелянта, яка підтримала апеляційну
скаргу, пояснення представника банку,
яка заперечувала проти апеляційної
скарги, вивчивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає, що вона задоволенню не підлягає
з таких підстав.

Судом встановлено, що 23 червня 2008р. між
ВАТ «Родовід Банк», правонаступником
якого є позивач, та ОСОБА_1 укладено
кредитний договір № 77.1/АА-01110.08.2,
відповідно до якого позичальник
отримав 26 813,70 доларів США строком до 23
червня 2013р. зі сплатою 13,5% річних.

У забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором 23
червня 2008р. між ВАТ «Родовід Банк» та
ОСОБА_2 був укладений договір поруки.

20 листопада 2008р. ВАТ «Родовід
Банк» та ОСОБА_1 уклали додаткову угоду,
відповідно до якої встановили проценту
ставку за користування кредитними
коштами у розмірі 16% річних. Також у
новій редакції були викладені особливі
умови кредитного договору (розділ 7).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_1 належним чином не виконував
зобов'язання за кредитним договором, у
зв'язку із чим виникла заборгованість,
яка підлягає стягненню з боржника у
примусовому порядку.

Колегія суддів погоджується з
таким висновком суду першої інстанції,
так як він відповідає обставинам
справи та ґрунтується на нормах
матеріального права.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.

Апелянт не оспорює отримання
кредитних коштів, а також не заперечує,
що умови кредитного договору ним
належно не виконувалися і відповідно
до погодженого графіку щомісячні
платежі ним не вносилися.

Дані обставини також
підтверджені наданими банком
документами: графіком погашення
заборгованості, який погоджений
сторонами, та розрахунком
заборгованості, з якого вбачається, що
заборгованість за кредитним договором
погашалася не регулярно, а останній
платіж було здійснено у листопаді 2009р.
по погашенню тіла кредиту та у лютому
2011р. по погашенню процентів за
користування кредитом.

З наданого банком розрахунку
встановлено, що заборгованість станом
на 14 травня 2013р. по кредитному договору
становить: 21 505,80 доларів США по тілу
кредиту, 9 227,77 доларів США за процентами
та 2 430 335грн. 32коп. пені., проте, судом
пеня стягнута за період з 9 липня 2012р. по
9 липня 2013р. у розмірі 1 249 258грн. 79коп.

Доводи апелянта про те, що пеня
розрахована за період, який є більшим,
ніж один рік, є безпідставними, так як з
тексту рішення суду вбачається, що пеня
судом стягнута саме за річний термін
станом на день звернення до суду з
даним позовом, що є правомірним.

Твердження апелянта про недоведеність
суми боргу, колегія суддів вважає
безпідставним, так як з наданого суду
позивачем розрахунку вбачається, що
заборгованість за кредитним договором
становить 245 653грн. 43коп., що спростовано
апелянтом не було.

Також апелянтом не було надано
власного розрахунку заборгованості.

Посилання апелянта на те, що судом
неправомірно не застосована позовна
давність, так як умовами кредитного
договору було передбачено погашення
кредитної заборгованості

-
3 -

щомісячними платежами, тому ст. рок
позовної давності необхідно було
відраховувати з моменту не внесення
ним щомісячного платежу за відповідний
період, колегія суддів вважає
неправомірними, виходячи з наступного.

Статтею 257 ЦК України визначена
загальна позовна давність тривалістю у
три роки.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК
України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Під час розгляду справи судом
першої інстанції ОСОБА_1 не заявляв про
застосування позовної давності, тому
суд не мав правових підстав для її
застосування.

Частиною 3 статті 551 ЦК України
передбачено, що розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

У п. 27 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають з кредитних
правовідносин» роз'яснено, що
положення частини третьої статті 551 ЦК
України про зменшення розміру
неустойки може бути застосовано судом
лише за заявою відповідача.

Під час розгляду справи судом
першої інстанції, апелянтом не було
подано заяви про застосування
положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, також
ОСОБА_1 не було надано документів, які б
могли стати підставою для застосування
вищезазначеної норми матеріального
права.

Доводи представника апелянта
про те, що заява про застосування
позовної давності, а також положень ч. 3
ст. 551 ЦК України, була подана
представником ОСОБА_2, який виступав
солідарним боржником із ОСОБА_1, тому
суд повинен був застосувати вказані
норми матеріального права, на думку
колегії суддів, є безпідставними.

ОСОБА_2 виступав окремою
стороною по даному спору і захищав
власні інтереси, його представники не
надали суду першої інстанції
повноважень представляти інтереси
ОСОБА_1, тому заяви, зроблені від імені
ОСОБА_2, не могли бути прийняті судом і в
інтересах ОСОБА_1

При цьому колегією суддів
враховується, що ОСОБА_1 був належним
чином повідомленим про наявність
даного спору у суді (с.с.52, 107), тобто мав
можливість подати і заяву про
застосування позовної давності і заяву
про зменшення розміру неустойки, проте
жодного разу у судове засідання не
з'явився і не направив своїх заперечень
або заяв до суду.

За таких обставин, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
правомірно не застосував позовну
давність до вимог, заявлених до ОСОБА_1

Посилання апелянта на
необхідність застосування положень п. 5
ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист
прав споживачів» та зменшення розміру
пені на 50%, колегія суддів вважає
безпідставними, так як зазначена норма
матеріального права визначає підстави
для визнання недійсними умов
договорів, проте, відповідач ОСОБА_1 з
такими вимогами до суду не звертався.

Судом повно встановлені
обставини справи, оцінені надані
сторонами докази, правильно
застосовані норми матеріального права,
не допущено порушень норм
процесуального права, тому колегія
суддів не вбачає підстав для
скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308,313-315, 317
ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити,
рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 20 лютого 2014р. залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:
Судді: