У Х В А Л А

Іменем України

04 липня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Леска
В.В.

суддів - Чужі Ю.Г., Кондора
Р.Ю.

при секретарі - Марчишак Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором за апеляційною
скаргою публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» на рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 22 травня 2013
року,-

в с т а н о в и л а :

3 квітня 2012 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
позовом, у якому просило стягнути з
ОСОБА_1 заборгованість за кредитним
договором № б/н від 12 лютого 2006 року у
розмірі 6772, 88 доларів США, що за курсом
7,98 відповідно до розпорядження НБУ №
205/52 від 9 лютого 2012 року складає
54047 грн. 59 коп..

Позивач зазначав, що відповідно до
вказаної кредитної угоди ОСОБА_1
отримав кредит у розмірі 2500 доларів США
у виді встановленого кредитного ліміту
на платіжну картку зі сплатою за
користування кредитом у розмірі 19,20 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитним договором. Взяті на себе
зобов'язання відповідач належним чином
не виконував і станом на 31 лютого 2012
року його заборгованість перед ПАТ КБ
«ПриватБанк» складала 6772 доларів США,
яку просив стягнути у національній
грошові одиниці.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 22 травня 2013 року
відмовлено в задоволенні позову ПАТ КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 7 листопада
2013 року вказане вище рішення
міськрайонного суду скасовано й
ухвалено нове рішення про задоволення
позову ПАТ КБ «ПриватБанк», стягнуто з
ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість
у розмірі 54047 грн. 59 коп. за
кредитним договором № б/н від 12 лютого
2006 року та вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України від 16 квітня 2014 року
рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 7 листопада
2013 року скасовано, справу направлено на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції від 22 травня 2013 року ПАТ КБ
«ПриватБанк» подало апеляційну скаргу,
у якій, посилаючись на незаконність
судового рішення із-за порушення норм
матеріального права, неповного
встановлення обставин справи, просило
скасувати оскаржуване ним рішення та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

Межі доводів апеляційної скарги - суд
не взяв до уваги п. 9.3 та п. 9.12
Кредитного договору, в яких міститься
домовленість сторін про лонгацію
Кредитного договору і, що картковий
рахунок відкрито на необмежений строк.

Представник позивача Гриниха Т.Ю.
підтримала апеляційну скаргу.

ОСОБА_3, який представляє інтереси
відповідача, просив відхилити
апеляційну скаргу як необгрунтовану і
залишити без змін рішення суду, яке
ухвалено з дотримання вимог закону.

Заслухавши доповідача, пояснення
з'явившихся осіб, дослідивши матеріали
справи й обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Статтею 257 ЦК України загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 цього ж
Кодексу позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до Правової позиції
Верховного Суду України у справі №
6-116 цс 13 від 06 листопада 2013 року
зазначено, що відповідно до ст. 261 ЦК
України початок перебігу позовної
давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами
кредитора, які випливають з порушення
боржником умов договору (графіка
погашення кредиту) про погашення боргу
частинами (щомісячними платежами)
починається стосовно кожної окремої
частини, від дня коли відбулося це
порушення.

Позовна давність у таких випадках
обчислюється по кожному простроченому
платежу.

У разі порушення боржником строків
сплати чергових платежів, передбачених
договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК
України кредитор протягом усього часу
до встановленого договором строку
закінчення виконання останнього
зобов'язання вправі заявити в суді
вимоги про дострокове повернення тієї
частини позики (разом з нарахованими
процентами ст. 1048 ЦК України), що
підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення
кредитора до суду платежі підлягають
стягненню у межах позовної давності по
кожному із платежів.

У разі встановлення у договорі різних
видів цивільно-правової
відповідальності за різні порушення
його умов, одночасне застосування
таких заходів відповідальності не
свідчить про недотримання положень,
закріплених у ст. 61 Конституції України
щодо заборони подвійної
цивільно-правової відповідальності за
одне і те саме порушення.

Згідно з п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів»
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув.

Відповідно до Правої позиції
Верховного Суду України у справі
6-126цс13 від 20 листопада 2013 року пункт 7
частини 11 статті 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку з самою частиною 11 статті 11
зазначеного Закону стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямований на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони споживчого кредиту.

Згідно Правої позиції Верховного Суду
України викладеної у справі № 6-14цс14
від 19 березня 2014 року, відповідно до
правил користування платіжною карткою,
які є складовою кредитного договору,
картка діє в межах визначеного нею
строку. За таким договором, що визначає
щомісячні платежі погашення кредиту та
кінцевий строк повного погашення
кредиту перебіг позовної давності (ст.
257 ЦК України) щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі зі спливом останнього
дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України),
а не закінченням строку дії договору.

Судом встановлено, що відповідно до
укладеного договору № б/н від 12 лютого
2006 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі
2500 доларів США у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 19.20 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.

Відповідно до пункту 9.12 Умов та правил
надання банківських послуг до
кредитного договору б/н від 12 лютого 2006
року, п. 9.12 Договір діє протягом 12
місяців з моменту підписання. Якщо
протягом цього терміну жодна із сторін
не проінформує іншу сторону про
припинення дії Договору, він
автоматично лонгується на такий же
термін.

Згідно з пунктом 4.8 цих же Умов,
встановлено право Банку продовжувати
термін дії Картки з новою датою
закінчення строку, при наявності
коштів в розмірах кредитного ліміту, а
згідно п. 5.3 вказаних Умов строки і
порядок погашення кредиту (кредитний
ліміт, кредитна лінія) по платіжним
картам з встановленим мінімальним
обов'язковим платежом наведений в
Пам'ятці клієнта, яка є невід'ємною
частиною Договору.

Судом також встановлено, що позивачем
умови договору виконано, однак
відповідачем умови договору порушено,
у зв'язку з чим, станом на 31 лютого 2012
року існує заборгованість 6772 доларів
США. Заборгованість відповідача
складається з: 2498, 04 доларів США
-заборгованість за кредитом; 3562, 97
доларів США - заборгованість по
процентам за користування кредитом;
329,68 доларів США - заборгованість по
комісії за користування кредитом; а
також штрафи відповідно до п. 8.6. Умов та
правил надання банківських послуг: 62.66
доларів США - штраф (фіксована частина);
319,53 доларів США - штраф (процентна
складова).

Випискою з карткового рахунку ОСОБА_1
за період з 12 січня 2006 року по 31 жовтня
2012 року підтверджується, що 15 серпня
2008 року відповідач вніс на картковий
НОМЕР_1 100 доларів США й із цього часу
ним не проводились операції по
основній карті. Банк не навів доказів
щодо строку дії карти, а представник
відповідача ОСОБА_3 пояснив, що така
втрачена.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
відмову в задоволенні позову, оскільки
позивач звернувся до суду з позовом у
квітні 2012 року, тому минув трирічний
строк позовної давності, встановлений
ст. 257 ЦК України, а пропуск строку
позовної давності є підставою для
відмови у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та ст. 308 ЦПК
України апеляційну скаргу позивача
слід відхилити як необгрунтовану та
безпідставну і залишити без змін
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 22 травня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Головуючий:
Судді: