АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/8275/2014
Головуючий у 1 інстанції: Шереметьєва
Доповідач: Гаращенко Д.Р.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

при секретарі - Калашник О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою представника Відкритого
акціонерного товариства «СВЕМОН-КИЇВ»
за довіреністю - Мерзлякової Оксани
Олександрівни на рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 24 квітня 2014 року у справі за позовом
Відкритого акціонерного товариства
«СВЕМОН-КИЇВ» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

22 січня 2014 року ВАТ «СВЕМОН-КИЇВ»
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, у
якому з урахуванням уточнень просив
стягнути з неї борг у розмірі 16 654, 71 грн.
В обґрунтування заявлених вимог
позивач вказав, що в 1998 році під час
роботи на підприємстві ОСОБА_2 без
видачі спеціального ордера у тимчасове
користування була надана кімната
АДРЕСА_1, з 04.12.1998 року ОСОБА_2
зареєстрована в кімнаті та проживає в
ній на даний час з сім'єю у складі з 3-х
осіб. До 13.02.2013 року плата за проживання
в гуртожитку здійснювалася шляхом
відрахувань із заробітної плати, а
13.02.2013 року ОСОБА_2 звільнилася з роботи
на підприємстві. Наказом голови
правління товариства № 66 від 02.03.2011
року встановлено розмір плати за
проживання в гуртожитку для
працівників підприємства - 200 грн. за
одну кімнату, іншим фізичним особам, у
т.ч. колишнім працівникам - за
домовленістю сторін, але не менше 1000,00
грн. за одну кімнату. З часу припинення
трудових відносин ОСОБА_2 продовжує
проживати в кімнаті, однак не сплачує
за своє проживання, в зв'язку з чим
заборгованість за період часу з
березня 2012 року до листопада 2013 року
становить 18 854, 71грн. ОСОБА_2 в судовому
засіданні були надані квитанції про
сплату заборгованості в розмірі 2 200,00
грн., а тому ВАТ «СВЕМОН-КИЇВ» на
підставі ст.ст.810, 812-813, 815-816, 820 ЦК
України просить задовольнити позов та
стягнути з неї 16 654, 71 грн.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 24 квітня 2014 року у
задоволенні позову ВАТ «СВЕМОН-КИЇВ»
було відмовлено.

07 травня 2014 року представник ВАТ
«СВЕМОН-КИЇВ» за довіреністю -
Мерзлякова О.О. подала апеляційну
скаргу на вказане рішення, у якій,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин справи, порушення норм
матеріального права, просила його
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позову ВАТ «СВЕМОН-КИЇВ». В
обґрунтування заявлених вимог апелянт
вказала, що суд першої інстанції не
взяв до увагу ту обставину, що ОСОБА_2
фактично відмовилась від укладення
договору оренди, однак продовжує
проживати у кімнаті гуртожитку та
користуватися житлово-комунальними
послугами. Також апелянт вказала, що
ВАТ «СВЕМОН-КИЇВ» є власником
гуртожитку, а тому встановлює плату за
проживання у ньому на власний розсуд.
На думку апелянта, визначення ОСОБА_2
розміру плати за проживання у
гуртожитку у розмірі 100 грн. за місяць є
самовільним і нічим не обґрунтованим.
Також апелянт вважає, що частково
сплачуючи суму боргу перед ВАТ
«СВЕМОН-КИЇВ» після подання позову до
суду ОСОБА_2 фактично визнала наявність
заборгованості.

У судовому засіданні представник ВАТ
«СВЕМОН-КИЇВ» за довіреністю -
Шифердеккер О.О. апеляційну скаргу
підтримала і просила її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 за довіреністю -
ОСОБА_4 апеляційну скаргу просив
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка
Д.Р., пояснення представників сторін,
вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
прийшла до наступного.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що відповідно до рішення
загальних зборів ВАТ» Свемон» від
28.11.1995 року та наказу №197 від 29.12.1995 року
було створено ВАТ»Свемон-Київ», якому
згідно з актом приймання-передачі
майна від 15.02.1996 року від АТ «Свемон»
був переданий гуртожиток по АДРЕСА_1.

У 1998 році ОСОБА_2 як працівнику ВАТ
«СВЕМОН-КИЇВ» була надана для
проживання кімната АДРЕСА_1.

04.12.1998 року ОСОБА_2 була зареєстрована в
гуртожитку та разом із сім'єю з 3-х осіб
та проживає в кімнаті АДРЕСА_1.

Відповідно до наказу № 4-ВК від 13.02.2012
року трудові відносини між сторонами
були припинені на підставі п.1 ст.36 КЗпП
України.

Наказом голови правління товариства №
66 від 02.03.2011 року встановлено розмір
плати за проживання в гуртожитку для
працівників підприємства - 200 грн. за
одну кімнату, іншим фізичним особам, у
т.ч. колишнім працівникам, - за
домовленістю сторін, але не менше 1000,00
грн. за одну кімнату.

За період з березня 2012 року ОСОБА_2
вносилася плата за проживання в
гуртожитку в розмірі 100,00 грн. на місяць,
протягом грудня 2013 року - січня 2014 року
сплатила 1 400,00 гр. та окремо квитанцією
до прибуткового касового ордера від
03.02.2014 року нею було внесено 800,00 грн.

07 квітня 2014 року ВАТ «СВЕМОН-КИЇВ»
видано свідоцтво про право власності
на даний гуртожиток та проведена
державна реєстрація права власності.

Після припинення трудових відносин
ОСОБА_2 з сім'єю продовжує проживати в
кімнаті гуртожитку та користуватися
наданими послугами.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції правильно виходив з
того, право ОСОБА_2 проживати у
гуртожитку виникло з підстав,
визначених ст. 128 ЖК України, договір
оренди між сторонами не укладався.
Також суд першої інстанції зазначив, що
за період з березня 2012 року по
листопад 2013 року переплата за
комунальні послуги та послуги з
утримання будинку та прибудинкової
території за проживання в кімнаті
гуртожитку, виходячи з встановленого
тарифу в розмірі 200,00 грн. становить 484,00
грн.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_2
продовжує проживати у кімнаті
гуртожитку та користуватися
житлово-комунальними послугами,
висновків суду першої інстанції не
спростовують, так як ОСОБА_2 була
поселена у гуртожиток як працівник
підприємства та зберігає право на
проживання у ньому після звільнення.

Не заслуговують на уваги посилання
апелянта на те, що ВАТ «СВЕМОН-КИЇВ» є
власником гуртожитку та може
встановлювати тарифи на власний
розсуд, оскільки договір оренди між
сторонами не укладався, а згідно п. 36
Примірного положення про гуртожитки
громадяни, які проживають у
приміщеннях, що перебувають у їх
відособленому користуванні вносять
плату за користування житловою площею
по ставках квартирної плати (тарифах),
установлених для будинків державного
та громадського житлового фонду.

Також колегія суддів не приймає до
уваги доводи апеляційної скарги в тій
частині, що визначення ОСОБА_2 розміру
плати за проживання у гуртожитку у
розмірі 100 грн. за місяць є самовільним
і нічим не обґрунтованим, оскільки, як
встановлено судом першої інстанції та
не заперечувалось сторонами під час
апеляційного розгляду справи, за
період з березня 2012 року по листопад 2013
року ОСОБА_2 має переплату по внесенні
коштів за проживання виходячи у тарифу
200 грн. в місяць.

Часткова сплата ОСОБА_2 заборгованості
за проживання у гуртожитку після
звернення ВАТ «СВЕМОН-КИЇВ» до суду не
дає підстав для задоволення позову, а
тому доводи апеляційної скарги в цій
частині є необґрунтованими.

Отже, рішення Солом'янського районного
суду м. Києва від 24 квітня 2014 року є
законним і обґрунтованим. Доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, на законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника
Відкритого акціонерного товариства
«СВЕМОН-КИЇВ» за довіреністю -
Мерзлякової Оксани Олександрівни -
відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 24 квітня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена протягом 20 днів з дня
набрання нею законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді