АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду м. Києва в складі: головуючого -
Кирилюк Г.М.

суддів: Вербової І.М., Панченка М.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання права власності,
витребування майна з чужого
незаконного володіння, за
апеляційними скаргами ОСОБА_1 на
рішення Оболонського районного суду
м. Києва від 26 листопада 2013 року та на
додаткове рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 20 березня
2014 року, -

встановила:

15.07.2011 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з
вказаним позовом, в якому з
урахуванням уточнень та доповнень,
просив у відповідності до ст. 387, 390, 1062
ЦК України визнати за ним право
власності та витребувати з
незаконного володіння відповідачів
грошові кошти з урахуванням
нарахованих відсотків за депозитними
договорами у розмірі 44 375 доларів США,
що за офіційним курсом НБУ станом на
24.10.2013 р. складає 354689,40 грн., та 86 175 грн.

Позивач просив стягнути (витребувати
майно (грошові кошти) з незаконного
володіння відповідачів: ОСОБА_2 в сумі
6250 доларів США, нарахованих у вигляді
відсотків за 5 років у розмірі 12,5 %
річних на суму депозитного вкладу у
сумі 10 000 доларів США за період з 01.08.2008
р. по 01.08.2013 р.,а всього 16 500 доларів США,
що за офіційним курсом НБУ станом на
24.10.2013 р. становить 131884,50 грн.; ОСОБА_4 -
4375 доларів США, нарахованих у вигляді
відсотків за 5 років у розмірі 12,5 %
річних на суму депозитного вкладу у
сумі 7 000 доларів США за період з 04.10.2008
р. по 04.10.2013 р., а всього 11 375 доларів США,
що за офіційним курсом НБУ станом на
24.10.2013 р. становить 90 920,40 грн.; ОСОБА_3 -
6250 доларів США, нарахованих у вигляді
відсотків за 5 років у розмірі 12,5 %
річних на суму депозитного вкладу у
сумі 10 000 доларів США за період з 04.08.2008
р. по 04.08.2013 р., а всього 16500 доларів США,
що за офіційним курсом НБУ станом на
24.10.2013 р. становить 131 884,50 грн.; ОСОБА_3 -
41 175 грн., нарахованих у вигляді
відсотків за 5 років у розмірі 18,30 %
річних на суму депозитного вкладу у
сумі 45 000 грн. за період з 16.09.2008 р. по
16.09.2013 р., а всього 86 175 грн., а також
відшкодувати судові витрати по справі.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 06
березня 1987 року перебував в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 Станом
на травень 2008 року їх спільний
сімейний бюджет складався з 180 000 грн.
З огляду на те, що в цей період значно
знизився курс долара США по
відношенню до гривні, вони з дружиною
вирішили придбати долари США та
розмістити їх у різних банківських
установах на депозитних рахунках. Він
обміняв 130 000 грн. на долари США , а
решту в сумі 45000 грн. вирішив не
обмінювати.

Разом з тим, через негаразди у сімейних
стосунках, вони вирішили з дружиною
пожити окремо.

Зважаючи на незрозумілість
подальшого подружнього життя, він
почав зустрічатись з ОСОБА_2, з якою
був знайомий тривалий період, а потім
почав проживати у квартирі
відповідачів.

За попередньою домовленістю з ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, яким він довіряв,
він поклав грошові кошти у сумі 27 000
доларів США та 45 000 грн. на депозитні
рахунки, а саме: 10 000 доларів США
згідно договору банківського вкладу
в АБ «Таврика» № Т6Д(8)40 «Таврійський»
(181-366) від 01.08.2008, відкритого на ім'я
ОСОБА_2; 5 000 доларів США згідно
договору банківського вкладу в АБ
«Таврика» № Т12Д(8)13«Таврійський» (367-390)
від 04.08.2008 , відкритого на ім'я ОСОБА_3;
5 000 доларів США згідно договору
банківського вкладу в АБ «Таврика» №
Т6Д(8)82«Таврійський» (181-366) від 04.10.2008 ,
відкритого на ім'я ОСОБА_3; 7 000 доларів
США згідно договору банківського
вкладу в АБ «Таврика» №
Т6Д(8)81«Таврійський» (181-366) від 04.10.2008,
відкритого на ім'я ОСОБА_4; 45000 грн.
згідно договору НОМЕР_1 банківського
вкладу фізичної особи «Строковий» від
16.09.2008, відкритого на ім'я ОСОБА_3 в АТ
«ІНДЕКС-БАНК».

Відповідачі пообіцяли повернути
вказані кошти за першою вимогою, проте
своєї обіцянки не дотримались, що
стало приводом для звернення до суду
з вказаним позовом.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 26 листопада 2013 року ОСОБА_1
у задоволенні позову про визнання за
ним права власності та витребування з
незаконного володіння відповідачів
грошових коштів відмовлено.

Додатковим рішенням Оболонського
районного суду м. Києва від 20 березня
2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1 про
стягнення грошових коштів з
урахуванням нарахованих по
депозитним вкладам відсотків
відмовлено.

В поданих апеляційних скаргах на
рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 26 листопада 2013 року та на
додаткове рішення цього суду від 20
березня 2014 року ОСОБА_1, посилаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права, просить їх
скасувати та ухвалити нове рішення
про задоволення позову.

Свої доводи мотивує тим, що судом
першої інстанції неповно та
неправильно встановлені обставини,
які мають істотне значення для
вирішення справи, не опитані свідки,
які мали повідомити суду інформацію
на підтвердження його позовних вимог,
не прийняті від нього документальні
докази, у відповідачів та держаних
органів не витребувано декларації про
майно, доходи, витрати і зобов'язання
фінансового характеру, що подаються
держслужбовцями та особами, які
претендують на зайняття цих посад,
рахунки, довідки з місць роботи,
пенсійних, митних та податкових
органів, інші документи, які б
слугували доказами та давали підстави
для задоволення його позову.
Матеріали справи також не містять
доказів того, що відповідачі вносили
на депозитні рахунки банків власні
кошти, а висновки суду в цій частині
не відповідають дійсним обставинам
справи.

Розглянувши справу за відсутності
належного повідомлення його та
ОСОБА_5 про час та місце розгляду
справи, залишивши позовні вимоги
ОСОБА_5 без розгляду, не направивши
своєчасно вказану ухвалу на їх адреси,
суд створив передумови для
унеможливлення оскарження ухвали
суду у п'ятиденний строк та порушив
норми ст.27, 31, 158, 168-169 ЦПК України.

Зазначив, що судом не взято до уваги
висновок почеркознавчої експертизи
№768 від 21.09.2011 р., проведеної в ході
досудового слідства по кримінальній
справі № 05-24148, відповідно до якої
підписи в графі «додаткові реквізити»
у квитанціях про внесення готівки на
депозитні рахунки банків, відкритих
на ім'я відповідачів, а також в ощадній
книжці вкладника по рахунку НОМЕР_1 від
16.09.2008 р., ймовірно виконані ОСОБА_1

Посилання в рішенні суду на те, що він
заощадив грошові кошти в сумі 180 000
грн., які частково обміняв у 2009 році на
долари США, в той час як договори
банківського вкладу були укладені в
2008 році, не відповідає дійсним
обставинам справи, оскільки такої
інформації він ніколи не повідомляв.

Оскільки відповідачі не надавали
пояснення в його присутності, докази
належним чином не досліджувалися, він
був позбавлений можливості
реалізувати свої процесуальні права.

Доводи апеляційної скарги на
додаткове рішення суду від 20.03.2014
року мотивовані тим, що він не був
завчасно повідомлений про час і місце
розгляду справи, проте суд не
відклав судове засідання та не
оголосив по справі перерву. Крім цього,
суд не направив своєчасно копію
судового рішення, що створило
передумови неможливості його
оскарження.

Додаткове рішення не містить
посилання на позовну вимогу про
стягнення з ОСОБА_3 коштів у розмірі
45 000 грн., а також відомостей, як і суми
та з якого відповідача підлягають
стягненню. Суд вкотре залишив без
розгляду його вимоги щодо визнання
за ним права власності на грошові
кошти, що належали йому на момент їх
внесення на депозитні рахунки
відповідачів та підлягають вилученню
з їх незаконного володіння. Судом не
зазначено, що стало приводом для
ухвалення додаткового рішення. Судове
рішення не містить посилання на
норми ст. 387, 1061, 1062 ЦК України, тоді як
ці норми безпосередньо стосуються
предмету спору.

На вказані апеляційні скарги
відповідачі подали письмові
заперечення, в яких просять їх
відхилити, а рішення суду залишити без
змін.

В судовому засіданні ОСОБА_1
апеляційні скарги підтримав та просив
їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2, яка також
представляє інтереси ОСОБА_3, ОСОБА_4
проти доводів апеляційних скарг
заперечують, просять їх відхилити, а
рішення Оболонського районного суду
м. Києва від 26 листопада 2013 року та
додаткове рішення цього суду від 20
березня 2014 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь по справі,
перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваних судових
рішень та обставини справи в межах
доводів апеляційних скарг та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційні
скарги підлягають відхиленню з таких
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 01
серпня 2008 року між Акціонерним
банком «Таврика», назву якого
змінено на Публічне акціонерне
товариство «БАНК «ТАВРИКА», та
ОСОБА_2 укладено договір
банківського вкладу № Т6Д(8)40
«Таврійський» (181-366) на суму 10 000
доларів США, терміном повернення
02.02.2009 р. Вкладником та платником за
цим договором є ОСОБА_2

04 серпня 2008 року між Акціонерним
банком «Таврика» та ОСОБА_3 укладено
договір банківського вкладу Т12Д(8)13
«Таврійський» (367-390) на суму 5 000
доларів США, терміном повернення
06.08.2009 р. Вкладником та платником за
цим договором є ОСОБА_3

04 жовтня 2008 року між Акціонерним
банком «Таврика» та ОСОБА_3 укладено
договір банківського вкладу Т6Д(8)82
«Таврійський» (181-366) на суму 5 000
доларів США, терміном повернення
06.04.2009 р. Вкладником та платником за
цим договором є ОСОБА_3

04 жовтня 2008 року між Акціонерним
банком «Таврика» та ОСОБА_4 укладено
договір банківського вкладу Т6Д(8)81
«Таврійський» (181-366) на суму 7 000
доларів США, терміном повернення
06.04.2009 р. Вкладником та платником за
цим договором є ОСОБА_4

Крім цього, 16 вересня 2008 року між АТ
«ІНДЕКС-БАНК» , правонаступником якого
є ПАТ «Креді Агріколь Банк», та
ОСОБА_3 укладено договір банківського
вкладу «Строковий»НОМЕР_1 на суму 45000
грн., терміном повернення 17 вересня
2009 року.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
посилався на те, що на депозитні
рахунки, відкриті на ім'я
відповідачів, саме він вніс належні
йому грошові кошти, проте після
закінчення строку, на який їх було
покладено, відповідачі відмовились їх
йому повернути. З огляду на це, просив
витребувати належні йому грошові
кошти з незаконного володіння
відповідачів відповідно до ч.2 ст.1062,
ст. 388 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
доводи позивача щодо внесення саме ним
грошових коштів на депозитні рахунки,
відкриті на ім'я відповідачів, є
недоведеними.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, оскільки він
відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

Так, відповідно до ст.1062 ЦК України
на рахунок за банківським вкладом
зараховуються грошові кошти, які
надішли до банку на ім'я вкладника
від іншої особи, якщо договором
банківського вкладу не передбачено
інше. При цьому вважається, що
вкладник погодився на одержання
грошових коштів від іншої особи,
надавши їй дані про рахунок за
вкладом. Кошти, помилково зараховані
на рахунок вкладника, підлягають
поверненню відповідно до статті 388
цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 58, ч.2 ст. 59
цього Кодексу належними є доказами які
містять інформацію щодо предмета
доказування. Обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Позивачем не надано суду належних та
допустимих доказів того, що на
рахунки за банківськими вкладами,
відкритих на ім'я ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, були зараховані грошові
кошти, внесені ним особисто, а останні
погодились на зарахування вказаних
грошових коштів на їх рахунки.

Матеріали справи не містять також
доказів того, що на банківські рахунки
вкладників були помилково зараховані
грошові кошти позивача.

Як вбачається з умов укладених з
відповідачами договорів банківського
вкладу, останні не передбачають права
третіх осіб (інших ніж вкладник)
вносити на депозитний рахунок
готівкові кошти, поповнювати або
частково зменшувати суму вкладу,
отримувати суму вкладу та суму
нарахованих процентів тощо.

Відповідно до довідки ПАТ «Креді
Агріколь Банк» від 18.08.2011 р. №13715-11/330,
згідно внутрішньої процедури «про
відкриття депозитних рахунків ПАТ
«Креді Агріколь Банк», діючої на
моменту кладення договору №?/1
від 16.09.2008 р., зарахування коштів на
депозитний рахунок здійснювалось за
допомогою пластикової картки системи
СБОН. Поповнення депозитного рахунку
неможливе без використання
пластикової картки СБОН, паспорта
власника, а також без введення
особисто обраного клієнтом РІN -коду.
Пластикова картка СБОН НОМЕР_2, за
допомогою якої були внесені грошові
кошти за договором на відповідні
рахунки була видана 16.09.2008 р. пану
ОСОБА_3(а.с. 97 т.1).

Відповідно до пункту 3 глави 2 Розділу
III Інструкції про касові операції в
банках України (надалі - Інструкція),
затвердженої постановою Правління
НБУ від 14.08.2003 р. №337 ( в редакції, що
діяла на час укладення договорів),
приймання готівки іноземної валюти
від клієнтів здійснюється за заявою
на переказ готівки від фізичних осіб
- на поточні, вкладні (депозитні)
рахунки.

Заява на переказ готівки містить
підписи сторін платника та
відповідного банку та зберігається в
банку.

Внесення готівки у касу банку за
депозитним договором № Т6Д(8)40
«Таврійський» (181-366) в сумі 10 000 доларів
США здійснювалося безпосередньо
ОСОБА_2 на підставі заяви про переказ
готівки від 01 серпня 2008 р. №35D_39188, про
що свідчить її підпис в графі «підпис
платника» (а.с. 106 т.1).

Внесення готівки у касу банку за
депозитним договором Т12Д(8)13
«Таврійський» (367-390) в сумі 5 000
доларів США, та договором Т6Д(8)82
«Таврійський» (181-366) в сумі 5 000
доларів США здійснювалося
безпосередньо ОСОБА_3 на підставі
заяв про переказ готівки від 04 серпня
2008 р. №35D_39544 та 04 жовтня 2008 року №
№35D_55499, про що свідчить його підписи
в графах «підпис платника» (а.с. 107,109
т.1).

Внесення готівки у касу банку за
депозитним договором № Т6Д(8)81
«Таврійський» (181-366) в сумі 7000 доларів
США здійснювалося безпосередньо
ОСОБА_4 на підставі заяви про переказ
готівки від 04 жовтня 2008 р. №35D_55498, про
що свідчить її підпис в графі «підпис
платника» (а.с. 111 т.1).

Посилання в апеляційній скарзі на
висновок почеркознавчої експертизи
№768 від 21.09.2011 р., проведеної в ході
досудового слідства по кримінальній
справі № 05-24148, відповідно до якої
підписи в графі «додаткові реквізити»
у квитанціях про внесення готівки на
депозитні рахунки банків, відкритих
на ім'я відповідачів, а також в ощадній
книжці вкладника по рахунку НОМЕР_1 від
16.09.2008 р., ймовірно виконані ОСОБА_1,
висновків суду не спростовують.

Так, відповідно до п. 8 глави 2 Розділу
ІІІ Інструкції, після завершення
приймання готівки клієнту видається
квитанція (другий примірник
прибуткового касового документу) або
інший документ, що є підтвердженням
про внесення готівки у відповідній
платіжній системі. Квитанція або інший
документ, що є підтвердженням
внесення готівки у відповідній
платіжній системі, має містити
найменування банку, який здійснив
касову операцію, дату здійснення
касової операції (у разі здійснення
касової операції в післяопераційний
час -час виконання операції), а також
підпис працівника банку, який прийняв
готівку, відбиток печатки (штампа) або
електронний підпис працівника банку,
засвідчений електронним підписом САБ.

Форма квитанції міститься у додатку 6
до Інструкції та не містить такого
реквізиту, як підпис платника
(вкладника).

Враховуючи, що квитанції за своєю
формою не передбачають такого
реквізиту, як підпис вкладника,
наявність підпису позивача на
квитанціях про внесення готівкових
коштів на депозитні рахунки в графі
«Додаткові реквізити» не є належними
та допустимими доказами на
підтвердження тієї обставини, що
внесення коштів здійснено саме
позивачем (а.с.8, 10, 12 т.1).

Не є такими доказами і підпис позивача
в графі «вкладник» на першому аркуші
договору банківського вкладу №Т6Д(8)40
від 01 серпня 2008 р. та в ощадній книжці
ОСОБА_3 (а.с. 6, 16 т.1).

Враховуючи викладене, правильним є
висновок суду першої інстанції про
недоведеність факту внесення
позивачем грошових коштів на рахунки
за банківськими вкладами відповідачів.

Доводи апеляційної скарги в тій
частині, що вказані обставини могли б
бути підтверджені показами свідків,
яких суд не допитав, є
необґрунтованими, з огляду на
допустимість використання лише чітко
визначених законом доказів для
встановлення вказаної обставини.

Матеріальне становище відповідачів на
момент укладення договорів
банківських вкладів, їх фінансова
можливість внести на депозитні
рахунки власні грошові кошти на
загальну суму 27 000 доларів США та 45 000
грн. не є обставиною, яка підлягала
встановленню, враховуючи обрані
позивачем правові підстави позову.

З огляду на викладене, підлягають
відхиленню також доводи апеляційної
скарги про неправомірну відмову суду
у витребуванні декларацій про майно,
доходи, витрати та зобов'язання
фінансового характеру відповідачів,
їх рахунки, довідки з місць роботи,
пенсійних, митних та податкових
органів тощо, які не стосуються
предмету доказування.

Оскільки сам зміст позовної заяви
містить посилання на те, що грошові
кошти позивач обміняв в іноземну
валюту саме у березні 2009 р., доводи
апеляційної скарги про те, що суд
помилково зазначив вказану обставину
в судовому рішенні, яку він ніколи суду
не повідомляв, є необґрунтованими (а.с.
2 т.1).

Як вбачається з матеріалів справи,
сторони були належним чином
повідомлені про час там місце
розгляду справи 26.11.2013 р. о 14.00 год.

25.11.2013 р. ОСОБА_5 звернулась до суду з
заявою про залишення без розгляду її
позову до відповідачів про визнання
права спільної сумісної власності на
грошові кошти разом з ОСОБА_1

25.11.2013 р. ОСОБА_1 звернувся з заявою про
відкладення розгляду справи у зв'язку
з необхідністю прийняти участь у
слідчих діях в якості адвоката.

26 листопада 2013 року судом
постановлено ухвалу про залишення
позову ОСОБА_5 без розгляду, яка
оскаржена не була, та ухвалено
рішення про відмову в задоволенні
позову ОСОБА_1

04.12.2013 р. на адресу ОСОБА_5 та ОСОБА_1
було направлено копії вказаних
судових рішень.

Враховуючи викладене, тривалість часу
протягом якого справа перебувала в
провадженні суду, причини, з яких
сторона не з'явилась в судове
засідання, а також докази належного
повідомлення останніх про час та
місце розгляду справи, суд першої
інстанції не допустив порушення норм
процесуального права, розглянувши
справу у відсутність вказаних осіб.

Недолік судового рішення в частині
розгляду не всіх заявлених позовних
вимог, з приводу яких сторони давали
пояснення, було усунуто шляхом
ухвалення додаткового рішення.

Можливість направлення справи судом
апеляційної інстанції до суду першої
інстанції для ухвалення додаткового
рішення передбачена ч.7 ст.297 ЦПК
України.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 був повідомлений про час та
місце розгляду питання про ухвалення
додаткового рішення, клопотань про
неможливість прибуття в судове
засідання та необхідність
відкладення у зв'язку з цим судового
розгляду суду не подав(а.с.62 т.4).

Висновки суду про відсутність правових
підстав для задоволення позову
ґрунтуються на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
досліджені наявних у справі доказів.
При встановленні фактичних обставин
справи судом першої інстанції норми
процесуального права не порушені. При
ухваленні рішень судом правильно
застосовані норми матеріального права.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України,
у разі відмови позивачу у задоволенні
позову, понесені ним судові витрати у
зв'язку з розглядом справи не
відшкодовуються.

Враховуючи викладене, апеляційні
скарги підлягають відхиленню, а
ухвалені по справі судові рішення
залишені без змін.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 26 листопада 2013 року та
додаткове рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 20 березня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/5903/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Скрипник О.Г.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Кирилюк Г.М.