Справа № 442/5560/13
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/4546/14
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р.,
Павлишина О.Ф.,

секретаря Гацій
І.І.

з участю апелянта ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 30 серпня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
Дрогобицької міської ради, з участю
третьої особи - Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області, про визнання права
власності на самочинне будівництво,-

встановила:

В серпні 2013 року ОСОБА_3 звернулася в
суду із позовом до Дрогобицької
міської ради, просила суд визнати за
нею право власності на нерухоме майно,
а саме нежитлове приміщення (торговий
павільйон, позначений на плані літ. "Л-1")
загальною площею 24,6 кв.м., який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В обгрунтування зазначених вимог
покликалася на те, що вказаним
нежитловим приміщенням вона володіє з
2007 року.

Намагалася зареєструвати вказане
приміщення у реєстраційній службі,
проте їй повідомили, що відсутня
дозвільна документація.

Нежитлове приміщення розташоване на
земельній ділянці, яка належить
відповідачу, і на яку проводиться
оформлення права щодо її користування
на правах оренди.

У технічному висновку, складеному ФОП
ОСОБА_5 йдеться про те, що спірне
самочинне будівництво не порушує
будівельних норм та правил.

Просила позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 30 серпня 2013 року позов
задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на
торговий павільйон, позначений на
плані літ. «Л-1», загальною площею 24,6
кв.м., що по АДРЕСА_1.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 02 вересня
2013 року виправлено описку у рішенні
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 30 серпня 2013 року
у цивільній справі № 442/5560/13-ц, вказано:
«Визнати за ОСОБА_3 право власності на
нежитлове приміщення, позначене на
плані літ. «Л-1», загальною площею 24,6
кв.м., що по АДРЕСА_1», замість помилково
вказаного - «Визнати за ОСОБА_3 право
власності на торговий павільйон».

Рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 30 серпня 2013
року оскаржив ОСОБА_2, який не був
стороною у справі, однак вважає, що
оскаржуваним рішенням порушено його
права, оскільки таке постановлено з
порушенням вимог матеріального та
процесуального права, а висновки суду
не відповідаю обставинам справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що
оскаржуваним рішенням порушені його
права, як власника ринку «ІНФОРМАЦІЯ_1»
по АДРЕСА_1 на якому розміщено спірний
кіоск, а також як належного
землекористувача земельної ділянки,
яка надана йому на підставі договору
оренди.

Документи на які суд послався, як на
підставу для задоволення позову, не є
письмовими доказами в розумінні вимог
ЦПК України.

Земельна ділянка площею 1930 кв.м. по
АДРЕСА_1 надана йому для обслуговування
міні-ринку "ІНФОРМАЦІЯ_1", перебуває у
його строковому платному користуванні
з 1999 року.

Він як належний землекористувач
земельної ділянки за договором оренди,
на якій розміщений спірний
збірно-розбірний металевий кіоск,
заперечує проти права позивачки на
нього.

На його думку, суд безпідставно визнав
право власності на збірно-розбірну
конструкцію - металевий кіоск, який не є
об"єктом нерухомого майна, оскільки цей
кіоск розміщений на бетонній площадці,
яку він облаштував для організації
торгового місця. Конструкція кіоску
збірно-розбірна і не прикріплена до
земельної ділянки.

Звертає увагу на те, що посилаючись на
ч. 5 ст. 376 ЦК України суд безпідставно
визнав право власності на металевий
кіоск, який не є об'єктом нерухомості та
не прикріплений до земельної ділянки.
Тимчасові споруди та споруди, не
пов'язані фундаментом із землею, не
підлягають реєстрації.

Просить скасувати рішення
Дрогобицького міськрайонного суду від
30.08.2013 року та ухвалити нове рішення,
яким у позові відмовити.

Апелянт ОСОБА_2 в судовому засіданні
апеляційну скаргу підтримав, в
обґрунтування надав пояснення,
аналогічні викладеним у скарзі.

Позивач ОСОБА_3 викликалася в судове
засідання та не з»явилася,
повідомлення про вручення поштового
відправлення повернулось в суд за
закінченням терміну зберігання (а.с. 69).

Представник відповідача Дрогобицької
міської ради будучи повідомленим
належним чином про день та час розгляду
справи, про що свідчить рекомендоване
повідомлення про вручення поштового
відправлення (а.с. 68), в судове засідання
апеляційної інстанції не прибув, подав
телеграму про відкладення розгляду
справи у зв"язку із неможливістю
забезпечити присутність представника
міської ради в судовому засіданні.

Представник третьої особи інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Львівській області в судове
засідання не прибув. не повідомив суд
про причину неявки.

На переконання колегії суддів,
матеріалів справи достатньо для
розгляду справи по суті, а тому вважає
за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305
ЦПК України, розглядати справу за
відсутності осіб, що не з»явилися.

Заслухавши суддю - доповідача,
вислухавши пояснення апелянта ОСОБА_2
на підтримання доводів апеляційної
скарги, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах,
передбачених ст. 303 ЦПК України, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення виходячи з
таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням осіб, в межах заявлених
ними вимог на підставі доказів, кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Проте, зазначеним вимогам закону
рішення суду першої інстанції не
відповідає.

Задовольняючи позов, районний суд
виходив з того, що позивачем здійснено
самочинне будівництво без порушення
будівельних норм, власник земельної
ділянки не заперечує проти спірного
будівництва та що таке будівництво не
суперечить суспільним інтересам, не
порушує прав інших осіб.

Колегія суддів не може погодитись з
таким висновком суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 16 ЦК України,
звертаючись до суду, позивач за власним
розсудом обирає спосіб захисту.
Обравши способом захисту права подання
позову про визнання права власності на
самочинне будівництво, позивач в силу
ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести
правову та фактичну підставу своїх
вимог.

Судом встановлено, що земельна ділянка
площею 1960 м.кв. на якій розміщений
міні-ринок «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_2, де
знаходиться і спірний металевий кіоск,
передана на 3 роки у платне
користування апелянта ОСОБА_2
відповідно до договору оренди землі,
укладеного 18.02.2009 року між Дрогобицькою
міською радою та підприємцем ОСОБА_2
(а.с. 44-46).

Рішенням 25 сесії 6 скликання
Дрогобицької міської ради від 09.11.2012
року № 784 продовжено ФОП ОСОБА_2 термін
оренди земельної ділянки для
обслуговування території міні-ринку
"ІНФОРМАЦІЯ_1" строком на 3 роки (а.с. 37).

01.03.2011 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_6
укладено договір № 21 оренди торгового
місця № 22, яке знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2 «Міні-ринок «ІНФОРМАЦІЯ_1», для
торгівлі промисловими товарами (а.с. 35).

Позивач ОСОБА_3 запевняє, що у 2007 році
здійснила будівництво нежитлового
приміщення - торгового павільйону,
позначеного на плані літ. «Л-1»,
загальною площею 24,6 кв.м., розмірами
6,52х4,18 м., що на АДРЕСА_1 м. Дрогобич, без
будь-яких дозвільних документів (а.с. 3,
11-13 ).

Статтею 328 ЦК України передбачено, що
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

За змістом частини першої статті 376 ЦК
України самочинним вважається
будівництво житлового будинку,
будівлі, споруди, іншого нерухомого
майна, якщо вони збудовані на земельній
ділянці, що не була відведена особі, яка
здійснює будівництво; або відведена не
для цієї мети; або без відповідного
документа, який дає право виконувати
будівельні роботи чи належно
затвердженого проекту; або з істотним
порушенням будівельних норм і правил.

У ст. 28 Закону України "Про регулювання
містобудівної діяльності" надано
визначення тимчасової споруди
торгівельного, побутового,
соціально-культурного чи іншого
призначення для здійснення
підприємницької діяльності, а саме - це
одноповерхова споруда, що
виготовляється з полегшених
конструкцій з урахуванням основних
вимог до споруд, визначених технічним
регламентом будівельних виробів,
будівель і споруд, і встановлюється
тимчасово, без улаштування фундаменту.

Тимчасова споруда для здійснення
підприємницької діяльності може мати
закрите приміщення для тимчасового
перебування людей (павільйон площею не
більше 30 квадратних метрів по
зовнішньому контуру) або не мати такого
приміщення.

Розміщення малих архітектурних форм
здійснюється відповідно до Закону
України "Про благоустрій населених
пунктів".

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України
"Про благоустрій населених пунктів"
мала архітектурна форма - це елемент
декоративного чи іншого оснащення
об'єкта благоустрою. До малих
архітектурних форм належать, зокрема
павільйони.

В свою чергу, відповідно до абзацу 7 п. 4
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 22 червня 2011 р. №
703 (який був чинним станом на серпень 2013
року), не підлягають державній
реєстрації речові права та їх
обтяження на малі архітектурні форми,
тимчасові, некапітальні споруди, що
розташовані на земельній ділянці,
переміщення яких є неможливим без їх
знецінення та зміни призначення.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить висновку, що об'єкти
нерухомого майна, право власності на
які може бути визнано в порядку ст. 376 ЦК
України, мають бути капітального типу,
а не тимчасовими, що є характерним для
малих архітектурних форм і тимчасових
споруд для провадження
підприємницької діяльності.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції, як таке, що ухвалене за
неправильного застосування норм
матеріального та процесуального права,
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4
ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 30 серпня 2013
року скасувати та ухвалити нове
рішення.

У позові ОСОБА_3 до Дрогобицької
міської ради, з участю третьої особи
інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області, про визнання права
власності на нерухоме майно, а саме
нежитлове приміщення (торговий
павільйон, позначений на плані літ. "Л-1")
загальною площею 24,6 кв.м., який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 -
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржене у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням законної сили.

Головуючий:
А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин