Справа № 1519/2-1060/11
№пр.2/521/465/14
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 червня 2014 року Малиновський районний
суд м. Одеси у складі:
головуючого судді -
при секретарі -
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільним
майном подружжя, поділ майна подружжя,
суд
Позивач, ОСОБА_3 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_2 про розподіл майна
подружжя. Обґрунтовуючи позовні вимоги
позивач зазначала, що під час
перебування у шлюбі, а саме з 23.06.1992р. по
13.08.2002р., було придбано: житловий
будинок по АДРЕСА_2, квартира АДРЕСА_1,
дача в с.Дачное, Біляївського району,
Одеської області, автомобіль «Вольво»,
1984 р.в., державний номерний знак НОМЕР_1,
причеп «Одисей», державний номерний
знак НОМЕР_2, трейлер, 1984 р.в., державний
номерний знак НОМЕР_3. В зв'язку із
відмовою відповідача поділити спільне
нажите майно порівну, вона звернулась
до суду з позовом, в якому просила
визнати за нею ? частину зазначеного
спільного майна подружжя та здійснити
його поділ в натурі, виділивши їй
квартиру АДРЕСА_1, решту майна передати
у власність відповідача, стягнувши на
її користь грошову компенсацію в
Відповідач заперечував проти позову,
посилаючись на те, що житловий будинок
по АДРЕСА_2, причеп «Одисей» придбані за
особисті кошти відповідача до
реєстрації шлюбу з ОСОБА_3, тому не є
спільною власністю подружжя та не
підлягають розподілу. На підставі
викладеного, просив квартиру та
автомобіль «Вольво» виділити йому,
трейлер - позивачці, зобов'язавшись
виплатити ОСОБА_3 грошову компенсацію в
розмірі 2500 грн.(т.1 а.18-19с.)
В ході розгляду справи в зв'язку із
смертю ОСОБА_3 13.08.2012р., в якості
правонаступника позивача був
залучений її син, ОСОБА_1, який 26.03.2014р.
подав власну позову заяву про визнання
спільним майном подружжя житловий
будинок по АДРЕСА_2, квартиру АДРЕСА_1,
та визнання за кожним із співвласників
по ? частині вказаного нерухомого майна
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
його представник свої вимоги
Відповідач та його представник у
судовому засіданні заперечували проти
позову частково, зазначаючи, що
предметом спільного майна подружжя є
лише 3/5 частини квартири АДРЕСА_1,
оскільки житловий будинок по АДРЕСА_2
та 2/5 частини квартири придбані за його
особисті кошти, тому поділу не
підлягають (т.2 а.с. ).
Вислухавши пояснення сторін, їх
представників, свідків, дослідивши
матеріали справи, а також витребувані
документи, суд приходить до висновку,
що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню з
Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.
Правовідносини між сторонами виникли з
приводу розподілу спільного майна
подружжя, придбаного за період шлюбу,
який розірвано 13.08.2002р. Таким чином,
зазначені правовідносини регулюються
нормами Кодексу про шлюб та сім'ю
України, а також Цивільним кодексом
У силу статті 16 Закону України «Про
власність» та частини першої статті 22
Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі -
КпШС України), які були чинними на час
виникнення правовідносин, майно,
нажите подружжям за час шлюбу, є його
спільною сумісною власністю. Кожен з
подружжя має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
Майно, яке належало кожному з подружжя
до одруження, а також одержане ним під
час шлюбу в дар або в порядку
спадкування, за умовами статті 24 КпШС
України є власністю кожного з них
(роздільним майном).
Згідно зі статтею 28 КпШС України в разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
їх частки є рівними.
Судом встановлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з
23.06.1992року по 13.08.2002рік, що
підтверджується відповідним
свідоцтвом про розлучення (т.1 а.с.4).
Житловий будинок по АДРЕСА_2 придбаний
на ім'я ОСОБА_2 на підставі договору
купівлі-продажу від 04.09.1992р., який
посвідчений нотаріально та
зареєстрований в Одеському МБТІ
Квартира АДРЕСА_1 придбана на ім'я
ОСОБА_3 12.03.2001року на підставі
нотаріально посвідченого договору
купівлі-продажу, який зареєстрований в
Одеському МБТІ (т.1 а.с.3).
Тобто зазначене нерухоме майно
придбане за час перебування в шлюбі.
Відповідно до п. 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12 червня 1998
року № 16 «Про застосування судами
деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю
України», який діяв до 21 грудня 2007 року,
вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
придбання зазначеного майна.
З пояснень сторін та свідків, допитаних
в ході розгляду справи, вбачається, що
ОСОБА_2 фактично домовився про покупку
житлового будинку АДРЕСА_2 ще у грудні
1990 року, власником якого на той час була
Сторони почали спільне проживання у
цьому будинку з грудня 1990р., що
підтверджується поясненнями позивача
в судовому засіданні 05.08.2004р., свідка
ОСОБА_5 в судовому засіданні 12.01.2005р. (т.1
а.с.76,88) та в судовому засіданні 03.03.2010р.
(т.1 а.с.254), а також свідка ОСОБА_6,
допитаного в судовому засіданні
03.03.2010р. (т.1 а.с.253). Також позивач
пояснила, що вселилась до будинку разом
із своїм сином від першого шлюбу -
ОСОБА_7, 1980 р.н., що підтверджується
також довідкою зі середньої школи № 19,
яка розташована по вул.Кустайській, 3 в
м.Одесі, про навчання ОСОБА_1 у період з
01.09.1991р. по 29.06.1995р. (т.1 а.с.70).
Ті обставини, що ОСОБА_3 проживала вже у
1991р. в будинку по АДРЕСА_2, тобто до
реєстрації шлюбу з ОСОБА_2, підтвердили
свідки відповідача - ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11 (т.1 а.с.84-87).
Як зазначає відповідач, та не
оспорювала позивачка, для покупки
цього будинку він у грудні 1990року
позичав гроші від своїх родичів, які
були допитані в судовому засіданні та
підтвердили ці обставини, зокрема
вказані обставини підтвердив,
допитаний судом свідок ОСОБА_12
Разом з цим, суд враховує
пояснення позивачки про те, що борги за
покупку будинку вони віддавали під час
знаходження у шлюбі за рахунок
спільних коштів. При цьому
заслуговують на увагу її пояснення, що
в період спільного проживання з
відповідачем вона працювала
лікарем-фтизіатром в Одеському
обласному протитуберкулезному
диспансері та мала стабільний і
значний щомісячний заробіток.
Зазначені обставини підтверджуються
записами у трудовій книжці позивача та
довідкою ООПД від 06.10.1994р. № 4833 (т.1
а.с.36зв.,55). Згідно записів у трудовій
книжці відповідача з 14.06.1991р. по 30.04.1992р.,
він працював рихтовником 1 розряду в
орендному підприємстві
«АвтоВАЗобслуговування», з 12.10.1992р. у
середній школі № 19 на посадах кочегара,
потім двірника (т.1 а.с.60-62).
Враховуючи наведені обставини,
суд приходить до висновку, що кошти, які
відповідач позичив для придбання
будинку, є сімейними коштами, оскільки
отримані для задоволення потреб сім'ї,
та не можуть вважатися особистими
коштами одного з подружжя.
Доводи відповідача про те, що він
розрахувався за борги з родичами
власними коштами, в т.ч. за рахунок
продажу належної йому половини будинку
АДРЕСА_3, яку він отримав при розподілі
майна подружжя з першою дружиною,
ОСОБА_13, не знайшло свого
підтвердження в ході судового
Так, згідно довідки виконкому
Дачненської сільської ради
Біляївського району Одеської області,
станом на 05.11.2004р., коли шлюб з
позивачкою був розірваний, ? частина
будинку АДРЕСА_3 ще належала ОСОБА_2 (т.1
а.с.65). Доказів використання інших
особистих коштів для розрахунків за
борги при покупці житлового будинку по
АДРЕСА_2, відповідачем надано не було.
Основна правова позиція сторони
відповідача щодо виключення житлового
будинку АДРЕСА_2 із спільної власності
подружжя ґрунтується на обставинах
розрахунку ОСОБА_2 із продавцем цього
будинку, ОСОБА_14 у грудні 1990р., тобто до
реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 Укладання
вказаної угоди підтвердив допитаний у
судовому засіданні свідок ОСОБА_12
Відповідач вважає, що оскільки
фактично договір купівлі-продажу
житлового будинку укладений до
реєстрації шлюбу з ОСОБА_3, він не може
вважатися спільним майном подружжя. На
підтвердження фактичного укладання
договору купівлі-продажу відповідачем
надана довіреність від 21.12.1990р. від
імені ОСОБА_14. на ім'я ОСОБА_2 з правом
продажу житлового будинку АДРЕСА_2 (т.1
При цьому, відповідачем не
враховані положення ч.2 ст.47 ЦК УРСР,
відповідно до яких угода, яка потребує
нотаріального посвідчення, може бути
визнана дійсною тільки судом та лише на
вимогу сторони, яка виконала умови
угоди, в разі, якщо інша сторона
ухиляється від нотаріального
посвідчення такої угоди.
Відповідачем не надано доказів
ухилення продавця житлового будинку
від нотаріального оформлення договору
купівлі-продажу. Суд також враховує, що
обставини визнання дійсним договору
купівлі-продажу житлового будинку із
визначенням часу його укладання
21.12.1990р. не були предметом судового
розгляду за позовом ОСОБА_2
Доводи відповідача про те, що
зазначений житловий будинок придбаний
у період шлюбу з ОСОБА_13 спростовується
судовим рішенням Біляївського
районного народного суду Одеської
області від 20.05.1991р. про розподіл майна
подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_13, в переліку
якого відсутній житловий будинок
АДРЕСА_2 (т.1 а.с.45).
Відповідач в порушення вимог ст. 60 ЦПК
України не надав суду жодних доказів,
які б підтверджували факт придбання
спірного житлового будинку за його
При цьому, обставини на які вказує
відповідач, суд вважає ним
недоведеними, чим не виконані вимоги
ст. 10 ЦПК України, відповідно до якої
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.
Оскільки належних та допустимих
доказів на підтвердження факту
придбання житлового будинку по АДРЕСА_2
за особисті кошти ОСОБА_2 останнім не
надано, суд вважає недоведеними вимоги
відповідача про виключення житлового
будинку із розподілу майна подружжя.
Суд вважає, що придбання майна у
період шлюбу створює презумпцію
виникнення права спільної сумісної
власності та доводити наявність такого
права жоден з подружжя не повинен.
Аналіз наведеного дає підстав для
висновку, що будинок АДРЕСА_2 входить до
складу спільного майна подружжя,
частки яких є рівними.
Підлягають задоволенню і вимоги
щодо розподілу у складі спільного
майна подружжя квартири АДРЕСА_1, як
такої, що придбана у період шлюбу та для
сімейних потреб, за спільні кошти
Доводи відповідача, що 2/5 частини
квартири придбані за його особисті
кошти не підтверджуються жодним
Крім того, суд враховує, що у
запереченнях на позов ОСОБА_3, а також
на позов ОСОБА_1 та в пояснення в ході
судового засідання 08.09.2004року
відповідач зазначав, що квартира
АДРЕСА_1 придбана у період шлюбу та є
спільною власністю подружжя (т.1
На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК
України, суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів в їх сукупності.
Враховуючи вищенаведене, суд
приходить до висновку про
обґрунтованість і законність позовних
вимог ОСОБА_1 про визнання зазначеної
квартирі спільним майном подружжя
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та поділу її порівну
Згідно ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільну справу в межах
заявлених вимог і на підставі
представлених сторонами доказів.
Задовольняючи позовні вимоги про
визнання за кожним із подружжя по ?
частині (ідеальна частка) житлового
будинку та квартири, суд враховує
відсутність позовних вимог про
розподіл майна в натурі або про виплату
компенсації за належну частину будинку
На підставі вище викладеного,
керуючись ст.ст. 22, 24, 28 КпШС України, ст.
16 ЗУ «Про власність», п. 9 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 12
червня 1998 року № 16 «Про застосування
судами деяких норм Кодексу про шлюб та
сім'ю України», ст.ст. ст.ст. 3, 10, 11, 60, 208,
209, 212-215 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання спільним майном подружжя,
поділ майна подружжя - задовольнити.
Визнати спільним майном подружжя,
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 житловий будинок з
надвірними спорудами, розташований за
адресою: АДРЕСА_2, а також квартиру,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1.
Розділити спільне майно подружжя та
визнати право власності за ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 по ? частині кожному, а саме:
- житлового будинку з надвірними
спорудами, розташованого за адресою:
- квартири, розташованої за адресою:
Рішення може бути оскаржене шляхом
подання апеляційному суду через суд
першої інстанції апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутніми
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
О.М. Буран