Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №289/1103/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

02 липня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Галацевич О.М.

суддів
Борисюка Р.М.., Широкової Л.В.

з участю секретаря судового
засідання Ходаківської О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом
Державного підприємства
"Радомишльське лісомисливське
господарство" до ОСОБА_2 про усунення
перешкод у користуванні власністю
шляхом зобов'язання звільнити
адміністративну будівлю,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2,

на рішення Радомишльського районного
суду Житомирської області від 14
листопада 2013 року, -

встановила:

У липні 2013 року державне підприємство
«Радомишльське лісомисливське
господарство» (далі - ДП «Радомишльське
лісомисливське господарство»)
звернулося до суду з позовом, у якому
просило зобов'язати ОСОБА_3 усунути
перешкоди у користуванні належною
підприємству адміністративною
будівлею - конторою Потіївського
лісництва, яка знаходиться в с.
Потіївка Радомишльського району
Житомирської області, шляхом її
звільнення. В обґрунтування вимог
зазначило, що відповідач з червня 1985
року по серпень 2010 року працював на
посаді лісничого Потіївського
лісництва. Посилаючись на ст.ст. 386, 387, 391
ЦК України та на те, що відповідач
протиправно продовжує користуватися
частиною контори Потіївського
лісництва, підприємство просило позов
задовольнити.

Рішенням Радомишльського районного
суду Житомирської області від
14 листопада 2013 року позов
задоволено. Усунуто перешкоди у
користуванні ДП «Радомишльське
лісомисливське господарство»
приміщенням контори адміністративної
будівлі Потіївського лісництва, що
знаходиться за адресою: с. Потіївка
Радомишльського району Житомирської
області, шляхом виселення ОСОБА_2 із
займаних ним приміщень у зазначеному
адміністративного будинку. Вирішено
питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального права
просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позову. На його думку суд
дійшов помилкового висновку про те, що
він використовує для проживання
адміністративну будівлю, оскільки
позивач вже звертався до суду про
виселення його із спірного приміщення
та надавав документи, які свідчать що
дане приміщення було виділено йому як
службове жиле приміщення. Вказав, що
судом не було досліджено та
встановлено, з якого часу відповідач
працював на підприємстві, характер
трудових відносин, що існували між
сторонами, а також правовий режим
спірного приміщення, яке він займає.

Заслухавши пояснення апелянта,
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції дійшов висновку про
обґрунтованість та доведеність
позовних вимог. При цьому суд визнав
встановленим, що ДП «Радомишльське
лісомисливське господарство» є
власником адміністративного будинку,
який є нежитловою будівлею, а тому
усунув перешкоди у користуванні
власністю шляхом виселення ОСОБА_2

Колегія суддів частково погоджується з
таким висновком суду, враховуючи
наступне.

Встановлено, що ОСОБА_2 з червня 1985 року
по серпень 2010 року працював на посаді
лісничого Потіївського лісництва та
без будь-яких правових підстав
проживав у частині приміщення контори
цього лісництва, вважаючи його
службовим житлом.

Згідно з інвентарною карткою обліку
основних засобів ДП «Радомишльське
лісомисливське господарство» спірне
приміщення в с. Потіївка
Радомишльського району Житомирської
області (без адреси) перебуває на
обліку основних засобів цього
підприємства за інвентарним номером
0135, належить йому на праві
господарського відання та до житлового
фонду не відноситься.

У відповідності до ст. 136
Господарського кодексу України щодо
захисту права господарського відання
застосовуються положення закону,
встановлені для захисту права
власності.

Відповідно до ст. 41 Конституції
України, ст. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Згідно з вимогами ст. ст. 16, 386 ЦК України
власник має право звернутися до суду з
вимогою про захист порушеного права
будь-яким способом, що є адекватним
змісту порушеного права, який ураховує
характер порушення та дає можливість
захистити порушене право.

Оскільки право власності є абсолютним
правом, що включає право володіння,
користування та розпорядження майном,
якого ніхто не може бути позбавлений,
крім випадків, передбачених законом, то
власник на підставі ст. 391 ЦК України,
може захистити своє порушене право
шляхом зобов'язання вчинити певні дії
особу, яка порушую це право, що
відповідає ст. 16 ЦК України.

Згідно роз'яснень, які зазначені у п. п.
5, 19 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» при розгляді спорів, що не
урегульовані житловим законодавством,
суд застосовує норми цивільного
законодавства.

Враховуючи, що ОСОБА_4 не надав суду
доказів, що у відповідності до ст.ст. 10,60
ЦПК України є його обов'язком, про те, що
приміщення контори Потіївського
лісництва є жилим і надано йому у
встановленому житловим законодавством
як службове, колегія суддів приходить
до висновку, що суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
усунення перешкод позивачу у
користуванні його власністю.

Оскільки суд не врахував вимоги ст. 109
ЖК України, яка передбачає виселення
лише із займаного жилого приміщення, а
також межі позовних вимог, якими було
усунення перешкод шляхом зобов'язання
відповідача звільнити зайняту ним
адміністративну будівлю, колегія
суддів приходить до висновку про зміну
рішення суду першої інстанції та
зобов'язання ОСОБА_2 звільнити спірне
приміщення контори адміністративної
будівлі Потіївського лісництва.

Посилання апелянта на те, що спірне
приміщення має статус службового з
огляду на наявність спору про
виселення його з даного приміщення, як
службового, та наявні у справі довідки
про статус спірного приміщення, як
службового, є безпідставними, оскільки
доказів про існування рішення
підприємства про надання спірного
приміщення як службового та видачі на
підставі цього рішення ордеру на
службове приміщення ОСОБА_2 у порядку,
визначеному ст.ст. 121,122 ЖК України,
останній не надав. Матеріали справи
свідчать про відсутність таких, а
довідка надана підприємством у спорі
про виселення не є належним доказом,
який може підтверджувати статус
приміщення як службового.

Статус спірного приміщення як
адміністративної будівлі (нежитлового
приміщення) визначено рішенням
апеляційного суду Житомирської
області від 05 червня 2013 року, яке на час
вирішення спору є чинним.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317
ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Радомишльського районного
суду Житомирської області від 14
листопада 2013 року змінити.

Зобов'язати ОСОБА_2 звільнити
приміщення контори адміністративної
будівлі Потіївського лісництва, що
знаходиться в с. Потіївка
Радомишльського району Житомирської
області.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
Судді: