Справа № 515/1372/14-ц
Провадження № 2/515/1692/14
Татарбунарський районний суд Одеської
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2014 року. Татарбунарський
районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді
Семенюк Л.А.

при секретарі
Білик М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Татарбунари
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Білоліської сільської ради
Татарбунарського району Одеської
області про визнання права власності
на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Білоліської сільської ради
Татарбунарського району Одеської
області, в якому просить визнати за ним
право власності на земельну ділянку,
посилаючись на слідуючі обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року в селі Білолісся
Татарбунарського району Одеської
області помер батько позивача - ОСОБА_2.

За життя, а саме 07.02.2005 року
спадкодавець зробив розпорядження на
випадок своєї смерті, яким заповів
позивачу належну йому земельну
ділянку, посвідчену Державним актом на
право приватної власності на землю
серії ІV-ОД № 040108. Спадкоємців, які б
мали право успадкувати обов'язкову
долю в спадщині, немає.

Позивач своєчасно звернувся до
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини, яка залишилась
після смерті спадкодавця, але йому
було відмовлено в прийнятті заяви про
відкриття спадкової справи у зв'язку з
тим, що при вчиненні заповіту посадова
особа не вказала в заповіті точний час
вчинення нотаріальної дії. Крім того,
спадкодавець заповів Державний акт на
право приватної власності на земельну
ділянку, а не саму земельну ділянку.
Таким чином, заповіт не відповідає
вимогам ч.4 ст.203 та ч.1 ст.1247 ЦК України.

Однак, незважаючи на ці обставини, воля
спадкодавця була зафіксована
письмовим доказом-заповітом, в якому
зазначено, що він заповів за життя
позивачу Державний акт на право
приватної власності на землю серії IV-ОД
№040108, виданий 29 червня 2000 року за №77
Білоліською сільською радою. Ніхто з
часу смерті спадкодавця ОСОБА_2
заповіт не оспорював, в тому числі і
спадкоємці першої черги, і тільки
вказані недоліки в заповіті не дають
позивачу можливості одержати
правовстановлюючий документ на
спадкове майно.

За таких обставин, позивач звернувся з
вказаним позовом до суду про визнання
за ним права власності на земельну
ділянку по праву успадкування по
заповіту.

В судове засідання позивач не з'явився,
але направив до суду заяву з проханням
справу заслухати у його відсутність,
повністю підтримуючи позовні вимоги.

Представник Білоліської сільської
ради Татарбунарського району Одеської
області направив до суду заяву з
проханням заслухати справу у його
відсутність, проти задоволення
позовних вимог не заперечує, вважаючи
їх обґрунтованими та законними.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Згідно копії свідоцтва про смерть
серії НОМЕР_2 від 03.12.2013 року (а.с.7)
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Із копії заповіту від 07.02.2005 року (а.с.8)
вбачається, що позивач є спадкоємцем
по заповіту на Державний акт на право
приватної власності на землю серії
ІV-ОД № 040108, виданий 29 червня 2000 року за
№77 Білоліською сільською радою
Татарбунарського району Одеської
області належний ОСОБА_2 В заповіті не
зазначено час його вчинення.

Із копії свідоцтва про народження від
10.07.1959 року (а.с.10-11)видно, що батьком
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2.

Копією Державного акту на право
приватної власності на землю серії
ІV-ОД № 040108 від 29.06.2000 року (а.с.12-13)
підтверджується, що ОСОБА_2 є власником
земельної ділянки площею 6,12 га,
розташованої на території Білоліської
сільської ради Татарбунарського
району Одеської області, виділеної для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

Як вбачається з листа Відділу
Держземагенства у Татарбунарському
районі Одеської області від 18.02.2014 року
про визначення нормативної грошової
оцінки земельної ділянки (а.с.15),
вартість земельної ділянки площею 6,1177
га, що належить ОСОБА_2, згідно
Державного акту серії ІV-ОД № 040108,
складає 157 943,57 грн.

З листа нотаріуса від 18.02.2014 року (а.с.16)
видно, що позивачу було відмовлено в
прийнятті заяви про відкриття
спадкової справи у зв'язку з тим, що при
вчиненні заповіту посадова особа не
вказала точний час вчинення
нотаріальної дії в приміщенні
Білоліської сільської ради, та
відповідно заповіту, спадкодавець
заповів ОСОБА_1 не земельну ділянку, а
державний акт, тобто заповіт не
відповідає вимогам ч.4 ст.203 та ч.1 ст.1247
ЦК України.

Інформаційною довідкою зі Спадкового
реєстру від 27.06.2014 року (а.с.23)
повідомляється, що за результатами
пошуку спадкової справи після
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_2 -
інформація відсутня.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України,
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків /спадщини/ від фізичної
особи, яка померла /спадкодавця/, до
інших осіб /спадкоємців/.

Частина перша статті 1223 ЦК України
передбачає право на спадкування осіб,
визначених у заповіті.

Згідно ст.1233 ЦК України, заповітом є
особисте розпорядження фізичної особи
на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 1234 ЦК України, право
на заповіт має фізична особа з повною
цивільною дієздатністю. Право на
заповіт здійснюється особисто.
Вчинення заповіту через представника
не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 1235 ЦК України,
заповідач може призначити своїми
спадкоємцями одну або кілька фізичних
осіб, незалежно від наявності у нього з
цими особами сімейних, родинних
відносин, а також інших учасників
цивільних відносин.

В силу ст. 1268 ЦК України спадкоємець за
заповітом чи за законом має право
прийняти спадщину чи не прийняти її.

Відповідно до ч.4 ст.203 ЦК України,
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

Інструкцією "Про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України",
затвердженої наказом Міністерства
Юстиції від 03.03.2004 року №20/5 та ст.1247 ЦК
України передбачено, що заповіт
складається у письмовій формі, із
зазначенням місця і часу складання
заповіту, дати та місця народження
заповідача та підписаний особисто
заповідачем.

Таким чином, в судовому засіданні з
достовірністю встановлено, що ОСОБА_1 є
спадкоємцем по заповіту після смерті
ОСОБА_2, однак отримати свідоцтво про
право на спадщину через нотаріальну
контору він не має можливості у зв'язку
з тим, що вищевказаний заповіт не
відповідає вимогам чинного
законодавства, оскільки в ньому не
зазначений точний час його вчинення, а
також вказано, що спадкодавець заповів
не земельну ділянку, а державний акт на
право приватної власності на землю, що
є помилкою.

Однак, враховуючи, що воля спадкодавця
ОСОБА_2 була зафіксована письмовим
доказом-заповітом, в якому зазначено,
що він заповів за життя позивачу
Державний акт на право приватної
власності на землю серії ІV-ОД № 040108,
виданий 29 червня 2000 року за №77
Білоліською сільською радою
Татарбунарського району Одеської
області, який йому належав на день
смерті, що не заперечує відповідач в
наданій до суду заяві (а.с.24), заповіт
внесений в спадковий реєстр і ніхто з
часу смерті спадкодавця заповіт не
оспорював, в тому числі і спадкоємці
першої черги (а.с.23), суд вважає, що за
ОСОБА_1 може бути визнано право
власності по заповіту на земельну
ділянку площею 6,12 га, розташовану на
території Білоліської сільської ради
Татарбунарського району Одеської
області, яка належала на праві
приватної власності ОСОБА_2, згідно
Державного акту на право приватної
власності на землю серії ІV-ОД № 040108.

Керуючись ст.ст.15, 58-60, 197, 209, 212, 214-215 ЦПК
України, ст.ст.203, 328, 1216, 1217, 1223, 1233, 1234, 1235,
1247, 1268 ЦК України, Інструкцією "Про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України", затвердженої
Наказом Міністерства юстиції від 03.03.2004
року №20/5, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Білоліської
сільської ради Татарбунарського
району Одеської області про визнання
права власності на земельну ділянку -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженцем села Білолісся
Татарбунарського району Одеської
області, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1, право власності на земельну
ділянку площею 6,12 га, розташовану на
території Білоліської сільської ради
Татарбунарського району Одеської
області, згідно Державного акту на
право приватної власності на землю
серії ІV-ОД № 040108, виданого 29 червня 2000
року ОСОБА_2, померлому ІНФОРМАЦІЯ_2
року.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через
Татарбунарський районний суд шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя Семенюк