Провадження № 4-с/522/91/14
Справа № 522/5473/14-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року
м.Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у
складі:

головуючого судді Домусчі Л.В.

при секретарі Герсименко Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі справу за скаргу
ОСОБА_1 на дії старшого державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень управління
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області
Румейко В.П. та начальника відділу
Шапошника В.В., -

ВСТАНОВИВ:

Скаржниця ОСОБА_1 01.04.2014 року звернулася
до Приморського районного суду м.Одеси
зі скаргою на дії державного виконавця
та просить постанови старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області Румейко В.П.,
затверджені начальником відділу
примусового виконання рішень
Шапошником В.В., про зупинення
виконавчих проваджень ВП № 41840470 та ВП
№41840360 від 21.02.2014 року скасувати та
зобов'язати відділ примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області
продовжити виконання судового рішення
у справі № 522/5054/13-ц.

В своїх вимогах скаржник посилається
на те, що на підставі рішення
Приморського районного суду м.Одеси
від 25.10.2013 року по справі № 522/5054/13-ц, яке
змінено рішенням апеляційного суду
Одеської області від 24.12.2013 року, судом
видані виконавчі листи за якими були
відкриті виконавчі провадження ВП
№41840470 та ВП № 41840360. 27.03.2014 року засобами
поштового зв'язка вона отримала
постанови державного виконавця
Румейко В.П., які затверджені
начальником відділу примусового
виконання рішень Шапошником В.В. і
датовані 21.02.2014 року. Фактично
зазначені постанови були відправлені
на її адресу 22.03.2014 року, що
підтверджується штампом поштового
відправлення. Оскаржуваними
постановами зупинені виконавчі
провадження ВП №41840470 та ВП № 41840360 на
підставі п. 8 ч.1 ст.37, 39 Закону України
«Про виконавче провадження», та в
постанові було зазначено, що ухвалою
господарського суду Одесько області
від 11.07.2003 року порушено провадження у
справі № 32/136/03/5080 про визнання
банкрутом ДСК «Чорноморське морське
пароплавство». Скаржник вважає, що
заборгованість ДСК «Чорноморське
морське пароплавство» перед нею
безумовно є не конкурсною, а поточною,
тобто такою на яку дія мораторію не
розповсюджується, а відповідно і
зупинення виконавчого провадження за
оскаржуваними постановами є
безпідставним та таким, що суперечить
вимогам чинного законодавства.

В судовому засіданні скаржниця ОСОБА_1
просила суд задовольнити скаргу та
скасувати постанови старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області Румейко В.П.,
затверджені начальником відділу
примусового виконання рішень
Шапошником В.В., про зупинення
виконавчих проваджень ВП № 41840470 та ВП
№41840360 від 21.02.2014 року скасувати та
зобов'язати відділ примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області
продовжити виконання судового рішення
у справі № 522/5054/13-ц.

Представник відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області
у судове засідання не з'явився, про день
та час розгляду був повідомлений
належним чином, причини неявки суду не
повідомив, заяв про розгляд справи у
його відсутність не надходило.

Згідно з ч.2 статті 386 ЦПК неявка в
судове засідання державного виконавця
або іншої посадової особи виконавчої
служби, яким повідомлено про час і
місце його проведення, не перешкоджає
розгляду скарги.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення скаржника, суд
вважає, що скарга підлягає задоволенню
у повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням
Приморського районного суду м.Одеси
від 25.10.2013 року по справі № 522/5054/13-ц за
позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7.
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_1 до ДСК
«Чорноморське морське пароплавство»
про визнання наказів про звільнення
незаконними. Стягнення заборгованості
по заробітній платі та іншим платежам
та моральної шкоди, позовні вимоги
ОСОБА_1 задоволені частково, стягнуто з
ДСК «Чорноморське морське
пароплавство» на користь ОСОБА_1
середній заробіток за затримку
розрахунку при звільненні починаючи з
15.01.2013 року по дату розрахунку 01.07.2013
року за 116 робочих дні. У сумі 5772,16 грн.,
додаткову вихідну допомогу за
колективним договором в розмірі 12 686,48
грн. та моральну шкоду у розмірі 10000 грн.
(а.с. 4-12). Рішенням апеляційного суду
Одеської області від 24.12.2013 року
рішення Приморського районного суду
м.Одеси від 25.10.2013 року частково змінено
та ухвалено нове рішення, яким
стягнено з ДСК «Чорноморське морське
пароплавство» на користь ОСОБА_1
моральну шкоду у розмірі 500 грн., в іншій
частині рішення залишено без змін.(а.с.
13-29)

23.01.2014 року Приморським районним судом
м.Одеси були видані виконавчі листи на
виконання вищезазначених судових
рішень, на підставі яких були відкриті
виконавчі провадження ВП № 41840470 про
стягнення на користь ОСОБА_1 грошової
суми у розмірі 500 грн. з ДСК
«Чорноморське морське пароплавство»
та ВП №41840360 про стягнення на користь
ОСОБА_1 грошової суми у загальному
розмірі 18458,64 грн. з ДСК «Чорноморське
морське пароплавство».

Старшим державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області Румейко В.П. 21.02.2014
року по виконавчим провадженням ВП №
41840470 та ВП №41840360 винесені постанови
про зупинення виконавчого провадження,
які затверджені начальником відділу
Шапошником В.В. (а.с. 30-31), які ОСОБА_1
отримала поштою 27.03.2014 року. (а.с. 32)

Як вбачається з постанов державного
виконавця, підставою зупинення стала
ухвала господарського суду Одеської
області від 11.07.2003 року порушене
провадження у справі № 32/136/03/5080 про
визнання банкрутом ДСК «Чорноморське
морське пароплавство», тому керуючись
п.8 ч.1 ст. 37 та ст. 39 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зупинив виконавчі
провадження до розгляду справи по суті.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 37 Закону
України «Про виконавче провадження» ,
виконавче провадження підлягає
обов'язковому зупиненню у разі
порушення господарським судом
провадження у справі про банкрутство
боржника, якщо відповідно до закону на
вимогу стягувача поширюється дія
мораторію, запровадженого
господарським судом, крім випадків
перебування виконавчого провадження
на стадії розподілу стягнутих з
боржника грошових сум (у тому числі
одержаних від реалізації майна
боржника) та виконання рішень у
немайнових спорах.

Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
мораторій на задоволення вимог
кредиторів - зупинення виконання
боржником грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), термін
виконання яких настав до дня введення
мораторію, і припинення заходів,
спрямованих на забезпечення виконання
цих зобов'язань та зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), застосованих до дня введення
мораторію. Відповідно до части п'ятою
цієї статті, дія мораторію на
задоволення вимог кредиторів не
поширюється на вимоги поточних
кредиторів; на виплату заробітної
плати та нарахованих на ці суми
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
та інше соціальне страхування;
відшкодування шкоди, заподіяної
здоров'ю та життю громадян; на виплату
авторської винагороди, аліментів, а
також на вимоги за виконавчими
документами немайнового характеру, що
зобов'язують боржника вчинити певні
дії чи утриматися від їх вчинення.

Таким чином, частина 5 ст. 19 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» імперативно
встановлює, що дія мораторію не
розповсюджується на вимоги кредиторів.

Мораторій у справі про банкрутство ДСК
«Чорноморське морське пароплавство»
був введений в липні 2003 року і в цьому ж
році був затверджений реєстр
конкурсних кредиторів, про те як
заборгованість ДСК «ЧМП» перед
скаржницею утворилась в 2013 році, тобто
через 10 років після порушення справи
про банкрутство. Таким чином,
заборгованість ДСК «ЧМП» перед ОСОБА_1
безумовно є не конкурсною, а поточною і
зупинення виконавчого провадження за
оскаржуваними постановами є
безпідставним та таким, що суперечить
вимогам чинного законодавства.

Гарантією фізичних і юридичних осіб у
виконавчому провадженні є можливість
оскарження дії або бездіяльності
державних виконавців.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про
виконавче провадження» правом
оскаржувати рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця з
питань виконавчого провадження
наділені сторони та інші учасники
виконавчого провадження.

Суд враховує те, що принципом
цивільного судочинства є
виконуваність рішення суду, а у статті
14 ЦПК визначені ознаки обов'язковості
судових рішень. Крім того, виконання
рішення суду є елементом справедливого
судового розгляду, передбаченого
статтею 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод.

У разі встановлення обґрунтованості
скарги суд визнає оскаржувані рішення,
дії чи бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу ДВС задовольнити
вимогу заявника та усунути порушення
або іншим шляхом поновлює його
порушені права чи свободи.

Згідно ст. 60 ЦК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Відповідно до роз'яснень Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 24-152/0/4-13 «Про практику розгляду
судами скарг на рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення у цивільній справі»
держаний виконавець є представником
влади і здійснює примусове виконання
судових рішень, постановлених іменем
України, та рішень інших органів
(посадових осіб), виконання яких
покладено на державну виконавчу
службу, у порядку, передбаченому
законом. Таким чином, державний
виконавець є не окремим суб'єктом, а є
представником влади, який здійснює
свої повноваження від імені держави в
системі органів державної влади -ДВС,
що обумовлює відповідне визначення
суб'єкта оскарження.

При цьому, також необхідно врахувати,
та як вбачається з судових рішень по
справі, що за своїм характером та
підставами нарахування - вихідна
допомога працівнику при звільненні та
середній заробіток за час затримки
розрахунків з боку роботодавця
відносяться до складу першочергових
соціальних виплат. Застосовуючи
принцип аналогії права для
процесуальних питань в ч. 8 ст. 8 ЦК
України, а також встановлений для
питань матеріального права в ч. 2 ст. 8 ЦК
України виплата на користь скаржниці
сум визначених судовими рішеннями за
своїм характером відносяться до
невід'ємної складової частини сум
розрахунку при звільненні у
відповідності до ч. 1 ст. 116 КЗпП України.
Відшкодування моральної шкоди в разі
порушення прав працівника прямо
передбачене також нормою трудового
законодавства України в ч. 1 ст. 237-1 КЗпП
України і є невід'ємною частиною
грошових виплати,які підлягають
стягненню в межах відновлення
порушених трудових прав особи. Згідно
частини сьомої статті 43 Конституції
України право на своєчасне одержання
винагороди за працю захищається
законом і має найвищу юридичну силу по
відношенню до будь-яких інших норм
законодавства.

Таким чином, суми які підлягають
стягненню з боржника на користь
стягувача відносяться до заробітної
плати.

Згідно вимог Закону «Про виконавче
провадження» державний виконавець
зобов'язаний здійснювати необхідні
заходи щодо своєчасного і повного
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення, у спосіб і порядок, визначений
виконавчим документом.

Факт неправомірності дій державного
виконавця підтверджується порушенням
ним ст. 31 Закону, а саме, що копія
постанови у триденний строк
надсилається сторонам рекомендованим
листом з повідомленням про вручення і
може бути оскаржена в десятиденний
строк у порядку, встановленому цим
Законом.

Згідно статті 388 ЦПК України судові
витрати, пов'язані з розглядом скарги.
Покладаються судом на заявника, якщо
було постановлено рішення про відмову
в задоволенні його карги, або на відділ
державної виконавчої служби, якщо було
постановлено ухвалу про задоволення
скарги.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, від 07.02.2014, № 6 «Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання судових рішень у цивільних
справах», судові витрати, пов'язані з
розглядом скарги, покладаються судом
на заявника, якщо було постановлено
рішення про відмову в задоволенні його
скарги, або на відділ державної
виконавчої служби, якщо було
постановлено ухвалу про задоволення
скарги заявника (стаття 388 ЦПК).
Розподіл таких судових витрат
здійснюється судом незалежно від того,
чи оскаржуються рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби, оскільки відповідно
до частини другої статті 4 Закону
України "Про державну виконавчу службу"
державний виконавець є представником
влади і здійснює примусове виконання
судових рішень, постановлених іменем
України, та рішень інших органів
(посадових осіб), виконання яких
покладено на державну виконавчу
службу, у порядку, передбаченому
законом.

Представником зацікавленої особи
не представлено суду доказів щодо
спростування підстав скарги, та докази
щодо обґрунтованості прийнятої
постанови.

За таких підстав суд вважає, що скарга
підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 1, 3, 10, 11, 15, 57, 60, 64, 169, 208-210, 385 ч.2, 386,
387, 388 ЦПК України; ст.ст. 1, 3, 4, 5, 7, 8, 10, 11,
17, 18, 19, 25, 37, 38, 39 Закону України «Про
виконавче провадження»; ч.1 ст. 6
Конвенції «Про захист прав людини та
основоположних свобод», ст.19 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» , суд -

ВИРІШИВ:

Скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати дії старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області
Румейко В.П щодо винесення ним 21.02.2014
року постанов про зупинення
виконавчого провадження -
неправомірними.

Постанови старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області
Румейко В.П., затверджені начальником
відділу примусового виконання рішень
Шапошником В.В., про зупинення
виконавчих проваджень ВП № 41840470 та ВП
№41840360 від 21.02.2014 року - скасувати.

Зобов'язати старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області
Румейко В.П. вжити відповідних заходів
щодо продовження виконання
виконавчого провадження ВП № 41840470 та
ВП №41840360 за виконавчими листами №
522/5054/13-ц від 23.01.2014 року, виданих 23.01.2014
року Приморським районним судом м.
Одеси.

Стягнути з відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області
в дохід держави судовий збір у розмірі
243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали,
згідно ч.2 ст. 294 ЦПК України.

Суддя:
Домусчі
Л.В.