Номер провадження: 22-ц/785/6289/14
Головуючий у першій інстанції Поліщук
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А.

суддів: Варикаші О.Д., Станкевича В.А.

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приват Банк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 19 травня 2014 року, -

встановила:

У жовтні 2013 року ПАТ комерційний банк
«ПриватБанк» звернувся з позовом до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором б/н від 17.10.2005 року,
в якому просив стягнути з відповідача
заборгованість у сумі - 30281 грн. 53 коп. та
витрати по сплаті судового збору в сумі
302,82 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилався на те, що відповідно
до укладеного кредитного договору №
б/н від 17.10.2005 року відповідач отримав
кредит в розмірі 6000 грн., у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36,00 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки. У зв'язку з тим, що відповідач
належним чином свої обов'язки не
виконував, станом на 31.07.2013 року має
заборгованість у загальній сумі 30281,53
грн., яка складається з: 4838,41 грн. -
заборгованості за кредитом; 23524,95 грн. -
заборгованості по процентам за
користування кредитом; а також штрафи
відповідно до пункту 8.6 Умов та правил
надання банківських послуг: 500,00 грн. -
штраф (фіксована частина), 1418,17 грн. -
штраф (процентна складова).

Представник позивача в судових
засіданнях позовні вимоги
підтримувала з підстав викладених у
позовній заяві та додатково пояснила,
що, в ході судового розгляду даної
справи з'ясувалося, що 11 червня 2007 року
Малиновським районним судом м. Одеси
був виданий судовий наказ по справі №
2н-1047/07 за заявою повноважного
представника ЗАТ КБ «Приватбанк» про
стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за
даним кредитним договором у розмірі
7427,40 грн., згідно з яким боржник мав
заборгованість на загальну суму 7427,40
грн., яка складалася з: 4838,41 грн. -
заборгованості за кредитом; 2588,99 грн. -
заборгованості по процентам за
користування кредитом. Оскільки
відповідач не отримав судовий наказ, а
зі спливом часу справа № 2н-1049/07,
заведена в порядку наказного
провадження знищена, то позивач
позбавлений можливості пред'явити
судовий наказ до виконання, тому сума
стягнута за вищезазначеним судовим
наказом увійшла до заборгованості за
даним позовом. Представник позивача
вважає, що загальна сума
заборгованості у розмірі 30281 гривня 53
копійки законно заявлена до стягнення
з ОСОБА_2 у даному позові, тому що
останній не виконував свої
зобов'язання за кредитним договором.

Відповідач позов не визнав, подав до
суду письмові заперечення. Свої
заперечення на позов ОСОБА_2 пояснював
тим, що відповідно до договору від
17.10.2005 року отримав в ЗАТ КБ
«Приватбанк» кредитну картку з
кредитним лімітом 6000 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36,0% на місяць з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
терміну дії картки. В червні 2007 року
позивач звернувся до суду з заявою про
видачу судового наказу, в червні 2007
року він отримав копію зазначеної
заяви від 24.04.2007 року про видачу
судового наказу та матеріалів до неї.
Відповідач вказує, що судовий наказ він
отримав у червні 2007 року та не
оскаржував. В 2008 році, він звернувся до
позивача з метою з'ясування, яким чином
він зможе погасити заборгованість, але
йому повідомили, що заборгованість
складає вже не 7427, 40 грн., а значно
більше. Не погодившись з цим, він чекав
коли позивач зверне судовий наказ до
примусового виконання, але цього не
сталося. До цього часу позивач не
звернув до виконання судовий наказ, а
на теперішній час вже сплили строки
пред'явлення його до виконання. Судовий
наказ є особливою формою судового
рішення, що видається судом за
результатами розгляду вимог,
передбачених ст.96 ЦПК України. З
зазначеного вище випливає, що вже є
рішення суду, яке набрало чинності,
ухвалене з приводу спору між тими
самими сторонами, про той самий предмет
і з тих самих підстав, тому позивач не
має права повторно ставити питання про
стягнення з нього заборгованості за
одним і тим же кредитним договором, а
суд би мав закрити провадження по
справі згідно з приписами ст. 205 ЦПК
України. Також відповідач зазначив, що
розрахунок боргу також є
необґрунтованим, тому що розмір
кредитної заборгованості не співпадає
з розміром кредитного ліміту, який є -
6000 гривень. Необґрунтованим також є
розрахунок заборгованості про
процентах, які обраховуються від суми
основного боргу, анкета-заява не
містить угоду про сплату комісій, тому
правова підстава для її нарахування
відсутня. Далі - штраф та пеня є
різновидами неустойки, тобто одного і
того ж самого виду юридичної
відповідальності, до якої позивач
намагається притягнути його -
відповідача, що прямо суперечить ст.61
Конституції України. Таким чином на
думку відповідача, наданий позивачем
розрахунок заборгованості
необґрунтований жодними належними та
допустимими доказами, містить
намагання стягнути з відповідача
безпідставні борги, а також притягнути
його до одного виду юридичної
відповідальності за одне й те ж
правопорушення.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 19 травня 2014 року позов
задоволений в повному обсязі.

Не погодившись з зазначеним рішенням
суду відповідав подав апеляційну
скаргу.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду в зв'язку з
тим, що воно постановлено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, невідповідністю висновків суду
обставинам справи з ухваленням нового
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції посилався на те, що згідно з
умовами кредитного договору б/н
від17.10.2005 року відповідач отримав
кредит в розмірі 6000 грн. вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36,00 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

ОСОБА_2 зобов'язань за договором не
виконав, надані в кредит кошти не
повернув, сплату відсотків не проводив,
тощо. Право ПАТ КБ «Приватбанку»
вимагати від ОСОБА_2 суми неповернутих
коштів, сплати відсотків за
користування коштами разом зі сплатою
неустойки наявне та передбачене
положеннями статей 1050,1054 ЦК України.

З гідно розрахунку заборгованості
за договором станом на 31.07.2013 року
заборгованість за кредитом становила
30281,53 грн., яка складається з: 4838,41 грн. -
заборгованості за кредитом; 23524,95 грн. -
заборгованості по процентам за
користування кредитом; а також штрафи
відповідно до пункту 8.6 Умов та правил
надання банківських послуг: 500,00 грн. -
штраф (фіксована частина), 1418,17 грн. -
штраф (процентна складова).

Відповідно до свідоцтва про державну
реєстрацію юридичної особи серії АО 1 №
054809 від 17.07.2009 року, найменування
позивача було змінено з ЗАТ КБ
«Приватбанк» на ПАТ КБ «Приватбанк»,
зміну найменування банку
зареєстровано у державному реєстрі
юридичних осіб.

За заявою ПАТ КБ «Приватбанк»
Малиновським районним судом м. Одеси 11
червня 2007 року було видано судовий
наказ про стягнення з ОСОБА_2
заборгованості за кредитним договором
№ б/н від 17 жовтня 2005 року у загальному
розмірі 7427,40 грн. (справа № 2н-74/09).
Судовий наказ від 11 червня 2009 року
чинності не набрав.

З мотивувальної частини судового
наказу по справі № 2н-1049/07 вбачається,
що загальний розмір стягнутої з ОСОБА_2
суми заборгованості складається: з
заборгованості за кредитом - 4838,41 грн.,
2588,99 грн. - заборгованості по процентах
за користування кредитом, в а всього -
7427,40 грн.

Згідно листа виданого Малиновським
районним судом міста Одеси за № 10364 від
14.05.2014 року, вбачається, що згідно
обліково-статистичних даних архіву
Малиновського районного суду м. Одеси у
2007році була зареєстрована за № 2н-1049/07,
яка розглядалася за заявою ЗАТ КБ
«Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за договором. У
відповідності до наказу Державної
Судової Адміністрації за № 22 від 11.02.2010
року «Про затвердження Переліку
судових справ та документів, що
утворюються в діяльності суду, із
зазначенням строків зберігання»,
вищезазначена справа була знищена так
як відповідна категорія справ
зберігається 3 (три) роки. В архіві
зберігся лише оригінал судового наказу
який станом на 08.05.2014 року не вступив в
законну силу.

Згідно до ч.1 ст.598 ЦК України
зобов'язання припиняється з підстав,
передбачених договором або законом.
Такою підставою припинення
зобов'язання є зокрема, зазначене у
ст.599 ЦК України виконання зобов'язань,
проведене належним чином.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму
Вищого Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» наявність
судового рішення про задоволення вимог
кредиторів, яке не виконано боржником,
не припиняє правовідносин сторін
кредитного договору, не звільняє
останнього від відповідальності за
невиконання грошового зобов'язання та
не позабавляє кредитора права на
отримання сум, передбачених частиною
другою статті 625 ЦК України, оскільки
зобов'язання залишається невиконаним
належним чином, відповідно до вимог
статті 526,599 ЦК.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов - відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події. Якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК
України позикодавець має право на
одержання від позичальника процентів
від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором. Якщо
договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки Національного
банку України. У разі відсутності іншої
домовленості сторін проценти
виплачуються щомісяця до дня
повернення позики. Позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до умов кредитного
договору.

Відповідно до ч.1 ст.549, п.3 ч.1 ст.611
Цивільного кодексу України у разі
порушення зобов'язання настають
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки -
грошової суми, яку боржник повинен
сплатити кредиторові у разі порушення
ним зобов'язання.

Згідно ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу
України, пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожний день
прострочення виконання.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

З підстав викладених вище у
мотивувальній частині рішення, суд
першої інстанціої вважав правомірним
включення до суми заборгованості
вказаної в позовній заяві, яка заявлена
позивачем до стягнення з відповідача
заборгованості, яка була стягнута за
судовим наказом Малиновського
районного суду м. Одеси від 11 червня 2007
року, тому, що судовий наказ не набрав
чинності, до виконання не пред'являвся,
та при наявності вказаного судового
рішення не буде виконуватися в
подальшому.

Колегія вважає, що суд першої інстанції
прийшов до помилкового висновку про
наявність підстав для задоволення
позовних вимог в повному обсязі.

Обставини отримання відповідачем
кредиту сторонами не оспорюються.

За заявою ПАТ КБ «Приватбанк»
Малиновським районним судом м. Одеси 11
червня 2007 року було видано судовий
наказ про стягнення з ОСОБА_2
заборгованості за кредитним договором
№ б/н від 17 жовтня 2005 року у загальному
розмірі 7427,40 грн. (справа № 2н-74/09).

Судовий наказ є особливою формою
судового рішення (ч. 1 ст. 95 ЦПК України),
яким завершується процесуальна
діяльність суду першої інстанції при
розгляді конкретної вимоги, а тому є
різновидом судового рішення в
контексті ст.208 ЦПК України.

Також зі роз'яснень пункту 7 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 14
від 18 грудня 2009 року «Про судове
рішення у цивільній справі» під
судовим рішенням мається на увазі
будь-яке судове рішення, яким справа
вирішується по суті, яке ухвалює суд у
порядку цивільного судочинства (в тому
числі судовий наказ).

Таким чином вимоги ПАТ «ПриватБанк» до
ОСОБА_2 вже розглядалися Малиновським
районним судом м. Одеси 11 червня 2007 року
в порядку наказного провадження, а
виданий судовий наказ не скасований. З
мотивувальної частини судового наказу
по справі № 2н-1049/07 вбачається, що
загальний розмір стягнутої з ОСОБА_2
суми заборгованості складається: з
заборгованості за кредитом - 4838,41 грн.,
2588,99 грн. - заборгованості по процентах
за користування кредитом, в а всього -
7427,40 грн.

В статті ст. 61 Конституції України
зазначено, що ніхто не може бути двічі
притягнений до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те ж саме правопорушення. Не набрання
чинності судовим наказом не свідчить
про його скасування.

На підставі наведеного колегія вважає,
що відсутні підстави для стягнення з
відповідача на користь позивача
заборгованості за кредитом - 4838,41 грн.
яка вже стягнута з відповідача на
користь позивача судовим наказом.

Також колегія вважає, що підлягає
зменшенню сума заборгованості по
процентам за користування кредитом до
20935 грн. 96 коп., оскільки судовим наказом
стягувала заборгованість по процентам
станом на 26.04.2007 року.

Посилання в апеляційній скарзі, що
наявність судового наказу є підставою
для закриття провадження у справі є
помилковим. Відповідачем не
спростовується, що він не виплатив
заборгованість стягнуту з нього на
користь позивача за судовим наказом
від 11 червня 2007 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Крім того, відповідно до абз. 1, 2 п. 17
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику розгляду судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
зобов'язання припиняється з підстав,
передбачених договором або законом (ч. 1
ст. 598 ЦК України). Такі підстави,
зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК
України. Наявність судового рішення
про задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
правовідносин сторін кредитного
договору, не звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених частиною другою статті 625
ЦК України, оскільки зобов'язання
залишається невиконаним належним
чином відповідно до вимог статей 526, 599
ЦК України.

Колегія вважає, позовні вимоги про
стягнення з відповідача штраф
(фіксована частина) - 500 грн., штраф
(процентна складова) - 1418,17 грн.

П. 8.6 умов надання споживчого кредиту
передбачено, що при порушенні
Позичальником стоків платежів по
будь-якому з грошових зобов'язань,
передбачених договором більш ніж на 120
днів, Позичальник зобов'язаний
сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. +
5% від суми позову. Зазначені у п. 8.6
умови договору є нікчемними.

Ч. ч. 1,2 ст. 549 ЦК України визначено,
що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Таким чином зазначені позивачем
підстави для стягнення неустойки на
передбачені ст. 549 ЦК України.

На підставі наведеного колегія
скасовує рішення суду першої інстанції
з ухваленням нового рішення про
часткове задоволення позовних вимог
позивача, стягнення з відповідача на
користь позивача заборгованість по
процентам за користування кредитом -
20935 грн. 96 коп. В задоволенні інших
позовних вимог - відмовити.

В зв'язку з частковим задоволенням
позовних вимог, підлягають стягненню з
відповідача на користь позивача
сплачені судові витрати у розмірі 209
грн. 36 коп.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п. 2, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково. Рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 19 травня 2014
року скасувати.

Ухвалити нове рішення про часткове
задоволення позовних вимог Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приват Банк».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк»
заборгованість по процентам за
користування кредитом - 20935 грн. 96 коп.

В задоволенні інших позовних
вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 користь Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» 209 грн. 36 коп. -
витрати по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення однак може бути
оскаржено до суду касаційної інстанції
на протязі двадцяти днів.

Судді
О. А. Ступаков

В. А. Станкевич

О. Д. Варикаша