РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2014 року
м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира
у складі

судді Корицької В.О.,

при секретарі Зоренко Т.О.,

з участю позивача ОСОБА_1, представника
відповідача Довженко Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом ОСОБА_1,

10004, АДРЕСА_1,

до ПП "Ітера" в особі Житомирської
філії,

03164, м. Київ, вул. Ген. Наумова, буд. 3,

про зобов'язання вчинити певні дії та
стягнення середнього заробітку

за весь час затримки розрахунку, а
також компенсацію витрат пов'язаних із
проїздом, -

ВСТАНОВИВ:

4 грудня 2013 року позивач звернулася до
суду із указаним позовом, в якому
просить зобов'язати ПП «Ітера»
здійснити розрахунок по заробітній
платі у сумі 3990 грн., зобов'язати
відповідача здійснити виплату
середнього заробітку за весь час
затримки у сумі 4861, 50 грн. та здійснити
компенсацію витрат, пов'язаних із
проїздом у сумі 160 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 29 серпня 2013
року з метою працевлаштування на
посаду охоронця звернулася до філії ПП
«Ітера» в м. Житомирі, де за
результатами співбесіди їй
запропонували вищезазначену посаду
охоронця.

У подальшому, 30.08.2013 р. позивач
приступила до виконання обов'язків
охоронця.

Додає, що в її обов'язки входила охорона
гуртожитку, який знаходиться у м. Києві,
куди прибувши за домовленістю 5 вересня
2013 року вона була допущена до виконання
своїх обов'язків начальником охорони
ОСОБА_3

Позивач вказує, що після того як вона
приступила до виконання своїх трудових
обов'язків - були змінені умови праці. У
зв'язку із цим, позивач відпрацювала до
12.10.2013 року та попросила розрахунок,
однак їй було повідомлено, що для
отримання заробітної плати необхідно
звернутись до центрального відділення
ПП «Ітера», яке знаходиться в м.
Кіровограді, про що ніякої попередньої
домовленості із роботодавцем позивач
не мала.

У судовому засіданні ОСОБА_1 позовні
вимоги підтримала та просила їх
задовольнити, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві.

Додала, що не має документального
підтвердження оформлення трудових
відносин із відповідачем, хоча
ознайомлена із порядком офіційного
оформлення на роботу.

Про те, що вона працює саме на
відповідача дійшла висновку по робочій
формі та з пояснень ОСОБА_3 (начальника
зміни), ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, які
приймали участь у розподілені
обов'язків та об'єктів охорони між
охоронцями ПП «Ітера».

Представник відповідача позов не
визнав та просив відмовити в його
задоволені, посилаючись на те, що
позивач ОСОБА_1 не перебувала у
трудових відносинах із відповідачем і
доступ до виконання певної роботи їй
ніхто не надавав.

Зазначив, що працевлаштування
здійснювалось на той час ПП «Ітера»
безпосередньо в м. Кіровограді після
надання особою, котра
працевлаштовується, ряду документів,
зокрема трудової книжки, медичної
довідки та довідки про відсутність
судимості.

Пояснив, що філій ПП «Ітера» на
території України не має, однак
відповідач орендує приміщення під
офіси, один із яких знаходиться і в м.
Житомирі, в яких майбутнім працівникам
просто надається інформація щодо умов
роботи.

Свідок ОСОБА_7 пояснив суду, що знає
позивача із 27.09.2013 року, коли почав
працювати на посту №10 автоколони по
вул. Резервній, 8-а у м. Києві, що поряд із
гуртожитком. Про те, що роботодавцем
його та позивача було саме ПП «Ітера»
дізнався так само як ОСОБА_1 - по одягу
та журналах, у яких вони із позивачем
розписувались та які містили печатку
відповідача.

Крім того додав, що обставини та умови
прийняття на роботу ОСОБА_1 йому не
відомі.

Вислухавши пояснення сторін, показання
свідка, дослідивши письмові докази у
справі, суд приходить до висновку про
відмову у задоволені позовних вимог з
огляду на наступне.

Згідно п. 5.1 статуту ПП «Ітера»
керівництво підприємством здійснює
генеральний директор підприємства,
який укладає договори, здійснює найм і
звільнення працівників, встановлює
розподіл обов'язків між ними і
встановлює об'єм їхньої
відповідальності.

Судом встановлено, що згідно наданих
відповідачем документів, ПП «Ітера» на
момент виникнення спірних
правовідносин було зареєстровано в м.
Кіровоград, вул. Садова, 61, а
генеральним директором підприємства
рахувалась ОСОБА_8

Із наявних в матеріалах справи копій
табелів обліку робочого часу ПП
«Ітера» за серпень-жовтень 2013 року
вбачається відсутність даних щодо
позивача по справі.

Дані щодо позивача ОСОБА_1 не містяться
також в розрахункових відомостях ПП
«Ітера» за серпень-жовтень 2013 року та у
витягу із книги обліку руху трудових
книжок і вкладишів до них за період із 15
липня по 1 листопада 2013 року.

На виконання вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК
України та доведення позивачем факту
перебування у трудових відносинах із
відповідачем по справі, суду не було
надано жодних документів, які б
підтверджували перебування позивача у
трудових відносинах з підприємством
«Ітера».

Стаття 24 КЗпП України передбачає, що
трудовий договір укладається, як
правило, в письмовій формі. Пунктом 6 ст.
24 КЗпП України визначено, що додержання
письмової форми є обов'язковим при
укладенні трудового договору з
фізичною особою.

Статтею 24 КЗпП України передбачено
також, що при укладенні трудового
договору громадянин зобов'язаний
подати паспорт або інший документ, що
посвідчує особу, трудову книжку, а у
випадках, передбачених законодавством,
- також документ про освіту
(спеціальність, кваліфікацію), про стан
здоров'я та інші документи. Укладення
трудового договору оформляється
наказом чи розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу про
зарахування працівника на роботу.
Трудовий договір вважається укладеним
і тоді, коли наказу чи розпорядження не
було видано, але працівника фактично
було допущено до роботи.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 9 від 06.11.92
року «Про практику розгляду судами
трудових спорів» укладання трудового
договору оформляється наказом чи
розпорядженням власника підприємства,
установи, організації чи
уповноваженого ним органу. Фактичний
допуск до роботи вважається укладанням
трудового договору незалежно від того,
чи було прийняття на роботу належним
чином оформлене, якщо робота
проводилась за розпорядженням чи з
відома власника або уповноваженого ним
органом.

Як встановлено у судовому засіданні
відповідач заперечував факт існування
трудових відносин із позивачем та
залучення його до роботи у вказаний в
позові період, а отже в даному випадку
не можна вважати, що відбувся фактичний
допуск до роботи.

У відповідності до ст.60 ЦПК України
докази подаються сторонами та кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається.
Доказуванню підлягають саме ті
обставини, які заперечуються
відповідачем.

Пояснення свідка в даному випадку
оцінюється в сукупності з іншими
наданими доказами, в тому числі
письмовими, які повинні містити в собі
інформацію щодо предмета доказування.

Суду не надано будь-яких письмових
доказів, які б підтверджували
беззаперечно перебування позивача у
фактичних трудових відносинах з
відповідачем. Окрім цього, позивач не
ставить серед своїх вимог, викладених у
позовній заяві, навіть встановлення
факту перебування у трудових
відносинах.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до висновку, що відсутні відповідні
правові підстави для задоволення
заявлених позовних вимог, а відтак у
позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 212-215, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Житомирської
області через суд першої інстанції
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення, особи які брали участь у
справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.О. Корицька