Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ
Справа № 22-ц/778/3032/14 Головуючий у 1
інстанції: Апаллонова Ю.В.
Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 08» липня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Кримської О.М.,

суддів: Дашковської А.В.,

Подліянової Г.С.,

при секретарі: Мельнику З.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 29 травня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«Мега Банк» про визнання договорів
частково недійсними,

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовною заявою до ПАТ «Мега
Банк» про визнання договорів частково
недійсними.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що 11.06.2008 року між ним та ПАТ
«МегаБанк» укладено кредитний договір
№ 007-07П/2008 та договір застави майна №
007-07П/2008-3, предметом яких було надання
кредиту на придбання транспортного
засобу та застава цього транспортного
засобу в забезпечення належного
виконання зобов'язань за кредитним
договором. Обидва договори мають
третейське застереження про розгляд
всіх спорів Постійно діючим
третейським судом при асоціації
«Слобожанська перспектива», проте
згідно із п. 14 ст. 6 Закону України «Про
третейські суди» справи у спорах щодо
захисту прав споживачів не підвідомчі
третейським судам.

Вважає, що окремими положеннями
кредитного та іпотечного договорів
порушені його права споживача
банківських послуг, і тому вони мають
ознаки недійсності.

При укладанні оспорюваних договорів
було роз'яснено їх основний зміст.
Оскільки він не є фахівцем в галузі
права, при укладанні оспорюваних
договорів не мав можливості чітко
уяснити собі всі правові наслідки їх
окремих положень, зокрема про
відповідальність за визначені
договорами як правопорушення дії
(бездіяльність), не пов'язані
безпосередньо із виконанням основних
зобов'язань - кредитних та заставних.

На його думку, несправедливими є умови
п. 7.2. кредитного договору в частині
встановлення відповідальності в
розмірі 10% від суми отриманого кредиту
за невиконання будь-яких обов'язків,
встановлених п. 3.2.4-3.2.15 кредитного
договору, зокрема зобов'язання
застрахувати своє життя на користь
відповідача, встановлене п. 3.2.10.

Несправедливою є також умова п. 6.4.
договору застави, якою встановлено
відповідальність у розмірі 10% від
вартості предмету застави у випадку
порушення позивачем п. 2.1.3 договору
застави, яким встановлено зобов'язання
заставодавця застрахувати предмет
застави на його повну вартість на
користь заставодержателя.

Розміри передбаченої п. 7.2. кредитного
договору та п. 6.4. договору застави
компенсації є занадто великим
порівняно із можливими втратами
відповідача від ймовірного настання
відповідних негативних наслідків.

На підставі зазначеного просив визнати
недійсними п. 7.2. кредитного договору №
007-07П/2008 від 11 червня 2008 року в частині
встановлення відповідальності в
розмірі 10% від суми отриманого кредиту
(тобто в сумі 6560 грн.) за невиконання
позичальником будь-яких обов'язків,
встановлених п.п. 3.2.4-3.2.15 кредитного
договору, та п. 6.4. договору застави
007-07П/2008-з від 11 червня 2008 року.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 29
травня 2014 року позов залишено без
задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення та неправильне застосування
норм матеріального права, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
11.06.2008 року між ОСОБА_3 та ПАТ «МегаБанк»
укладено кредитний договір № 007-07П/2008,
відповідно до умов якого останній
отримав від банка кредит на суму 65 600
грн. на придбання автомобіля. Термін
повернення коштів був встановлений - до
10.06.2015 року, включно та на умовах,
передбачених у цьому договорі, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит, сплатити проценти за
користування кредитом та виконати свої
зобов'язання у повному обсязі у
терміни, передбачені цим договором (а.с.
6-9).

Пунктом 7.2. Кредитного договору
передбачено, що позичальник сплачує
Кредитодавцю штраф у наступних
випадках: за невиконання прийнятих на
себе зобовязань щодо повернення
Кредиту згідно з Додатком №14 у розмірі
10 процентів від суми несвоєчасно
повернутого кредиту, за несвоєчасне
повернення кредиту згідно з п.
3.2.1.Договору у розмірі 25% від суми
несвоєчасно повернутого Кредиту, за
використання Кредиту не за цільовим
призначенням згідно з п.3.2.2 Договору у
розмірі 25% від суми Кредиту, що
використано не за цільовим
призначенням, за невиконання прийнятих
на себе зобов'язань згідно з п. 3.2.3
Договору у розмірі 10% від суми
несвоєчасно сплачених процентів та
комісійних винагород, за невиконання
будь-якого з прийнятих на себе
обов'язків згідно з п.п. 3.2.4- 3.2.15
Договору у розмірі 10% від суми
отриманого Кредиту.

В забезпечення належного виконання
зобов'язань за кредитним договором від
11.06.2008 року між ОСОБА_3 та ПАТ «МегаБанк»
було укладено Договір застави майна №
007-07П/2008-3 предметом якого є автомобіль
DAEWOO-FSO LANOS, реєстраційний номер НОМЕР_1
(а.с.4-5).

Відповідно до п. 6.4 Договору застави
майна у разі порушення заставодавцем
п.2.1.3 Договору заставодавець сплачує
заставодержателеві штраф у розмірі 10%
від вартості предмета застави.

Згідно з п.2.1.3 Договору заставодавець
зобов'язується за свій рахунок
застрахувати предмет застави по пакету
повне «КАСКО» на його повну вартість на
користь заставодержателя та надати
докази страхування заставодержателю.

Позивач обґрунтовуючи позов, вважає, що
включенням пункту 7.2 до кредитного
договору та п. 6.4 до Договору застави
майна відповідач порушив вимоги ч. 5 ст.
11, ст.ст. 18 Закону України "Про захист
прав споживачів", ч. 1 ст. 203 ЦК України.

За правилами частини першої статті 203
ЦК України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам.

Відповідно до частини першої статті 215
ЦК України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 5 ст. 11 Закону України " Про
захист прав споживачів" до договорів із
споживачами про надання споживчого
кредиту застосовуються положення
цього Закону про несправедливі умови в
договорах.

Визначення поняття "несправедливі
умови договору" закріплено в ч. 2 ст. 18
цього Закону - умови договору є
несправедливими, якщо всупереч
принципу добросовісності його
наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача.

Аналізуючи норму ст. 18 Закону України
"Про захист прав споживачів", можна
дійти висновку, що для кваліфікації
умов договору несправедливими
необхідна наявність одночасно таких
ознак: по-перше, умови договору
порушують принцип добросовісності (п. 6
ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге,
умови договору призводять до істотного
дисбалансу договірних прав та
обов'язків сторін; по-третє, умови
договору завдають шкоди споживачеві.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання
повинне виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
ЦК.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, певних змістом зобов'язання
(неналежне виконання)

Відповідно до ст. 611 ЦК України, при
порушенні зобов'язання наступають
правові наслідки, установлені
договором або законом.

За положеннями ст. 55 Закону України "Про
банки і банківську діяльність"
відносини банку з клієнтом регулюються
законодавством України, нормативно -
правовими актоми Національного банку
України та угодами (договорами) між
клієнтом та банком.

Кредитний договір є консенсуальним,
оплатним та двостороннім. Кредитний
договір вважається укладеним з моменту
досягнення згоди по всім істотним
умовам договору.

Відповідно до ст.10 Закону України « Про
заставу» якщо предмет застави не
підлягає обов'язковому страхуванню,
він може бути застрахований за згодою
сторін на погоджену суму, але не більшу
за його ринкову вартість.

Отже, вказаний кредитний договір та
договір застави майна є укладеними, про
що свідчать підписи кожної із сторін, і
є обов'язковими до виконання сторонами
відповідно до ст. 526 ЦК України, згідно з
вимогами якої зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що
договір є обов'язковим до виконання
сторонами.

Загальними вимогами для чинності
правочину згідно ст. 203 ЦК України є те,
що зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Так сторони за вказаним кредитним
договором у п.6.4 Договору застави майна
домовились, що за порушення
заставодавцем п.2.1.3 (обов'язку
застрахувати предмет застави по пакету
повне «КАСКО» ) заставодавець сплачує
заставодержателеві штраф у розмірі 10%
від вартості предмета застави.

Як вбачається із рішення третейського
суду при асоціації «Слобожанська
перспектива» від 20.08.2012 року у справі
2/591-2012 за позовом ПАТ «МегаБанк» до
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про стягнення
неустойки згідно Договору
добровільного страхування
транспортного засобу №07-05/2011-Т від
16.09.2011 р., укладеного ОСОБА_3 з ПАТ «СК
«Мета Гарант», перший період дії цього
договору припиняється з 00 годин 00
хвилин 16.12.2011 р. (п. 8 договору
страхування). Оскільки до 16.12.2011 р.
черговий страховий платіж за наступний
період страхування ОСОБА_3 не сплатив,
то відповідно до п.8.3. цього договору
його дія припинилась.

За умовами договору ОСОБА_3 повинен був
надати докази страхування предмета
застави не пізніше 02.12.2011р.,
відповідальність за неналежне
виконання цього обов'язку передбачено
п. 6.4. Договору застави - штраф у розмірі
10% від вартості предмета застави.

Також, відповідно до п.3.2.10 Кредитного
договору, в день підписання Договору і
не менше ніж на строк його дії, ОСОБА_3
повинен застрахувати своє життя на
користь відповідача, відповідальність
за порушення передбачена п. 7.2.
Кредитного договору шляхом сплати
позивачем штрафу у розмірі 10% від суми
отриманого кредиту.

Як вбачається з рішення Постійно
діючого третейського суду при
асоціації «Слобожанська перспектива»
від 20.08.2012 року у справі 2/591-2012 за
позовом ПАТ «МегаБанк» до ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 про стягнення неустойки, станом
на 29.05.2012 року у ОСОБА_3 утворилась
заборгованість в сумі 26 240 грн. (а.с.31-35).

Позивач ОСОБА_3 на дату укладення
Договорів, які є предметом спору, мав
необхідний обсяг цивільної
дієздатності, що не заперечується ним.

Отже позивач до підписання договорів,
мав можливість ознайомитися з їх
умовами та не погодитись чи
відмовитись від укладання договорів,
проте договори були підписані, та
кредитний договір, а також договір
застави виконувалися сторонами, а саме
позивач страхував предмет застави до
02.12.2011 року та сплачував платежі.

Позивач не надав належних та
допустимих доказів на підтвердження
того, що він після підписання договору
оспорював або намагався змінити умови
договору, розірвати відразу після його
укладення, навпаки позивач сплачував
кошти на умовах договору, що свідчить
про прийнятність для нього умов
спірних пунктів кредитного договору та
договору застави на момент укладення.

Матеріали справи не містять та
позивачем не надано доказів на
підтверження того, що: умови договору
порушують принцип добросовісності (п. 6
ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); умови
договору призводять до істотного
дисбалансу договірних прав та
обов'язків сторін; умови договору
завдають шкоди споживачеві.

Доводи апелянта про те, що банк порушив
вимоги ст.ст. 18 Закону України "Про
захист прав споживачів", оскільки
кредитний договір є несправедливим,
порушує принцип добросовісності та
розумності, був укладений в інтересах
Банку, а не в інтересах позичальника, не
заслуговує на увагу, оскільки
підписання позивачем кредитного
договору, а також той факт, що позивач
ОСОБА_3 придбав автомобіль для власних
потреб, частково виконав умови
договору щодо повернення кредитних
коштів, свідчать про те, що кредитний
договір укладений саме в інтересах
ОСОБА_3 і відповідав його інтересам.

Інші приведені в апеляційній скарзі
доводи є такими, що не спростовують
висновків суду першої інстанції та не
можуть бути прийняті до уваги, оскільки
вони зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці
та особистого тлумачення апелянтом
норм права.

Керуючись ст.ст. 307,308,313,314,315,317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 29 травня 2014 року у
цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: