Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №291/327/14-ц
Головуючий у 1-й інст. Грек М.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

10 липня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді Широкової
Л.В.,

суддів
Борисюка Р.М., Галацевич О.М.,

при секретарі судового

засідання
Ходаківській О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Житомирської
обласної дирекції публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» на рішення Ружинського
районного суду Житомирської області
від 06 червня 2014 року

по цивільній справі за позовом
публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Житомирської обласної дирекції
публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» до Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області, ОСОБА_3 про зняття арешту та
заборони на відчуження нерухомого
майна,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Житомирської
обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» (далі-Банк) звернулося до суду з
позовом, в якому просило зняти арешт та
заборону на відчуження будинку, що
розташований в АДРЕСА_1, загальною
площею 98,9 кв.м., та накладений
постановою б/н, 29.04.2010 року, ОВС СВ ПМ ДПА
у Житомирській області, слідчим
Дмитренко О.В.

Свої позовні вимоги Банк
мотивував тим, що відповідно до
договору іпотеки від 09.06.2008 року у
забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_3, передав у заставу будинок,
загальною площею 98,9 кв. м., житловою
площею 61,5 кв. м., що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1. Ці відомості внесені
в Державний реєстр іпотек, а також в
Єдиний реєстр заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна 09.06.2008 р.. 05
квітня 2012 року між іпотекодержателем
та позичальником досягнуто
домовленості щодо добровільної
реалізації предмету іпотеки. Під час
проведення підготовки матеріалів для
добровільної реалізації, було
встановлено, що 20.05.2010 року постановою
слідчого ОВС СВ ПМ ДПА у Житомирській
області було накладено арешт шляхом
накладення заборони на відчуження
належного ОСОБА_3 вищезазначеного
будинку. Суд першої інстанції не дав
належної оцінки пріоритету права
іпотекодержателя на задоволення
забезпечених іпотекою вимог за рахунок
предмета іпотеки відносно
зареєстрованих у встановленому
законом порядку прав чи вимог інших
осіб на передане в іпотеку нерухоме
майно виникає з моменту державної
реєстрації іпотеки.

Рішенням Ружинського районного суду
Житомирської області від 06 червня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Житомирської
обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» просить скасувати оскаржуване
рішення та ухвалити нове по суті
позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовує
тим, що рішення суду є незаконним,
необґрунтованим та таким, що ухвалено з
неправильним застосуванням норм
матеріального права. Суд першої
інстанції не встановив усіх обставин,
що мають значення для справи, не
дослідив та не надав належної оцінки
доказам у справі, висновки суду не
відповідають обставинам справи.
Апелянт зазначає, що Банк має переважне
право на задоволення забезпечених
іпотекою вимог за рахунок предмета
іпотеки відносно зареєстрованих у
встановленому законом порядку прав чи
вимог інших осіб на передане в іпотеку
нерухоме майно та вимоги на нерухоме
майно підлягають задоволенню згідно з
їх пріоритетом - у порядку черговості
їх державної реєстрації.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Згідно ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Проте, зазначеним вимогам закону
ухвалене судом першої інстанції
рішення не відповідає.

Згідно вимог ст.55 Конституції
України кожен має право будь-якими не
забороненими законом засобами
захищати свої права і свободи від
порушень і протиправних посягань.

Статтею 1 Закону України „Про
заставу" встановлено, що в силу застави
кредитор (заставодержатель) має право в
разі невиконання боржником
(заставодавцем) забезпеченого заставою
зобов'язання одержати задоволення з
вартості заставленого майна переважно
перед іншими кредиторами. Застава
виникає на підставі договору, закону
або рішення суду.

Відповідно до ст.ст. 3,7 Закону
України „Про іпотеку", у разі порушення
боржником основного зобов'язання
відповідно до іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити забезпечені нею вимоги за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими особами, права чи вимоги
яких на передане в іпотеку нерухоме
майно не зареєстровані у встановленому
законом порядку або зареєстровані
після державної реєстрації іпотеки.
Якщо пріоритет окремого права чи
вимоги на передане в іпотеку нерухоме
майно виникає відповідно до закону,
таке право чи вимога має пріоритет над
вимогою іпотекодержателя лише у разі
його/її виникнення та реєстрації до
моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя
на задоволення забезпечених іпотекою
вимог за рахунок предмета іпотеки
відносно зареєстрованих у
встановленому законом порядку прав чи
вимог інших осіб на передане в іпотеку
нерухоме майно виникає з моменту
державної реєстрації іпотеки.
Зареєстровані права та вимоги на
нерухоме майно підлягають задоволенню
згідно з їх пріоритетом - у черговості
їх державної реєстрації.

За рахунок предмета іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

Згідно до ст.ст. 32,54 Закону України
„Про виконавче провадження" заходами
примусового виконання рішень є: 1)
звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб; 2) звернення стягнення на
заробітну плату (заробіток), доходи,
пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення
в боржника і передача стягувачу певних
предметів, зазначених у рішенні; 4) інші
заходи, передбачені рішенням.

Звернення стягнення на заставлене
майно в порядку примусового виконання
допускається за виконавчими
документами для задоволення вимог
стягувача-заставодержателя.

Про звернення стягнення на
заставлене майно для задоволення вимог
стягувачів, які не є
заставодержателями, державний
виконавець повідомляє
заставодержателю не пізніше
наступного дня після накладення арешту
на майно або якщо йому стало відомо, що
арештоване майно боржника перебуває в
заставі, та роз'яснює заставодержателю
право на звернення до суду з позовом
про зняття арешту із заставленого
майна.

Як убачається з матеріалів
справи, 09.06.2008 року ВАТ «Райффайзен
Банк Аваль" та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір № 014/4452/74/134755 (а.с.5-8),
за умовами якого у користування
позичальнику надано кредитні кошти у
розмірі 48212доларів США 50 цен. строком з
09.06.2008 року по 09.06.2027 року включно, на
споживчі цілі під заставу нерухомості,
а саме, будинку АДРЕСА_1, що
розташований на неприватизованій
земельній ділянці (а.с.9) зі сплатою за
користування кредитними коштами з
розрахунку 13% річних. На виконання
вимог п. 1.1.3 Кредитного договору з метою
забезпечення його виконання між
сторонами укладено договір іпотеки
від 09.06.2008 року, посвідчений приватним
нотаріусом Ружинського районного
нотаріального округу Житомирської
області ОСОБА_4, зареєстровано у
реєстрі за № 885. Предметом іпотеки є
вищевказаний будинок (а.с. 9-10).

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_3
умов кредитного Договору,
ПАТ«Райффайзен Банк Аваль" та боржник
уклали договір про звернення стягнення
на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання для
задоволення вимог іпотекодержателя
(а.с.49), а саме, продажу вищевказаного
будинку за ціною, не менше 170000,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що
20.05.2010 року постановою слідчого був
накладений арешту на вищевказаний
будинок. А в подальшому 25.05.2012 року
державним виконавцем ДВС Ружинського
РУЮ накладено арешт на все нерухоме
майно, що належить ОСОБА_3 (а.с. 12-13).

Відмовляючи у задоволенні позову
суд першої інстанції виходив з того, що
вироком Ружинського районного
Житомирської області від 07.07.2010 року
ОСОБА_3 засуджено до штрафу у розмірі 700
неоподаткованих мінімумів доходів
громадян- 11900 грн. та стягнуто на
користь держави 826814,00 грн.

Вищевказані обставини не
оспорюються сторонами.

Суд першої інстанції в порушення ст.
ст. 213,214 ЦПК України на вищевказані
положення закону уваги не звернув,
дійшов невірного висновку про те, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню.

Таким чином, доводи апеляційної
скарги знайшли своє підтвердження під
час апеляційного розгляду справи.

Виходячи з викладеного, на
підставі ст.ст. 307, 309 ЦПК України,
згідно яких за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог, апеляційний суд
вбачає підстави для задоволення
апеляційної скарги та ухвалення нового
рішення в справі про задоволення
позову.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 309,
313,314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Житомирської
обласної дирекції публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» задовольнити.

Рішення Ружинського районного суду
Житомирської області від 06 червня 2014
року скасувати та ухвалити нове.

Позов публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль» в
особі Житомирської обласної дирекції
публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» до Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області, ОСОБА_3 про зняття арешту та
заборони на відчуження нерухомого
майна задовольнити.

Звільнити з під арешту будинок
АДРЕСА_1, який накладено Першою
житомирською державною нотаріальною
конторою 20.05.2010 року за номером 9846472 на
підставі постанови про арешт майна
боржника слідчого в ОВС СВ ПМ ДПА у
Житомирській області Дмитренка О.В. б/н
від 29.04.2010 року .

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене протягом двадцяти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ шляхом подачі
касаційної скарги до цього суду.

Головуючий:
Судді: