Справа № 369/2415/14-ц
УХВАЛА

Іменем України

31.03.2014 року
м.Київ

Києво-Святошинський районний суд
Київської області у складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Сохань Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
скаргою товариства з обмеженою
відповідальністю «Техніколь-центр»,
заінтересовані особи відділ Державної
виконавчої служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції Київської області,
головний державний виконавець
Данилишин Петро Богданович про
визнання дій неправомірними та
скасування постанов про відкриття та
арешт майна, -

в с т а н о в и в:

У березні 2014 року ТОВ «Техніколь-центр»
звернулося до суду з даною скаргою.
Свої вимоги мотивувало тим, що 19 лютого
2014 року ними була отримана постанова
про відкриття виконавчого провадження
на підставі виконавчого листа про
стягнення на користь ОСОБА_1 середнього
заробітку за час вимушеного прогулу в
розмірі 41 290,84 грн. На виконання
постанови ними було подано державному
виконавцю документи, що підтверджують
виконання рішення суду. Разом з тим,
державний виконавець неправомірно
ухвалив постанову про арешт коштів
товариства. Крім того, державний
виконавець відкрив виконавче
провадження не врахувавши, що юридична
адреса товариства знаходиться в м.
Києві. Вказав, що виконавцем при
здійсненні виконавчих дій порушено
вимоги Закону України «Про виконавче
провадження». Вважає, що такі дії
виконавця неправомірними та такими, що
порушують його права.

Тому просив суд визнати протиправними
дії головного державного виконавця
відділу ДВС Києво-Святошинського
районного управління юстиції щодо
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження та постанови
про арешт коштів боржника; скасувати
постанову про відкриття виконавчого
провадження та скасувати постанову про
арешт коштів боржника; судові витрати
покласти на відповідача.

У судовому засіданні представник ТОВ
«Техноніколь-сервіс» підстави та
обставини, зазначені в скарзі
підтримав. Просив суд задоволити
скаргу в повному обсязі.

У судовому засіданні представник
відділу ДВС Києво-Святошинського
районного управління юстиції
Київської області проти доводів скарги
заперечував. Подав суду письмові
заперечення. Просив відмовити в
задоволенні скарги.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що у задоволенні скарги слід
відмовити з наступних підстав.

За ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутись до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією чи
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
права чи свободи.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа, зазначеного в статті 17 цього
Закону.

При розгляді скарги встановлено, що 30
січня 2014 року Києво-Святошинським
районним судом Київської області
видано виконавчий лист, яким стягнено
на користь ОСОБА_1 з ТОВ
«Техноніколь-центр» середній
заробіток за час вимушеного прогулу з 23
липня 2013 року по 15 листопада 2013 року в
розмірі 41 290,84 грн.

З виконавчого листа вбачається, що
місцезнаходження товариства є: м. Київ,
вул. Проф. Підвисоцького/Драгоманова,
1010, кім. 60-61 та с. Соф. Борщагівка, вул.
Мала Кільцева, 4а.

07 лютого 2014 року до відділу ДВС
Києво-Святошинського районного
управління юстиції Київської області
звернулась ОСОБА_1 із заявою про
примусове виконання рішення суду.

Постановою ВП №42162010 від 12 лютого 2014
року відкрито виконавче провадження
про примусове виконання рішення суду.

26 лютого 2014 року до відділу надійшло
два листа-повідомлення щодо
місцезнаходження товариства та
інформація щодо виплату коштів
стягувачу та додані копії платіжних
доручень.

Постановою ВП №42162010 від 28 лютого 2014
року накладено арешт на кошти, що
містяться на рахунках в установах
банків, у межах суми 45 519.93 грн.

За ст. 1 Закону України «Про виконавче
провадження» виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом,
іншими нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Ст. 6 Закону України «Про виконавче
провадження» встановлюються гарантії
прав фізичних і юридичних осіб у
виконавчому провадженні: державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб; державний виконавець
роз'яснює особам, які беруть участь у
виконавчому провадженні або
залучаються до проведення виконавчих
дій, їхні права згідно з вимогами цього
Закону.

Рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця можуть бути
оскаржені в порядку, встановленому цим
Законом.

При розгляді скарги представником ТОВ
«Техніколь-центр» подано суду листа
№29/1 від 31 січня 2014 року ПАТ
«Альфа-банк» щодо виправлення
призначення платежу в здійснених
перерахунках на картковий рахунок
ОСОБА_1

З пояснень, наданих представниками, та
матеріалів виконавчого провадження
оглянутих в судовому засіданні
встановлено, даний лист не направлявся
державному виконавцю. Тому твердження,
що боржником подано державному
виконавцю належні докази виконання
рішення суду в добровільному порядку є
необґрунтованими, а постанова
виконавця про накладення арешту на
майно боржника - законною.

За ст. 11 Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У ст. 19 Закону визначено, що державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа, зазначеного в статті 17
цього Закону: 1) за заявою стягувача або
його представника про примусове
виконання рішення; 2) за заявою
прокурора у випадках представництва
інтересів громадянина або держави в
суді; 3) у разі якщо виконавчий лист
надійшов від суду на підставі ухвали
про надання дозволу на примусове
виконання рішення іноземного суду в
порядку, встановленому законом; 4) в
інших передбачених законом випадках.

Місце виконання рішення у
відповідності до ст. 20 Закону є:
виконавчі дії провадяться державним
виконавцем за місцем проживання,
перебування, роботи боржника або за
місцезнаходженням його майна. У разі
якщо боржник є юридичною особою, то
виконання провадиться за
місцезнаходженням його постійно
діючого органу або майна. Право вибору
місця виконання між кількома
органами державної виконавчої служби,
що можуть вчиняти виконавчі дії з
виконання рішення на території, на яку
поширюються їх функції, належить
стягувачу. Виконання рішення, яке
зобов'язує боржника вчинити певні дії,
здійснюється державним виконавцем за
місцем проведення таких дій. Державний
виконавець вправі провадити виконавчі
дії щодо виявлення та звернення
стягнення на кошти, які перебувають
на рахунках та вкладах боржника у
банках чи інших фінансових установах,
на рахунки в цінних паперах у
депозитарних установах на території,
на яку поширюється юрисдикція України.

Оскільки у виконавчому листі вказано
дві адреси боржника, тому дії виконавця
щодо відкриття провадження є
законними.

Відповідно до ст.387 ЦПК України за
результатами розгляду скарги суд
постановляє ухвалу. У разі
встановлення обґрунтованості скарги
суд визнає оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушенні
права та свободи. Якщо оскаржувані
рішення, дії чи бездіяльність були
прийняті або вчинені відповідно до
закону, в межах повноважень державного
виконавця або іншої посадової особи
державної виконавчої служби і права чи
свободи заявника не було порушено, суд
постановляє ухвалу про відмову у
задоволенні скарги.

Оскільки на час розгляду скарги
товариством не надано доказів
безпідставності відкриття виконавчого
провадження та накладення арешту на
рахунки товариства в межах суми боргу,
тому дії державного виконавця є
правомірними, постанови державного
виконавця про відкриття виконавчого
провадження та накладення арешту є
законними та обґрунтованими, а доводи
скарги щодо незаконності постанов
необґрунтованими, тому у задоволенні
скарги суд відмовляє.

На підставі зазначеного та керуючись
Інструкції з організації примусового
виконання рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України №512/5 від
02 квітня 2012 року, ст. 28 Закону України
«Про виконавче провадження», ст.ст. 3, 10
Закону України від «Про державну
службу» Постанови Пленуму ВСУ від
26.12.2003 №14, інформаційним лист Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 28 січня 2013 року за №24-152/0/4-13,
ст. ст. 223, 368, 383-387 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні скарги товариства з
обмеженою відповідальністю
«Техніколь-центр», заінтересовані
особи відділ Державної виконавчої
служби Києво-Святошинського районного
управління юстиції Київської області,
головний державний виконавець
Данилишин П.Б. про визнання дій
неправомірними та скасування постанов
про відкриття та арешт майна -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Н.С. Пінкевич