Справа № 495/4176/14-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

07 липня 2014 року
Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області в складі:

головуючої одноособово - судді
Гайда-Герасименко О.Д.,

при секретарі - Завацькій І.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представників відповідача - Слюсаренко
Ю.В., Журавель І.В.,

представника позивача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в
м.Білгород-Дністровському цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
комунального закладу "Старокозацька
районна лікарня" про стягнення
заборгованості по сплаті заробітної
плати,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною
заявою до комунального закладу
"Старокозацька районна лікарня" про
стягнення заборгованості по сплаті
заробітної плати.

В судовому засіданні позивачка позовні
вимоги підтримала в повному, просила
задовольнити та пояснила, що в період з
01 листопада 1989 року по 15 серпня 2011
рік працювала на посаді палатної
медичної сестри Старокозацької
районної лікарні,
Білгород-Дністровського району,
Одеської області. З 04 червня 2008
року була незаконно звільнена з роботи,
але рішенням Одеського апеляційного
суду Одеської області від 28 жовтня 2011
року поновлена на посаді.

08 травня 2008 року позивачка фактично
працювала, підміняючи іншу медичну
сестру, але вона не була протабельована
та за цей день не була сплачена
заробітна плата. Рішенням
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 11 лютого 2014 року позовні вимоги
ОСОБА_1 задоволені. Встановлено, що
ОСОБА_1 фактично працювала 08 травня
2008 року з 09.00 години до 21.00 години в
Староцаричанській дільничній лікарні
палатною медичною сестрою, на її
користь стягнута заробітна плата за
відпрацьований день у розмірі 88 грн. 18
коп.. Відповідно до виконавчого листа
їй була перерахована середня заробітна
плата у розмірі 88 грн. 18 коп..

Позивачка ОСОБА_1 вважає, що їй повинна
бути нарахована середня заробітна
плата з моменту повного розрахунку за
весь час затримки по день фактичного
розрахунку, тобто з 08 травня 2008 року по
22 травня 2014 рік.

В судовому засіданні представники
відповідача позовні вимоги не визнали
та заперечували проти задоволення
позовних вимог.

Вислухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що
позовна заява не підлягає задоволенню
з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
позивачка ОСОБА_1 з 01 листопада 1989
року по 15 серпня 2011 рік працювала на
посаді палатної медичної сестри
Старокозацької районної лікарні,
Білгород-Дністровського району,
Одеської області.

Наказом №19-К від 03 червня 2008 року
Старокозацької районної лікарні
позивачка ОСОБА_1 була звільнена з
роботи з 04 червня 2008 року на підставі п.4
ст.40 КЗпП України у зв'язку з
відсутністю на робочому місці 07
травня 2008 року з 14 години до 18 години 10
хвилин (більше 3-х годин).

Рішенням Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 27 квітня 2011 року в задоволені
позовних вимог позивачки ОСОБА_1 було
відмовлено в повному обсязі.

Рішенням Одеського апеляційного суду
Одеської області від 28 жовтня 2011 року
апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена
частково. Рішенням
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 27 квітня 2011 року скасовано.

Наказ Старокозацької районної лікарні
№19-К від 03 червня 2008 року про
звільнення з роботи палатної медичної
сестри Старокозацької районної
лікарні ОСОБА_1 за п.4 ст.40 КЗпП України
(за прогул) визнаний незаконним, з
04 червня 2008 року позивачка поновлена на
роботі.

З Старокозацької районної лікарні на
користь ОСОБА_1 стягнутий середній
заробіток за час вимушеного прогулу у
розмірі 34632 грн., судовий збір у розмірі
346,32 грн. та ІТЗ у розмірі 120 грн..

Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України, при
винесенні рішення про поновлення на
роботі орган, який розглядає трудовий
спір, одночасно приймає рішення про
виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

Рішенням Одеського апеляційного суду
Одеської області від 28 жовтня 2011 року
виконано в повному обсязі.

08 травня 2008 року позивачка ОСОБА_1
фактично працювала, підміняючи іншу
медичну сестру, але вона не була
протабельована та за цей день їй не
була сплачена заробітна плата.

Факт того, що позивачка ОСОБА_1
працювала в денну зміну 08 травня 2008
року з 09.00 години до 21.00 години
підтверджується графіком чергувань за
травень місяць Старокозацької
районної лікарні, з якого вбачається,
що заявниця ОСОБА_1 протабельована 08
травня 2008 року, заявою палатної
медичної сестри ОСОБА_5 від 05 травня 2008
року з приписом головного лікаря
Старокозацької районної лікарні з
дозвілом помінятися змінами з 07
травня 2008 року на 08 травня 2008 року та
поясненнями свідка ОСОБА_6.

Рішенням Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 11 лютого 2014 року позовні вимоги
ОСОБА_1 задоволені, встановлено, що
ОСОБА_1 була протабельована та фактично
працювала 08 травня 2008 року з 09.00 години
до 21.00 години в Староцаричанській
дільничній лікарні палатною медичною
сестрою.

З Комунального закладу «Старокозацька
районна лікарня» на її користь
стягнута заробітна плата за
відпрацьований день у розмірі 88 грн. 18
коп., відповідно до виконавчого листа,
який виданий на підставі рішення суду
позивачці була перерахована середня
заробітна плата у розмірі 88 грн. 18 коп.,
що підтверджується квитанцією ВАТ
«Ощадбанк» №84.

Позивачка ОСОБА_1 вважає, що їй повинна
бути нарахована середня заробітна
плата з моменту повного розрахунку за
весь час затримки по день фактичного
розрахунку, тобто з 08 травня 2008 року по
день фактичного розрахунку, а саме 22
травня 2014 рік, посилаючись на ст.ст.116, 117
КЗпП України, зв'язку з чим звернулась
до суду з вказаним позовом.

Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разi
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звiльненому працiвниковi сум у строки,
зазначенi в статтi 116 цього Кодексу, при
вiдсутностi спору про їх розмiр
пiдприємство, установа, органiзацiя
повиннi виплатити працiвниковi його
середнiй заробiток за весь час затримки
по день фактичного розрахунку. При
наявностi спору про розмiри належних
звiльненому працiвниковi сум власник
або уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цiй статтi
вiдшкодування в тому разi, коли спiр
вирiшено на користь працiвника. Якщо
спiр вирiшено на користь працiвника
частково, то розмiр вiдшкодування за час
затримки визначає орган, який виносить
рiшення по сутi спору. На час розгляду
даної цивільної справи, рішення
Одеського апеляційного суду виконано,
заборгованість відповідача перед
позивачкою відсутня.

Аналіз наведених норм матеріального
права, дає підстави суду для висновку,
що передбачений ст.117 ч.1 КЗпП України
обов'язок роботодавця щодо виплати
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільнені працівника,
настає лише за умовами невиплати з його
вини належних сум звільненому
працівникові у строки передбачені ст.116
КЗпП України, оскільки заборгованість
відповідача перед позивакою відсутня,
вказане дає підстави для звільнення
відповідача від відповідальності, яка
передбачена ст.116,117 КЗпП України.

В зв'язку з тим, що рішенням Одеського
апеляційного суду на користь позивачки
стягнутий середній заробіток за час
вимушеного прогулу у розмірі 34632 грн.,
тому підстав для повторного
застосування до відповідача
відповідальності, яка передбачена ст.117
КЗпП України, суд не вбачає.

Вислухавши пояснення позивачки та
виходячи з вищевикладеного, суд вважає
посилання позивачки на те, що їй
повинна бути нарахована середня
заробітна плата з моменту повного
розрахунку за весь час затримки по день
фактичного розрахунку, тобто з 08 травня
2008 року по день фактичного розрахунку,
а саме 22 травня 2014 рік не правомірне та
не обґрунтоване.

Крім того, статтею 117 КЗпП України не
передбачена відповідальність у
вигляді стягнення середнього
заробітку за час затримки виплати
заробітної плати після ухвалення
рішення суду, яким вже вирішено питання
такої відповідальності.

Суд дійшов висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_1 до комунального закладу
"Старокозацька районна лікарня" про
стягнення заборгованості по сплаті
заробітної плати не обґрунтовані та не
підлягають задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись
ст.ст.10, 11, 213-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до
комунального закладу "Старокозацька
районна лікарня" про стягнення
заборгованості по сплаті заробітної
плати - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя