Справа № 462/9188/13
Головуючий у 1 інстанції: Гедз Б.М.
Провадження № 22-ц/783/3520/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук
Категорія справи: 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Курій Н.М і Крайник Н.П.,

при секретарі Данилик І.І.,

з участю представника позивача
Жарського І.Р., відповідача ОСОБА_4,
представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Залізничного районного суду міста
Львова від 24 березня 2014 року по справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк /ПАТ КБ/
"ПриватБанк" до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості,-

В С Т А
Н О В И Л А:

Рішенням Залізничного районного
суду міста Львова від 24 березня 2014 року
позов Публічного акціонерного
товариства Комерційний Банк
"ПриватБанк" задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк "ПриваБанк"
заборгованість у розмірі 22 758 грн 56 коп.
за кредитним договором б/н від 07.03.2007
року. Вирішено питання судових витрат.

Вищезгадане рішення в
апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_4.
З оскаржуваним рішенням не
погоджується, оскільки таке було
прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Просить оскаржуване рішення скасувати
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити Публічному акціонерному
товариству Комерційний Банк
"ПриватБанк" у задоволенні позову.
Апелянт звертає увагу, що відповідно до
Закону України "Про захист прав
споживачів" кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. Оскільки зі спливом
строків позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(положення пункту 7 частини 13 ст. 11
закону) застосовується й до додаткових
вимог банку.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення сторін, перевіривши
матеріали справи, законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_4
до задоволення не підлягає із
наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Як вбачається з заяви ОСОБА_4 від
07.03.2007 року, він ознайомився та
погодився із Умовами і Правилами
надання банківських полуг, а також
Тарифами, які були надані йому в
письмовій формі. Своїм підписом він
підтвердив факт отримання інформації
про умови кредитування в Приват Банку
та погодився, з тим, що підписана ним
заява разом із Пам"яткою клієнта,
Умовами і Правилами надання
банківських послуг, а також Тарифами
становить між ним та Банком Договір про
надання банківських послуг. Відповідно
до вказаного договору ОСОБА_4 отримав
кредит в розмірі 250 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом в розмірі 36%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом і на умовах його повернення
у строк, що відповідає строку дії
платіжної картки. Факт отримання
кредиту та користування кредитної
картки сторонами не оспорюється.

Згідно розрахунку, наданого ПАТ КБ
«ПриватБанк», станом на 30 вересня 2013
року заборгованість відповідача
ОСОБА_4 за цим договором становить:
заборгованість за кредитом - 5 975, 42 грн.,
заборгованість по процентах за
користування кредитом - 11 458, 96 грн.,
заборгованість по комісії за
користування кредитом - 3 764, 25 грн.,
штраф (фіксована частина) -500,0 грн.,
штраф( процентна складова) - 1 069, 93 грн., а
разом - 22 758 грн. 56 коп. (а.с.7-10).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору.Зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов?язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Згідно з вимогами ст.624 ЦК України,
якщо за порушення зобов"язання
встановлено неустойку, то вона
підлягає стягненню у повному розмірі,
незалежно від відшкодування збитків.

Відповідно до вимог ст. 634 ЦК
України договором приєднання є
договір, умови якого встановлені
однією із сторін у формулярах або інших
стандартних формах, який може бути
укладений лише шляхом приєднання
другої сторони до запропонованого
договору в цілому.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов?язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Положення ст. 1048 ЦК України
передбачено, що позикодавець має право
на одержання від позичальника
процентів від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Відповідно до вимог ст.ст.610, 612 ЦК
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.
Боржник вважається таким, що
прострочив виконання, якщо він не
виконав його у строк, передбачений
умовами договору або встановлений
законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору. Закінчення строку договору
не звільняє сторони від
відповідальності за його порушення,
яке мало місце під час дії договору.

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Відповідно до п. 9.12 Умов і Правил
надання банківських послуг, які є
невід'ємною частиною договору, договір
діє протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він автоматично
пролонгується на такий самий термін.

Пунктом 6.4 Умов передбачено, що у
випадку незгоди зі змінами правил
та/або тарифів банку, позичальник
зобов'язаний надати банку письмову
заяву про розірвання цього договору і
здійснити погашення заборгованості
перед банком (у випадку, якщо вона є), в
тому числі заборгованість, яка виникла
протягом 30 днів з моменту повернення
карт, виданих держателю і його
довіреним особам. При незгоді зі
списанням коштів по картрахунку
письмово проінформувати банк про це
протягом 35 днів з моменту списання.

Таким чином, сторони, укладаючи
зазначений договір, досягли згоди, що
по закінченню строку його дії
відповідна картка продовжується
банком на новий строк, якщо раніше (до
початку місяця закінчення строку дії)
не поступило письмової заяви держателя
про закриття картрахунку, а відтак
продовжується строк дії кредитного
договору.

Отже, на підставі умов кредитного
договору, строк дії картки та строк дії
кредитного договору поновлюється
кожного разу зі спливом терміну дії
карти.

З матеріалів справи вбачається, що з
моменту укладання кредитного договору,
07.03.2007 року, ніхто зі сторін до цього
часу не заявив про намір його
припинити. У свою чергу, відповідач не
надав банку письмової заяви про
закриття картрахунку.

За таких обставин строк дії картки, в
тому числі і строк дії кредитного
договору, пролонгувався з кожним роком.

За таких обставин, враховуючи
вищевикладене суд правильно
задовольнив позовні вимоги ПАТ КБ
«ПриватБанк», доводи апеляційної
скарги жодним чином висновків суду не
спростовують, а тому апеляційну скаргу
ОСОБА_4 слід відхилити, а рішення
Залізничного районного суду міста
Львова від 24 березня 2014 року залишити
без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1
ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст. ст.315, 317, 319, 325
ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Залізничного районного суду
міста Львова від 24 березня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набранням ухвалою законної сили.

Головуючий:
О.Я.Мельничук

Судді:
Н.М.Курій

Н.П. Крайник