Єдиний унікальний номер 259/1316/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/4047/2014
Головуючий в 1 інстанції Черткова Н.І.
Доповідач Пономарьова О.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2014 року Апеляційний
суд Донецької області в складі:

головуючого судді
Пономарьової О.М.,

суддів
Соломахи Л.І., Кіянової С.В.,

при секретарі
Сачко І.В.,

за участю

представника позивача
ОСОБА_1,

представника третьої особи
Прядкіна О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа - відділ державної
виконавчої служби Куйбишевського
районного управління юстиції у
м. Донецьку, про обчислення розміру
заборгованості за аліментами, з
апеляційною скаргою відповідача
ОСОБА_4 на рішення Куйбишевського
районного суду м. Донецька від 26
березня 2014 року,-

в с т а н о в и в:

Рішенням Куйбишевського районного
суду м. Донецька від 26 березня 2014 року
задоволені позовні вимоги ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, третя особа - відділ державної
виконавчої служби Куйбишевського
районного управління юстиції у м.
Донецьку, про обчислення розміру
заборгованості за аліментами.
Визначено, що заборгованість ОСОБА_3 зі
сплати аліментів на утримання
неповнолітніх дітей ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2,
відповідно до виконавчого листа №2-3427,
виданого 28 грудня 2011 року Київським
районним судом м. Донецька щодо
стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на
утримання неповнолітніх дітей у
розмірі ? частки усіх видів доходів,
починаючи з 17 жовтня 2011 року до
повноліття дітей, але не менш ніж 30%
прожиткового мінімуму для дітей
відповідного віку за період з 17 жовтня
2011 року по 31 січня 2014 року включно
складає 15 598, 08 гривень.

В апеляційній скарзі відповідачка
ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
закону, просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_8 Апелянт зазначає, що судом не
повно та не всебічно досліджені
обставини справи, відхилено клопотання
та не взято до розрахунку дохід
позивача від продажу майна на суму 43 000
грн., порушено визначення терміну «всі
види доходу», в рахунок погашення боргу
їй вписано автомобіль ВАЗ 2107, який нею
не отриманий.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник позивача ОСОБА_3
ОСОБА_1 заперечувала проти доводів
апеляційної скарги та просила її
відхилити, а рішення суду залишити без
змін.

Представник третьої особи - відділу
державної виконавчої служби
Куйбишевського районного управління
юстиції у м. Донецьку Прядкін О.В. в
судовому засіданні апеляційної
інстанції пояснив, що згоден з рішення
суду.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник
ОСОБА_9 в судове засідання апеляційної
інстанції не з'явилися, про час та місце
судового розгляду повідомлені
належним чином, про що свідчить їх
підписи в розписці на а.с. 179, причини
неявки суду не повідомили і відповідно
до частини 2 ст. 77 ЦПК України
вважається, що вони не з'явилися у
судове засідання без поважних причин.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК
України неявка сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про час і місце
розгляду справи, не перешкоджає
розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін
представників позивача та третьої
особи, дослідивши матеріали цивільної
справи, перевіривши доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції.

Перевіряючи справу в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, апеляційний
суд виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається,
що в лютому 2014 року позивач звернувся
до суду з вказаним позовом до
відповідача та просив зробити
перерахунок заборгованності зі сплати
аліментів на утримання неповнолітніх
дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідно до виконавчого
листа №2-3427, виданого 28 грудня 2011 року
Київським районним судом м. Донецька
щодо стягнення з ОСОБА_3 аліментів на
користь ОСОБА_4 (ОСОБА_4) на утримання
неповнолітніх дітей у розмірі ? частки
усіх видів доходів, починаючи з 17
жовтня 2011 року до повноліття дітей, але
не менш ніж 30% прожиткового мінімуму
для дітей відповідного віку, за період
з 17 жовтня 2011 рік по 31 січня 2014 рік
включно, оскільки вважає, що ВДВС
неправильно зроблений розрахунок
заборгованості зі сплати аліментів.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_5, суд
першої інстанції виходив з того, що при
проведенні розрахунку заборгованості
державний виконавець не взяв до уваги
положення ст. 70 Закону України «Про
виконавче провадження», п.п. 7.3.1., 7.4.1.
Інструкції про проведення виконавчих
дій, затверджені наказом Міністерства
Юстиції України від 15 грудня 1999 року №
74/5, п.п. 16 п. 1, п. 13 постанови Кабінету
Міністрів України від 26 лютого 1993 року
«Про перелік видів доходів, які
враховуються при визначенні розміру
аліментів на одного з подружжя, дітей,
батьків, інших осіб», зокрема, що
відрахування із заробітної плати та
інших видів доходів платника аліментів
здійснюється із суми, що залишилась
після утримання податків. При
здійсненні розрахунку взятий за основу
задекларований обсяг виручки від
здійснення підприємницької діяльності
(валовий дохід), та не врахована
витратна частина діяльності, що не є
сукупним чистим доходом.

Такий висновок суду є правильним та
відповідає встановленим у справі
обставинам і вимогам закону.

Згідно зі ст.74 Закону України «Про
виконавче провадження» розмір
заборгованості з виплати аліментів
визначається державним виконавцем.

Відповідно до ч. 7 ст. 74 Закону України
«Про виконавче провадження» у разі
стягнення аліментів у частці від
заробітку (доходу) боржника на
підприємстві, в установі, організації,
у фізичної особи, фізичної особи -
підприємця відрахування здійснюються
з фактичного заробітку (доходу) на
підставі постанови державного
виконавця. При цьому розмір аліментів у
разі їх стягнення у частці від
заробітку (доходу) не може бути менше
встановленого Сімейним кодексом
України.

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України
мінімальний розмір аліментів на одну
дитину не може бути меншим, ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених статтею 184 цього
Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що
у відділі державної виконавчої служби
Київського районного управління
юстиції в м. Донецьку знаходилося
виконавче провадження (далі ВП) № 30642831
про стягнення з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_4 на утримання неповнолітніх
дітей аліментів у розмірі ? частки усіх
видів доходів, починаючи з 17 жовтня 2011
року, яке відкрите на підставі
виконавчого листа № 2-3427, виданого 28
грудня 2011 року відповідно до рішення
Київського районного суду м. Донецька
від 13 грудня 2011 року про стягнення з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4(ОСОБА_4)
аліментів на утримання неповнолітніх
дітей у розмірі ? частки усіх видів
доходів, починаючи з 17 жовтня 2011 року до
повноліття дітей, але не менш ніж 30%
прожиткового мінімуму для дітей
відповідного віку.

Згідно з матеріалами виконавчого
провадження станом на 01 грудня 2013 року
державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Київського районного управління
юстиції у м. Донецьку зроблений
розрахунок щодо сплати позивачем
аліментів на виконання рішення суду та
нараховані аліменти за період з 17
жовтня 2011 року по 2013 рік включно і
розмір заборгованості складає 480 961,41
грн.

Судом встановлено, що спір виник у
зв'язку з тим, що ОСОБА_3 надано до
відділу виконавчої служби свідоцтво
серії НОМЕР_3 від 15 квітня 2002 року про
державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця (далі ФОП) ОСОБА_3, який
відповідно до довідки податкової
інспекції знаходиться на загальній
системі оподаткування, та надано
довідку про розмір чистого доходу,
отриманого ФОП ОСОБА_3 за 2011 рік - 2 880,0
грн., за 2012 рік - 2 073,00 гривень, в 2013 році -
доход відсутній.

Суд першої інстанції підставно дійшов
висновку про те, що саме на підставі цих
документів повинен визначатися
відповідно до рішення Київського
районного м. Донецька від 13 грудня 2011
суду розмір аліментів - ? частки усіх
видів доходів, починаючи з 17 жовтня 2011
року з фізичної особи ОСОБА_3, але не
менш ніж 30% прожиткового мінімуму для
дітей відповідного віку, оскільки
доходи осіб, які займаються зазначеною
діяльністю, визначаються на підставі
даних державних податкових
адміністрацій.

Суд правильно в рішення зазначив, що
дохід позивача є малим та складає 2 880,00
грн. за 2011 рік та 2 073,00 грн. за 2012 рік, а в
2013 році відсутній, оскільки у зв'язку з
арештом рахунків господарська
діяльність ФОП ОСОБА_3 з 01 січня 2013 року
зупинена, а тому розрахунок зі сплати
аліментів повинен бути зроблений
відповідно до рішення суду та на
підставі ч. 2 ст. 182 СК України.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач неодноразово звертався до
відділу державної виконавчої служби
Київського районного управління
юстиції в м. Донецьку та просив
встановити розмір заборгованості по
аліментах і зробити перерахунок
розміру заборгованості по аліментахм з
урахуванням вимог постанови Кабінету
Міністрів України від 26 лютого 1993 року
№ 146 «Про перелік видів доходів, які
враховуються при визначенні розміру
аліментів на одного з подружжя, дітей,
батьків, інших осіб».

Пунктом 13 цього Переліку передбачено,
що утримання аліментів провадиться з
суми заробітку (доходу), що належить
особі, яка сплачує аліменти, після
утримання з цього заробітку (доходу)
податків. Фізичні особи-суб'єкти
підприємницької діяльності, які
працюють за загальною системою
оподаткування, повинні сплачувати
аліменти із свого чистого доходу, тобто
з різниці між валовим доходом (виручкою
у грошовій та натуральній формі) і
документально підтвердженими
витратами, безпосередньо пов'язаними з
його одержанням, зменшеного на суму
сплаченого податку з доходів фізичних
осіб.

Особливості визначення розміру доходу
фізичної особи-підприємця від
здійснення підприємницької діяльності
визначаються за правилами п.177.2. ст.177
Податкового кодексу України, як чистий
оподатковуваний дохід, тобто це є
різниця між загальним оподатковуваним
доходом (виручка у грошовій та не
грошовій формі) і документально
підтвердженими витратами, пов'язаними
з господарською діяльністю такої
фізичної особи - підприємця.

Державному виконавцю надано довідку
державної податкової інспекції у
Куйбишевському районі м. Донецька про
дохід за 2011 та 2012 роки, інших доходів
ОСОБА_3 не має.

Як вбачається з матеріалів виконавчого
провадження станом на 01 грудня 2013 року
державним виконавцем зроблено
розрахунок щодо сплати аліментів
ОСОБА_3 на виконання рішення суду та
нараховано з 17 жовтня 2010 року (56 312,04
грн. за 2011 рік +251 932,20 грн. за 2012 рік (вся
валова виручка за рік) +230 937,85 грн. за 2013
рік) 480 961, 41 грн., а сплачено
ОСОБА_3 станом на 01 грудня 2013 рік
відповідно до наданих документів (7 238,00
грн. за 2012 рік + 6 150,00 грн. за 2013 рік +
залишено два автомобіля на суму 46 432,68
грн.) вже 59 820,68 гривень.

Згідно з ч.4 ст.195 СК України розмір
заборгованості за аліментами
обчисляється державним виконавцем, а у
разі спору - судом.

У відповідності до ч.9 ст.74 Закону
України «Про виконавче провадження»
спір щодо розміру заборгованості із
сплати аліментів вирішується судом за
заявою заінтересованої особи у
порядку, встановленому законом.

Частина 1 статті 133 СК України
передбачає, що частка заробітку (доход)
матері, батька, яка буде стягуватися як
аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст.195 СК України
заборгованість за аліментами,
присудженими у частці від
заробітку(доходу), визначається
виходячи з фактичного заробітку
(доходу), який платник аліментів
одержував за час, протягом якого не
провадилося їх стягнення. Якщо платник
аліментів не працював на час
виникнення заборгованості, але працює
на час визначення її розміру,
заборгованість визначається із
заробітку (доходу) який він одержує.
Якщо платник аліментів не працював на
час виникнення заборгованості і не
працює на час визначення її розміру,
вона обчислюється виходячи із
середньої заробітної плати працівника
відповідної кваліфікації або
некваліфікованого працівника для
даної місцевості. Розмір
заборгованості за аліментами
обчислюється державним виконавцем, а у
разі спору - судом. Спір щодо розміру
заборгованості із сплати аліментів
вирішується судом за заявою
заінтересованої особи у порядку,
встановленому законом.

Відповідно до ч. І ст. 70 Закону України
«Про виконавче провадження» розмір
відрахувань із заробітної плати та
інших доходів боржника вираховується
із суми, що залишається після утримання
податків.

У п.13 Постанови Кабінету Міністрів
України від 26 лютого 1993р. № 146 «Про
перелік видів доходів, які
враховуються при визначені розміру
аліментів на одного з подружжя, дітей,
батьків, інших осіб» зазначено, що
утримання аліментів провадиться з суми
заробітку (доходу), що належить особі,
яка сплачує аліменти, після утримання з
цього заробітку (доходу) податків. З
урахуванням цих положень боржник
повинен надати до виконавчої служби
довідки про доходи та видатки, згідно з
якими необхідно зробити новий
розрахунок та визначити розмір
аліментів до стягнення.

Відповідно до ст. ст. 1.2, 1.3 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» дохід - це сума будь-яких
коштів, вартість матеріального і
нематеріального майна, інших активів,
що мають вартість, одержаних платником
податку у власність або нарахованих на
його користь, з різних джерел як на
території України, так і за її межами.
Дохід з джерелом його походження з
України - є будь-який дохід, одержаний
платником податку або нарахований на
його користь від здійснення будь-яких
видів діяльності на території України,
у тому числі, але не виключно, у вигляді
доходів від здійснення
підприємницької діяльності, а також
незалежної професійної діяльності на
території України.

Згідно з п. 7.13. Інструкції з організації
примусового виконання рішень,
затвердженою наказом Міністерства
юстиції України від 02 квітня 2012 року №
512/5, зареєстрованої в Мінюсті 02 квітня
2012 року за № 489/20802, діючої на час
здійснення розрахунку заборгованості,
державний виконавець у разі
надходження виконавчого документа про
стягнення аліментів у день відкриття
виконавчого провадження повинен
підрахувати розмір заборгованості зі
сплати аліментів та разом з постановою
про відкриття виконавчого провадження
повідомити про нього стягувача і
боржника. Розрахунок заборгованості
повинен бути помісячним і містити суму
заробітної плати та інших доходів
боржника, що залишилася після
утримання податків, відсоток або
частку заробітку (доходу), визначений
виконавчим документом, загальну суму
заборгованості, але жодного разу цього
зроблено не було.

Згідно з п. п. 7.3.1, 7.4.1 Інструкції про
проведення виконавчих дій,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 15 грудня 1999 р. N 74/5
(діючої до введення в дію
вищезазначеної Інструкції) правила
стягнення з заробітної плати боржника
поширюються і на випадки звернення
стягнення на доходи, отримані фізичною
особою, яка є суб'єктом підприємницької
діяльності. Відрахування із заробітної
плати та інших видів доходів боржника
вираховується із суми, що залишається
після утримання податків.

Згідно з п.п.4 п. 164.1 ст.164 Податкового
Кодексу України (далі - ПК України)
базою оподаткування для доходів,
отриманих від провадження
господарської або незалежної
професійної діяльності, є чистий
річний оподатковуваний дохід, який
визначається відповідно до пункту 177.2
статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього
Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та не грошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця ( п. 177.2. ст. 177 ПК України).

З урахуванням вимог закону, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що основою при розрахунку доходів при
стягненні аліментів з ФОП ОСОБА_3
повинний бути чистий дохід, а не
валовий дохід, як визначив державний
виконавець.

Суд встановив, що ФОП ОСОБА_3 веде книгу
обліку доходів, дані книги
використовуються платником для
заповнення податкової декларації
платника, у який заноситься загальна
сума доходу від ведення діяльності.

Згідно з п. п. 14.1.27 п.14.1 ст. 14 ПК України
витратами є сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Пунктом 138.2 ст. 38 ПК Кодексу визначено,
що витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
Кодексу.

Відповідно до листа від 17 січня 2014 року
за № 398/10/05-99-17-01-13-5 від Головного
Управління Міндоходів у Донецькій
області щодо порядку визначення доходу
фізичної особи для розрахунку
аліментів, пунктом 13 Переліку
постанови Кабінету Міністрів України
від 26 лютого 1993 року № 146 «Про перелік
видів доходів, які враховуються при
визначенні розміру аліментів на одного
з подружжя, дітей, батьків, інших осіб»
передбачено, що утримання аліментів
проводиться з суми заробітку (доходу),
що належить особі, яка сплачує
аліменти, після утримання з цього
заробітку (доходу) податків. Фізичні
особи - підприємницької діяльності, які
працюють за загальною системою
оподаткування (як і в нашому випадку),
повинні сплачувати податок з доходів
фізичних осіб із свого чистого доходу
(тобто з різниці між валовим доходом
(виручкою у грошовій та натуральній
формі) і документально підтвердженими
витратами, безпосередньо пов'язаними з
його одержанням).

Враховуючи встановлені обставини та
надані докази, суд дійшов правильного
висновку про те, що державним
виконавцем нарахування аліментів
повинно проводитися за період з 17
жовтня 2011 року по 31 січня 2014 року,
відповідно до ч.2 статті 182 СК України у
розмірі 30% від прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку, так як ?
частина доходів ОСОБА_3 на місяць
складала менше ніж 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
а тому розмір аліментів за відповідні
місяці певного року слід визначити в
такому розмірі: прожитковий мінімум
дітей віком до 6-ти років в 2011 році
складає: з 1 жовтня - 853 гривні, з 1 грудня
- 870 гривень, у 2012 році прожитковий
мінімум складає на дітей віком до 6
років: 1 січня - 893 гривні, 01 квітня - 911
гривень, 1 липня - 917 гривень, 1 жовтня - 930
гривень, 1 грудня - 961 гривня. Ст. 7 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2013 рік» від 06 грудня 2012 року
передбачено установити у 2013 році
прожитковий мінімум дітей віком до 6
років: з 1 січня - 972 гривні, з 1 грудня - 1032
гривні.

Суд правильно провів розрахунки і
встановив, що відповідно до сплати 30%
прожиткового мінімуму для дітей
відповідного віку, починаючи з 17 жовтня
2011 року позивачем повинно бути
сплачено на одну дитину: 2011 рік - 640,72
гривні, 2012 рік- 3 295,20 гривень, 2013 рік
станом на 01 грудня 2013 року - 3 207,60 гривні,
загальна сума сплати на одну дитину
складає 7 143,52 гривні, а на двох дітей - 14
287,04 гривні.

Судом також встановлено, що позивач
ОСОБА_3 з 01 грудня 2013 року влаштувався
на роботу до Товариства з обмеженою
відповідальністю «ВЕРСІЯ-СТРОЙ» та має
чистий дохід в сумі за місяць 1 311,04 грн.,
а тому за грудень 2013 рік та січень 2014
рік загальна сума по сплаті аліментів
складає 1 311,04 грн.

Суд першої інстанції правильно
встановив, що позивач має до сплати
відповідно до рішення Київського
районного суду м. Донецька аліменти за
період з 17жовтня 2011 року по 31 січня 2014
рік включно - 15 598,08 грн.

Крім того, відповідач ОСОБА_4 (в
минулому - ОСОБА_4) залишила за собою
автомобіль ВАЗ 21099, 2003 року випуску,
державний номер НОМЕР_1, який належав
ОСОБА_3, вартістю 27 074, 70 грн. в рахунок
сплати аліментів, та автомобіль ВАЗ 2107,
2004 року випуску, державний номер
НОМЕР_2, який належав ОСОБА_3, вартістю
19 357,98 грн.

З урахуванням викладеного, суд
правильно дійшов висновку, що на
теперішній час відповідачем вже
отримано від ОСОБА_3 в рахунок сплати
аліментів 59 820,68 грн., і переплата
складає 44 222,60 грн., а тому суд
обґрунтовано зазначив, що на
теперішній час розмір заборгованості
ОСОБА_3 зі сплати аліментів на
утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2,
відповідно до виконавчого листа № 2-3427,
виданого 28 грудня 2011 року Київським
районним судом м. Донецька щодо
стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
(ОСОБА_4) на утримання неповнолітніх
дітей у розмірі ? частки усіх видів
доходів, починаючи з 17 жовтня 2011 року до
повноліття дітей, але не менш ніж 30%
прожиткового мінімуму для дітей
відповідного віку за період з 17 жовтня
2011 року по 31 січня 2014 рік включно
складає 15 598,08 грн.

Ці висновки суджу позивач не оспорював
і погодився з ними.

Доводи апелянта про те, що суд відхилив
клопотання її представника та не взяв
до уваги дохід позивача від продажу
майна, що при ухваленні рішення
порушено визначення терміну «всі види
доходу» спростовуються наведеними в
судовому рішенні висновками та
положеннями закону, на які посилався
суд.

Доводи апелянта про те, що суд
необгрунтовано взяв до уваги в рахунок
погашення боргу по аліментам
автомобіль ВАЗ 2107, який нею не отримано,
суперечать встановленим у справі
обставинам, оскільки відповідно до
постанови від 15 листопада 2013 року (а.с.
37), яка не оскаржена відповідачкою,
вказаний автомобіль передавався в
рахунок погашення боргу по аліментам,
але відповідно до акту від 25 листопада
2013 року відповідальний зберігач для
передачи автотранспортного засобу не
з'явився. Проте дії державного
виконавця з цього приводу
відповідачкою не оскаржувалися і з
вимогою про витребування
транспортного засобу вона не
зверталася, але не позбавлена
можливості це зробити.

Апеляційний суд вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлені
правовідносини, що склалися між
сторонами і їм надана належна правова
оцінка, в судовому рішенні повно
відображені обставини, що мають
значення для справи, висновки суду про
встановлені обставини і правові
наслідки є вичерпними, відповідають
дійсності і підтверджуються
достовірними доказами, дослідженими в
судовому засіданні.

Апеляційний суд визнає, що наведені в
апеляційній скарзі відповідача доводи
є необґрунтованими і не належать до тих
підстав, із якими процесуальне
законодавство пов'язує можливість
прийняття рішення щодо скасування або
зміни оскаржуваного рішення.

Згідно із статтею 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційним судом не
встановлено порушень судом першої
інстанції при розгляді справи вимог
матеріального чи процесуального
законів або неправильної оцінки
досліджених по справі доказів, то
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування судового рішення
апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Куйбишевського районного суду
м. Донецька від 26 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
О.М. Пономарьова

Судді:
Л.І. Соломаха

С.В. Кіянова