АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5288/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Поштаренко О. В. Доповідач -
Куценко Т.Р.Категорія 05
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року
м. Дніпропетровськ

09 липня 2014 року Колегія суддів судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Дніпропетровської області в
складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Волошина М.П.

при секретарі - Філіпповій К.Д.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Самарського районного суду
м. Дніпропетровська від 25 квітня 2014
року, по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, третя особа Восьма
дніпропетровська державна нотаріальна
контора про визнання права власності в
порядку спадкування за заповітом та
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
третя особа Восьма дніпропетровська
державна нотаріальна контора про
визнання права власності на 64/100
частини домоволодіння в порядку
спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3 та після
уточнення позовних вимог просила
визнати за нею право власності в
порядку спадкування за заповітом,
після смерті батька ОСОБА_4 померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, на ? частину будинку
АДРЕСА_1, за другим варіантом висновку
експертизи /а.с. 198-203/.

В обгрунтування своїх позовних вимог
посилалася на те, що вона є
спадкоємицею після смерті батька
ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року,
який залишив заповіт, та заповідав їй
квартиру 1, а другій доньці ОСОБА_3
квартиру 2 у житловому будинку АДРЕСА_1,
але у зв'язку з тим, що за ОСОБА_4
зареєстровано ІНФОРМАЦІЯ_1, а не
квартири 1 та 2, вона не може оформити
спадщину. Позивач вважає, що відповідно
до ст. 1278 ЦК України, їх з сестрою частки
у спадщині є рівними.

ОСОБА_3 звернулася з зустрічним
позовом, в якому також просила визнати
за нею право власності в порядку
спадкування за заповітом, після смерті
батька ОСОБА_4 померлого ІНФОРМАЦІЯ_2
року на 68/100 частини домоволодіння
АДРЕСА_1 та виділити їй у користування
приміщення у житловому будинку та
надвірні будівлі /а.с. 192-195/.

В обгрунтування своїх вимог
посилається на те, що 13.10.1999 року її
батько отримав у дар 64/100 частини
будинку АДРЕСА_1, яка складається з
квартири № 2 яку батько заповідав їй.
Але через те, що в заповіті батько
вказав не частину будинку, а відповідно
до його реального поділу квартири № 1
та № 2 вона не може оформити спадщину.

Рішенням Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 25.04.2014 року
позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено
частково, визнано за ОСОБА_2 право
власності на 32/100 частини спірного
домоволодіння та виділено в
користування в житловому будинку А-1
приміщення 1-4 площею 12,2 кв. метри, 1-5
площею 7,7 кв. метри, в прибудові А' -1
приміщення 1-3 площею 8,7 кв. метри; в
прибудові а-1 приміщення 1-1 площею 3,1 кв.
метри, приміщення 1-2 площею кв. метри -
всього площею 33, 7 кв. метри, а також ?
частина погреба В; ганок а' площею 0,75 кв.
метри, сараю Б; ? частина вбиральні Ж,
літній душ - З; ? частина огорожі № 1; ?
частина воріт № 2; ? частина хвіртки № 3;
? частини огорожі № 4; ? огорожі № 5; ?
хвіртки № 6; ? частина колонки № 11; ?

За ОСОБА_3 право власності на 68/100 части,
таж виділено у користування приміщення
у житловому будинку. Вирішено питання
щодо судових витрат /а.с. 218-220, 238/.

З рішенням не погодилася ОСОБА_2 і
звернулася до суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
скасувати, та хвалити нове, яким
задовольнити її позовні вимоги в
повному обсязі /а.с. 224-230/.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, відповідно до ст. 309 ЦПК
України, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилася внаслідок його смерті.

Згідно до ст. 1278 ЦК України частки
кожного спадкоємця у спадщині є
рівними, якщо спадкодавець у заповіті
сам не розподілив спадщину між ними.
Кожен із спадкоємців має право на
виділ його частки в натурі.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 16.04.2002 року,
належить 36/100 частини житлового будинку
А-1, з відповідною частиною надвірних
побудов, що знаходиться у АДРЕСА_1 /а.с.
46/.

На підставі договору дарування від
13.10.1999 року ОСОБА_4 належить 64/100 частини
житлового будинку А-1 з відповідною
частиною надвірних побудов. Згідно
цього договору в користування ОСОБА_4
відходить в житловому будинку А-1 кв. 2,
що складається з жилих кімнат 2-4, 2-6, 2-5,
кухня 2-2, ванна 2-3, сіни -1, гараж Д, ?
частина льоха В, сараю Б, ? частина
споруджень К, І, №1 /а.с. 42-43/.

22.05.2003 року ОСОБА_4 складає заповіт, яким
на випадок своєї смерті зробив
розпорядження та заповідав ОСОБА_2
квартиру 1 в належному йому будинку
АДРЕСА_1, а ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1.
Заповіт посвідчено приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу,
реєстровий № 813 /а.с. 45/.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 помирає, про що
Самарським відділом РАЦС
Дніпропетровського МУЮ зроблено
актовий запис № 299 від 23.03.2009 року /а.с. 7/.

ОСОБА_2 звернулася з заявою про
прийняття спадщини, але постановою від
16.01.2013 року їй було відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом на квартиру АДРЕСА_1 з тих
підстав, що в правовстановлюючих
документах не зазначено, що ОСОБА_4
переходять у власність квартири № 1 та
№ 2 вищевказаного будинку /а.с. 20/.

Постановляючи рішення, та частково
задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції не врахував те, що у
спорах між спадкоємцями про поділ
спадкового майна застосуванню
підлягають спеціальні норми, які
регулюють спадкові правовідносини
щодо поділу спадкового майна, а саме,
ст.ст. 1278, 1279 ЦК України. Загальні норми
про право спільної власності, зокрема
ст.ст. 358, 369,367 ЦК України, на які
помилково послався суд, застосовуються
судом в частині, що не врегульована
нормами книги шостої ЦК.

Крім того, постановляючи рішення суд не
врахував, що ст. 1278 ЦК України
встановлює презумпцію рівності часток
спадкоємців, яка може бути спростована
лише заповітом. Таким чином, вона не
дозволяє спадкоємцям поділити
спадщину на свій розсуд, одержавши при
поділі частку меншу від встановленої
законом або заповітом, а вимагає
проведення поділу у суворій
відповідності із спадковими частками.

З матеріалів справи вбачається, не
заперечується сторонами та
встановлено в суді першої інстанції, що
будинок АДРЕСА_1 складається з двох
квартир з окремими входами.

Згідно договору дарування від 13.10.1990
року квартира № 2 цього будинку складає
64/100 частини житлового будинку, також в
договорі вказано, що до цієї квартири
входять жилі кімнати 2-4, 2-6, 2-5, кухня 2-2,
ванна 2-3, сіни -1, гараж Д, ? частина льоха
В, сараю Б, ? частина споруджень К, І, №1.

Відповідно до заповіту ОСОБА_5, саме цю
квартиру він заповідав ОСОБА_3

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання
права власності в порядку спадкування
за заповітом підлягають задоволенню.

Відносно позовних вимог ОСОБА_2 про
визнання за нею право власності на ?
частини будинку АДРЕСА_1, то вони
підлягають частковому задоволенню.

З урахуванням того, що ОСОБА_5 належав
будинку АДРЕСА_1, в якому квартира 2
складається з 64/100 частин будинку, то
можна зробити висновок, що інші 36/100
частини і є квартирою № 1.

Відповідно до плану будинку, ця частка
складається з житлової кімнати 1-4
площею 14,5 кв. метри; житлової кімнати 1-5
площею 5,4 кв. метри; кухні 1-3 площею 8,7 кв.
метри; коридору 1-1 площею 3,7 кв. метри;
кладової 1-2 площею 1,4 кв. метри, на які за
ОСОБА_2 необхідно визнати право
власності в порядку спадкування за
заповітом.

Щодо посилань ОСОБА_2 на те, що в КП
«ДМБТІ» за ОСОБА_4 зареєстровано право
власності в цілому на домоволодіння
АДРЕСА_1, а тому вона має право на ?
частини будинку, то з ними погодитися
неможливо, так як спадкодавцю ОСОБА_4
дійсно належить усе домоволодіння, але
відповідно до документів, згідно яких
він отримав право власності, будинок
складається з двох окремих квартир. А
тому, так як в своєму заповіті ОСОБА_4
розподілив спадщину між спадкоємцями,
то поділ не відповідно до волі
заповідача не є можливим.

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 25 квітня 2014 року -
скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити
частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в
порядку спадкування за заповітом після
смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2
року на 36/100 частини будинку А-1, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1, яка
складається з житлової кімнати 1-4
площею 14,5 кв. метри; житлової кімнати 1-5
площею 5,4 кв. метри; кухні 1-3 площею 8,7 кв.
метри; коридору 1-1 площею 3,7 кв. метри;
кладової 1-2 площею 1,4 кв. метри.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності в
порядку спадкування за заповітом після
смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2
року, на 64/100 частини будинку А-1, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1, яка
складається з квартири № 2 до якої
входять житлові кімнати 2-4 площею 11,8 кв.
метри, 2-6 площею 7,9 кв. метри, 2-5 площею 23,3
кв. метри; кухня 2-2 площею 11,3 кв. метри;
ванна 2-3 площею 2,3 кв. метри; сіни 2-1
площею 2,8 кв. метри; гараж Д; ? частина
льоха В; сарая Б; ? частини споруджень К,
І, № 1.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з цього часу.

Судді :