АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/3806/14
Головуючий 1 інстанції - Бобко Т.В.
Справа № 635/1002/14-ц
Доповідач - Кірсанова Л.І.
Категорія - право власності
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - судді:
Кірсанової Л.І.

суддів: Борової С.А.,
Крилової Т.Г.,

при секретарі: Костенко Я.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Харківського районного суду
Харківської області від 17 квітня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення матеріальної
компенсації за користування майном,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду із позовом, в
якому просить стягнути з ОСОБА_2 на його
користь суму матеріальної компенсації
у розмірі 182315 гривень за користування
частиною домоволодіння, розташованого
за адресою: АДРЕСА_1 за період з червня
2005 року по січень 2014 року. В
обгрунтування позовних вимог зазначив,
що сторони є спадкоємцями зазначеного
житлового будинку, який поділено в
натурі між ними на підставі рішення
Харківського районного суду
Харківської області від 18 жовтня 2013
року. Виділено ОСОБА_1 приміщення
житлового будинку та надвірні будівлі
на загальну суму 173554 гривень, а ОСОБА_2 -
на суму 155783 гривень та перерозподілено
ідеальні частки співвласників
домоволодіння по АДРЕСА_1, за ОСОБА_1
визнане право власності на 53/100 частини
домоволодіння замість 1/2 частини, за
ОСОБА_2 - на 47/100 частини домоволодіння
замість 1/2 частини, зазначене рішення
набрало законної сили. Зазначив, що
весь час в спірному будинку проживає
відповідач зі своєю сім'єю, сам позивач
там не проживає у зв'язку з
конфліктними відносинами між
сторонами, які почалися ще у 2007 році.
Після набрання законної сили
зазначеного рішення, позивач намагався
вселитися до спірного будинку,
розпочати ремонтні роботи з його
переобладнання згідно рішення суду,
при цьому не виселяючи з будинку
відповідача з сім'єю, який фактично
одноособово користувався спільним з
позивачем домоволодінням з 2005 року по
теперішній час. Але через наявність
конфліктних відносин між сторонами,
позивач не має можливості вселитися у
спірний будинок та по теперішній час
користуватися зазначеним будинком.
Сума компенсації за одноособове
користування відповідачем спірним
будинком складає 182315 гривень, яку
просить стягнути з відповідача.

Справа розглянута судом першої
інстанції у відсутності відповідача та
його представників ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
які надали суду заяву про розгляд
справи за їх відсутності, заперечували
проти позовних вимог у повному обсязі.

Рішенням Харківського районного суду
Харківської області від 17 квітня 2014
року відмовлено в задоволенні позову
ОСОБА_1.

Не погодившись з вказаним рішенням,
ОСОБА_1, подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення районного
суду та постановити нове рішення, яким
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі. В обгрунтування апеляційної
скарги посилається на порушення норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність рішення суду
фактичним обставинам справи. Вказує на
ті ж обставини, що і в суді першої
інстанції.

Вислухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається,
що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 25 травня 2005 року.
посвідченого державним нотаріусом
Першої державної нотаріальної контри
Харківського району Харківської
області за реєстровим номером 1-1154.
належить житловий будинок з надвірними
будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1.

Рішенням Харківського районного суду
Харківської області від 18 жовтня 2013
року вказаний житловий будинок з
надвірними будівлями поділено між
співвласниками в натурі згідно
варіанту № II додаткової судової
будівельно-технічної експертизи №
2034/2-370/11 від 16.01.2013 року, відповідно до
якої: ОСОБА_1 виділено в натурі
приміщення житлового будинку та
надвірні будівлі на загальну суму 173554.0
грн., а саме: у житловому будинку літ.
"А-1" - житлову кімнату № 1-3 площею 11,3
кв.м., житлову кімнату № 1-7 площею 12.0
кв.м., частину житлової кімнати № 1-6
площею 16,8 кв.м., житлову кімнату № 1-8
площею 13,3 кв.м. У прибудові літ. І "А 1-1" -
коридор № 1-1 площею 5,3 кв.м., кухню № 1-2
площею 5.9 кв.м., ванну кімнату № 1-9 І
площею 3.5 кв.м. У мансарді літ. "Мн" -
частину коридору № І площею 12,6 кв.м.,
мансарду III площею 21.3 кв.м. З надвірних
будівель - тамбур літ. "а", сарай літ. "Б",
гараж літ. "В", сарай літ. "И", 1/2 частина
воріт з хвірткою № 1, 1/2 частина огорожі
№ 2. ОСОБА_2 виділено в натурі
приміщення житлового будинку та
надвірні будівлі на загальну суму 155783,0,
а саме: у житловому будинку літ. "А-1" -
частину житлової кімнати № 1-3 площею 5,2
кв.м., житлову кімнату № 1-4 площею 20.6
кв.м., житлову кімнату № 1-5 площею 26,2
кв.м., частину житлової кімнати № 1-6
площею 2,6 кв.м. у мансарді літ. "Мн" -
частину коридору № І площею 6.0 кв.м..
мансарду №II площею 19.9 кв.м. з надвірних
будівель - льох літ. "Г", сарай літ. "Д",
літня кухня літ. '"Ж", тамбури літ. "Ж1»,
"Ж2", свердловина літ. "К", вбиральня літ.
"У", 1/2 частина воріт з хвірткою № 1, 1/2
частина огорожі № 2, огорожа № 3.
Перерозподілено ідеальні частки
співвласників домоволодіння, визнано
за ОСОБА_1 право власності на 53/100 частин
домоволодіння замість 1/2 частини, за
ОСОБА_2 - на 47/100 частин домоволодіння
замість '/2 частини. З ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2, частка у праві власності на
домоволодіння якого є меншою за
ідеальну частку, стягнуто грошову
компенсацію у сумі 31841 гривень. Для
здійснення розподілу житлового
будинку ОСОБА_2 та ОСОБА_1 необхідно
виконати наступні переобладнання:

Закласти двірні прорізи між
приміщеннями № 1-1 та № 1-4, № 1-2 та № 1-3;

Демонтувати перегородку між
приміщеннями № 1-6 та № 1-7, № 106 та № 1-5, №
1-3 та № 1-4;

Улаштувати перегородку в приміщенні №
1-6. розділивши на приміщення № 1-6 площею
28.8 кв.м. та № 1-5 площею 28.8 кв.м.;

Улаштувати перегородки в приміщенні №
1-4 та № 1-3, переобладнавши в приміщення
№ 1-4 площею 19.9 кв.м.. № 1-10 площею 3.5 кв.м.
та № 1-11 площею 3,2 кв.м.. № 1-3 площею 11.3
кв.м.;

Улаштувати двірні прорізи між
приміщеннями № 1-4 та 1-11. № 1-11 та № 1-10. №
1-11 та № 1 -5. № 1-2 та № 1-3;

Переобладнати приміщення № 1-8 в кухню,
приміщення № 1-4 в кухню, приміщення № 1-
10 в ванну кімнату;

Використовувати приміщення № 1-3 та №
1-11 як коридор;

Улаштувати вихід на вулицю з
приміщення № 1-4;

Закласти дверні прорізи між
приміщеннями № І та приміщенням
горища. № І та № III;

Закласти віконний проріз між
приміщеннями № І та № III

Улаштувати перегородки в приміщенні №
І. розділити на приміщення № І площею
12.6 кв.м. та № IV площею 6.0 кв.м.; та
перегородку в приміщенні горища по
лінії розподілу житлового будинку;

Улаштувати дверний проріз між
приміщенням № III та приміщенням горища;

Улаштувати сходи до приміщення № II.
Визначено порядок користування
земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1.
відповідно до варіанту № II висновку
судової будівельно-технічноі
експертизи № 2876/5827/5828 від 31.08.2011 року,
згідно якого виділено у користування:
ОСОБА_1 земельну ділянку площею 1822.49
кв.м., з яких 746.49 кв.м. в особисте
користування. 76,0 кв.м. - 1/2 частину
земельної ділянки загального
ористування; ОСОБА_2 земельну ділянку
площею 1822,49 кв.м., з яких 746,49 кв.м. в
особисте користування, 76,0 кв.м. - 1/2
частину земельної ділянки загального
користування. Вказане рішення суду
набрало законної сили.

Позивач, звертаючись до суду із даним
позовом, обґрунтовував свої доводи,
посилаючись на норми ст. 358 ЦК України.

Згідно ч. 1 . 2, 3 ст. 358 ІДК України, право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

З аналізу зазначених правових норм
вбачається, що ч. З ст. 358 ЦК України
надає кожному із співвласників право
вимагати надання йому у володіння та
користування конкретної частини майна
в натурі в розмірі, адекватному їх
часткам у праві спільної часткової
власності або таких частин у спільному
майні, які не співпадатимуть з їх
ідеальними частками. В разі
неможливості такого виділу,
співвласник позбавлений можливості
одержати у володіння та користування
частину спільного майна, має право
вимагати від інших співвласників, у
яких залишається спільне майно,
відповідної матеріальної компенсації.
При відсутності згоди щодо виплати
компенсації спір між співвласниками
може бути вирішений у судовому порядку.

Таким правом позивач скористався та
звернувся до суду із позовом про виділ
частки майна в натурі та визначення
порядку користування земельною
ділянкою, і, як вже зазначалося,
рішенням суду від 18 жовтня 2013 року
частки співвласників спірного будинку
були виділені в натурі, грошова
компенсація, яка підлягає стягненню з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2, частка у
праві власності на домоволодіння якого
є меншою за ідеальну частку, склала 31841
гривень.

В зв»язку з наведеним суд першої
інстанції зробив правильний висновок,
що посилання позивача на наявність в
нього підстав для отримання грошової
компенсації за користування належним
йому майном, передбачених ч. З ст. 358 ЦК
України, є безпідставним, враховуючи
виділ частки із спільної сумісної
власності сторін в натурі, який вже
відбувся.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до ЦПК
України, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Також позивач посилається на те, що
його право як власника частини
спірного будинку було порушене діями
відповідача, який перешкоджає йому у
вселенні до зазначеного будинку та
користування ним.

Гарантуючи право власності, закон
надає власнику право вимагати усунення
будь-яких порушень його права. Способи
захисту права власності передбачені
нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

На підставі ст. 16 ЦК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого порушеного права
користування своєю часткою майна, що
перебуває у спільній частковій
власності.

Порушене право позивача на
користування спірним будинком
поновлено рішенням Харківського
районного суду Харківської області від
01 квітня 2014 року. ОСОБА_1 був вселений до
спірного будинку та зобов'язано ОСОБА_2
не перешкоджати ОСОБА_1 користуватися
належною йому частиною житлового
будинку з надвірними будівлями,
розташованого за зазначеною адресою.

Згідно із ч. З ст. 10 ЦГІК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених ЦПК України,
надавши докази відповідно до вимог
ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Позивачем не надано доказів щодо
неможливості виконання зазначеного
вище рішення суду про вселення у
спірний будинок..

Посилання позивача на те, що він
звертався до Липецького відділу
міліції Харківського РВ ГУМВС України
в Харківській області з приводу
неможливості його вселення та
користування будинком суд не приймає
до уваги, оскільки факт такого
звернення досліджувався судом під час
розгляду цивільної справи за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод
у користувані власністю та вселення.

Крім того, суд вважає письмові
пояснення ОСОБА_5 та ОСОБА_6, на які
посилається позивач в обгрунтування
своїх доводів, недопустимими доказами
в розумінні ст. 183 ЦПК України, зі змісту
якої вбачається, що показання свідків
можуть бути оголошені та досліджені у
судовому засіданні у разі їх зібрання
за судовими дорученнями в порядку
забезпечення доказів під час допиту їх
за місцем проживання, або дані ними у
судовому засіданні, в якому було
ухвалено скасоване рішення, якщо
участь цих свідків у новому судовому
засіданні є неможливою.

За таких обставин судова колегія
вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1

Згідно ст. 303 ЦПК України апеляційний
суд в апеляційному порядку перевіряє
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові неподання яких
до суду першої інстанції було
зумовлено поважними причинами.
Апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

При вирішенні спору та ухваленні
рішення суд першої інстанції виходив
відповідно до ст.ст. 212,213 ЦПК України із
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилались, як на
підставу своїх вимог та заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Колегією суддів не встановлено таких
порушень норм процесуального та
матеріального права, якімогли стати
підставою відповідно до вимог ст. 309 ЦПК
України для перегляду рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
про задоволення позову.

За таких обставин колегія суддів ,
перевіряючи законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної скарги
та вимог, заявлених у суді першої
інстанції, визнає, що рішення судом
першої інстанції ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, що відповідно до
ст. 308 ЦПК України є підставою для
відхилення апеляційної скарги та
залишення рішення районного суду без
змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст.
307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Харківського районного суду
Харківської області від 17 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ:
СУДДІ: