АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц-/790/3882/14
Справа: № 2027/5010/12
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2014 року
м. Харків

Судова колегія судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Швецової Л.А., Тичкової
О.Ю.,

при секретарі: Каменській Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в приміщенні суду цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 -
представника ОСОБА_3 на рішення
Московського районного суду м. Харкова
від 10 квітня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення
від права на спадкування та визнання
права власності на спадщину та за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про визнання права власності на
частину квартири та грошові вклади в
порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2012 року позивач ОСОБА_4
звернувся до суду з позовом, в
подальшому уточненим, у якому вказував
на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер його
дядько - ОСОБА_5.

Після його смерті відкрилася спадщина,
яка включає в себе: однокімнатну
квартиру АДРЕСА_1, два банківські
вклади у ПАТ КБ «ПриватБанк», членство
у садовому товаристві «Палітра» та
прості іменні акції ВАТ «Харків-Авто».

Після смерті спадкодавця ОСОБА_5
заведено спадкову справу № 51845158 в 11-й
Харківській державній нотаріальній
конторі м. Харкова. Заяви про прийняття
спадщини до нотаріальної контори подав
він, позивач та дружина померлого -
відповідачка по справі ОСОБА_3

25 лютого 2008 року спадкодавець ОСОБА_5
склав заповіт на користь позивача щодо
власної квартири АДРЕСА_1. Цей заповіт
посвідчено приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, реєстровий номер 1043 та
зареєстровано в спадковому реєстрі за
№ 44107021.

У березні 2011 року спадкодавець ОСОБА_5
відкрив у ПАТ КБ «ПриватБанк» два
особистих рахунка: НОМЕР_1, на який ним
було внесено суму грошових коштів у
розмірі 10 000,00 грн., та рахунок НОМЕР_2 на
суму 20 000,00 грн. Щодо другого рахунку
НОМЕР_2 спадкодавець зробив
заповідальне розпорядження при
укладенні договору з банком, згідно
якого на випадок його смерті всіма
коштами на цьому рахунку
розпоряджається він, позивач.

У 1994 році спадкодавець ОСОБА_5 придбав
185 іменних простих акцій ВАТ
«Харків-Авто», що підтверджується
виданим 10.11.1994 року приватизаційним
сертифікатом акцій № 160.

У 1995 році спадкодавець ОСОБА_5 вступив
до садового товариства «Палітра» і
отримав у користування земельну
ділянку в селі Українка Вовчанського
району Харківської області, ділянка
НОМЕР_3, площею 0,057 га. Статутом СТ
«Палітра» передбачено, що у випадку
смерті члена товариства право на вступ
надається одному зі спадкоємців
померлого, який може продовжувати
користуватися земельною ділянкою або
набути її у власність шляхом
приватизації.

Таким чином, акції ВАТ «Харків-Авто»,
членство у садовому товаристві
«Палітра» та депозитний влад НОМЕР_1
заповітом померлого не охоплені.

На момент смерті ОСОБА_5 перебував у
зареєстрованому шлюбі з відповідачкою
ОСОБА_3, однак 19 років тому між ними
відбулася сварка, в зв'язку з чим
відповідачка пішла від нього й всі ці
роки вони проживали окремо, стосунків
не підтримували, спільного
господарства не вели, свідомо не
допомагали та не піклувались один за
одним. Тривалий час ОСОБА_5 мав намір
розірвати шлюб зі своєю дружиною
ОСОБА_3, але зважаючи на відсутність
відповідачки, даних про її місце
знаходження, її ухилення від контактів
для спілкування та свій похилий вік
відкладав з подачею позову про зівання
шлюбу.

При цьому, всі ці роки, зважаючи на
похилий вік ОСОБА_5, останній
потребував постійної сторонньої
допомоги, яку йому надавали позивач та
його родина, які всю турботу про нього
взяли на себе, опікувались його
справами, надавали йому матеріальну та
моральну допомогу, постійно
спілкувались з ним, доглядали та
утримували його.

Відповідачка ж ОСОБА_3 своїм чоловіком
не цікавилася, з ним не спілкувалась і
будь-якої допомоги йому не надавала.

Посилаючись на вказані обставини, а
також на те, що інших спадкоємців за
законом чи за заповітом після
спадкодавця ОСОБА_5 не має, позивач
ОСОБА_4 просив суд:

- усунути відповідачку ОСОБА_3 від
спадкування за законом після смерті її
чоловіка ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3
року;

- визнати за ним право власності на
квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування
за заповітом після смерті ОСОБА_5,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року;

- визнати за ним право власності на
банківський вклад ОСОБА_5 в ПАТ КБ
«ПриватБанк», договір № SAMDN 5216 від
28.03.2011 року на суму 10 000,00 грн., в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року;

- визнати за ним право власності на
банківський влад ОСОБА_5 в ПАТ КБ
«ПриватБанк», договір № SAMDN 4165 від
14.03.2011 року на суму 20 000,00 грн., в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року;

- визнати за ним право власності на
земельну ділянку в селі Українка,
Вовчанського району Харківської
області, ділянка НОМЕР_3, площею 0,057 га.
Садового товариства «Палітра», в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3
року;

- визнати за ним право власності на 185
іменних простих акцій ВАТ
«Харків-Авто» номіналом 10 грн. кожна,
Приватизаційний сертифікат акцій № 160
від 10.11.1994 року, в порядку спадкування
за законом після смерті ОСОБА_5,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року;

У квітні 2012 року до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_4, в подальшому
уточненим, про визнання за нею права
власності на спадщину звернулась
позивачка ОСОБА_3

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_3
вказувала на те, що з 12.08.1988 року вона
перебувала в зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_5, який помер від ножового
поранення знаходячись у нетверезому
стані ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Разом зі своїм чоловіком вони прожили 19
років, однак внаслідок зловживання
останнім спиртними напоями, в зв'язку з
чим між ними виникали сварки, та
застосування до неї навіть насильства
останні роки вона проживала окремо,
проте свого шлюбу вони не розривали,
позаяк об'єктивних причин для цього не
було.

Після смерті її чоловіка відкрилася
спадщина на все належне йому майно.
Вона, позивачка своєчасно звернулась
до нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини, але у видачі
свідоцтва про право на спадщину після
померлого їй нотаріусом було
відмовлено, в зв'язку з відсутністю в
неї правовстановлюючих документів на
спадкове майно та наявністю спору між
спадкоємцями.

Спадщина після її померлого чоловіка
складається з однокімнатної
ізольованої квартири АДРЕСА_1, двох
грошових вкладів, відкритих на ім'я
спадкодавця ОСОБА_5 у 1990-х роках в
Ощадбанку України, двох грошових
вкладів на ім'я ОСОБА_5 в ПАТ КБ
«ПриватБанк» (пенсійний
накопичувальний вклад від 28.03.2011 року
по особистому рахунку НОМЕР_1 на суму 10
000,00 грн. та вклад «Стандарт» від 14.03.2011
року по особистому рахунку НОМЕР_2 на
суму 20 000,00 грн.), а також 185 простих
іменних акцій ВАТ «Харків-Авто»,
придбаних на ім'я ОСОБА_5 у 1994 році,
номіналом 10 грн. кожна, що
підтверджується приватизаційним
сертифікатом акцій № 160, виданим 10.11.1994
року.

На випадок своєї смерті її чоловік
залишив заповіт, згідно якого належну
йому квартиру АДРЕСА_1 він заповів
своєму племіннику - відповідачу ОСОБА_4

Крім того, щодо вкладу «Стандарт» від
14.03.2011 року по особистому рахунку
НОМЕР_2 на суму 20 000,00 грн., її
чоловік зробив заповідальне
розпорядження, згідно якого на випадок
своєї смерті право розпоряджатися цим
вкладом та нарахованими процентами
надав також своєму племіннику -
відповідачу ОСОБА_4

Проте, позивачка є непрацездатною
особою похилого віку, пенсіонеркою за
віком, інвалідом 3-ї групи загального
захворювання з 27.04.2001 року, а тому
відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України має
право на обов'язкову частку у спадщині
після свого померлого чоловіка,
незважаючи на наявність заповіту
останнього.

Посилаючись на вказані обставини,
позивачка ОСОБА_3 просила суд:

- визнати за нею право власності в
порядку спадкування за законом (по
праву на обов'язкову частку у спадщині)
на 12 частину квартири АДРЕСА_1 після
смерті її чоловіка ОСОБА_5, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_3 року;

- визнати за нею право власності в
порядку спадкування за законом (по
праву на обов'язкову частку у спадщині)
на 14 частину грошового вкладу
«Стандарт» від 14.03.2011 року в ПАТ КБ
«ПриватБанк» по особистому рахунку
НОМЕР_2 на суму 20 000,00 грн., відкритого на
ім'я ОСОБА_5, після смерті останнього,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року;

- визнати за нею право власності, як
пережившою дружиною ОСОБА_5, право
власності на 12 частину грошового
вкладу «Стандарт» від 14.03.2011 року в ПАТ
КБ «ПриватБанк» по особистому рахунку
НОМЕР_2 на суму 20 000,00 грн., відкритого на
ім'я ОСОБА_5;

- визнати за нею, як пережившою дружиною
ОСОБА_5, право власності на 12 частину
пенсійного накопичувального грошового
вкладу в ПАТ КБ «ПриватБанк» від 28.03.2011
року по особистому рахунку НОМЕР_1 на
суму 10 000,00 грн., відкритого на ім'я
ОСОБА_5;

- визнати за нею право власності в
порядку спадкування за законом на 12
частину пенсійного накопичувального
грошового вкладу в ПАТ КБ «ПриватБанк»
від 28.03.2011 року по особистому рахунку
НОМЕР_1 на суму 10 000,00 грн., відкритого на
ім'я ОСОБА_5, після смерті останнього,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року;

- визнати за нею, як пережившою дружиною
ОСОБА_5, право власності на 12 частину
кожного із грошових вкладів в
«Ощадному банку України», оформлених у
1990-х роках на ім'я ОСОБА_5;

- визнати за нею право власності в
порядку спадкування за законом на 12
частину кожного із грошових вкладів в
«Ощадному банку України», оформлених у
1990-х роках на ім'я ОСОБА_5, після смерті
останнього, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3
року;

- визнати за нею, як пережившою дружиною
ОСОБА_5, право власності на 12 частину
простих іменних акцій ВАТ
«Харків-Авто», придбаних на ім'я ОСОБА_5
в 1994 році;

- визнати за нею право власності в
порядку спадкування за законом на іншу
12 частину простих іменних акцій ВАТ
«Харків-Авто», придбаних на ім'я ОСОБА_5
в 1994 році, після смерті останнього,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Ухвалою Московського районного суду м.
Харкова від 05 червня 2012 року зазначені
вище позови ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були
об'єднанні в одне провадження для їх
спільного розгляду по суті.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 10 квітня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Усунено відповідачку (позивачку за
зустрічним позовом) ОСОБА_3 від права на
спадкування за законом після смерті її
чоловіка ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3
року.

Визнано за позивачем ОСОБА_4 право
власності на квартиру АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за заповітом після
смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3
року.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на
банківський вклад ОСОБА_5 в ПАТ КБ
«ПриватБанк», договір № SAMDN 5216 від
28.03.2011 року на суму 10 000,00 грн., в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року;

Визнано за ОСОБА_4 право власності на
банківський вклад ОСОБА_5 в ПАТ КБ
«ПриватБанк», договір № SAMDN 4165 від
14.03.2011 року на суму 20 000,00 грн., в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року;

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 185
іменних простих акцій ВАТ
«Харків-Авто» номіналом 10 грн. кожна,
Приватизаційний сертифікат акцій № 160
від 10.11.1994 року, в порядку спадкування
за законом після смерті ОСОБА_5,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 судом першої інстанції
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 -
представника позивачки за зустрічним
позовом ОСОБА_3 ставиться питання про
скасування зазначеного рішення суду
першої інстанції як незаконного та
ухвалення по справі нового рішення,
яким позовні вимоги ОСОБА_3
задовольнити в повному обсязі, а
позовні вимоги ОСОБА_4 - частково.

В обґрунтування своєї скарги апелянт
ОСОБА_2 посилається на неповне
з'ясування судом першої інстанції
обставин, що мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, та порушення судом норм
матеріального й процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
цивільно-правового спору по суті.

Зокрема, апелянт вказує на те, що суд
першої інстанції, приймаючи рішення у
справі, безпідставно відмовив у
задоволенні заявлених позивачкою
ОСОБА_3 вимог та усунув її від
спадкування після свого чоловіка
ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року, за
відсутності для цього будь-яких
правових підстав, передбачених ч. 5 ст.
1224 ЦК України.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення районного
суду у відповідності до ст. 303 ЦПК
України в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених дослідженими в судовому
засіданні доказами.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує зокрема
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущений строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Проте, в даному випадку ухвалене судом
першої інстанції у справі рішення в
більшій своїй частині не відповідає
зазначеним вимогам процесуального
закону.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_3 та приймаючи рішення про
усунення останньої від права на
спадкування за законом після смерті її
чоловіка ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3
року, суд першої інстанції виходив із
того, що ОСОБА_3 тривалий час разом зі
своїм чоловіком не мешкала й шлюбних
відносин вони між собою не
підтримували.

Однак, із таким висновком районного
суду судова колегія погодитися не може,
оскільки цей висновок не ґрунтується
на законі.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Згідно зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється
виключно на засадах змагальності
сторін.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, користуються рівними
правами щодо надання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Відповідно до ст. ст. 59, 60 того ж Кодексу
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

При цьому, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, надавши до суду належні
та допустимі докази на їх
підтвердження, крім випадків
встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто
тягар доказування лежить на сторонах
цивільно-правового спору.

Обставини, які мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Доказування по цивільній справі, як і
судове рішення не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та
сім'ю України майно, нажите подружжям
за час шлюбу, є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні
права володіння, користування і
розпорядження цим майном.

Такі ж правила щодо підстав набуття
подружжям права спільної сумісної
власності передбачені й ст. 60 Сімейного
кодексу України, який набрав чинності з
01.01.2004 року.

Згідно вказаної правової норми майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один із них не мав з
поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

За змістом ст.ст. 1216-1218 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщина) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавець), до
інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять всі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом
або за законом. Спадкоємство за законом
має місце, коли і оскільки воно не
змінено заповітом.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України
спадщина відкривається внаслідок
смерті особи або оголошення її
померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті
особи або день, з якого вона
оголошується померлою (частина третя
статті 46 цього Кодексу).

Спадкоємцями за заповітом і за законом
можуть бути особи, які є живими на час
відкриття спадщини, а також особи, що
були зачаті за життя спадкодавця і
народжені живими після відкриття
спадщини (ст. 1222 ЦК України).

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на
спадкування мають особи, визначені в
заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання
його недійсним, неприйняття спадщини
або відмови від її прийняття
спадкоємцями за заповітом, а також у
разі не охоплення заповітом усієї
спадщини право на спадкування за
законом одержують особи, визначені у
статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті
(ст. 1233 ЦК України).

Заповідач може призначити своїми
спадкоємцями одну або кілька фізичних
осіб, незалежно від наявності у нього з
цими особами сімейних, родинних
відносин, а також інших учасників
цивільних відносин (ч. 1 ст. 1235 ЦК
України).

Згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні,
неповнолітні, повнолітні
непрацездатні діти спадкодавця,
непрацездатна вдова (вдівець) та
непрацездатні батьки спадкують
незалежно від змісту заповіту,
половину частки, яка належала б кожному
із них у разі спадкування за законом
(обов'язкова частка).

Відповідно до ст. 1245 ЦК України частина
спадщини, що не охоплена заповітом,
спадкується спадкоємцями за законом на
загальних підставах.

За приписами ст. 1258 ЦК України
спадкоємці за законом одержують право
на спадщину почергово.

При спадкоємстві за законом у першу
чергу право на спадкування в рівних
частках мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки
(ст.ст. 1261, 1267 ЦК України).

Частиною п'ятою статті 1224 ЦК України, на
яку послався суд першої інстанції,
приймаючи оскаржуване рішення, дійсно
передбачено, що за рішенням суду особа
може бути усунена від права на
спадкування за законом, якщо буде
встановлено, що вона ухилялася від
надання допомоги спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво був у безпорадному стані.

Як роз'яснено в п. 6 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року № 7 «Про судову практику у справах
про спадкування», при застосуванні
правила частини п'ятої статті 1224 ЦК
України безпорадним слід розуміти стан
особи, зумовлений похилим віком, тяжкою
хворобою або каліцтвом, коли вона не
може самостійно забезпечити умови
свого життя, потребує стороннього
догляду, допомоги та піклування.

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що
для набуття спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв.

Незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини.

Згідно ст.ст. 1269, 1270 ЦК України
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має протягом шестимісячного строку з
часу відкриття спадщини подати до
нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини.

Як встановлено по справі, гр-н. ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та гр-ка. ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2 (позивачка за зустрічним
позовом) перебували в зареєстрованому
шлюбі з 12 серпня 1988 року, що
підтверджується відповідним
свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 55).

Згідно свідоцтва про смерть, виданого
Відділом державної реєстрації актів
цивільного стану по м. Харкову
Харківського МУЮ ОСОБА_5 помер
ІНФОРМАЦІЯ_3 року у віці 70 років (а.с. 21).

У зв'язку зі смертю останнього
відкрилася спадщина на все належне
йому майно, а саме:

- квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 62);

- банківський вклад «Пенсійний
накопичувальний» в ПАТ КБ
«ПриватБанк», договір № SAMDN 5216
(рахунок НОМЕР_4) від 28.03.2011 року на суму
10 000,00 грн. (а.с. 16-17);

- банківський вклад «Стандарт» зі
щомісячною виплатою в ПАТ КБ
«ПриватБанк», договір № SAMDN 4165
(рахунок НОМЕР_5) від 14.03.2011 року на суму
20 000,00 грн. (а.с. 18-19, 82);

- 185 простих іменних акцій ВАТ
«Харків-Авто» (а.с. 133);

- грошові кошти в сумі 4 960,67 грн., що
знаходяться на компенсаційному
рахунку № НОМЕР_6,
відкритому в ТВБВ Ощадбанку № 10020/0291 м.
Харкова, та грошові кошти в сумі 3 814,65
грн., що знаходяться на компенсаційному
рахунку № НОМЕР_7, відкритому в ТВБВ
Ощадбанку № 10020/0328 м. Харкова (а.с. 112).

Згідно заповіту, посвідченого
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_6 25
лютого 2008 року за реєстраційним № 1043
ОСОБА_5 на випадок своєї смерті належну
йому на праві приватної власності
квартиру АДРЕСА_1 заповів позивачу
ОСОБА_4 (а.с. 20).

Крім того, депозитний договір № SAMDN
4165 (рахунок НОМЕР_5) від 14.03.2011 року
на суму 20 000,00 грн. містить заповідальне
розпорядження, згідно якого вкладник
ОСОБА_5 на випадок своєї смерті всі
права щодо розпорядження цим вкладом
та нарахованими процентами передав
ОСОБА_4.

Факт прийняття спадщини після ОСОБА_5,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року, його
спадкоємцями - сторонами по справі
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 останніми визнається,
не заперечується та підтверджується
витягом із Спадкового реєстру про
реєстрацію спадкової справи після
смерті ОСОБА_5, заведеної Одинадцятою
Харківською державною нотаріальною
конторою (а.с. 9, 10).

По справі також встановлено, що
спадкоємиця за законом після смерті
свого чоловіка ОСОБА_5, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_3 року, позивачка за
зустрічним позовом ОСОБА_3 є
непрацездатною особою похилого віку,
інвалідом 3-ї групи загального
захворювання, а тому відповідно до ч. 1
ст. 1241 ЦК України має право не тільки на
спадкування після померлого як
спадкоємиця за законом першої черги, а
й право на обов'язкову частку у
спадщині, охваченої заповітом.

При цьому будь-яких належних та
допустимих, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК
України, доказів на підтвердження того,
що спадкодавець ОСОБА_5 перебував у
безпорадному стані, зумовленому
похилим віком, тяжкою хворобою або
каліцтвом, тобто був неспроможний
самостійно забезпечити умови свого
життя, потребував стороннього догляду,
допомоги та піклування, матеріали
цивільної справи не містять.

Однак, суд першої інстанції, на
зазначені обставини та норми
матеріального права, що регулюють
спірні правовідносини, належної уваги
не звернув, у зв'язку з чим приймаючи
рішення у справі, безпідставно усунув
спадкодавицю ОСОБА_3 від права на
спадкування за законом після свого
чоловіка ОСОБА_5, оскільки сам по собі
факт тривалого окремого проживання
подружжя не є підставою для
застосування судом ч. 5 ст. 1224 ЦК
України, та відмовив у задоволенні
заявлених нею вимог про визнання за нею
права власності на спадщину, що
відкрилася після смерті останнього, в
тому числі й на обов'язкову частку у
спадщині, що охвачена заповітом.

За таких обставин, враховуючи наведене
вище, рішення Московського районного
суду м. Харкова від 10 квітня 2014 року,
ухвалене по справі, не може бути
визнане цілком законним,
обґрунтованим, а тим паче справедливим,
у зв'язку з чим судова колегія вважає за
необхідне на підставі п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 309
ЦПК України змінити це судове рішення,
скасувавши його в частині, що
стосується усунення позивачки за
зустрічним позовом ОСОБА_3 від права на
спадкування після смерті її чоловіка
ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року, та
розподілити спадщину, що залишилася
після останнього між сторонами спору,
як спадкоємцями за заповітом та за
законом, враховуючи право спадкоємиці
ОСОБА_3 на обов'язкову частку у
спадщині, охваченої заповітом.

Що ж стосується питання розподілу
судових витрат по справі, то це питання
судова колегія вирішує відповідно до
приписів ст. 88 ЦПК України.

Таким чином, на підставі викладеного та
керуючись ст. 22 Кодексу про шлюб та
сім'ю України, ст. 60 Сімейного кодексу
України, ст. ст. 1216-1218, 1220, 1222, 1213, 1224, 1233,
1235, 1241, 1245, 1258, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 1, 3,
4, 10, 11, 58-61, 213, 214, 303, 304, 307, п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст.
309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
представника ОСОБА_3 - задовольнити
частково.

Рішення Московського районного суду м.
Харкова від 10 квітня 2014 року - змінити.

Скасувати це судове рішення в частині,
що стосується задоволення позовних
вимог ОСОБА_4 щодо усунення ОСОБА_3 від
права на спадкування за законом після
смерті її чоловіка ОСОБА_5, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_3 року, відмовивши в
задоволенні зазначених позовних вимог
ОСОБА_4 за їх безпідставністю.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 12
частину квартири АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за заповітом, посвідченим
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_6 25
лютого 2008 року за реєстраційним № 1043,
після смерті ОСОБА_5, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 14
частину банківського вкладу ОСОБА_5 в
ПАТ КБ «ПриватБанк», договір № SAMDN
4165 від 14.03.2011 року на суму 20 000,00
грн., в порядку заповідального
розпорядження спадкодавця, після
смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3
року.

У задоволенні решти, заявлених ОСОБА_4
вимог щодо визнання за ним права на
спадщину після смерті ОСОБА_5,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року, -
відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задовольнити
повністю.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 12
частину квартири АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом (по праву на
обов'язкову частку у спадщині) після
смерті її чоловіка ОСОБА_5, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 12
частину банківського вкладу ОСОБА_5 в
ПАТ КБ «ПриватБанк», договір № SAMDN
4165 від 14.03.2011 року на суму 20 000,00
грн., як частку у спільному майні
подружжя.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 14
частину банківського вкладу ОСОБА_5 в
ПАТ КБ «ПриватБанк», договір № SAMDN
4165 від 14.03.2011 року на суму 20 000,00
грн., в порядку спадкування за законом
(по праву на обов'язкову частку у
спадщині) після смерті її чоловіка
ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 12
частину банківського вкладу ОСОБА_5
«Пенсійний накопичувальний» в ПАТ КБ
«ПриватБанк», договір № SAMDN
5216 (рахунок НОМЕР_4) від 28.03.2011 року
на суму 10 000,00 грн., як частку у спільному
майні подружжя.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 12
частину банківського вкладу ОСОБА_5
«Пенсійний накопичувальний» в ПАТ КБ
«ПриватБанк», договір № SAMDN
5216 (рахунок НОМЕР_4) від 28.03.2011 року
на суму 10 000,00 грн., в порядку
спадкування за законом після смерті її
чоловіка ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3
року.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 12
частину 185 простих іменних акцій ВАТ
«Харків-Авто» (Приватизаційний
сертифікат акцій № 160 від 1994 року),
оформлених на ім'я ОСОБА_5, як частку у
спільному майні подружжя.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 12
частину 185 простих іменних акцій ВАТ
«Харків-Авто» (Приватизаційний
сертифікат акцій № 160 від 1994 року),
оформлених на ім'я ОСОБА_5, в порядку
спадкування за законом після смерті її
чоловіка ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3
року.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 12
частину грошових коштів (4 960 грн. 67 коп.),
що знаходяться на компенсаційному
рахунку № НОМЕР_6, відкритому в ТВБВ
Ощадбанку № 10020/0291 м. Харкова на ім'я
ОСОБА_5, як частку у спільному майні
подружжя.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 12
частину грошових коштів (4 960 грн. 67 коп.),
що знаходяться на компенсаційному
рахунку № НОМЕР_6, відкритому в ТВБВ
Ощадбанку № 10020/0291 м. Харкова на ім'я
ОСОБА_5, в порядку спадкування за
законом після смерті її чоловіка
ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 12
частину грошових коштів (3 814 грн. 65 коп.),
що знаходяться на компенсаційному
рахунку № НОМЕР_7, відкритому в ТВБВ
Ощадбанку № 10020/0328 м. Харкова на ім'я
ОСОБА_5, як частку у спільному майні
подружжя.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 12
частину грошових коштів (3 814 грн. 65 коп.),
що знаходяться на компенсаційному
рахунку № НОМЕР_7, відкритому в ТВБВ
Ощадбанку № 10020/0328 м. Харкова на ім'я
ОСОБА_5, в порядку спадкування за
законом після смерті її чоловіка
ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
судові витрати, понесені нею по справі,
а саме: 121 (сто двадцять одну) грн. 80 коп.
судового збору, сплаченого нею при
подачі апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає
чинності негайно, але може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів із дня
його проголошення.

Головуючий:

Судді: