АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5790/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Зосименко С. Г. Доповідач - Ремез
В.А. Категорія 48
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі :

Головуючого - Ремеза В.А.

Суддів - Міхеєвої В.Ю., Свистунової
О.В.,

при секретарі - Єремейчук О.А.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2,

на рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 1 квітня
2014р. за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
оспорювання батьківства, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 01.04.2014р.
ОСОБА_2 було відмовлено у задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_3 про
оспорювання батьківства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати та ухвалити по
справі нове рішення про задоволення
його позовних вимог, посилаючись на те,
що рішення суду незаконне та
необґрунтоване.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду, в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду залишенню
без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб
28.04.2012р.

Згідно свідоцтва про народження
ІНФОРМАЦІЯ_1. народився ОСОБА_4, і
батьком дитини в свідоцтві про
народження вказано позивача по справі.

Відповідно до ч.2 ст.136 СК України суд
постановляє рішення про виключення
відомостей про особу як батька дитини з
актового запису про її народження лише
у разі доведення відсутності кровного
споріднення між особою, яка записана
батьком, та дитиною.

У відповідності до п. 9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 3 від
15.05.2006 року «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»
питання щодо походження дитини суд
вирішує на підставі будь-яких доказів
про це. Висновки експертизи, в тому
числі судово-генетичної, необхідно
оцінювати з урахуванням положень ст. 212
ЦПК, згідно якої жодний доказ не має для
суду наперед установленого значення,
він оцінює докази в їх сукупності, а
результати оцінки відображає в рішенні
з наведення мотивів їх прийняття чи
відхилення. У разі коли ухилення
сторони у справі зазначеної категорії
в участі в експертизі або від подання
необхідних матеріалів, документів тощо
унеможливлює її проведення, суд
відповідно до ст. 146 ЦПК може визнати
факт, для з'ясування якого її було
призначено, або відмовити в його
визнанні.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Розглядаючи справу, суд першої
інстанції встановив, що позивач не
надав суду доказів того, що у період
ймовірного зачаття дитини з 20.12.2011р. до
20.01.2012р. сторони не підтримували
інтимні стосунки.

Крім того, оцінюючи докази в порядку ст.
212 ЦПК України, суд встановив, що
наданий позивачем акт від 26.10.2013р. про
біологічне батьківство, відповідно до
якого біологічне батьківство позивача
у відношенні до ОСОБА_4 виключається, не
є належним доказом на підтвердження
заявлених вимог, оскільки зразки ДНК,
при аналізі яких були отримані
вищезазначені дані, не були відібрані у
відповідності з встановленою
процедурою для пред'явлення
результатів аналізу у судові
інстанції, у зв'язку із чим результати
проведених аналізів не можуть мати
силу при судовому розгляді, а надані
виключно для особистої інформації.

Оскільки при розгляді справи в суді
першої інстанції позивач відмовився
від проведення судово-генетичної
експертизи для встановлення наявності
або відсутності кровного споріднення
між ним, та ОСОБА_4, 2012р.н., а визнання
відповідачем позовних вимог та її
пояснення про те, що позивач не є
батьком її дитини, не можуть бути
визнані допустимими доказами у справі
про оспорювання батьківства, у зв'язку
з чим колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції правильно прийшов до
висновку про відмову позивачу в
задоволенні позовних вимог за
недоведеністю, і рішення суду є
законним та обґрунтованим, а доводи
апеляційної скарги про незаконність та
необґрунтованість рішення суду першої
інстанції є безпідставними, оскільки
не спростовують встановлених судом
обставин.

Таким чином рішення суду слід залишити
без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_2
підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308,315 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 1 квітня
2014р. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду вступає в
силу з моменту проголошення, але може
бути оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Судді: