22-ц/775/435/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції Гальченко І.В.
Доповідач Гаврилова Г.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 червня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області у
складі:

головуючого судді Гавриловій
Г.Л.

суддів Баркової Л.Л.,Сороки
Г.П.

при секретарі Костомановій
А.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі справу за
позовом публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
за апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ
«ПриватБанк») на рішення
Волноваського районного суду
Донецької області від 29 квітня 2013 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2013 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
кредитним договором. В обґрунтування
позову зазначив, що 10.10.2006 року між ПАТ
КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем ОСОБА_2
був укладений кредитний договір, за
умовами якого банком був наданий
відповідачу кредит у сумі 5346,00грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 12.00% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом, з
кінцевим терміном повернення
10.10.2008року. Оскільки відповідач по
справі, уклавши з банком кредитний
договір та отримавши грошові кошти на
умовах повернення, строковості та
платності, свої договірні зобов'язання,
не виконала, у неї станом на 26.02.2013 року
виникла заборгованість в сумі-64204,41грн,
з яких 4327,36 грн. заборгованість за
кредитом; 15912 08 грн., заборгованість по
процентам за користування кредитом;
2234.28 гривень - заборгованість по
комісії за користування кредитом; 38197,15
пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором; штраф - 500
гривень ( фіксована частина), штраф -
3033.54 гривні(процентна складова), та
судові витрати у розмірі 642,04 грн., які
позивач просив стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Волноваського
районного суду Донецької області від 29
квітня 2013 року у задоволені позову
позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2
відмовлено у зв'язку з пропуском
позовної давності.

В апеляційній скарзі представник
позивача, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просив рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в повному
обсязі. В обґрунтування доводів скарги
стверджує, що сторони у письмовій формі
домовились про збільшення строку
позовної давності по кредитному
договору до 5 років, що не заборонено
ст.259 ЦК України. Крім того, відповідно
до судового наказу, заборгованість за
кредитним договором станом на квітень
2008 року була стягнута з відповідачки,
проте остання продовжує не виконувати
свої зобов'язання.

Сторони, належним чином повідомлені
про час і місце розгляду справи, в
судове засідання не з'явились, позивач
надав письмову заяву про поважність
причин неявки до суду та просив
задовольнити апеляційну скаргу,що у
відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України
не перешкоджає розглядові справі за
відсутність сторін. ( а.с. 79,80, 84-85,86).

Заслухавши суддю - доповідача,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а
рішення суду скасуванню, з частковим
задоволенням позовних вимог ПАТ КБ
"ПРИВАТБАНК", з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, виходив із того, що
позовні вимоги ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК"
заявлені після спливу строку позовної
давності, встановленого законом, а
тому, підстав для стягнення
заборгованості з відповідачки немає.

З такими висновками суду погодитись
не можна, оскільки ці висновки
суперечать вимогам закону та не
ґрунтуються на матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено і
це підтверджується наявними у справі
доказами, що 10.10.2006року між ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» та відповідачем ОСОБА_2
був укладений кредитний договір
№DOVWRX37750202, за умовами якого банком був
наданий відповідачу кредит у сумі
5346,00грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12,00% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом. з кінцевим терміном
повернення 10.10.2008 року.

Згідно умов кредитного договору
Договір складається з Заяви
позичальника та Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам.

Відповідач свої зобов'язання за
кредитним договором належним чином не
виконувала, у зв'язку з чим, станом на
26.02.2013 року утворилась заборгованість у
сумі 64204грн. 41коп., яка складається з
заборгованості за кредитом в сумі 4327,36
грн., заборгованості за процентами в
сумі 15912,08 грн., заборгованості за
комісією в сумі 2234,28 грн.,
заборгованості за пенею в сумі 38197,15
грн., заборгованості за штрафами в сумі
500,00 гривень (фіксована частина) та
заборгованості за штрафами в сумі 3033,54
грн. (процентна складова).

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048
ЦК України).

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

За змістом ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.
Відповідно до п. 5.5 зазначених Умов
надання споживчого кредиту, термін
позовної давності по вимогах про
стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів за даним
Договором встановлюються сторонами
тривалістю 5 років. Із даним пунктом
Умов боржник погодився, про що свідчить
його підпис в заяві позичальника.

Заборгованість за кредитом станом на
квітень 2008 року була стягнула на
підставі судового наказу від 25 квітня
2008 року. ( а.с.68)

З умов кредитного договору вбачається,
що кредитні кошти надавались на строк
по 10 жовтня 2008 року, в той час як з
даним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулось до суду у квітні 2013 року.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в
порушення вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України
на зазначене уваги не звернув, дійшовши
помилкового висновку щодо пропуску
позивачем строку позовної давності.

Крім того, при вирішенні спору в
судовому порядку застосуванню
підлягає ст. 267 ЦК України, відповідно
до якої, позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Заява про застосування позовної
давності ОСОБА_2 подана не була ані в
письмовому вигляді, ані усно, оскільки
розгляд справи було проведено у
заочному порядку у відсутності
відповідачки з належним її
повідомленням про час та місце
розгляду справи.( а.с. 27)

Таким чином, висновок суду про відмову
у задоволенні позову у зв'язку з
застосуванням позовної давності, із
помилковим зазначенням в
мотивувальній частині рішення про
заявлення відповідачки та її
представника (відомостей щодо якого не
має в матеріалах справи) про
застосування позовної давності, та без
з'ясування причин пропущення позовної
давності, є незаконним.

Оскільки суд першої інстанції, у
порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України,
на вищевикладені обставини уваги не
звернув, не врахував норми
матеріального та процесуального права,
які регулюють спірні правовідносини,
не встановив обставин, які мають
значення для правильного вирішення
справи, відповідно до ст. 309 ЦПК
України, ухвалене у справі судове
рішення підлягає скасуванню з
постановленням рішення про часткове
задоволення позовних вимог ПАТ КБ
"ПРИВАТБАНК".

Як вбачається зі справи, станом на
26.02.2013 року утворилась заборгованість у
сумі 64204грн. 41коп., яка складається з
заборгованості за кредитом в сумі 4327,36
грн., заборгованості за процентами в
сумі 15912,08 грн., заборгованості за
комісією в сумі 2234,28 грн.,
заборгованості за пенею в сумі 38197,15
грн., заборгованості за штрафами в сумі
500,00 гривень (фіксована частина) та
заборгованості за штрафами в сумі 3033,54
грн. (процентна складова) та яка
підтверджена розрахунком
заборгованості (а.с.8-9). Підстав ставити
під сумнів наданий розрахунок,
апеляційний суд не має.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів
справи, судовим наказом Волноваського
районного суду Донецької області від 25
квітня 2008 року було вирішено спір між
тими ж сторонами і з ОСОБА_2 на користь
ПАТ КБ «ПриватБанк» була стягнута
заборгованість за кредитним договором,
яка утворилася, станом на 15.04.2008 року в
сумі 8492,65 грн. і складалася із
заборгованості за кредитом 4327,36 грн.,
заборгованості за процентами - 2171,64 грн.
, заборгованості по комісії за
користування кредитом в розмірі 1528,62
грн та пені у розмірі 465,03 грн. (а.с.82-83,68)

Дане судове рішення набрало законної
сили, було звернуто до виконання і
виконавчий лист був переданий
Волноваському відділу державної
виконавчої служби Маріупольського
міського управління юстиції.
Постановою від 17 червня 2013 року
виконавчий лист повернуто стягувачу -
ПАТ КБ « ПриватБанк», у зв'язку
неможливістю виконання. В подальшому
виконавчий лист до виконання не
пред'являвся (а.с.69).

Отже, заява про видачу судового наказу
ПАТ КБ « ПриватБанк» про стягнення з
заборгованості за кредитом в сумі 8492.65
були предметом судового розгляду і
за цими вимогами було ухвалене
рішення, яке набрало чинності, а тому
підстав для повторного стягнення
заборгованості за кредитом у розмірі
4327,36 грн., заборгованості за процентами
- 2171,64 грн. , заборгованості по комісії
за користування кредитом в розмірі 1528,62
грн та пені у розмірі 465,03 грн - не має.

Згідно розрахунку, наданим позивачем,
розмір пені за несвоєчасне повернення
кредитних коштів та нарахованих
процентів становить 38197,15 грн гривень,
зокрема, за останній рік 13 626 грн.64 ( а.с.
8-9)

Разом з тим, якщо належна сплаті
неустойка ( штраф, пеня) надмірно велика
в порівнянні із збитками кредитора,
суд має право на підставі ч.3 статті 551
зменшити неустойку.

Як встановлено судом, позичальник не
представив суду доказів спричинення
йому яких-небудь збитків унаслідок
неналежного виконання договору, а
відповідно до постанови державного
виконавця у боржника ОСОБА_2 станом на
червень 2013 рік відсутнє будь-яке майно,
на яке можливе звернути стягнення, що
свідчить про її незадовільний
матеріальний стан. З урахуванням
викладеного судова колегія приходить
до висновку про зменшення розміру пені
до 5000 гривень.

Таким чином, загальна сума
заборгованості яка підлягає стягненню
з ОСОБА_2 на користь банку, за
кредитним договором № DOVWRX37750202 від 10
жовтня 2006р складається із
заборгованості по процентами за
користування кредитом у розмірі 13740
грн. 44 коп.( 15912.08-2171.64); комісії за
користування кредитом у розмірі 705
грн.66 коп.( 2234.28- 21528.62),пені за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором у розмірі 5000 гривень;
штраф (фіксована частина)- 500 гривень та
штраф (процентна складова) у розмірі
972грн. 31 коп.( 5% від суми заборгованості),
а всього 20918 гривень 41 копійки.

На підставі ст.ст. 88,287 ЦПК України,при
ухваленні нового рішення, підлягають
відшкодуванню ОСОБА_2 на користь
позивача судові витрати понесені ПАТ
КБ "ПРИВАТБАНК" при зверненні до суду
пропорційно задоволеним вимогам в
сумі 209 гривень 18 копійок та оскарженні
судового рішення в сумі 107 гривень.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ч.1 п. 3, 4 ЦПК
України колегія суддів, -

В И Р І Ш И
Л А :

апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» задовольнити
частково.

Рішення Волноваського районного суду
Донецької області від 29 квітня 2013 року
-скасувати.

Позов Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 користь Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПРИВАТБАНК» за кредитним
договором № DOVWRX37750202 від 10 жовтня 2006р
заборгованість, що утворилась станом
на 26.02.2013 року та яка складається з
заборгованості по процентами за
користування кредитом у розмірі 13740
грн. 44 коп.; комісії за користування
кредитом у розмірі 705 грн.66 коп., пені за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором у розмірі 5000 гривень;
штраф (фіксована частина)- 500 гривень та
штраф (процентна складова) у розмірі
972грн. 31 коп. , а всього 20918 гривень 41
копійку та витрати у відшкодування
судового збору у розмірі 316 гривень 18
копійок.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено протягом двадцяти днів з дня
набрання чинності безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Судді