Справа № 127/6802/14-ц
Провадження № 2/127/3054/14
Вінницький міський суд Вінницької
головуючого судді Вохмінової О.С.
при секретарі Солтисюк К.В.
з участю позивачки ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
відповідачки ОСОБА_3
представника органу опіки і піклування
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, яка
також діє в інтересах неповнолітньої
ОСОБА_6 про виселення та зняття з
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_5, ОСОБА_3, яка також діє в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, про виселення та зняття з
реєстрації. Позов мотивований тим, що
згідно договору дарування від 27.12.2004
року позивачка є власницею квартири
АДРЕСА_1. У цій квартирі на даний час
проживають позивачка, її зять - ОСОБА_5
(проживає без дозволу власника житла),
її донька - ОСОБА_3, та онука - ОСОБА_6, 2011
р.н. Зареєстрованими у квартирі є
позивачка, її донька та онука,
реєстрація якої була здійснена без
дозволу власника житла. Договір про
надання відповідачам права проживання
і користування належною позивачці
квартирою не укладався. Позивачка
вважає, що відповідачі мають свою сім`ю
і не є членами її сім`ї, тому не мають
права на проживання у належній їй
квартирі як члени сім`ї. Крім того, вони
систематично руйнують дану квартиру,
не беруть участі в її утриманні, між
ними постійно виникають конфлікти та
суперечки. Дані обставини
перешкоджають позивачці нормально
користуватись належною їй власністю.
Заборгованість по комунальних
платежах перевищує 9000 грн. З метою
погашення даної заборгованості вона
вирішила продати житло, однак
проживання та реєстрація відповідачів
перешкоджають цьому.
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
позов підтримала, суду пояснила, що її
донька ОСОБА_3 зареєструвала шлюб із
ОСОБА_5, який з березня 2011 року почав
проживати в її квартирі. ІНФОРМАЦІЯ_1 у
відповідачів народилась донька ОСОБА_6
і вона також була зареєстрована у
квартирі без згоди власника.
Відповідачі не є членами її сім`ї і
договір про користування житлом не
укладався. Між нею та відповідачами
склалися неприязні стосунки, через це
постійно виникають конфлікти. Зять
ображає її, погрожує розправою, псує
житло і її особисті речі, а донька не
бажає вплинути на його поведінку.
Відповідачі перешкоджають їй
нормально проживати у належному їй
житлі, виживають її, не сплачують плату
за комунальні послуги внаслідок чого
вона неодноразово зверталась до
міліції. Оскільки вона є єдиним
власником житла, має намір продати
належну їй квартиру, погасити борги за
комунальні послуги і придбати для себе
дешевше житло у гуртожитку або у
приватному секторі, проте відповідачі,
що зареєстровані і проживають у її
квартирі, перешкоджають їй у цьому.
В судовому засіданні представник
позивачки ОСОБА_2 позов підтримав,
просив його задоволити на підставі ст.
116 ЖК України, 391 ЦК України.
Відповідачка ОСОБА_3 позов не
визнала. Суду пояснила, що до 10.06.2014 року
в квартирі АДРЕСА_1, проживала мама -
ОСОБА_1, вона із дитиною та її чоловік -
ОСОБА_5 Вони користувались різними
кімнатами, що замикались на ключ. З
10.06.2014 року після сварки ОСОБА_5 забрав
свої речі і виїхав з квартири назавжди,
вона має намір розірвати із ним шлюб.
Підтвердила, що дійсно між мамою і її
чоловіком постійно виникали конфлікти,
були звернення до міліції, але вона
особисто матері нічого поганого не
зробила: не перешкоджала їй жити, не
била, не погрожувала, не псувала житло.
Кошти за комунальні послуги вона
вносила, проте квитанції не збереглись.
В своїй квартирі мама зараз проживає
сама, замінила замки на вхідних дверях.
Вона з дитиною проживає у бабусі.
Наголосила, що власного житла чи
постійного місця для проживання вони з
дитиною не мають, тому заперечила проти
виселення її та дитини із квартири і
зняття їх з реєстрації.
Відповідач ОСОБА_5 в судове
засідання не з`явився, причини неявки
суду не повідомив, тому відповідно до
ст. 169 ЦПК України справа розглянута у
Представник органу опіки та піклування
Вінницької міської ради Марценюк Л.Є.
суду пояснила, що дозвіл на продаж
житла, в якому зареєстрована та
проживає дитина, органом опіки і
піклування надається лише у випадку
гарантії придбання на ім`я дитини
нерухомості або гарантування їй у
новому житлі можливості проживання і
реєстрації. Так як позивачка хоче
продати житло без звернення до органу
опіки і піклування, просила захистити
інтереси неповнолітньої ОСОБА_6 і
відмовити в позові в частині її
виселення та зняття з реєстрації. Також
додала, що ст. 116 ЖК України не може бути
правовою підставою позову, оскільки ні
протоколу про притягнення
відповідачів до адміністративної
відповідальності ні вироку, в яких були
б встановлені обставини неправомірної
поведінки по відношенню до ОСОБА_1
немає. При вирішенні питання щодо
виселення ОСОБА_5 покладалась на думку
суду.
Вислухавши пояснення сторін,
представника органу опіки та
піклування, дослідивши матеріали
справи та оцінивши докази в їх
сукупності, суд прийшов до висновку, що
позов підлягає частковому задоволенню.
Судом встановлено, що відповідно
до договору дарування від 27.12.2004 року,
зареєстрованого в КП «ВООБТІ» 20.01.2005
року, позивачка ОСОБА_1 є власницею
квартири АДРЕСА_1 (а.с. 7).
З пояснень сторін, договору дарування
квартири, довідки, виданої ТОВ
«Житлово-Експлуатаційне об`єднання»
від 31.03.2014 р. №1417 вбачається, що належна
ОСОБА_1 квартира АДРЕСА_1 загальною
площею 37,7 кв.м., житловою - 23,10 кв.м., має
дві окремі кімнати. З 18.06.1997 року в
квартирі зареєстрована ОСОБА_1, 1971 р.н.
та її донька - ОСОБА_3, 1992 р.н., а з 15.10.2011
року - онука власника - ОСОБА_6, 2011 р.н.
(а.с. 25). Станом на 01.04.2014 року загальний
борг за надані житлово-комунальні
послуги становив 8397,21 грн. (а.с. 46).
Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_3
знаходяться в зареєстрованому шлюбі,
вони є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1
Відповідач ОСОБА_5, 1980 р.н., з 02.09.2005 року
зареєстрований в АДРЕСА_2 (а.с. 40), проте
з березня 2011 року фактично проживає без
реєстрації в квартирі АДРЕСА_1.
Відповідачі із дитиною займають
меншу кімнату в квартирі позивачки,
письмовий договір найму житла між
сторонами укладений не був.
В судовому засіданні також було
встановлено, і це визнали сторони, що
протягом тривалого часу між ОСОБА_1 та
ОСОБА_5 існують неприязні стосунки, в
зв`язку з цим ОСОБА_1 неодноразово
зверталась до правоохоронних органів -
02.06.2011 року (а.с. 12), 16.06.2011 року (а.с. 9),
15.08.2011 року (а.с. 14), 31.10.2011 року (а.с. 15),
01.06.2012 року (а.с. 16), 11.11.2013 року (а.с. 17),
22.11.2013 року (а.с. 18). Працівники міліції
вживали офіційні застереження про
неприпустимість насильства в сім`ї і
проводили з ним бесіди профілактичного
Відповідно до ст. 319 ЦК України,
власник володіє, користується
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.
Відповідно до ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
Відповідачка ОСОБА_3 пояснила, що
з червня 2014 року ОСОБА_5 не проживає в
квартирі, проте сторони також визнали,
що в квартирі знаходяться його
особисті речі, тому враховуючи
встановлені судом обставини і вимоги
Цивільного кодексу щодо захисту права
власності, суд вважає, що позов про
виселення ОСОБА_5 підлягає задоволенню.
Разом з тим, позов в частині виселення і
зняття з реєстрації ОСОБА_3 та
неповнолітньої ОСОБА_6 задоволенню не
Правовою підставою даного позову
ОСОБА_1 визначила ч. 1 ст.116 ЖК України та
ст. 391 ЦК України і неможливість
спільного проживання з відповідачами,
які систематично руйнують та псують
житло та порушують правила співжиття.
Проте, дані обставини не були доведені
в судовому засіданні.
Згідно ст. 41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, право приватної власності є
непорушним, однак, використання
власності не може завдавати шкоди
правам, свободам та гідності громадян,
інтересам суспільства.
Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України
члени сім`ї власника будинку, які
проживають разом з ним у будинку, що
йому належить, користуються жилим
приміщенням нарівні з власником
будинку (квартири), якщо при їх вселенні
не було іншої угоди про порядок
користування цим приміщенням.
Аналогічні положення містяться у
ч. 1 ст. 405 ЦК України.
Припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням. У разі
відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім`ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 9
ЖК України ніхто не може бути виселений
із займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підставі і в
порядку, передбачених законом.
Підстави виселення членів сім`ї
(колишніх членів сім`ї) власника
будинку передбачені ст. 157, ч. 1 ст. 116 ЖК
Таке виселення згідно із ч. 1 ст. 116
ЖК України може мати місце, якщо наймач,
члени його сім`ї або інші особи, які
проживають разом з ним, систематично
руйнують чи псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.
Суд враховує, що ОСОБА_3 проживає і
була зареєстрована в даній квартирі в
установленому законом порядку, як член
сім`ї ОСОБА_1 та набула прав і
обов`язків, передбачених ст. 156 ЖК
України, тому позов ОСОБА_1 на підставі
ст. 391 ЦК України є необґрунтованим,
оскільки підстави для виселення членів
сім`ї власника будинку (квартири)
передбачені нормою 157 ЖК України та
полягають у порушенні такими особами
умов їх проживання й користування
жилим приміщенням, що належить
Позивачкою не були доведені
належними доказами факти
систематичного псування чи руйнування
ОСОБА_3 житла ОСОБА_1, а також
систематичного порушення нею правил
співжиття. Звернення ОСОБА_1 до
правоохоронних органів були пов`язані
із неправомірною поведінкою ОСОБА_5, з
ним були проведені профілактичні
бесіди щодо неприпустимості
протиправної поведінки. (а.с. 19-24).
Крім того, аналогічні звернення
до правоохоронних органів і скарги
надходили і від ОСОБА_3 щодо
неправомірної поведінки ОСОБА_1 (а.с.
Протоколи про адміністративні
правопорушення відносно ОСОБА_3 не
складались, відповідно, вироків судів,
в яких були б встановлені подібні
обставини, немає. Також відносно неї не
вживались судом, прокурорами, органами
внутрішніх справ, адміністративними
комісіями виконкомів заходи
попередження, а також заходи
громадського впливу.
Також суд враховує, що дана
квартира є єдиним приміщенням для
проживання ОСОБА_3 та неповнолітньої
ОСОБА_6, тому, з метою запобігання
виникненню негативних суспільних
наслідків, пов`язаних з відсутністю в
особи житла, суд відмовляє в позові в
частині їх виселення, при цьому
керується ст.ст. 14, 15 Закону України
«Про основи соціального захисту
бездомних осіб і безпритульних дітей»
та ст. 3 ЦК України в якій визначено, що
загальними засадами цивільного
законодавства є справедливість,
добросовісність і розумність.
Позовні вимоги про зняття ОСОБА_5 з
реєстраційного обліку задоволенню не
підлягають, оскільки відповідно до ч. 1
ст. 7 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» від 02.06.2005 року
однією з підстав для зняття особи з
реєстрації місця проживання СГІРФО є
рішення суду про виселення особи.

Судовий збір в сумі 243,60 грн. на
підставі ст. 88 ЦПК України та Згідно
Закону України «Про судовий збір» від
08.07.2011 року слід стягнути з відповідача
ОСОБА_5 на користь позивачки ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 3, 16, 319, 391 ЦК
України, ст. 116, 156, 157, 162 ЖК України, ст. 41
Конституції України, Законом України
«Про основи соціального захисту
бездомних осіб і безпритульних дітей»,
Законом України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», ст.ст. 5, 8, 10, 11, 29,
57, 60, 61, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задоволити частково.

Виселити ОСОБА_5, 1980 р.н., з
квартири АДРЕСА_1 без надання іншого
житла.

В решті позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 243 (двісті
сорок три) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Вінницької області
через Вінницький міський суд
Вінницької області протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя: