АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

25 червня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді
Росік Т.В.

суддів:
Прокопчук Н.О.‚ Мазурик О.Ф.

при секретарі
Обухівському О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_2 на
рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 17 лютого 2014 року та
додаткове рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 06 березня 2014
року в справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та
піклування Солом'янської районної у м.
Києві державної адміністрації про
визначення місця проживання дитини та
за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа Орган опіки та піклування
Солом'янської районної у м. Києві
державної адміністрації про
визначення місця проживання та
відібрання дитини‚

В С Т А Н О В
И Л А:

Рішенням Солом'янського районного
суду м. Києва від 17.02.2014 року позов
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Орган
опіки та піклування Солом'янської
районної у м. Києві державної
адміністрації про визначення місця
проживання дитини задоволено.

Визначено місце проживання дитини
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір'ю ОСОБА_3
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
судовий збір в розмірі 114,70 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа Орган опіки та піклування
Солом'янської районної у м. Києві
державної адміністрації про
визначення місця проживання дитини
залишено без задоволення.

Додатковим рішенням Солом'янського
районного суду м. Києва від 06.03.2014 року
зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа Орган опіки та піклування
Солом'янської районної у м. Києві
державної адміністрації в частині
вимог про відібрання дитини залишено
без задоволення.

ОСОБА_2 вважаючи, що зазначені рішення
ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
при неповному з'ясуванні судом
обставин, що мають значення для справи,
в апеляційних скаргах просив рішенням
Солом'янського районного суду м. Києва
від 17.02.2014 року та додаткове рішення
цього ж суду від 06.03.2014 року скасувати,
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити його зустрічний позов та
відібрати малолітнього сина ОСОБА_4 у
ОСОБА_3 без позбавлення її батьківських
прав до усунення причин і без
призначення аліментів.

В обґрунтування викладених в
апеляційній скарзі на рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 17.02.2014 року вимог посилається на
те‚ що суд прийняв до розгляду його
зустрічний позов від 22.11.2013 року з
порушенням норм п. 3 ст. 123 ЦПК України,
не постановивши відповідну ухвалу,
невірно виклавши підстави та вимоги
позову, які є аналогічними позовним
вимогам ОСОБА_3 Зазначає. що при
вирішенні спору щодо місця проживання
малолітньої дитини в першу чергу
повинні враховуватись інтереси самої
дитини, яка сама має право вирішувати
де їй жити і визначення місця її
проживання є втручанням суду у права
дитини. Висновки суду щодо
демонстрації проявів неприязності та
агресивної спрямованості відповідача
по відношенню до позивача, а також
висновки суду стосовно маніпуляції
відповідачем дитиною не підтверджені
належними доказами та спрямовані на
його дескридитацію. Не відповідають
обставинам справи та не доведені
позивачем обставини щодо належного
медичного обслуговування дитини, стан
здоров'я якої є задовільним. Суд
незаконно відмовив йому у задоволенні
клопотання про витребування доказів та
неправомірно відмовив у клопотанні про
залучення його матері - бабусі дитини
до участі в справі в якості третьої
особи. Суд не дав належної оцінки
обставинам щодо послабленого стану
здоров'я дитини, не відреагувавши
відповідними заходами на факт
приховування ОСОБА_3 медичної карти
дитини, внаслідок чого лікарі, які
проводили медичне обстеження дитини не
мали можливості визначити реальний
стан її здоров'я.

Доводи апеляційної скарги на
додаткове рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 06.03.2014 року
ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що суд прийшов
до помилкового висновку про відмову у
задоволенні його зустрічного позову
про відібрання дитини, не врахувавши
фактів порушення ОСОБА_3
конституційного права малолітньої
дитини на охорону здоров'я. З'ясовуючи
умови проживання у квартирі ОСОБА_3,
комісія не звернула уваги на аморальні
умови проживання дитини та не з'ясувала
причин категоричної відмови дитини
проживати разом з матір'ю.
Постановляючи рішення, суд обмежився
показами свідків та прийняв до уваги
нічим не підтверджені пояснення ОСОБА_3
та надані нею медичні документи щодо
стану здоров'я дитини, частина яких не
відповідає вимогам їх оформлення. В
рішенні суду не наведені норми закону
на які він посилався в обґрунтування
доводів щодо соціальної небезпечності
хвороби на яку хворіє дитина.

В судовому засіданні суду апеляційної
інстанції ОСОБА_2 та його представник
апеляційні скарги підтримали, просили
їх задовольнити.

ОСОБА_3 та її представник просили
апеляційні скарги відхилити, рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Представник третьої особи Органу опіки
та піклування Солом'янської районної у
м. Києві державної адміністрації
просила апеляційні скарги відхилити,
рішення суду першої інстанції залишити
без змін як законне та обґрунтоване.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши законність і
обгрунтованість оскаржуваного рішення
в межах, визначених ст. 303 ЦПК України,
колегія суддів дійшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається та
вірно встановлено судом першої
інстанції, що з 05.02.1999 року ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому
шлюбі, про що відділом реєстрації актів
громадянського стану Подільського
району м. Києва зроблено відповідний
актовий запис в книзі реєстрації
шлюбів за № 49.

Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_4,
що підтверджується свідоцтвом про
народження від 15.08.2006 року, виданого
відділом реєстрації актів цивільного
стану Солом'янського районного
управління юстиції в м. Києві (а.с.8).

Рішенням Солом'янського районного
суду м. Києва від 10.03.2011 року шлюб,
укладений 05.02.1999 року між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 та зареєстрований відділом
реєстрації актів громадянського стану
Подільського району м. Києва , актовий
запис № 49 розірвано (а.с.7).

Згідно довідки КП «Дирекція з
управління та обслуговування
житлового фонду» СП Центр
обслуговування споживачів №1 від 11.11.2013
року, форма № 3., ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1
проживає та зареєстрований разом з
батьком ОСОБА_2, бабусею ОСОБА_6 (власник
особового рахунку) та дідом ОСОБА_7 у
однокімнатній квартирі за адресою:
АДРЕСА_1. Місце проживання ОСОБА_4 у
даній квартирі зареєстровано з 21.12.2006
року (а.с. 60).

Згідно довідки лікаря ДКЛ № 3
Солом'янського району м. Києва від
089.11.2013 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 хворів
з 05.11.2013 року з діагнозом ОРВІ. Було
проведено лікування, надані
рекомендації (а.с. 37, 65, 102).

Згідно консультативного висновку
Національного інституту фтизіатрії і
пульмонології ім.. Ф. Г. Яновського АМН
України від 20.11.2013 року ОСОБА_4
консультований в поліклініці
Інституту з діагнозом клінічне
вилікування ТБ трахеї та лівого
головного бронху без залишкових змін.
Отримав курс лікування з 02.04.2013 року по
02.10.2013 року . Дитині рекомендовано
спостереження дитячого фтизіатра та
педіатра за місцем проживання (а.с. 38, 66,
73).

Згідно консультативного висновку
№1518 Консультативно-діагностичної
поліклініки НДСЛ «Охмадит» від 27.11.2013
року, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 пройшов
обстеження лікарів з діагнозом
диспанкреатизм. Клінічні зміни ТБ
трахеї та лівого головного бронха без
інших змін (а.с.74-75).

Відповідно до довідки лікаря від
29.11.2013 року, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1,
проживаючий по АДРЕСА_2, перебуває на
диспансерному обліку у дитячого
фтизіатра. Епідеміологічної небезпеки
не становить. Дитячий колектив
відвідувати може. Не становить загрози
оточуючим протягом 2013 року (а.с. 102).

Як вбачається з довідки про
доходи від 22.10.2013 року ОСОБА_3 працює в
ТОВ «Фармпланета» на посаді заступника
директора та у період з квітня 2013 року
по вересень 2013 року отримувала
щомісячну заробітну плату у середньому
розмірі 2000 грн., загальна сума дохду за
вказаний період становить 11 880, 59 грн.,
(а.с. 13).

Відповідно до характеристики,
виданої ТОВ «Фармпланета», ОСОБА_3 за
час роботи проявила себе як
кваліфікований спеціаліст, є
професіоналом, уміло керує ввіреним їй
напрямком та колективом, користується
заслуженою повагою серед колег та
підлеглих, постійно підвищує свій
професійний рівень, відвідує
тематичні, тренінги, семінари, читає
спеціалізовану літературу,
відповідально та серйозно відноситься
до виконання своїх посадових
обов'язків. У спілкуванні з колегами
дружелюбна та уважна (а.с. 11).

Згідно побутової характеристики
КП «Житлово-експлуатаційна контора
«Михайлівська» Шевченківського району
№846 від 23.10.2013 року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2
зареєстрована в АДРЕСА_2. За час
проживання за вказаною адресою
зарекомендувала себе як порядна,
ввічлива, чемна людина, що користується
заслуженою повагою серед мешканців
будинку. Скарг від сусідів по будинку
та мешканців мікрорайону щодо
поведінки в побуті ОСОБА_3 в КП «ЖЕК
«Михайлівська» не надходило. (а.с. 12).

Згідно відомостей трудової
книжки, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, 01.08.2006 року,
наказом №47-К від 26.07.2006 року
зарахований на посаду головного
художника Історико-архітектурної
пам'ятки-музею «Київська Фортеця».
01.04.2008 року переведений на посаду
старшого наукового співробітника в
науково-дослідний відділ «Охорона
пам'яток, реставрація та
проектно-реставраційні роботи». Згідно
наказу № 77-К від 27.08.2009 року, ОСОБА_2 з
01.09.2009 року звільнений з посади за
власним бажанням (ст. 38 КЗпП України)
(а.с. 41).

Згідно висновку про визначення
місця проживання малолітнього ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, від 04.12.2013 року № 108 -15478/01
комісія з питань захисту прав дитини
при Солом'янській районної в м. Києві
державної адміністрації (засідання від
03.12.2013 року), орган опіки та піклування
вважає за доцільне визначити місце
проживання малолітнього ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір'ю, ОСОБА_3

Зазначеним висновком від 04.12.2013
року встановлено, що позивачка ОСОБА_3
зареєстрована та проживає в
двокімнатній квартирі за адресою:
АДРЕСА_2. Відповідно до акта обстеження
житлово-побутових умов від 08.11.2013 року
за місцем її проживання для дитини
створені належні умови для навчання,
розвитку та відпочинку. ОСОБА_3 працює,
має постійний дохід, матеріально та
житлом забезпечена, має позитивну
характеристику за місцем роботи та
місцем проживання. Згідно з
характеристикою, наданою СЗШ № 25 І-ІІІ
ступеня Шевченківського району м.
Києва, малолітній ОСОБА_4 є учнем 1-6
класу, навчався добре. Мати приділяє
належну увагу вихованню та навчанню
сина, допомагає йому досягти успіху,
приймає активну участь у житті класу.
Батько забирає дитину лише по
п'ятницях, але в понеділок до школи його
приводить мама. Коли дитину приводить
батько, то ОСОБА_4 виглядає втомленим,
агресивно налаштований до
однокласників, погано вдягнений, не в
належному взутті, одяг не випраний, має
запах тютюну. Протягом усього часу
перебування дитини у батька - з жовтня
2013 року малолітній ОСОБА_4 не відвідує
школу, пропускає заняття. ОСОБА_2
повідомив, що дитина хворіє, але
відповідно до довідки ДКЛ №2
Солом'янського району м. Києва, 05.11.2013
року дитина була оглянута дільничним
лікарем-педіатром за адресою: АДРЕСА_1,
встановлений діагноз-вторинний
ацетонемічний синдром. 08.11.2013 року
дитина була оглянута лікарем в
поліклініці, стан здоров'я
малолітнього ОСОБА_4 задовільний.
Батько дитини, ОСОБА_2 про розгляд
заяви ОСОБА_3 про визначення місця
проживання дитини на комісії з питань
захисту прав дитини при Солом'янській
районній в місті Києві державній
адміністрації 03.12.2013 року був
повідомлений належним чином, але
жодного документу по справі не надав,
на засідання комісії не з'явився. (а.с.
78-79).

Згідно акту обстеження матеріальних і
житлово-побутових умов проживання
неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1,
складеного комісією Середньої
загальноосвітньої школи №25 І-ІІІ
ступенів Шевченківського району м.
Києва після відвідання 12.01.2014 року сім'ї
дитини за адресою: АДРЕСА_1, було
встановлено, що коли комісія
подзвонила до квартири, ніхто двері не
відчиняв. Після телефонного дзвінка
батькові ОСОБА_4 було з'ясовано, що вони
знаходяться вдома, але відкривати
двері не будуть. Через деякий час,
вагаючись батько відкрив двері та
вивів дитину до дверей. До квартири
комісію не впустили, розмова з дитиною
та батьком відбувалася біля дверей.
Дитина була налякана, тремтіла, і на
питання чому він не ходить до школи,
ОСОБА_4 відповів, що хоче, але його
чомусь не водять, пояснив, що він не
хворіє. Батько ОСОБА_4 був агресивно
налаштований, голову та очі не
піднімав, на запитання комісії щодо
стану здоров'я дитини та коли вона
приступить до навчання, відповів, що з
цього приводу розмовляти не бажає та
пояснювати нічого не буде, пояснив про
подану 09.12.2013 року з цього приводу заяву
(а.с. 136).

13.02.2014 року, адміністрація СЗШ № 25
І-ПІ ступеня Шевченківського району м.
Києва звернулась до Служби у справах
дітей Солом'янської районної в м. Києві
державної адміністрації за допомогою у
вирішенні питання про повернення учня
1-го класу ОСОБА_4 до навчання, оскільки
в бесідах з батьком ОСОБА_4 останній
повідомляв про хворобу сина та його
повернення до школи після повного
одужання, але в період з 17.10.2013 року по
13.01.2014 року дитина в школі так і не
з'явилась (а.с. 135).

Згідно висновку психологічного
обстеження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 від
10.02.2014 року №012, наданого Міським
центром дитини Служби у справах дітей
виконавчого органу Київської міської
ради, з метою визначення емоційного
стану дитини та його прихильності до
найближчих членів родини, емоційна
сфера ОСОБА_4 характеризується
нестабільним емоційним станом, настрій
частково сумний; хлопчик проявляє
настороженість та тривожність щодо
розкриття власних особистих
переживань; демонструє відсутність
страхів на рівні захисної реакції, на
відвертість іде важко, внутрішньо
сприймає себе ізольовано від усіх
членів родини, разом з тим, приймає себе
лише з позитивної сторони, у ОСОБА_4
діагностовано емоційну прихильність
до обох батьків, бажання бути поруч з
ними. На даний час батько для ОСОБА_4 є
значимою особою, яка задовольняє його
потреби у спільних іграх, він отримує
задоволення від спілкування з ним,
визнає його авторитете та виявляє
бажання бути до нього ближче, бо
тривалий час проживає з ним та не
зустрічається з матір'ю. Разом з цим,
ОСОБА_4 вразливо сприймає ситуацію
розлуки з матір'ю, що відображається у
його поведінці, тому зараз у стосунках
з матір'ю ОСОБА_3, прослідковується
напруженість у відношеннях. У даному
віці розвиток емоційно-вольової сфери
дитини перебуває у стадії формування,
тому ОСОБА_4 може бути травмований
будь-якими необачними діями з боку
дорослих, необхідно враховувати
потреби та інтереси дитини ля
повноцінного розвитку та вихованні.
Батьки повинні брати активну участь у
збереженні життя та здоров'я сина та
створювати комфортні умови в процесі
спілкування між собою (а.с. 129, 133).

Задовольняючи позов ОСОБА_3 та
визначаючи місце проживання ОСОБА_4 з
матір'ю, суд першої інстанції виходив з
того, що таке відповідає інтересам
дитини. При цьому суд виходив з наявних
в матеріалах справи доказів щодо
виконання кожним з батьків своїх
батьківських обов'язків по відношенню
до дитини та можливістю створення
належних умов для її виховання.

Колегія суддів погоджується з
такими висновками суду.

Відповідно до ст. 160 СК України,
місце проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків.

Згідно ст. 161 СК України, що
кореспондується зі ст. 29 ЦК України,
якщо мати та батько, які проживають
окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким
із них буде проживати малолітня дитина,
спір між ними може вирішуватися
органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо
місця проживання малолітньої дитини
беруться до уваги ставлення батьків до
виконання своїх батьківських
обов'язків, особиста прихильність
дитини до кожного з них, вік дитини,
стан її здоров'я та інші обставини, що
мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд
не можуть передати дитину для
проживання з тим із батьків, хто не має
самостійного доходу, зловживає
спиртними напоями або наркотичними
засобами, своєю аморальною поведінкою
може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно до Принципу 6 «Декларації прав
людини» малолітня дитина не повинна,
крім тих випадків, коли є виняткові
обставини, бути розлучена зі своєю
матір'ю.

Судом першої інстанції при розгляді
даної справи не було встановлено
виняткових обставин, які б могли бути
підставою для розлучення дитини з
матір'ю та визначення її місця
проживання з батьком.

Колегія судів враховує, що з квітня 2014
року з ініціативи батька та за
направленням Департаменту освіти і
науки, молоді та спорту КМДА син сторін
ОСОБА_4 є учнем санаторної
школи-інтернату I - II ступенів № 20. Разом
з тим те, що батько дитини
характеризується позитивно, сумлінно
відноситься до своїх батьківських
обов'язків щодо освіти та здоров′?я
дитини, не є безумовною підставою для
визначення місця проживання
малолітнього сина з ним.

Судом правильно встановлені обставини
справи, дано цим обставинам та доказам
по справі правильну правову оцінку і,
відповідно до вимог ст.ст. 16, 29 ЦК
України, ст.ст. 6, 18, 19, 160, 161 СК України,
ухвалено законне та обґрунтоване
рішення.

Судом дано належну правову оцінку
показам свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, які
підтвердили обставини щодо здійснення
позивачем належного догляду за сином
ОСОБА_4, забезпечення йому належних
умови проживання та виховання.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду щодо
наявності підстав для задоволення
позову ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 170 СК України
суд може постановити рішення про
відібрання дитини від батьків або
одного з них, не позбавляючи їх
батьківських прав, у випадках,
передбачених пунктами 2-5 ч. 1 ст. 164 цього
Кодексу, а також в інших випадках, якщо
залишення дитини у них є небезпечним
для її життя, здоров'я і морального
виховання.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Предметом доказування під час
судового розгляду є факти, які
обґрунтовують заявлені вимоги чи
заперечення або мають інше значення
для вирішення справи і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення. Для встановлення в судовому
засіданні фактів, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення,
досліджуються показання свідків,
письмові та речові докази, висновки
експертів (ст. 179 ЦПК України).

Оскільки ОСОБА_2 не довів
належними та допустимими доказами того
факту, що залишення дитини з матір'ю
ОСОБА_3 становить небезпеку для життя,
здоров'я чи морального виховання
дитини, судом обґрунтовано відмовлено
у задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 про відібрання дитини. При
цьому, судом вірно взято до уваги
роз'яснення, викладені в п. 15, п. 16
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30 березня 2007 року № 3 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав», згідно
яких, позбавлення батьківських прав
(тобто прав на виховання дитини, захист
її інтересів, на відібрання дитини в
інших осіб, які незаконно їх утримують
та інше), що надані батькам до
досягнення дитиною повноліття і
грунтуються на факті спорідненості з
нею, є крайнім заходом впливу на осіб,
які не виконують батьківських
обов'язків, а тому питання про його
застосування слід вирішувати лише
після повного, всебічного, об'єктивного
з'ясування обставин справи, зокрема
ставлення батьків до дітей.

Разом з тим, заслуговують на
увагу доводи апеляційної скарги про те,
що висновки суду щодо демонстрації
проявів неприязні та агресивної
спрямованості ОСОБА_2 по відношенню до
позивача за основним позовом, а також
стосовно маніпуляції відповідачем
дитиною не підтверджені належними
доказами. Такі висновки є
припущеннями, жодних допустимих
доказів на підтвердження цьому
матеріали справи не містять, а тому
підлягають виключенню з мотивувальної
частини рішення, що дає підстави суду
апеляційної інстанції для часткового
задоволення апеляційних скарг та зміни
рішення в цій частині.

В іншій частині рішення суду та
додаткове рішення є законними та
обгрунтованими, ґрунтуються на
матеріалах справи, доводами
апеляційних скарг, які зводяться до
переоцінки доказів і незгоди з
висновками суду по їх оцінці, не
спростовуються, а тому підлягають
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 309, 313, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 17 лютого 2014 року та
додаткове рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 06 березня 2014
року - задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 17 лютого 2014 року змінити,
виключивши з мотивувальної частини
рішення посилання на те, що «відповідач
продовж розгляду справи демонстрував
прояви особистої неприязні та
агресивну спрямованість до позивача. З
поведінки батька під час судового
розгляду вбачається, що він
демонстративно виявляє почуття до
сина, маніпулює дитиною, граючи на її
прихильності до нього. Він безумовно
виявляє певну турботу про дитину, однак
не зумів делікатно до психіки дитини
підійти до вирішення даної спірної
проблеми».

В іншій частині рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 17 лютого 2014
року та додаткове рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 06 березня 2014 року - залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але
протягом двадцяти днів може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий - суддя:

Судді:

Справа № 2-953/14

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6678/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Калініченко О.Б.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Росік Т.В.