АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/1640/2014
Головуючий в 1 інстанції -Колдіна О.О.
Доповідач-Шиманський В.Й.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2014 року колегія суддів Судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Махлай Л.Д., Левенця Б.Б.

при секретарі - Іванову Ф.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою Комунального
підприємства «Житлово-експлуатаційна
організація-103 Голосіївського району»
на рішення Голосіївського районного
суду м. Києва від 26 листопада 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до
Комунального підприємства
«Житлово-експлуатаційна організація-103
Голосіївського району» про скасування
наказу, поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди,-

В С Т А Н О В И
Л А:

Із вказаним позовом до суду позивачка
звернулась у липні 2013 року.

Зазначала, що з 13.04.2005 року вона
працювала в КП «ЖЕО-103 Голосіївського
району». У 2007 році була переведена на
посаду майстра технічної дільниці.
Вийшовши на роботу з лікарняного, який
тривав з 04.02.2013 р. по 22.02.2013 р. дізналась
про своє звільнення з 01.02.2013 р. на
підставі п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Вважаючи своє звільнення незаконним,
уточнивши в процесі розгляду справи
позовні вимоги, просила суд визнати
незаконним наказ № 19д від 04.12.2012 р.
директора КП «ЖЕО-103 Голосіївського
району» про накладення на неї
дисциплінарного стягнення у вигляді
догани, визнати незаконним наказ № 2-д
від 01.02.2013 р. директора КП «ЖЕО-103
Голосіївського району» про звільнення
її з займаної посади, поновити її на
посаді майстра технічної дільниці КП
«ЖЕО-103 Голосіївського району» з 01.02.2013
року, стягнути з КП «ЖЕО-103
Голосіївського району» середній
заробіток за час вимушеного прогулу з
01.02.2013 р. по день постановлення рішення
суду виходячи з розміріру
середньомісячного заробітку 5527,57
гривень, стягнути моральну шкоду в сумі
10 000 гривень.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 26 листопада 2013 року
позов задоволено частково.

В апеляційній скарзі, з посиланням на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення судом
норм процесуального права, ставиться
питання про скасування даного рішення
в частині стягнення з відповідача на
користь позивачки середнього
заробітку за час вимушеного прогулу в
розмірі 53909,04 грн. та ухвалити в цій
частині нове рішення про стягнення з
відповідача на користь позивачки
середнього заробітку за час
вимушеного прогулу в розмірі 30135, 51 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
учасників процесу, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення у зв'язку з
наступним.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана надати ті
докази, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи оскаржене у справі
рішення суд виходив із вимог даної
норми закону, зібраних у справі та
наданих сторонами доказів, яким дав
повну, всебічну та об'єктивну оцінку.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі
звільнення без законної підстави або
незаконного переведення на іншу роботу
працівник повинен бути поновлений на
попередній роботі органом, який
розглядає трудовий спір. При винесенні
рішення про поновлення на роботі орган,
який розглядає трудовий спір,
одночасно приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу або різниці в
заробітку за час виконання нижче
оплачуваної роботи, але не більш як за
один рік.

Відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100,
нарахування виплат, що обчислюється із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадиться шляхом
множення середньоденного (годинного)
заробітку на число робочих днів/годин,
а у випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком.

Місцевий суд у відповідності до
чинного законодавства та на підставі
наданої відповідачем довідки про
доходи позивача, вірно визначив розмір
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу позивачки, який відповідно до
ч. 2. ст. 235 КЗпП України підлягає
стягненню з відповідача (а.с.7).

Ксерокопія довідки про заробітну плату
позивачки ОСОБА_2 надану відповідачем
до апеляційної скарги, колегією суддів
не може братись до уваги, оскільки ця
ксерокопія ніким не завірена.

В іншій частині рішення суду не
оскаржувалось.

Доводів, які б спростовували
законність і обґрунтованість
ухваленого судом першої інстанції
рішення, апеляційна скарга в собі не
містить.

Таким чином, твердження апеляційної
скарги про незаконність та
упередженість судового рішення
матеріалами справи спростовуються.

З огляду на викладене, оскаржене у
справі рішення постановлене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а тому це рішення
не може бути скасованим з підстав що
наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А :

Апеляційну скаргу Комунального
підприємства «Житлово-експлуатаційна
організація-103 Голосіївського району» -
відхилити.

Рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 26 листопада
2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: