№ 6/269/277/2014
У Х В А Л А

26 червня 2014 року Совєтський
районний суд м. Макіївки Донецької
області в складі:

головуючої - судді
Слабкіної О.А.

при секретарі
Савоськіній О.В.

розглянув у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за заявою
ОСОБА_1 про виправлення недоліків у
виконавчому листі по цивільній справі
№ 2/269/570/2014 року за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення аліментів на
утримання непрацездатної дружини до
досягнення дитиною трирічного віку,-

В С Т А Н О В И
В:

Рішенням Совєтського районного суду
міста Макіївки від 27 березня 2014 року
було частково задоволено позовні
вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2
аліментів у розмірі 1/6 частини з усіх
видів доходу відповідача на користь та
на утримання позивачки до досягнення
дитиною трирічного віку.

Стягувачем ОСОБА_1 18.06.2014 року подана
заява про те, що у виконавчому листі по
зазначеній вище справі допущена
помилка, а саме у виконавчому листі не
зазначено дату набрання судовим
рішенням законної сили, у зв'язку з чим
державним виконавцем Кіровського
відділу ДВС Макіївського міського
управління юстиції рішення суду було
виконано в межах суми платежу за один
місяць та закрито виконавче
провадження і повернуто виконавчий
лист до справи. За таких підстав
стягувач просить виправити помилку у
виконавчому листі, оскільки це
перешкоджає виконанню судового
рішення.

Заявник та заінтересовані особи у
судове засідання не з'явилися, про день
розгляду справи були повідомлені
своєчасно та належним чином.
Відповідно до положень ст. 369 ЦПК
України неявка стягувача і боржника не
є перешкодою для розгляду заяви.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов
висновку, що заявлені вимоги не
обґрунтовані і задоволенню не
підлягають з наступних підстав.

Виконання судових рішень - заключний
етап у процесі реалізації захисту
цивільних прав.

Згідно з ч. 5 ст. 124 Конституції судові
рішення ухвалюються іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України. Зазначений
конституційний припис знайшов своє
відображення у ст. 14 ЦПК України, яка
додатково зазначає, що судові рішення,
які набрали законної сили, обов'язкові
для всіх органів державної влади і
органів місцевого самоврядування,
підприємств, установ, організацій,
посадових чи службових осіб та
громадян і підлягають виконанню на
всій території України, а у випадках,
встановлених міжнародними договорами,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, - і за її
межами.

Виконуватися судові рішення можуть у
різний спосіб, зокрема з урахуванням їх
виду.

За загальним правилом
загальнообов'язковості та
реалізованості рішення суду підлягає
виконанню з моменту набрання ним
законної сили (ст.ст. 14, 223 ЦПК), що має
місце в усіх випадках, за винятком
негайного його виконання. Негайне
виконання рішення суду до набрання ним
законної сили є винятком із загального
правила, а тому допускається лише у
випадках, зазначених у законі. Стаття 367
ЦПК містить вичерпний перелік справ, у
яких суд допускає негайне виконання
судового рішення, який не підлягає
розширеному тлумаченню, це у справах
про:

1) стягнення аліментів - у межах суми
платежу за І місяць;

2) присудження працівникові виплати
заробітної плати, але не більше ніж за І
місяць;

3) відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю фізичної особи, - у межах
суми стягнення за 1 місяць;

4) поновлення на роботі незаконно
звільненого або переведеного на іншу
роботу працівника;

5) відібрання дитини і повернення її
тому, з ким вона проживала;

6) розкриття банком інформації, яка
містить банківську таємницю, щодо
юридичних та фізичних осіб (пункти 1- 6 ч.
1 ст. 367 ЦПК).

Виходячи з конкретних обставин справи,
суд може допустити негайне виконання
рішення в разі стягнення всієї суми
боргу при присудженні платежів,
визначених пунктами 1- 3 ч. 1 ст. 367 ЦПК.

Виконання подібних рішень
здійснюється за загальними правилами.
Тобто приймаючи рішення про негайне
виконання рішення, суд має одночасно
виписати виконавчий лист і вручити
його позивачу на його прохання або
вчинити інші дії, передбачені Законом
"Про виконавче провадження".

Примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.
Безпосередньо, примусове виконання
судових рішень, ухвалених іменем
України, та рішень інших органів
(посадових осіб), виконання яких
покладено на державну виконавчу службу
у порядку, встановленому Законом
України "Про виконавче провадження",
здійснює державний виконавець.
Завданнями державної виконавчої
служби є своєчасне, повне і
неупереджене примусове виконання
рішень, передбачених законом.

Негайне виконання рішення, відповідно
до ч. 4 ст. 30 Закону України "Про
виконавче провадження", покладає на
державного виконавця обов'язок
відкрити виконавче провадження не
пізніше наступного робочого дня після
надходження виконавчого документу і
невідкладно розпочати його примусове
виконання. Нормами ст. 49 цього ж Закону
чітко встановлені підстави закінчення
виконавчого провадження.

Як вбачається з супровідного листа за
підписом начальника Кіровського ВДВС
Макіївського МУЮ, яким було повернуто
виконавчий лист по справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на утримання дружини до
досягнення дитиною трирічного віку з
постановою про закінчення виконавчого
провадження, виконавче провадження по
виконанню зазначеного рішення суду
було закінчено у зв'язку з тим, що у
виконавчому документі не зазначено
коли рішення суду набрало законної
сили, а зазначено, що рішення суду
підлягає негайному виконанню, т о в
межах суми платежів за один місяць
рішення суду виконано у повному обсязі,
стягнуто аліменти за період з 27.02.2014
року по 27.03.2014 року у сумі 650.00 грн.

З такими висновками суд не може
погодитися та вважає їх
необґрунтованими, оскільки відповідно
до п . 1 ч 1 ст. 367 ЦПК України справи про
стягнення аліментів допускають їх
негайне виконання у межах суми платежу
за один місяць, тобто мається на увазі,
що відповідно до цієї норми закону
стягувач має можливість отримати суму
платежу за перший місяць, які
стягуються з боржника у набагато
скорочені строки.

Виконавчий лист за рішеннями суду, які
підлягають негайному виконанню,
видається на руки стягувачу негайно
після ухвалення судового рішення,
тобто зазначення у виконавчому
документі дати набрання рішенням суду
законної сили суперечить діючому
цивільно-процесуальному законодавству
України, оскільки відповідно до ч 1 ст.
223 ЦПК України рішення суду набирає
законної сили після закінчення строку
для подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом. Нормами ст. 294
цього ж Кодексу встановлено, що
апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з
моменту його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Таким чином, зазначення у виконавчому
документі дати набрання рішенням суду,
яке підлягає негайному виконанню,
законної сили, не ґрунтується на
вимогах діючого
цивільно-процесуального
законодавства, крім того у суду немає
можливості передбачити у майбутньому
чи буде оскаржене рішення в
апеляційному порядку, і таким чином,
передбачити дату набрання рішенням
законної сили.

Відповідно до ч 2 ст. 369 ЦПК України суд,
який видав виконавчий лист, може за
заявою стягувача або боржника
виправити помилку, допущену при його
оформленні або видачі. Згідно ч 4 цієї ж
статті суд ухвалою вносить виправлення
до виконавчого листа.

За наведених вище підстав, суд вважає,
заяву ОСОБА_1 необґрунтованою, а тому у
її задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст. 369 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про
виправлення недоліків у виконавчому
листі по цивільній справі № 2/269/570/2014
року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів на утримання
непрацездатної дружини до досягнення
дитиною трирічного віку - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі в п'ятиденний
строк з дня проголошення ухвали
апеляційної скарги. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутніми
при проголошенні ухвали, мають право на
її оскарження протягом п'яти днів з
моменту отримання копії цієї ухвали.

Суддя
О. А. Слабкіна