Справа № 371/493/13 Головуючий у І
інстанції Рудик Ю.В.Провадження №
22-ц/780/3840/14 Доповідач у 2
інстанції КашперськаКатегорія 58
УХВАЛА

Іменем України

24 червня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді
Кашперської Т.Ц.,

суддів
Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Миронівського районного суду
Київської області від 24 лютого 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа Публічне акціонерне
товариство Комерційний банк «Надра»
про визнання права кредитора та
заставодержателя у грошовому
зобов'язанні, звернення стягнення на
предмет застави,

заслухавши доповідь судді, перевіривши
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В березні 2013 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду із позовом про
визнання права кредитора та
заставодержателя у грошовому
зобов'язанні, звернення стягнення на
предмет застави, посилаючись на те, що 08
листопада 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та
ОСОБА_2 укладено кредитний договір
«Автопакет», який одночасно є
договором застави рухомого майна, за
умовами якого відповідач отримав
кредит у розмірі 20207 доларів США для
придбання автомобіля. Також 08
листопада 2007 року між ним, ОСОБА_1, та
ВАТ КБ «Надра» укладено договір поруки.
За умовами вказаних договорів ним було
задоволено вимогу кредитора, а саме
здійснено повне дострокове погашення
суми кредитного зобов'язання
відповідача у розмірі 65016 грн. Після
здійснення ним повного дострокового
погашення кредиту відповідача
останній був належним чином про це
проінформований, як і про необхідність
повернення сплачених позивачем як
поручителем коштів. Остаточно
уточнивши позовні вимоги 04 лютого 2014
року, просив визнати за ним право
кредитора та право заставодержателя у
грошовому зобов'язанні в сумі 8146,96
доларів США в еквіваленті 65016 грн., а
автомобіль Hyundai Sonata 2007 року випуску
д.н.з. НОМЕР_1 - предметом застави у
порядку та на умовах раніше укладених
договорів «Автопакет» № 393/П/14/2007-840 від
08 листопада 2007 року та поруки від 08
листопада 2007 року з моменту повного
виконання обов'язків поручителя;
звернути стягнення на предмет застави -
автомобіль Hyundai Sonata 2007 року випуску
д.н.з. НОМЕР_1 шляхом визнання за ОСОБА_1,
правонаступником первісного кредитора
та заставодержателя, права власності
на нього.

Рішенням Миронівського районного суду
Київської області від 24 лютого 2014 року
в задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 не погоджуючись із
рішенням суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на неповне з'ясування судом обставин,
що мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення та неправильне застосування
судом норм матеріального та
процесуального права, просив скасувати
рішення Миронівського районного суду
Київської області від 24 лютого 2014 року
та ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до відхилення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вказаним вимогам закону.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_1 про визнання права кредитора та
заставодержателя у грошовому
зобов'язанні, звернення стягнення на
предмет застави, суд першої інстанції
виходив із того, що обсяг прав
кредитора ПАТ КБ «Надра», які
переходять до поручителя ОСОБА_1 у
зв'язку із виконанням ним зобов'язання,
повинен відповідати обсягу
задоволених поручителем вимог
кредитора за основним зобов'язанням,
позивачем як поручителем у кредитному
договорі виконані зобов'язання ОСОБА_2
лише в розмірі 8146,96 доларів США, а тому
відсутні передбачені законом підстави
для визнання права власності на
автомобіль. Крім того, підставою
переходу прав кредитора до поручителя
виступає такий юридичний факт як
виконання зобов'язання за боржника, із
яким закон пов'язує перехід прав
кредитора до третьої особи,
спеціальний порядок передачі прав від
кредитора до поручителя у ЦК України не
передбачений, права від кредитора до
поручителя переходять в момент
виконання останнім обов'язку боржника.

Вказані висновки відповідають
обставинам справи і узгоджуються із
вимогами закону.

Із матеріалів справи колегія суддів
вбачає, що 08 листопада 2007 року між ВАТ
КБ «Надра» та ОСОБА_2 був укладений
кредитний договір «Автопакет» №
393/П/14/2007-840 купівлі-продажу
транспортного засобу автомобіля Hyundai
Sonata. Відповідно до умов кредитного
договору, банк надав ОСОБА_2 у тимчасове
користування на умовах забезпеченості,
повернення, строковості та платності
грошові кошти у сумі 20207,92 доларів США
на придбання автотранспортного засобу
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 12,40 % річних та
одноразовою комісією у розмірі 1,5 % від
суми кредиту терміном до 07 листопада 2014
року.

Відповідно до п. 3.1.1 кредитного
договору, в якості забезпечення
виконання зобов'язання позичальника
щодо погашення кредиту/кредитної
лінії, сплати відсотків та інших
платежів, передбачених цим договором,
можливих штрафних санкцій позичальник
передає в заставу предмет застави, який
належить заставодавцю на праві
приватної власності.

Предметом застави є автомобіль Hyundai Sonata
2007 року випуску д.н.з. НОМЕР_1, синього
кольору, заводський номер кузова
НОМЕР_2, який належить ОСОБА_2 на
підставі свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_3, виданого
Миронівським МРЕВ при УДАІ ГУ МВС
України у Київській області 08
листопада 2007 року. Відповідно до п. 3.1.6
договору «Автопакет» № 393/П/14/2007-840 від 08
листопада 2007 року, звернення стягнення
на предмет застави здійснюється згідно
з чинним законодавством.

Крім того, 08 листопада 2007 року між ВАТ
КБ «Надра» та ОСОБА_1 був укладений
договір поруки без номеру, відповідно
до якого ОСОБА_1 поручається перед
кредитором за належне виконання ОСОБА_2
взятих на себе зобов'язань, що
виникають з договору «Автопакет» №
393/П/14/2007-840 від 08 листопада 2007 року, в
тому числі повернути до 07 листопада 2014
року кредит в сумі 20207,92 доларів США,
сплатити відсотки за користування
кредитними коштами із розрахунку 12,4 %
річних, сплатити інші платежі,
передбачені договором «Автопакет»,
сплатити можливі штрафні санкції
(штраф, пеня).

Відповідно до п. 2.7 договору поруки, за
умови виконання поручителем
зобов'язання позичальником в цілому (чи
у тій чи іншій частині) у відповідності
з цим договором до поручителя
переходять всі (чи у виконаній частині)
права кредитора по договору
«Автопакет», а також всі права та
зобов'язання, що витікають із договорів
забезпечення зобов'язання. Поручитель
набуває відповідні права кредитора по
договору «Автопакет» в момент
зарахування на рахунок кредитора
відповідної грошової суми, що належить
сплатити поручителю у відповідності з
цим договором.

11 березня 2010 року ВАТ КБ «Надра»
направило ОСОБА_1 лист № 14/03-16, в якому
вимагало погасити прострочену
заборгованість, яка виникла на
підставі укладеного між ВАТ КБ «Надра»
та ОСОБА_2 договору Автопакет» №
393/П/14/2007-840 від 08 листопада 2007 року.
Станом на 10 березня 2010 року має місце
несвоєчасне виконання зазначеним
позичальником своїх вимог за
договором, заборгованість складає 1124,09
доларів США, яка складається із суми
кредиту 772,35 долари США, відсотків 321,27
долари США, пені (штрафу) 30,47 долари США.
На підставі п. 4.2.5 договору «Автопакет»
банк вимагав дострокового погашення
кредиту і нарахованих відсотків, а
також сплати пені (штрафу) відповідно
до договору.

12 березня 2010 року ОСОБА_1 здійснив повне
погашення вказаного кредиту в розмірі
8146,96 доларів США, що еквівалентно 65016
грн. згідно квитанції № 854.

Згідно довідки ВАТ КБ «Надра» № 14/03-28
від 12 березня 2010 року, вона видана в
тому, що 12 березня 2010 року зобов'язання
по кредиту, наданому філією ВАТ КБ
«Надра» Київське РУ на придбання
автомобіля, за яким він виступає
поручителем на підставі договору
поруки від 08 листопада 2007 року до
кредитного договору «Автопакет» №
393/П/14/2007-840 від 08 листопада 2007 року на
ім'я ОСОБА_2, погашені ним в повному
обсязі достроково.

Вказані обставини підтверджуються
наявними у справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Згідно із ст. 553 ЦК України за договором
поруки поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку.

Відповідно до ст. 556 ЦК України, після
виконання поручителем зобов'язання,
забезпеченого порукою, кредитор
повинен вручити йому документи, які
підтверджують цей обов'язок боржника.
До поручителя, який виконав
зобов'язання, забезпечене порукою,
переходять усі права кредитора у цьому
зобов'язанні, в тому числі й ті, що
забезпечували його виконання.

Виходячи із аналізу даної норми закону,
підставою переходу прав кредитора до
поручителя виступає такий юридичний
факт, як виконання зобов'язання за
боржника, з яким закон пов'язує перехід
прав кредитора, до третьої особи, а тому
позовні вимоги про визнання права
кредитора і заставодержателя у
грошовому зобов'язанні за рішенням
суду не підлягають задоволенню.

При цьому колегія суддів враховує, що
за змістом ст. 15 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Однак, як вбачається із матеріалів
справи, відповідач під час розгляду
справи судом першої інстанції визнавав
заявлений позивачем позов та не
заперечував прав позивача як
поручителя, який частково виконав
зобов'язання боржника, а позивач як в
суді першої інстанції, так і під час
розгляду справи судом апеляційної
інстанції не довів, яке ж його цивільне
право порушене, невизнане або оспорене
особою, до якої позивач звернувся із
даним позовом.

Не ґрунтуються на вимогах закону та є
безпідставними доводи апеляційної
скарги, що лише довідки банку про
виконання зобов'язань за іншу особу
недостатньо для реєстрації застави з
метою забезпечення виконання
зобов'язань, оскільки захист прав
заставодержателя передбачено
механізмом звернення стягнення на
предмет застави за умови дотримання
наступних вимог.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
заставу», в силу застави кредитор
(заставодержатель) має право в разі
невиконання боржником (заставодавцем)
забезпеченого заставою зобов'язання
одержати задоволення з вартості
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про
заставу», заставодержатель набуває
право звернення стягнення на предмет
застави в разі, якщо в момент настання
терміну виконання зобов'язання,
забезпеченого заставою, воно не буде
виконано, якщо інше не передбачено
законом чи договором. При частковому
виконанні боржником забезпеченого
заставою зобов'язання застава
зберігається в початковому обсязі. До
третьої особи, яка задовольнила в
повному обсязі вимоги
заставодержателя, переходить разом з
правом вимоги забезпечена нею застава
у встановленому законодавством
порядку.

Також, відповідно до ст. 6 Закону
України «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень», до
третьої особи, яка виконала обов'язок
боржника за зобов'язанням,
забезпеченим рухомим майном,
переходить право за обтяженням, якщо
інше не встановлено законом або
договором.

З огляду на викладене колегія суддів
погоджується із висновками суду першої
інстанції про відмову в позові в
частині визнання за позивачем прав
кредитора та заставодержателя у
грошовому зобов'язанні.

Крім того, як вбачається із матеріалів
справи, розмір отриманого відповідачем
кредиту 20207,92 доларів США (з урахуванням
12,40 % річних, що становить 2505,78 доларів
США та 1,5 % одноразової комісії, що
становить 303,12 доларів США - 23016,82
доларів США) значно перевищує розмір
виконаного позивачем ОСОБА_1
зобов'язання в розмірі 8146,96 доларів США,
що становить лише частину від
загального розміру зобов'язання.
Дійсна вартість автомобіля на час
розгляду справи позивачем доведена не
була.

Таким чином судом першої інстанції
обґрунтовано було відмовлено в позові
в частині звернення стягнення на
предмет застави шляхом визнання права
власності на автомобіль, оскільки з
огляду на вимогу ст. 556 ЦК України до
поручителя, який виконав зобов'язання,
забезпечене порукою, перейшли права
кредитора в цьому зобов'язання в
частині задоволених поручителем вимог
кредитора.

Вимог щодо задоволення вимог кредитора
шляхом стягнення із відповідача
коштів, внесених позивачем на
виконання договору поруки, позивачем
заявлено не було.

Колегія суддів враховує, що 26 березня
2014 року та 04 лютого 2014 року
відповідачем ОСОБА_2 подавалися до суду
заяви про визнання позовних вимог та
розгляд справи у його відсутності (а. с.
145, 171).

Згідно абзацу 3 пункту 24 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції» від 12 червня 2009 року № 2,
визнання відповідачем позову має бути
безумовним, не може суперечити закону
та порушувати права, свободи чи
інтереси інших осіб.

Враховуючи викладені вимоги, колегія
суддів не вважає за можливе прийняти
заяви про визнання позову
відповідачем, оскільки вони суперечать
закону, і погоджується із судом першої
інстанції про відмову в задоволенні
позову в даній частині.

Доводи апеляційної скарги, що між
сторонами досягнуто порозуміння з
приводу звернення стягнення на
автомобіль, колегією суддів
відхиляються із цих же підстав.

Крім того, у випадку наявності такого
порозуміння позивач не позбавлений
можливості набути права власності на
автомобіль, який є предметом договору
застави, уклавши цивільно-правовий
правочин із відповідачем, або
звернутися до нього із регресним
позовом про стягнення коштів,
сплачених на виконання солідарного
обов'язку, відповідно до ст. 544 ЦК
України.

Також колегія суддів враховує, що в
кредитно-заставному договорі
«Автопакет» № 393/П/14/2007-840 від 08
листопада 2007 року сторонами не
передбачено такого способу звернення
стягнення на майно, як визнання за
заставодержателем права власності на
заставлене майно.

Інші доводи апеляційної скарги не
ґрунтуються на доказах та законі і не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду першої
інстанції без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції відповідає
обставинам справи, ухвалене з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права і не може бути
скасоване з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Миронівського районного суду
Київської області від 24 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Кашперська Т.Ц.

Судді:
Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.