У Х В А Л А

Іменем України

12 червня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Куцина
М.М.,

суддів - Бондаренка Ю.О.,
Собослоя Г.Г.,

при секретарі - Чейпеш С.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Ужгороді цивільну
справу за апеляційною скаргою
відповідачки ОСОБА_1 на рішення
Ужгородського міськрайонного суду від
03 лютого 2014 року по справі за позовом
Державного підприємства "ЖК № 2" ПрАТ
"Житлово-побутове підприємство" до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за надані житлово-комунальні послуги, -

в с т а н о в и л а :

05 грудня 2013 року ДП «ЖК № 2» ПрАТ
«Житлово-побутове підприємство»
звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за надані
житлово-комунальні послуги, який
мотивувало тим, що остання разом із
родиною мешкає в блоці АДРЕСА_1, який
знаходиться у приватній власності ПрАТ
«Житлово-побутове підприємство» і
перебуває в оперативному управлінні ДП
«ЖК № 2». Позивачка в порушення
положень Договору найму житлового
приміщення № 68 від 27 листопада 2007 року
протягом певного періоду належним
чином не сплачує кошти за надані їй
житлово-комунальні послуги.

27 листопада 2007 року між позивачем та
відповідачкою було укладено угоду про
реструктуризацію боргу в розмірі 6867,52
грн., згідно якого остання протягом
п'яти років зобов'язалася погасити
заборгованість, сплачуючи щомісячно по
114,45 грн..

Оскільки взяті на себе зобов'язання
ОСОБА_1 належним чином не виконала,
станом на 01 грудня 2013 року утворилася
заборгованість по угоді та договору
найму в загальній сумі 8165,29 грн.,
позивач просив суд стягнути із
відповідачки на свою користь зазначену
суму боргу, сплачений судовий збір за
подачу до суду позову в сумі 229,40 грн. та
сплачений судовий збір при подачі
заяви про видачу судового наказу в сумі
114,70 грн..

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 03 лютого 2014 року позов
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ДП «ЖК № 2»
ПрАТ «Житлово-побутове підприємство»
заборгованість за надані
житлово-комунальні послуги в розмірі
8165,29 грн. та стягнуто судовий збір в
розмірі 229,40 грн.. В іншій частині позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідачки
ОСОБА_1 порушується питання про зміну
рішення в частині визначення суми
заборгованості. Апелянтка просить
стягнути із неї на користь позивача
заборгованість за надані
житлово-комунальні послуги в розмірі
4045,09 грн..

Межі доводів апеляційної скарги - судом
першої інстанції не застосовано
загальний строк позовної давності
терміном у три роки та не взято до уваги
той факт, що позивач заклав відповідний
позов до суду в сумі 4120,20 грн. з
пропуском строків позовної давності, а
відтак стягненню підлягає сума 4045,09
грн..

У судовому засіданні апеляційного суду
представник позивача Пилипець В.В.
просив апеляційну скаргу відхилити як
безпідставну, а законне рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Інші сторони в судове засідання не
з'явились, про час і місце розгляду
справи повідомлені, що вбачається з
повідомлення про вручення поштового
відправлення. Відповідно до ч. 2 ст. 305
ЦПК України справу розглянуто у
відсутності нез'явившихся осіб.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника позивача Пилипець В.В.,
дослідивши матеріали справи й
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність та обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно із нормами ст.ст. 66, 68 ЖК України,
ст. 20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» та п. 7
Правил користування приміщеннями
житлових будинків і прибудинкової
території, затверджених Постановою
Кабінету Міністрів України № 572 від
08 жовтня 1992 року (у редакції
постанови КМУ № 45 від 24 січня 2006
року) споживач зобов'язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Встановлено, що ОСОБА_1 є наймачем
квартири-блоку АДРЕСА_1, де проживає та
зареєстрована із своїми двома синами,
що підтверджується довідкою позивача
№ 161 від 29 січня 2013 року.

Між позивачем та відповідачкою
укладено Договір найму житлового
приміщення № 68 від 27 листопада 2011 року
по проживанню та наданню послуг з
утримання будинку та прибудинкової
території, у відповідності до умов
якого відповідачка взяла на себе
зобов'язання своєчасно оплачувати
надані їй послуги.

Оскільки відповідачка ОСОБА_1 не
виконувала належним чином свої
обов'язки за вищезазначеним договором
по щомісячній оплаті за проживання в
гуртожитку та надані їй
житлово-комунальні послуги утворилася
заборгованість в розмірі 6867, 52 грн., у
зв'язку з чим 27 листопада 2007
року між сторонами було укладено угоду
про реструктуризацію боргу, у
відповідності до умов якої
відповідачка визнала суму боргу та
зобов'язалася погасити його протягом
п'яти років шляхом внесення щомісячно
грошової суми 114, 45 грн..

Встановлено, що умови Угоди про
реструктуризацію боргу відповідачкою
виконано не було, як і не виконувалися
зобов'язання за Договором найму по
оплаті за проживання та надані
житлово-комунальні послуги за період з
01 січня 2008 року по 01 грудня 2012 року, у
зв'язку з чим загальна сума боргу
зросла до 8165,29 грн..

Згідно із нормами ст. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Колексу, інших актів
цивільного законодавства, а у
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Задовольняючи позов частково суд
першої інстанції виходив з того, що
зобов'язання взяті на себе
відповідачкою у відповідності до
укладених нею із позивачем Договору
найму та Угоди про реструктуризацію
боргу повинні виконуватися
добросовісно, а оскільки надані
позивачем послуги нею оплачені не
були, то слід стягнути із неї на користь
позивача суму заборгованості в
розмірі 8165,29 грн. у відповідності до
наданого розрахунку.

Колегія суддів погоджується із
зазначеним висновком суду першої
інстанції, оскільки матеріалами справи
та в судових засіданнях судів першої і
апеляційної інстанції належними і
допустими доказами доведено наявність
заборгованності у відповідачки перед
позивачем і таку слід стягнути із неї
на користь останнього.

Доводи апеляційної скарги
відповідачки ОСОБА_1 про те, що слід
застосувати строк позовної давності та
знизити розмір заборгованості не
заслуговують на увагу, оскільки не
базуються на матеріалах справи,
вимогах закону та не спростовують
висновків суду першої інстанції, який
дійшов вірного висновку про те, що
відповідачкою ОСОБА_1 здійснювалися
платежі в рахунок погашення
заборгованості за надані їй
житлово-комунальні послуги, що
свідчить про визнання нею свого боргу,
а також перериває перебіг строку
загальної позовної давності в три роки,
встановленого законом.

За таких обставин та відповідно до
вимог ст. 308 ЦПК України апеляційну
скаргу відповідачки слід відхилити як
необргунтовану й залишити без змін
рішення суду про стягнення
заборгованості за надані
житлово-комунальні послуги.

В решті рішення не оскаржено.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 03 лютого 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Судді: