Справа № 428/1026/14-ц
Провадження № 22ц/782/1637/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі :

Головуючого судді - Лозко Ю. П.

Суддів: Дмитрієвої Л. Д.,
Медведєвої Л. П.

При секретарі : Івасенко І.А.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Луганську справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Сєвєродонецького міського суду
Луганської області від 13 березня 2014
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до Приватного акціонерного
товариства «АРМОПЛАСТ» про стягнення
нарахованої, але не виплаченої
заробітної плати та компенсацію за
несвоєчасну виплату заробітної плати,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з вказаним позовом, в
обґрунтування своїх позовних вимог
послався на те, що він працював
енергетиком на ПАТ «Армопласт», з якого
звільнився 30 травня 2013 року за власним
бажанням.

Оскільки на день звільнення позивача
йому була нарахована, але не виплачена
заробітна плата у розмірі 16020,04 гр., він
просив суд, стягнути з відповідача на
свою користь нараховану, але не
виплачену суму заробітної плати з
урахуванням компенсації на підставі
ст.. 34 Закону України „ Про оплату
праці" за несвоєчасну виплату
заробітної плати всього у розмірі 31864
грн. 80 коп.

У березні від позивача надійшла
заява про збільшення розміру позовних
вимог, просить стягнути на його
користь нараховану, але не сплачену
суму заробітної плати з урахуванням
компенсації за несвоєчасну виплату
заробітної плати у розмірі 42130,06 гр.
Рішенням Сєвєродонецького міського
суду Луганської області від 13 березня
2014 року позовні вимоги ОСОБА_2
задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Армопласт» на
користь позивача нараховану, але не
виплачену суму заробітної плати у
розмірі 16020 грн. 04 коп.

Вирішено питання пов'язане зі
сплатою судового збору.

В задоволенні інших позовних
вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з зазначеним
рішенням суду позивач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій
посилаючись на порушення норм
матеріального права, просить суд,
скасувати рішення Сєвєродонецького
міського суду Луганської області від 13
березня 2014 року в частині відмови в
задоволенні позовної вимоги щодо
стягнення з відповідача компенсації за
несвоєчасну виплату заробітної плати
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку в розмірі 26110, 02 грн. та
ухвалити в цій частині нове рішення про
задоволення зазначеної позовної
вимоги.

Заслухавши доповідача, дослідивши
письмові матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду, судова колегія вважає апеляційну
скаргу такою, що не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судова колегія вважає, що у даному
випадку вказані вимоги закону судом
першої інстанції виконано.

Задовольняючи позовні вимоги частково,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивачем доведено наявність
заборгованості відповідача перед
ОСОБА_2 у розмірі 16020, 04 грн. на момент
його звільнення, тому вказана сума
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача, в задоволенні вимог
про стягнення середнього заробітку за
весь час затримки розрахунку згідно зі
ст.. 117 КЗпП України, то в цій частині
вимог позивачем пропущено
трьохмісячний строк для звернення до
суду.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції в
частині стягнення заробітної плати,
оскільки вони відповідають дійсним
обставинам справи, вимогам закону.

Відповідно до ст.115 КЗпП України
заробітна плата виплачується
працівникам регулярно в робочі дні у
строки, встановлені колективним
договором, але не рідше двох разів на
місяць через проміжок часу, що не
перевищує шістнадцять календарних
днів.

Відповідно до ст..116 КЗпП України
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. В разі спору про
розмір сум, належних працівникові при
звільненні, власник або уповноважений
ним орган в усякому випадку повинен в
зазначений у цій статті строк
виплатити не оспорювань ним суму.

Судом встановлено, що позивач в
період з 02 січня 2009 року по 30 травня 2913
року знаходився з відповідачем у
трудових відносинах, працював на ПАТ
«Армопласт» та був звільнений за
власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП
України. На момент звільнення
позивачеві відповідач мав
заборгованість по заробітній платі
перед позивачем за відпрацьований час,
підлягали виплати йому у розмірі 16020, 04
грн. (а.с. 4).

Таким чином, суд дійшов
правильного висновку щодо стягнення
вказаної суми заборгованості з
заробітної плати, яка була нарахована
позивачеві на момент його звільнення.

Що стосується рішення суду в іншій
частині, то судова колегія приходить
до наступного.

Апелянт у апеляційній скарзі
посилається, що ним вимоги про
стягнення середнього заробітку не
заявлялися, розрахунок з ним не
проведено, отже строк прострочення
розрахунку йому ще відомий, а тому
відмова у стягненні компенсації за
несвоєчасну виплату заробітної плати є
безпідставною, тому просить скасувати
в цій частині рішення та задовольнити
його вимоги.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції дійсно безпідставно зробив
висновки щодо відсутності підстав для
стягнення середнього заробітку за
весь час затримки розрахунку, тому що в
цій частині вимог позивачем пропущено
трьохмісячний строк для звернення до
суду.

Разом з тим підстав для скасування
рішення та стягнення зазначеної
позивачем компенсації, судова колегія
не вбачає.

Відповідно до ст. ст. 10,11,60 ЦПК України
суд розглядає справи у межах заявлених
позивачем вимог та на підставі наданих
сторонами доказів.

Як вбачається з позовної заяви та
уточнення до неї, позивачем вимоги про
стягнення середнього заробітку за
весь час затримки розрахунку згідно зі
ст. 117 КЗпП України, не заявлялися.

Отже, суд у даному випадку зробив
висновки та прийняв рішення з приводу
вимог, які позивачем у встановленому
порядку не заявлялися.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що оскільки такі вимоги не
заявлялися, то у суду не було підстав
приймати будь-яке рішення щодо них, у
тому числі і про відмову у задоволенні,
у зв'язку з чим ці висновки та рішення
з цього приводу підлягають виключенню
з мотивувальної та резолютивної
частини оскаржуваного рішення, як такі,
що прийняті з приводу не заявлених
позовних вимог.

Судова колегія вважає, що у разі
необхідності позивач може заявити
вказані вимоги у загальному порядку,
встановленому законом, і при розгляді
цих вимог судом і будуть зроблені
висновки та прийнято рішення на
підставі наданих доказів.

З матеріалів справи також вбачається,
що позивачем було заявлено вимоги щодо
стягнення компенсації на підставі ст..
34 Закону України „ Про оплату праці" за
несвоєчасну виплату заробітної плати,
які судом не розглядалися та з приводу
них не прийнято ніякого рішення.

Однак ця обставина не є підставою для
скасування оскаржуваного рішення,
прийнятого з приводу інших позовних
вимог.

Ця обставина є підставою для вирішення
питання щодо розгляду цих вимог в
окремому провадженні, з приводу чого
позивач має право звернутися до суду з
відповідною заявою.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасовано правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Таким чином, судова колегія вважає, що
хоча у даному випадку судом першої
інстанції не в повній мірі дотримано
норми процесуального права, однак ця
обставина не тягне за собою обов'язкове
скасування або зміну рішення суду
першої інстанції, правильного по суті,
тому судова колегія не вбачає підстав
для його скасування або зміни.

Керуючись ч.3 ст. 209 ЦПК України, колегія
суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Сєвєродонецького
міського суду Луганської області від 13
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий :

Судді :