Справа № 265/2043/14-ц
Провадження № 2/265/1299/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2014 року
місто
Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Гноєвого С. С.,

при секретарі Ковальовій М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
безпідставно отриманих грошових
коштів, -

В С Т А Н О В И В:

27 березня 2014 року позивач ОСОБА_1
звернувся до Орджонікідзевського
районного суду м.Маріуполя Донецької
області з позовом до ОСОБА_2 про
стягнення безпідставно отриманих
грошових коштів.

В обгрунтування своїх позовних вимог
позивач ОСОБА_1 зазначив, що 20 жовтня 2012
року у м.Маріуполі по вул.Київській в
районі будинку №62 сталася дорожньо -
транспортна пригода (надалі - ДТП) за
участю транспортного засобу «Богдан»,
державний номер НОМЕР_1 під керуванням
відповідача ОСОБА_2 та транспортним
засобом «ГАЗ», державний номер НОМЕР_2,
під його керуванням. На момент скоєння
ДТП, цивільно - правова
відповідальність позивача ОСОБА_1 була
застрахована СТДВ «Гарантія», проте
він в порушення умов договору
страхування та норм закону залишив
місце скоєння ДТП та не повідомив
страхову компанію у встановлені строки
про ДТП.

Пізніше, за рішенням
Орджонікідзевського районного суду
м.Маріуполя, позивач ОСОБА_1 був
визнаний винним у скоєнні ДТП. Після
цього, він за домовленістю з
відповідачем ОСОБА_2, з власною
ініціативи, в рахунок відшкодування
матеріальної шкоди, спричиненої
внаслідок ДТП, сплатив останньому
протягом квітня - липня 2013 року грошові
кошти у розмірі 5500,00 гривень.

30 грудня 2013 року позивачу ОСОБА_1 стало
відомо, що на підставі заочного рішення
Орджонікідзевського районного суду
м.Маріуполя з нього на користь СТДВ
«Гарантія» в порядку регресу стягнута
сума матеріального збитку у розмірі
5351,44 гривен, які СТДВ «Гарантія»
виплатила відповідачу ОСОБА_2 у якості
страхового відшкодування за ДТП, що
сталося 20 жовтня 2013 року. Про те, що СТДВ
«Гарантія» буде здійснювати якісь
страхові виплати відповідачу ОСОБА_2
він не знав. Вважає, що відповідачу
ОСОБА_2 сума матеріальної шкоди за
однією і тією ж подією була сплачена у
подвійному розмірі, і ним і страховою
компанією, що свідчить про
недобросовісність відповідача ОСОБА_2
Посилаючись на ч.1 ст.1213 ЦК України,
просив стягнути з відповідача ОСОБА_2
на його користь суму безпідставно
отриманих грошових коштів у розмірі
5500,00 гривень, а також стягнути судові
витрати.

Під час судового засідання, позивач
ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги та
просив їх задовольнити. Додатково
зазначив, що відповідач ОСОБА_2 не має
право на моральну шкоду, так як під час
ДТП останнього не було в автомобілі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник -
адвокат ОСОБА_4, що діє на підставі
договору, під час судового засідання,
проти позовних вимог заперечували та
просили відмовити у їх задоволенні.
Крім того, відповідач ОСОБА_2 надав до
суду письмові заперечення в яких
зазначив, що згідно висновку
автотоварознавчого дослідження №476 (07)
061112 від 13.11.2012 року вартість
матеріальних збитків, спричинених йому
внаслідок ДТП, що сталося 20 жовтня 2012
року за участю автомобіля позивача
ОСОБА_1 складає 8609,90 гривень, з яких
вартість відновленого ремонту
автомобіля «Богдан» - 5860,15 гривень, а
2749,75 гривень - втрата товарної вартості
автомобіля. СТДВ «Гарантія» виплатило
йому лише страхове відшкодування
понесених збитків у розмірі 5351,44
гривні.

Проте, інші витрати, а саме: франшизу -
1000,00 гривень; вартість проведення
автотоварознавчої оцінки матеріальних
збитків - 650,00 гривень; вартість послуг
пошти - 64,92 гривні; втрату товарної
вартості автомобіля - 2749,75 гривень та
моральну шкоду у розмірі 1085,33 гривень, а
загалом - 5500,00 гривень, СТДВ «Гарантія»
йому не відшкодувала. У зв'язку з цим,
кошти добровільно сплачені йому
позивачем ОСОБА_1, пішли на реальне
погашення понесених ним витрат
пов'язаних із відновленням
попереднього стану його автомобіля.
Вважав, наведені факти обгрутнованими
та підтвердженими. Просив у
задоволенні позову відмовити у повному
обсязі.

Суд, вислухавши пояснення позивача,
пояснення відповідача та його
представника, дослідивши та оцінивши
письмові докази по справі у їх
сукупності, вважає, що позовні вимоги
не підлягають задоволенню виходячи з
наступного.

Частина 1 ст.11 ЦПК України передбачає,
що суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Стаття 57 ЦПК України передбачає, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко - і
відеозаписів, висновків експертів.

Під час судового розгляду судом
встановлено.

11.04.2013 року на ім'я ОСОБА_2, рахунок
НОМЕР_3 від ОСОБА_5 було зроблено
перевід особистих коштів у сумі 1000,00
гривень; 10.05.2013 року на ім'я ОСОБА_2,
рахунок НОМЕР_3 через термінал TS202249
було зроблено поповнення карти без
карти на суму 1000,00 гривень; 14.06.2013 року
на ім'я ОСОБА_2, рахунок НОМЕР_3 через
термінал TS201291 було зроблено поповнення
карти без карти на суму 1500,00 гривень;
20.06.2013 року на ім'я ОСОБА_2, рахунок
НОМЕР_3 через термінал TS202249 було
зроблено поповнення карти без карти на
суму 1000,00 гривень; 12.07.2013 року на ім'я
ОСОБА_2 через термінал TS202249 було
зроблено поповнення картки за номером
на суму 1000,00 гривень (а.с.14).

Таким чином, за вказаними документами
на ім'я ОСОБА_2 були зроблені грошові
перекази на суму 5500,00 гривень.

Проте, з перелічених квитанцій не
вбачається, що платежі на користь
відповідача ОСОБА_2 були зроблена саме
позивачем ОСОБА_1 та в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди,
спричиненої внаслідок ДТП, яке сталося
20 жовтня 2013 року. А у дублікаті
квитанції від 11.04.2013 року взагалі
зазначено, що платником є ОСОБА_5, яка
здійснює перевід особистих коштів.

Таким чином, суд вважає, що позивачем
ОСОБА_1 не доведено факт перерахування
грошових коштів у сумі 5500,00 гривень
відповідачу ОСОБА_2 саме в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди,
спричиненої внаслідок ДТП, яке сталося
20 жовтня 2013 року.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 212, 214, 215, 223 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення безпідставно
отриманих грошових коштів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області у місті
Маріуполі через Орджонікідзевський
районний суд міста Маріуполя шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення, а у
разі неприсутності сторін під час
проголошення судового рішення
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
С.С.Гноєвой