Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/3141/14
Головуючий у 1 інстанції: Зарютін П.В.
Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Кримської О.М.

Суддів: Подліянової Г.С.

Дашковської
А.В.

При секретарі: Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 05 червня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням, та
усунення перешкод шляхом зняття з
реєстрації, -

ВСТАНОВИЛА :

У січні 2014 року Позивач звернулася до
суду з вищезгаданим позовом, де
зазначила, що їй на праві власності
належить будинок АДРЕСА_1 в м.
Запоріжжі, 69/100 частин відповідно до
свідоцтва про право на спадщину за
законом, виданого п"ятою Запорізькою
державною нотаріальною конторою від
21.06.2985 року та 31/100 частин будинку
відповідно до рішення
Орлджонікдзевського районного суду м.
Запоріжжя від 25.06.2013 року.

В будинку зареєстрований відповідач
ОСОБА_4, колишній чоловік позивачки, з
яким вона не підтримує стосунки з 2001
року, шлюб між сторонами розірваний,
відповідач постійно мешкає за іншою
адресою.

Посилаючись на ст. 405 ЦК України просить
суд визнати ОСОБА_4 таким, що втратив
право користування вказаним житловим
приміщенням та усунути перешкоди
шляхом зняття відповідача з реєстрації
за вищевказаною адресою.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 05 червня 2014 року
відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду
ОСОБА_3, подала апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на
необґрунтованість, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить рішення суду скасувати,
та ухвалити нове, яким позов
задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно з п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з
того, що позивач не надала суду
належних та допустимих доказів про те,
що ОСОБА_4 не проживає в спірному
будинку без поважних причин більше
встановленого законом строку, а тому
останній не втратив право користування
жилим приміщенням.

Проте з таким висновком суду не
можна повністю погодитися.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного
кодексу України ( далі - ЦК України)
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

За положеннями ст. ст. 64, 65 Житлового
кодексу України (далі - ЖК України)
члени сім'ї наймача, які проживають
разом з ним, користуються нарівні з
наймачем усіма правами і несуть усі
обов'язки, що випливають з договору
найму жилого приміщення. Повнолітні
члени сім'ї несуть солідарну з наймачем
майнову відповідальність за
зобов'язаннями, що випливають із
зазначеного договору. До членів сім'ї
наймача належать дружина наймача, їх
діти і батьки. Членами сім'ї наймача
може бути визнано й інших осіб, якщо
вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство. Особи, що вселилися в
жиле приміщення як члени сім'ї наймача,
набувають рівного з іншими членами
сім'ї права користування жилим
приміщенням, якщо при вселенні між цими
особами, наймачем та членами його сім'ї,
які проживають з ним, не було іншої
угоди про порядок користування жилим
приміщенням.

Згідно із ч. 1 ст. 156 ЖК України та ч. 1 ст.
405 ЦК України члени сім'ї власника
житла, що проживають разом з ним, мають
право на користування цим житлом.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Судом установлено, що 19 вересня 1981
року позивач зареєструвала шлюб з
відповідачем в Шевченківському
відділі РАГС в м. Запоріжжя. Від шлюбу
мають двох дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1
та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 03.08.2012 року шлюб
між сторонами розірвано.

Позивачці на право приватної
власності належить 69100 частин будинку
АДРЕСА_1 в м. Запоріжжя на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом, виданого п"ятою Запорізькою
державною нотаріальною конторою 21.06.1985
року.

Під час спільного сумісного
проживання сторін відповідачем ОСОБА_4
було придбано 31/100 частини спірного
будинку АДРЕСА_1 в м. Запоріжжя
відповідно до договору купівлі-продажу
від 30.07.1998 року. , а також зазначена
обставина встановлена рішенням
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 25 червня 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поді
майна подружжя( Справа № 08183877/22013
року) ( а.с. 6-7).

Вищезазначеним рішенням за ОСОБА_3
було визнано право власності на 31100
частки домоволодіння за адресою
АДРЕСА_1, рішення про державну
реєстрацію права було здійснено 31.12.2013
року. В цій частині зазначене рішення
було залишено без змін рішенням
апеляційного суду Запорізької області
від 29 жовтня 2013 року.

Отже, до 29 жовтня 2013 року ( час вступу
вищезазначеного рішення в законну
силу) відповідач ОСОБА_4 був
співвласником 31100 частин спірного
будинку.

Виходячи з положень статті 405 ЦК
України вона регулює право членів
сім"ї власника житла на користування
цим житлом та втрати права на
користування ним, у разі відсутності
без поважних причин понад один рік.

Натомість, судом встановлено, що
ОСОБА_4 з 30.07.1998 року до 29 жовтня 2013 року
був співвласником 31100 частки спірного
будинку, а не його користувачем, як
члена сім"ї власника ОСОБА_3

Між тим, позивачка з позовом про
втрату права користування
вищезазначеним будинком з підстав,
передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України
звернулася до суду в січні 2014 року,
тобто через три місяці після
припинення за ОСОБА_4 права власності
на частку спірного житла, тому
відсутні підстави для застосування
положень ст. 405 ЦК України, отже, позов
не підлягає задоволенню.

Таким чином, за наведених обставин,
колегія суддів погоджується з
висновком суду про необхідність
відмови в задоволенні позовних вимог,
але з підстав наведених в даному
рішення судової колегії.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 05 червня 2014 року у
цій справі змінити, відмовити в
задоволенні позову ОСОБА_3 з підстав
зазначених в мотивувальній частині
даного рішення судової колегії.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте воно
може бути оскаржене в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: