Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1898/14
Головуючий у суді І-ї інстанції Драний
Доповідач Белінська І. М.
УХВАЛА

Іменем України

10.07.2014 р. колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

Белінської І.М. - головуючої,

Савченко С.О.,

Суржика М.М.,

при секретареві - Гончар О. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про
стягнення аліментів за апеляційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення Ленінського
районного суду м. Кіровограда від 02
червня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року ОСОБА_5
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6
про стягнення аліментів на утримання
неповнолітніх дітей та на своє
утримання до досягнення донькою ОСОБА_8
трирічного віку.

В обґрунтування позовних вимог
посилалася на те, що від шлюбу з
відповідачем має двох дітей - ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2,
які повністю знаходяться на її
утриманні, оскільки відповідач почав
проживати окремо. Зазначала, що ОСОБА_6
інколи надає допомогу на утримання
сина ОСОБА_7, але ухиляється від
утримання сім'ї в цілому, участі у
справах сім'ї та вихованні дітей не
приймає, а сама вона знаходиться у
важкому матеріальному стані, оскільки
на даний час не працює та на обліку у
центрі зайнятості не перебуває, так як
знаходиться у відпустці по догляду за
дитиною та отримує державну допомогу.

З урахуванням уточнених позовних
вимог ОСОБА_5 просила стягнути з ОСОБА_6
на її користь аліменти на утримання
дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 всіх видів
заробітку (доходів) щомісячно до
досягнення дітьми повноліття, але не
менше 30 відсотків прожиткового
мінімуму, встановленого для дитини
відповідного віку, а також на її
утримання 1/6 частини всіх видів
заробітку (доходів) щомісячно до
досягнення донькою трьох років, тобто
до ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Ленінського районного
суду м. Кіровограда від 02 червня 2014 року
позов ОСОБА_5 задоволено повністю:
стягнуто з відповідача на користь
позивача на утримання сина ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти у розмірі 1/3
частини всіх видів заробітку (доходу),
але не менше 30% прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку,
починаючи з 04 березня 2014 року і до
досягнення ОСОБА_7, повноліття, до
ІНФОРМАЦІЯ_4., а потім у розмірі 1/4
частини всіх видів заробітку (доходу),
але не менше 30% прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку до
досягнення ОСОБА_8, повноліття, тобто до
ІНФОРМАЦІЯ_5

Стягнуто з відповідача на користь
позивача аліменти на її утримання в
розмірі 1/6 частки всіх видів доходів
(заробітку) щомісячно до досягнення
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, трирічного віку,
тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач
просить змінити рішення суду,
відмовити в задоволенні позовних вимог
в частині стягнення аліментів на
користь позивачки в розмірі 1/6 частини
від всіх видів заробітку (доходів)
щомісячно на її утримання до
досягнення дитиною трьох років, через
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального права. Вказує на те,
зокрема, що суд дійшов помилкового
висновку про наявність у нього
матеріальної можливості надавати
позивачці утримання до досягнення
меншою дитиною трирічного віку.

В запереченнях на апеляційну
скаргу позивач просить апеляційну
скаргу відхилити, а рішення суду першої
інстанції, як таке, що відповідає
обставинам справи, залишити без змін.

Заслухавши пояснення позивача
ОСОБА_5, відповідача ОСОБА_6 та його
представника ОСОБА_11, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_6
підлягає відхиленню, а рішення
Ленінського районного суду від 02
червня 2014 року - залишенню без змін з
таких підстав.

Судом встановлено, що сторони
перебували у шлюбі з 28 жовтня 2005 року,
який розірвано рішенням Ленінського
районного суду м. Кіровограда від 15.04.2014
року. Мають двох неповнолітніх дітей:
сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньку
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, в свідоцтвах про
народження яких записані батьками.
Діти після припинення між сторонами
шлюбно-сімейних відносин проживають з
матір'ю, яка в даний час не працює,
перебуває у відпустці по догляду за
дитиною. Ці обставини сторонами не
заперечуються.

Задовольняючи заявлені ОСОБА_5
позовні вимоги, суд першої інстанції
керувався тим, що ОСОБА_6 зобов'язаний
утримувати своїх дітей до досягнення
ними повноліття та спроможний надавати
матеріальну допомогу позивачці, з якою
проживають діти, до досягнення донькою
трьох років.

Колегія суддів вважає, що
обґрунтування покладеного в основу
рішення висновку щодо обов'язку ОСОБА_6
сплачувати аліменти на користь
позивачки на її утримання та на
утримання неповнолітніх дітей,
узгоджується з нормами чинного
сімейного законодавства, зокрема,
ст.ст.180, 182, 183, ч.ч.2, 4,6 ст. 84СК України,
ґрунтується на письмових доказах,
долучених до матеріалів справи, яким
суд дав правильну оцінку.

Рішення в частині стягнення
аліментів на утримання дітей
відповідачем не оскаржується, а його
доводи, наведені в апеляційній скарзі
та підтримані при перегляді рішення, не
спростовують висновку про наявність
підстав для стягнення аліментів на
утримання ОСОБА_5 у визначеному судом
розмірі.

Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України
право на утримання жінка, з якою
проживає дитина, має незалежно від
того, чи вона працює та незалежно від її
матеріального становища, за умови, що
чоловік може надавати матеріальну
допомогу.

Матеріалами справи підтверджено,
що відповідач є молодою працездатною
особою, має постійне місце роботи, його
середньомісячний заробіток складає
понад 5000 грн.(а.с. 33).

Належних і допустимих доказів на
підтвердження доводів про матеріальну
неспроможність платити аліменти на
утримання позивачки як матері своєї
дитини відповідач не надав, а
обставини, на які він посилався,
заперечуючи проти зазначеної позовної
вимоги, зокрема, на стан свого здоров'я,
стан здоров'я матері, яка є
пенсіонеркою, не доводять тієї
обставини, що він не спроможний надати
позивачці утримання у визначеному
судом першої інстанції розмірі.
Посилання ОСОБА_6 на те, що він
добровільно оплачує вартість навчання
сина ОСОБА_7 на протязі з лютого 2013 року
по травень 2014 року, а також його літній
відпочинок, лікування та має намір
робити це і в подальшому свідчить лише
про належне виконання ним свого
батьківського обов'язку утримувати
свою дитину до досягнення нею
повноліття , що встановлено ст.180 СК
України.

Суд належним чином з'ясував і
обставини, які відповідно до ст.ст.77, 80,
182, 183 СК підлягали обов'язковому
врахуванню при визначенні розміру
аліментів, і зробив правильний
висновок про те, що відповідач
спроможний платити аліменти в розмірі
по 1/3 частини його заробітку як на
утримання дітей, так і в розмірі 1/6
частини заробітку на утримання
позивачки.

За таких обставин відсутні
правові підстави для задоволення
апеляційної скарги і скасування в
порядку ст. 309 ЦПК України правильного
по суті рішення суду першої інстанції в
частині, що оскаржується, з наведених в
апеляційній скарзі мотивів.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 303, 304, 307, ч.1ст.308, 313-315
ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6
відхилити, а рішення Ленінського
районного суду м. Кіровограда від 02
червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі 20 днів з дня набрання
нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧА:

СУДДІ: