АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4750/14
Доповідач-Гальянова І.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого-судді :
Гальянової І.Г.

суддів:
Колтунової А.І.

Костенко Т.М.

при секретарі:
Сватенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Державного підприємства «Завод імені
В.О. Малишева» на рішення
Комінтернівського районного суду м.
Харкова від 11 квітня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до Державного
підприємства «Завод імені В.О.
Малишева» про стягнення заробітної
плати та середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИЛА :

02 жовтня 2013 року позивач ОСОБА_4
звернулась у суд з позовом в якому, з
урахуванням уточнень, просила
стягнути з відповідача на її користь
середній заробіток за затримку
розрахунку при звільненні по день
фактичного розрахунку, тобто по 28.11.2013
року .

Як на підставу позову позивач
посилається на те, що відповідач в
порушення ст. 116 КЗпП України в день
звільнення не провів повний розрахунок
та на день звільнення заборгованість
по заробітній платі складала 8009 грн. 90
коп., які відповідач їй виплатив в
період знаходження її позову в суді.

Позивач та її представник у судовому
засіданні суду першої інстанції
вказані позовні вимоги підтримали та
просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні суду першої інстанції проти
позову заперечував. Свої заперечення
обгрунтовував тим, що в день
звільнення 18.03.2013 року за графіком
роботи був у позивача вихідним днем, що
підтверджується табелем обліку
робочого часу та в цей день позивач не
проходила на територію підприємства , з
вимогою про проведення розрахунку не
зверталась, а тому вважав, що
підприємство не порушило вимоги ст. 116
КЗпП України.

Рішенням Комінтернівського районного
суду м.Харкова від 11 квітня 2013 року
позовні вимоги позивача задоволені.
Суд стягнув з відповідача на її користь
середній заробіток за затримку
розрахунку в сумі 39606 грн., а також
стягнув з відповідача на користь
держави судовий збір в сумі 396,06 грн.

В апеляційній скарзі представник
відповідача просить скасувати вказане
рішення суду та ухвалити нове рішення,
яким відмовити позивачу в задоволенні
позову.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовує
невідповідністю висновків суду
обставинам справи та наявним у справі
доказам. Наводить ті ж доводи, що і в
суді першої інстанції, а також
зазначає на відсутність в рішенні
мотивів щодо проведеного судом
розрахунку середнього заробітку за час
затримки розрахунку з позивачем.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, судова
колегія приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги позивача,
суд першої інстанції виходив з їх
доведеності.

При цьому судом першої інстанції
встановлено та підтверджено наявними у
справі доказами, що позивач з 11.06.1998
року знаходилась з відповідачем у
трудових правовідносинах та наказом №
52 від 18.03.2013 року була звільнена з
підприємств на підставі п.1 ст. 40 КЗпП
України у зв»язку зі скороченням
штатів ( а.с. 39-40).

Як свідчать матеріали справи на час
звільнення відповідач мав перед
позивачем заборгованість по
заробітній платі в сумі 8009 грн. 90 коп.,
яка була її виплачена 28.11.2013 року ( а.с.15,
55).

Матеріали справи також свідчать про те,
що в день звільнення за графіком у
позивача був вихідний (а.с.13), однак 19
березня 2013 року ОСОБА_4 знаходилась на
підприємстві здавала обхідний лист,
без здачі якого не мала можливості
отримати належні їй при звільненні
грошові кошти (а.с.56), та як пояснила
позивач в судовому засіданні суду
апеляційної інстанції вимагала від
відповідача проведення з нею
розрахунку на що отримала відповідь
про відсутність грошових коштів.

В ст. 116 КЗпП України встановлено, що при
звільненні працівника виплати всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред»явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Таким чином, вказана норма права не
передбачає саме письмової вимоги
працівника про проведення розрахунку,
тоді як зобов»язує власника або
уповноваженого ним органу письмового
повідомлення працівника про
нараховані при звільненні суми.

Доказів того, що таке повідомлення
позивачу надавалось, матеріали справи
не містять.

Вказані обставини справи об»єктивно
підтверджують, що саме 19.03.2013 року
позивач звернулась до відповідача з
вимогою про проведення з нею
розрахунку при звільненні.

Згідно до ч.І ст.117 КЗпП України, у разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмірі
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

За таких обставин судова колегія
погоджується з висновком суду щодо
наявності підстав для стягнення з
відповідача на користь позивача
середнього заробітку за час затримки
розрахунку.

При цьому судова колегія не може
погодитись з розрахунком, яким суд
визначив розмір такого стягнення.

Так , як свідчать вказані вище
обставини , з вимогою про проведення
розрахунку позивач звернулась до
відповідача 19.03.2013 року та виплата
належних при звільненні позивачу сум
проведена відповідачем 28.11.2013 року в
сумі 8009, 90 грн. (а.с.55).

Таким чином затримка розрахунку
складає 8 місяців 9 днів (28.11.2013 року -
19.03.2013 року).

Середній заробіток позивача за два
останніх повних місяців перед
звільненням складає 1675, 43 грн. (січень
-1789, 11 грн. + лютий - 1561, 75 грн. : 2) ( а.с.15).

Середньоденна заробітна плата
позивача складає 138,00 грн. (а.с.65).

За таких обставин середній заробіток
за час затримки розрахунку, який
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача складає 14645, 44 грн. (1675,
43 грн. середній заробіток х 8 міс.
затримки ) + (138 грн. середньоденної
заробітної плати х 9 днів затримки ). А
не 39606, 00 грн. як це визначив суд першої
інстанції.

З огляду на наведене рішення суду
першої інстанції підлягає зміні та
зменшенню розміру стягнутого з
відповідача на користь позивача
середнього заробітку за час затримки
розрахунку до 14 645, 44 грн., а також на
підставі ч.2 ст. 88 ЦПК України, підлягає
зменшенню стягнутий з відповідача на
користь держави судовий збір до 243, 60
грн.

В іншій частині доводи, викладені
представником відповідача в
апеляційній скарзі висновків суду не
спростовують та не дають підстав для
скасування чи зміни рішення.

За таких обставин судова колегія
приходить до висновку про залишення
рішення суду в іншій частині без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316, 317, 319, 218 ЦПК
України судова колегія,-

ВИРІШИЛА
:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Завод імені В.О.
Малишева» задовольнити частково.

Змінити рішення Комінтернівського
районного суду м.Харкова від 11 квітня
2014 року.

Зменшити розмір стягнутого з
Державного підприємства «Завод імені
В.О. Малишева» на користь ОСОБА_4
середнього заробітку за час затримки
розрахунку до 14 645 (чотирнадцяти тисяч
шістсот сорока п»яти) грн. 44 коп.

Зменшити розмір стягнутого з
Державного підприємства «Завод імені
В.О. Малишева» на користь держави
судового збору до 243 грн. 60 коп..

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий, суддя :

Судді :