Виноградівський районний суд
Закарпатської області
________________________________________________________________________
___________________________
Справа № 299/3550/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.06.2014 року
м.Виноградів

Виноградівський районний суд
Закарпатської області у складі
головуючого судді А.А.Надопта, при
секретарі С.С.Онисько, за участю
позивача та його представника ОСОБА_1,
представника відповідача В.Я.Штефуца,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Виноградів
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ВАТ «Ощадбанк» в особі
Виноградівського відділення №7289 ВАТ
«Ощадбанк» про визнання недійсним
кредитного договору,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Виноградівського
районного суду з позовом до ВАТ
"Ощадбанк" в особі Виноградівського
відділення № 7289 ВАТ "Ощадбанк" про
визнання недійсним кредитного
договору № 156 від 23.07.2008 р.

В обгрунтування позову позивач вказує
на те, що згідно п. 1.2 оспорюваного
кредитного договору йому, позивачеві,
було надано кредит на придбання
автомобіля марки ВАЗ 2115 в сумі 43530
гривень до 22 липня 2013 року, проте, даний
кредитний договір він не підписував,
підпис у договорі йому не належить, він
не згідний із зобов"язаннями згідно
кредитного договору. З огляду на
положення ч.3 ст.203 ЦК України, де
передбачено, що волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі, а
також п.1 ст.215 ЦК України вважає даний
кредитний договір незаконним, зокрема,
такий ним не укладався та суперечить
його волевиявленню, а відтак у зв"язку з
наведеним просить суд визнати
кредитний договір недійсним.

Позивач та його представник в судовому
засіданні позов підтримали повністю,
покликаючись на обставини, викладені в
позовній заяві, додатково зазначили, що
у відповідності до висновку експерта
№15/204 від 23 квітня 2014 року підписи від
імені позивача у кредитному договорі
№156 від 23 липня 2008 року виконані не ним,
а відтак просять суд задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача В.Я. Штефуца в
судовому засіданні позов не визнав, в
заперечення проти позовних вимог
послався на наявність договору застави
транспортного засобу від 01 серпня 2008
року, укладеного з позивачем на
забезпечення виконання зобов"язань за
оспорюваним кредитним договором,
вважає що підстави для задоволення
позовних вимог відсутні, тому просить
суд в задоволенні позову відмовити.

Допитана судом свідок ОСОБА_4, яка
працює на посаді керуючої
Виноградівським відділенням № 7289 ВАТ
"Ощадбанк", в судовому засіданні
вказала, що при укладенні оспорюваного
кредитного договору №156 від 23 липня 2008
року вона діяла в якості уповноваженої
особи філії та відповідно приймала
безпосередню участь в оформленні та
видачі кредиту позивачеві, і в її
присутності саме ОСОБА_3 підписав всі
аркуші кредитного договору.

Свідок ОСОБА_5, яка працює у
Виноградівському відділенні № 7289 ВАТ
"Ощадбанк" на посаді заступника
керуючого- начальника
фінансово-кредитного відділу філії в
судовому засіданні також підтвердила,
що у 2007 році позивач підписував
кредитний договір. З моменту отримання
кредиту позивач не своєчасно погашав
заборгованість та нараховані відсотки.

Заслухавши пояснення сторін та їх
представників, заслухавши пояснення
свідків та з'ясувавши дійсні обставини
справи, права та обов'язки сторін,
дослідивши зібрані у справі докази, суд
приходить до наступного.

Згідно із ст.15 ЦПК України загальні
суди розглядають в порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено,
що кожна особа має право в порядку,
встановленому цим кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод, чи інтересів.

При здійсненні правосуддя (ст.4 ЦПК) у
цивільних справах суд захищає права,
свободи та інтереси фізичних осіб,
права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законом.

Завданнями цивільного судочинства (ст.1
ЦПК) є справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ для захисту порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів фізичних осіб, прав
та інтересів юридичних осіб, інтересів
держави.

Крім цього, згідно із Цивільним
Кодексом України (ст.ст.215-235 ЦК) особа,
яка вважає, що її речові права порушені,
має право звернутись до суду з позовом
про визнання відповідної угоди
недійсною, а статтею 215 цього Кодексу
встановлено загальне правило про те, що
правочин є недійсним у зв»язку з
недодержанням з моменту його вчинення
стороною (сторонами) загальних вимог,
які необхідні для чинності правочину,
передбачених ст.203 ЦК.

В судовому засіданні на підставі
належних та достовірних доказах
встановлено, що 23.07.2008р. між сторонами
по справі у письмовій формі належним
чином був укладений кредитний договір
№156 а.с.4-8, оригінал договору з
додатками /а.с.56-64/, відповідно до умов
якого банк надав позивачеві кредит в
розмірі 43.530,00 грн. строком на 60 місяців
з терміном погашення кредиту не
пізніше 22.07.2013р. Відповідно до п.1.3
зазначеного договору кредит надається
шляхом перерахування коштів в
національній валюті з кредитного
рахунку позичальника на поточний
рахунок продавця товару на підставі
платіжного доручення позивальника для
здійснення оплати за автомобіль марки
«ВАЗ-2115» за договором купівлі-продажу
№0605 від 10.07.2008р.

Так, оцінка зібраних по справі доказів
має здійснюватися за правилами,
передбаченими ст.212 ЦПК України з
врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК
України. У відповідності до вимог
ст.ст.10,11,60 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог чи заперечень. Суд розглядає
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до вимог цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Суд констатує, що правовідносини, які
виникли між сторонами, випливають із
кредитних правовідносин та
врегульовані нормами діючого
Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.ст.6,627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, вибору контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

У відповідності до ч.1 ст.202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч.1 ст.1055 ЦК України
кредитний договір укладається у
письмовій формі.

В частині 2 ст.207 ЦК України, яка
закріплює вимоги до письмової форми
правочину, визначено, що правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

При вирішенні спорів про визнання
кредитного договору недійсним суди
мають врахувати

вимоги, додержання яких є необхідним
для чинності правочину, зокрема, вимоги
ст.ст.215,1048-1052,1054-1055 ЦК України.

В процесі розгляду справи судом було
безпосередньо досліджено оригінал
кредитного договору №156 від 23 липня 2008
року, який укладено відповідно до вимог
ст.1055 ЦК у письмовій формі між
Відкритим акціонерним товариством
"Державний ощадний банк України" в
особі керуючого філією -
Виноградівським відділенням № 7289 ВАТ
"Державний ощадний банк України" ОСОБА_4
та фізичною особою ОСОБА_3 (а.с.56-60).

В тексті кредитного договору, зокрема в
п.9.1 вказано, що цей договір набуває
чинності з моменту його підписання
сторонами. На кожному аркуші договору
в графі "підпис Позичальника"
проставлено підписи, а також в кінці
договору поряд із словами "ПОЗИЧАЛЬНИК
Підпис" проставлено підпис.

Ці ж обставини стверджені і оглянутими
в судовому засіданні матеріалами
кредитної справи №156 від 23.07.2008р.,
згідно матеріалів якої позивач не
належно здійснював оплату відповідачу
отриманих кредитних коштів, у зв»язку з
чим банк звернувся до суду із позовом
до ОСОБА_3 про дострокове стягнення
суми боргу за кредитним договором №156,
у зв»язку з чим Виноградівський
районний суд своїм рішенням від
01.09.2011р. достроково стягнув з ОСОБА_3
суму заборгованості за оспорюваним
кредитним договором. Дане рішення
набуло законної сили, у зв»язку з чим
судом видано виконавчий лист, який
знаходиться на виконанні у відділі ДВС
Виноградівського РУЮ.

Як вбачається з матеріалів справи
01.08.2008р. між сторонами по справі для
забезпечення належного виконання
позивачем кредитних обов»язків також
був укладений нотаріально посвідчений
договір застави а.с.46-49.

Згідно п.1 цього договору - кредитний
договір від 23.07.2008р. за №156, укладений
між заставодержателем та
заставодавцем, а також усі додаткові
угоди, додатки, зміни та доповнення до
нього. Заставодавець (позивач) з метою
забезпечення належного виконання
зобов»язання, що випливає з кредитного
договору, передає в заставу, а
заставодержатель цим приймає в заставу
в порядку і на умовах, визначених у
цьому договорі, предмет застави, що
належить заставодавцю на праві
власності- автомобіль марки «Ваз-211540»,
рік випуску 2008, д.р.н. НОМЕР_1 (п.п.1.1, 1.2).

Ці обставини свідчать, що вчинений
позивачем правочин, а саме, укладання
оспорюваного ним-же кредитного
договору, був спрямований на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним (п.5 ст.203 ЦК), тобто для
здійснення оплати за автомобіль марки
«ВАЗ-2115» за договором купівлі-продажу
№0605 від 10.07.2008р., який на праві
власності належить саме позивачу.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач в судовому засіданні не
заперечував того факту, що він дійсно
за отриманні кредитні кошти придбав
автомобіль, проте даний кредитний
договір ним не укладався, він кредитний
договір не підписував і наявний на
ньому підпис йому не належить, проте
суд не може погодитись з такими
доводами позивача, оскільки вони не
узгоджуються та спростовуються
сукупністю інших беззаперечних
доказів у справі.

Зокрема, в обгрунтування своїх
позовних вимог позивач посилається на
дані висновку експерта відділу
техніко-криміналістичного
забезпечення органів внутрішніх справ
НДЕКЦ при УМВС України в Закарпатській
області О.В.Кормош за №15/204 від 23.04.2014р.,
складеного за результатами проведеної
почеркознавчої експертизи (а.с.111-116),
згідно якого підписи від імені ОСОБА_3 у
кредитному договорі №156 від 23.07.2008р.
виконані не ОСОБА_3, проте суд, з огляду
на встановлене у судовому засіданні,
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Експертний висновок не можна
розглядати як безспірний доказ,
оскільки він має оцінюватися судом
нарівні з іншими доказами за
загальними правилами оцінки доказів,
при цьому, важливим є те, що письмові
докази в процесі дослідження
перевіряються за допомогою інших
засобів доказування: поясненнями
сторін, показаннями свідків,
висновками експертів.

Оцінка зібраних по справі доказів має
здійснюватися за правилами,
передбаченими ст.212 ЦПК України з
врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК
України.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами
у цивільній справі є будь-які фактичні
дані, в тому числі і висновок експерта
(ст.66 цього Кодексу), на підставі яких
суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які

мають значення для вирішення справи.

Суд, відповідно до положень ст.212 цього
Кодексу, оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об»єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів,
жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення, крім цього, суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв»язок
доказів у їх сукупності.

Ці вимоги закону узгоджуються і з
приписами п.3 Постанови Пленуму
Верховного суду України від 30.05.1997р.
«Про судову експертизу в кримінальних
і цивільних справах», згідно якої при
дослідженні висновку експерта суди
повинні виходити з того, що згідно із
ст.67 КПК України чи ст.62 ЦПК України
висновок експерта не має наперед
встановленої сили та переваг перед
іншими джерелами доказів, підлягає
перевірці та оцінці за внутрішнім
переконанням суду, яке має
ґрунтуватися на всебічному повному й
об»єктивному розгляді всіх обставин
справи у сукупності.

Так, судом безпосередньо досліджено і
оригінал кредитного договору №156 від 23
липня 2008 року, який, як вказано в
договорі, укладено між Відкритим
акціонерним товариством "Державний
ощадний банк України" в особі керуючого
філією - Виноградівським відділенням №
7289 ВАТ "Державний ощадний банк України"
ОСОБА_4 та фізичною особою ОСОБА_3
(а.с.56-60), на кожному аркуші договору в
графі "підпис Позичальника"
проставлено підписи, а також в кінці
договору поряд із словами "ПОЗИЧАЛЬНИК
Підпис" проставлено підпис позивача.

Допитані судом в якості свідків
працівники Виноградівським
відділенням № 7289 ВАТ "Ощадбанк" ОСОБА_7
та ОСОБА_5, в судовому засіданні
беззаперечно підтвердили факт
укладення із позивачем даного
кредитного договору та вказали, що при
укладенні спірного кредитного
договору №156 від 23.07.2008р. вони приймали
особисту участь в оформленні та видачі
кредиту позивачеві, і в їх присутності
саме позивач ОСОБА_3 особисто підписав
всі аркуші кредитного договору.

Отже факт, що позивач підписував
оспорюваний кредитний договір є
достовірно встановленим з тих підстав,
що такий підтверджено належними і
допустимими доказами- особисто
підписаним позивачем кредитним
договором з додатками, договором
застави автомобіля, придбаного
позивачем за отриманні кредитні кошти,
поясненнями працівників банку, які
оформляли позивачу кредитний договір,
даними кредитної справи, а позивачем не
наведено обставин та не представлено
допустимих доказів, які-б беззаперечно
спростували дану обставину.

Як роз"яснив Пленум Верховного Суду
України в п.8 постанови №9 від 06.11.2009 "Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними" відповідно до частини
першої статті 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання
стороною (сторонами) вимог, які
встановлені статтею 203 ЦК, саме на
момент вчинення правочину, проте в
судовому засіданні таких безспірних
даних не здобуто.

У зв"язку з наведеним суд вважає, що
підстави для визнання недійсним
оспорюваного позивачем кредитного
договору відсутні, а відтак, оцінивши у
відповідності до ст.212 ЦПК України
належність, допустимість і
достовірність кожного, наданого
сторонами доказу окремо, а також
достатність і взаємний зв"язок доказів
у їх сукупності, суд обгрунтовано
дійшов до висновку, що позов
задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог
ст.ст.6,203,207,215,627,1054,1055 ЦК України та
керуючись ст.ст.10,11,60,84,88,209,213,215 ЦПК
України, суд-

В И Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_3 до Відкритого
акціонерного товариства «Ощадбанк» в
особі Виноградівського відділення №7289
ВАТ «Ощадбанк» про визнання недійсним
кредитного договору - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо

його не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Закарпатської
області протягом 10-ти днів з дня його
винесення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Повне рішення суду виготовлене 02.07.2014р.

ГоловуючийА. А. Надопта