Справа № 459/1161/14
Головуючий у 1 інстанції: Кріль М.Д.
Провадження № 22-ц/783/3740/14
Доповідач в 2-й інстанції: Береза В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської
області у складі: головуючого - судді:
Берези В.І., суддів: Бойко С.М., Гірник
Т.А., за участю секретаря судового
засідання: Іванової О.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в
м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Червонограді
Львівської області на рішення
Червоноградського міського суду
Львівської області від 7 квітня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань (далі-ВВДФССНВВПЗ) України
в м.Червонограді Львівської області
про стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням позов
задоволено частково. Стягнуто з
ВВДФССНВВПЗ України в м. Червонограді
Львівської області на користь ОСОБА_2
9000 грн. у відшкодування моральної
шкоди. В решті вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив відповідач,
ВВДФССНВВПЗ України в м.Червонограді
Львівської області, просить таке
скасувати та у задоволенні позовних
вимог відмовити. Мотивує апеляційну
скаргу тим, що рішення ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Позивачем не
надано висновку медичних органів про
наявність факту спричинення моральної
шкоди у зв`язку з професійним
захворюванням, медичних документів,
які б підтверджували перенесені стрес,
депресію. Крім того, позивач не
обгрунтувала розмір відшкодування
заподіяної моральної шкоди. Зазначені
позивачем доводи не можуть бути
беззаперечним доказом заподіяння
моральної шкоди. Позивач знала про
шкідливі та небезпечні умови праці, не
надала жодного доказу того, що саме від
профзахворювання терпить моральні і
фізичні страждання, а не від загальних
захворювань. До того ж, з долучених до
справи документів вбачається, що у
позивача наявні загальні захворювання,
які впливають на загальну
працездатність. Позивач визнана
інвалідом третьої групи, однак така
група інвалідності є працездатною.
Судом не взято до уваги те, що
ВВДФССНВВПЗ України в м. Червонограді
Львівської області здійснюються
позивачці щомісячні страхові виплати у
зв`язку з частковою втратою
працездатності, виплачено одноразову
страхову виплату, здійснювалась
виплата пенсії по інвалідності у
зв`язку з професійним захворюванням.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника апелянта - Музику М.В. на
підтримання вимог апеляційної скарги,
у відсутності позивача, який належним
чином був повідомлений по час та місце
судового розгляду справи, перевіривши
матеріали справи, межі та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
стаж роботи позивачки в умовах
шкідливих факторів становить 16 років 6
місяців.

Згідно з відповіддю на запит адвоката
№ 196 від 24.10.2013 року, наданої Львівським
обласним центром МСЕК, ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, вперше була оглянута
Обласною МСЕК № 3:

- акт № 849 від 22.06.2005 року,
встановлено III групу інвалідності та 45 %
профзахворювання;

- акт № 535 від 23.05.2006 року,
встановлено III групу інвалідності та 45 %
втрати працездатності;

- акт № 817 від 29.08.2006 року,
встановлено III групу інвалідності та 60 %
профзахворювання;

- акт № 625 від 14.05.2009 року,
встановлено III групу інвалідності та 60 %
профзахворювання:

- акт № 1202 від 27.06.2012 року,
встановлено III групу інвалідності та 60 %
профзахворювання, на безтерміново.

Як вбачається з наданих позивачкою
виписок з історі хвороби, витягів з
медичної картки (а.с.16-21), у зв'язку з
наявністю вищевказаного захворювання
позивачка неодноразово перебувала на
стаціонарному та амбулаторному
лікуванні.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з
доведеності факту заподіяння позивачу
моральної шкоди, спричиненої внаслідок
професійного захворювання та
трудового каліцтва, обов`язок
відшкодувати яку належить ВВДФССНВВПЗ
України в м. Червонограді Львівської
області. При цьому, визначаючи розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди в сумі 9000 грн., суд врахував
характер правопорушення, глибину
фізичних та душевних страждань,
обмеження її в життєдіяльності, вимоги
розумності та справедливості.

З даним висновком суду першої
інстанції погоджується і колегія
суддів.

Так, відповідно до ст.ст.1, 3, 21, 43, 46
Конституції України, Україна як
соціальна держава, зміст і
спрямованість якої визначають права і
свободи людини та їх гарантії,
проголосила право громадян на належні,
безпечні і здорові умови праці,
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника
тощо. Право на соціальний захист
гарантується, зокрема,
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення. Окремим
видом загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
згідно з абз. 5 ч. 1 ст. 4 Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, є страхування
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності.

Судом першої інстанції вірно взято до
уваги положення ч. 2 ст. 4 Закону України
«Про охорону праці», відповідно до
якого державна політика в галузі
охорони праці базується, зокрема, на
принципах пріоритету життя і здоров'я
працівників, повної відповідальності
роботодавця за створення належних,
безпечних і здорових умов праці,
соціального захисту працівників,
повного відшкодування шкоди особам,
які потерпіли від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань. Згідно з ч. 1 ст. 9 даного
Закону, відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або у разі
смерті працівника, здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків відповідно до Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Підпунктом «є» пункту 1 частини 1 статті
21 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві й професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (в редакції чинній на
час спірних правовідносин) передбачено
надання позивачу соціальних послуг і
виплат Фондом, у тому числі
відшкодування моральної шкоди при
наявності факту її заподіяння
потерпілому.

Згідно з роз`ясненнями Конституційного
Суду України, викладеними в Рішенні від
27.01.2004 року №1-рп/2004 у справі за
конституційним зверненням Управління
виконавчої дирекції ФССНВВПЗ України в
Кіровоградській області про офіційне
тлумачення положень ч.3 ст.34 21 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві й
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»,
ушкодження здоров`я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов`язків, незалежно від ступеня
втрати профпрацездатності,
спричиняють йому моральні та фізичні
страждання.

Додатково слід зазначити, що наказом
МОЗ України № 420 від 05.06.2012 року «Про
затвердження Порядку та Критеріїв
встановлення медико-соціальними
експертними комісіями ступеня стійкої
втрати професійної працездатності у
відсотках працівникам, яким заподіяно
ушкодження здоров`я, пов'язане з
виконанням трудових обов'язків»,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 16.08.2012 року, визнано
таким, що втратив чинність наказ МОЗ
України від 22.11.1995 року, яким
затверджено «Порядок встановлення
медико-соціальними експертними
комісіями ступеня втрати професійної
працездатності у відсотках
працівникам, яким заподіяно ушкодження
здоров'я, пов'язане з виконанням
трудових обов'язків», у п. 3.8 якого
передбачалося, що на МСЕК покладено
обов'язок встановлення факту
спричинення моральної шкоди.

З урахуванням наведених обставин, не
заслуговують на увагу обґрунтування
вимог апеляційної скарги щодо
обов`язкових умов для підтвердження
факту моральної шкоди, а саме висновку
медичних установ про наявність
моральної шкоди.

Відсутність медичного висновку про
заподіяння позивачу моральної шкоди не
ґрунтуються на вимогах ст. 57 ЦПК
України, відтак, суд обґрунтовано
застосував норми Закону України №
1105-ХІV та дійшов висновку про наявність
факту заподіяння моральної шкоди,
стягнувши з відповідача грошову
компенсацію за моральну шкоду в
розмірі 9000 грн., при цьому врахував
характер заподіяної позивачу шкоди,
глибину фізичних та душевних страждань
позивача, а також вимоги розумності та
справедливості.

Щодо обґрунтувань вимог апеляційної
скарги, якими відповідач вказує на те,
що позивач знав про шкідливі та
небезпечні умови праці, то такі не
впливають на законність оскаржуваного
рішення, оскільки саме на роботодавця
покладається обов`язок забезпечити
відповідні умови праці. Укладаючи з
роботодавцем угоду про обов'язкове
страхування від нещасного випадку,
страховик (Фонд соціального
страхування від нещасних випадків) тим
самим бере на себе зобов'язання надати
застрахованим особам передбачені
Законом соціальні послуги та виплати.

Не заслуговують на увагу і твердження
апелянта щодо відсутності доказів
того, що саме від профзахворювання, а не
від загальних захворювань, позивач
терпить моральні і фізичні страждання.
Причинний зв`язок між
профзахворюванням та моральною шкодою
підтверджується актом розслідування
хронічного професійного захворювання
від 11.05.2005 року, де зазначено обставини
виникнення профзахворювання. (а.с.13).

Наведене спростовує твердження
апелянта про незаконність рішення суду
першої інстанції, таке прийнято з
дотриманням вимог процесуального та
матеріального закону, а тому підстави
для його скасування відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 314, 316, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

у х
в а л и л а:

апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Червонограді
Львівської області відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 7 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу може
бути оскарженою в касаційному порядку
протягом двадцяти днів подачею
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Береза В.І.

Судді:
Бойко С.М.

Гірник Т.А.