Справа № 456/4392/13
Головуючий у 1 інстанції: Андрейків
Провадження № 22-ц/783/2151/14
Доповідач в 2-й інстанції:
Монастирецький Д. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Копняк
С.М., Мацея М.М.,

секретаря
Олексіва О.А.,

з участю
представників ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Благо-Інвест» на рішення Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 26 листопада 2013 року у
справі за первісним позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Благо-Інвест» до ОСОБА_2 про стягнення
боргу та зустрічним позовом ОСОБА_2 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Благо-Інвест» про
визнання договору недійсним, -

в с т а н
о в и л а:

08.08.2013 року ліквідатор ТзОВ «Благо
Інвест» звернувся в суд до ОСОБА_2 про
стягнення боргу. В позові посилається
на те, що 10.11.2009 року між ТзОВ «Благо
Інвест» та ОСОБА_2 було укладено
договір № 005038 (надалі основний
договір), згідно якого ТзОВ «Благо
Інвест», діючи за дорученням в
інтересах і за рахунок відповідача,
мало здійснити певні дії спрямовані на
придбання товару для відповідача.
Також вказує, що за даним договором
ОСОБА_2 зобов'язана була сплатити
одноразовий платіж, а також кожного
місяця сплачувати загальний платіж. В
позові ліквідатор ТзОВ «Благо Інвест»
зазначає, що відповідачці було надано
дозвіл на суму 19999,60 грн., які вона
отримала 11.03.2011 року. В подальшому між
ТзОВ «Благо Інвест» та ОСОБА_2 було
укладено Додаток № 3 до договору № 005038,
де сторони підтвердили, що учасник
(відповідачка) отримала дозвіл на
отримання товару в сумі 19999,60 грн. На
момент підписання даного додатку до
договору відповідачкою було сплачено 45
чистих внесків на суму 7500,15 грн. та 45
адміністративних витрат на суму 350,00
грн., які зараховані позивачем як
платежі в порядку визначеному
договором позики. Відповідно до умов
основного договору 02.03.2011 року між ТзОВ
«Благо Інвест» та ОСОБА_2 також було
укладено договір позики № 727/11 з
додатком № 1, згідно якого ТзОВ «Благо
Інвест» надав відповідачці грошові
кошти на умовах повернення в сумі 19999,60
грн. Згідно графіку погашення
заборгованості відповідачка
зобов'язана була з 15.03.2011 року по 15.02.2021
року погашати надану позику рівними
частинами по 166,67 грн. щомісячно та
сплачувати адміністративні витрати у
розмірі 116,67 грн. до погашення даної
позики. За період з 11.12.2009 року по 15.05.2012
року відповідачкою було сплачено
чистих внесків на загальну суму 10000,20
грн. З червня 2012 року відповідачка
почала порушувати графік погашення
позики, а станом на червень 2013 року
залишок неповерненої позики становить
9999,40 грн., а тому просить її стягнути з
відповідачки.

05.09.2013 року представником відповідачки
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подано зустрічну
позовну заяву про визнання недійсним
договору № 005038 від 10.11.2009 року та № 727/11
від 02.03.2011 року. В зустрічному позові
представник позивачки вказує, що за
договором позики № 727/11 ОСОБА_2 отримала
18599,60 грн., а не 19999,60 грн., як стверджує
ТзОВ «Благо Інвест». При цьому
зазначає, що ОСОБА_2 виконала повністю
свої зобов'язання за договором позики
хоча ТзОВ «Благо Інвест» протиправно,
не маючи на це відповідної ліцензії
надавало фінансові послуги у вигляді
грошових позик, а тому слід визнати
недійсними договір № 005038, укладений
10.11.2009 року між ТзОВ «Благо Інвест» та
ОСОБА_2 і договір позики № 727/11 від 02.03.2011
року, укладений між ТзОВ «Благо Інвест»
та ОСОБА_2, а в задоволенні первісного
позову відмовити.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні
позову ТзОВ «Благо-Інвест» до ОСОБА_2
про стягнення боргу - відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до ТзОВ «Благо-Інвест» про
визнання договору недійсним -
відмовлено.

Судові витрати залишено за сторонами.

Рішення суду оскаржило Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Благо-Інвест». Вважає, що рішення суду
першої інстанції, в частині відмови у
задоволенні первісного позову про
стягнення боргу з відповідачки, є
таким, що ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Просить скасувати рішення Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 26 листопада 2013 року в
частині відмови у задоволенні
первісного позову ТзОВ «Благо-Інвест»
до ОСОБА_2 про стягнення боргу та
ухвалити нове, яким його позовні вимоги
задовольнити.

ТзОВ «Благо-Інвест» будучи належним
чином повідомлене, про що свідчить
рекомендоване повідомлення про
вручення йому поштового відправлення
(а.с. 80), в судове засідання апеляційної
інстанції свого представника не
направило, причину неявки такого суду
не повідомило, матеріалів справи
достатньо для розгляду справи у його
відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи,
межі та доводи скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити частково.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, а також
особи, які не брали участі у справі,
якщо суд вирішив питання про їх права
та обов'язки, мають право оскаржити в
апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції повністю або
частково.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних прав, свобод чи
інтересів у спосіб, передбачений
законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені
законом або договором способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК
України передбачено, що під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

За загальними положеннями ЦПК України
обов'язок суду під час ухвалення
рішення вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються; перевірити наявність
чи відсутність певних обставин за
допомогою доказів шляхом їх оцінки;
оцінити подані сторонами докази та
дійти висновку про наявність або
відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення
правовідносин сторін, які випливають
із встановлених обставин. Саме
визначення цих правовідносин дає
можливість суду остаточно визначитись,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК
України, суд повинен сприяти
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснювати особам,
які беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджати про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяти здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом, та
встановлювати у рішенні обставини
справи (в тому числі пропущення
позовної давності), характер
правовідносин сторін, правову норму,
яка підлягає застосуванню до цих
правовідносин, навести мотиви
прийнятого рішення: встановлені судом
обставини, які мають значення для
справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд виходив
при задоволенні грошових та інших
майнових вимог.

Колегія суддів приходить до
переконання, що дане рішення суду таким
вимогам частково не відповідає.

Відповідно ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Відмовляючи в задоволені первісного
позову, районний суд виходив з того, що
ТзОВ «Благо Інвест» на підтвердження
своїх вимог до суду не надало належного
доказу (платіжне доручення) на
отримання ОСОБА_2 за договором позики
платежу у розмірі 19999,60 грн., а
відповідачка заперечила. Також
зазначив, що позивач в позові вказав, що
ОСОБА_2 частково погасила суму позики,
при цьому належного розрахунку в сумах
та по періодах несплати ТзОВ «Благо
Інвест» в суд не надало.

Відмовляючи в задоволені зустрічного
позову, районний суд зазначив, що
представником ОСОБА_2 в зустрічному
позові як підставу визнання договорів
недійсними вказується відсутність у
ТзОВ «Благо Інвест» ліцензії на
надання фінансових послуг у вигляді
позик, при цьому не подано жодного
доказу відсутності такого дозволу
(звернень, відповідей відповідних
органів), тому суд не знаходить доказів
та підстав задоволення зустрічного
позову ОСОБА_2 до ТзОВ «Благо Інвест»
про визнання договору недійсним.

Проте з таким висновком районного суду
погодитися не можна, оскільки він
суперечать вимогам закону та не
ґрунтуються на доказах, наявних у
матеріалах справи.

Як вбачається з апеляційної скарги,
рішення суду першої інстанції
оскаржується лише в частині стягнення
боргу за первісним позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Благо-Інвест» до ОСОБА_2, за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Благо-Інвест» про визнання договору
недійсним таке не оскаржується.

За таких обставин рішення суду в
оскаржуваній частині слід скасувати.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору, вимог Кодексу, актів
законодавства, а при відсутності таких
вимог - відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або ж таку
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Даний договір є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа - незалежно від суми.

Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику, (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

З матеріалів справи вбачається, що
10.11.2009 року між ТзОВ «Благо Інвест» та
ОСОБА_2 було укладено договір № 005038 з
додатками за № 1 та № 2 (а.с. 4-6).

Згідно п. 1.1 ст. 1 вищевказаного договору
ТзОВ «Благо Інвест» діючи за
дорученням в інтересах і за рахунок
ОСОБА_2 здійснює певні юридичні дії
спрямовані для придбання товару для
відповідача.

Згідно з Додатком № 1 до договору № 005038
від 10.11.2009 року ОСОБА_2 зобов'язана була
сплатити одноразовий адміністративний
платіж в сумі 1400,00 грн., а також кожного
місяця сплачувати загальний платіж в
сумі 283,34 грн.

01 березня 2011 року між ТзОВ «Благо
Інвест» та ОСОБА_2 було укладено
Додаток № 3 до договору № 005038, згідно
якого ОСОБА_2 було отримано Дозвіл на
суму 19999,60 грн. (а.с. 7).

02.03.2011 року між ТзОВ «Благо Інвест» та
ОСОБА_2 було укладено договір позики №
727/11 на суму 19999,60 грн., згідно якого ТзОВ
«Благо Інвест» - Позикодавець, передає
ОСОБА_2 - Позичальнику, грошові кошти в
тимчасове користування на умовах
повернення, строковості, безоплатності
та цільового використання (а.с. 8-9).

Згідно пп. 3.1 пункту 3 Договору позики №
727/11 позика повертається рівними
частинами у безготівковому порядку
згідно Графіку погашення основної
заборгованості, що міститься в Додатку
№ 1 та є невід'ємною частиною Договору
позики ( а.с. 9).

Згідно Графіку погашення основної
заборгованості в сумі 19999,60 грн., який
визначений в Додатку № 1 до Договору
позики № 727/11, щомісячна сума проплати в
період з 15 березня 2011 року по 15 лютого
2021 року становить 166,67 грн. ( 166,67 х 120 =
19999,60).

Згідно пп. 2.1 п. 2 Договору позики № 727/11
від 02.03.2011 року позика надається у
безготівковому порядку платіжним
дорученням шляхом переказу суми на
безготівковий рахунок позичальника.

З платіжного доручення № 83 від 11
березня 2011 року вбачається, що ТзОВ
«Благо Інвест» перерахувало ОСОБА_2,
згідно договору позики № 727/11 від 02
березня 2011 року, на рахунок відкритий
нею в Стрийському відділенні АТ
Ощадбанку, 18599,60 грн. (а.с. 59).

Вищенаведеним спростовується
твердження позивача ТзОВ «Благо
Інвест», що ОСОБА_2 було надано грошові
кошти в тимчасове користування на
умовах повернення, строковості,
безоплатності та цільового
використання в сумі 19999,60 грн., які вона
отримала 11.03.2011 року.

З позовної заяви ТзОВ «Благо Інвест» та
картки рахунку (а.с. 58), вбачається, що в
період з 11.12.2009 року по 28.12.2012 року
відповідачкою ОСОБА_2 було сплачено
внесків на загальну суму 10000,20 грн. (166,67
х 60), які були зараховані ТзОВ «Благо
Інвест» в рахунок погашення позики за
договором позики № 727/11 від 02 березня 2011
року.

Колегія суддів приходить до
переконання, що станом на 26.11.2013 року
залишок неповерненої позики, яка була
надана на умовах «безоплатності»
становить 8599,40 грн., оскільки будь-яких
доказів сплати ОСОБА_2 вищевказаної
суми чи її частини сторонами не надано.

Підставність позовної вимоги, що
стягнення з ОСОБА_2 адміністративних
витрат за договором № 005038 від 10.11.2009
року в сумі 1516,71 грн. позивачем - ТзОВ
«Благо Інвест» матеріалами справи не
доведена.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до переконання, що до
стягнення підлягає з ОСОБА_2 в користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Благо-Інвест» 8599
гривень 40 коп. заборгованості за
договором позики № 727/11 від 02 березня 2011
року, укладеного між Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Благо-Інвест» та ОСОБА_2

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, відповідно до ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції, як таке,
що ухвалене при невідповідності
висновків суду обставинам справи,
підлягає скасуванню, з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позову Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Благо-Інвест» до ОСОБА_2 про стягнення
боргу.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 2, 309
ч. 1 п. 3, 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і
ш и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Благо-Інвест» задовольнити частково.

Рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 26
листопада 2013 року в частині відмови у
задоволенні позову Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Благо-Інвест» до ОСОБА_2 про стягнення
боргу - скасувати та ухвалити нове
рішення, яким:

Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Благо-Інвест»
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Благо-Інвест» 8599 гривень 40 коп.
заборгованості за договором позики №
727/11 від 02 березня 2011 року, укладеного
між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Благо-Інвест» та
ОСОБА_2, 380 гривень понесених витрат на
правову допомогу та 229,40 грн. оплаченого
судового збору, а всього - 9208 (дев?ять
тисяч двісті вісім) гривень 80 копійок.

В решті позову Товариства з обмеженою
відповідальністю «Благо-Інвест»
відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий:
Монастирецький Д.І.

Судді:
Копняк С.М.

Мацей М.М.