Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/2440/14
Головуючий у 1 інстанції: Пустовіт З.П.
Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової
Д.А.

Дзярука М.П.

При секретарі: Мельник З.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Бердянськ-Тур» на рішення
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 24 березня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_3 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Бердянськ-Тур» про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні та
моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року позивач звернулася до
суду з вищевказаним позовом, просила
суд стягнути з відповідача на її
користь заборгованість по заробітній
платі в розмірі 1681 грн., компенсацію за
невикористану відпустку в сумі 328,89
грн., середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні в
сумі 7048,60 грн. та моральну шкоду в
розмірі 5000 грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_3
зазначила, що відповідно до наказу № 22
від 01.06.2013 року її було прийнято в ТОВ
«Бердянськ-Тур» на сезонну роботу на
посаду кухаря, звільнено з роботи на
підставі наказу № 76 від 31.08.2013 року за п.
2 ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до довідки про доходи, її
заробітна плата на місяць складала 1681
грн.

Після звільнення з роботи з нею не було
проведено остаточного розрахунку, а
саме, не виплачена заробітна плата за
серпень 2013 року в сумі 1681 грн. та
компенсація за невикористану
відпустку.

З метою захисту своїх прав вона була
вимушена звертатися до правоохоронних
органів. Так, 29.10.2013 року Територіальна
державна інспекція з питань праці у
Запорізькій області надала відповідь,
що ТОВ «Бердянськ-Тур» було порушено
вимоги ст. 116 КЗпП України та за
результатами перевірки внесено припис
про усунення виявлених порушень.

Також, сезонним працівникам відпустка
надається пропорційно до
відпрацьованого ними часу. На час
звільнення підприємство повинно було
провести з нею розрахунок за
невикористану відпустку: 5043 грн./92 х 6 =
328,89 грн.

На підставі ст. 117 КЗпП України вона має
право на середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні,
який складає 7048,60 грн. за 130 робочих днів
затримки при середньоденній
заробітній платі 54,22 грн.

Враховуючи, що на її утриманні
перебуває малолітня дитина та те, що
єдиною метою її працевлаштування на
сезонну роботу слугувала необхідність
в грошових коштах для підготовки її до
навчального року та те, що донька 11.09.2013
року захворіла, невиплата своєчасно
заробітної плати привели до
необхідності отримання нею споживчого
кредиту. Тривале порушення прав ОСОБА_3
відповідачем привело до втрати
нормальних життєвих зв'язків та
потребувало додаткових зусиль для
організації її життя, тому розмір
моральної шкоди позивач оцінює в 5000
грн.

У березні 2014 року позивач уточнила
позовні вимоги, посилаючись на ті ж
самі обставини щодо її сезонної роботи
у відповідача в період з 01.06.2013 року по
31.08.2013 року, додатково зазначила, що
остаточний розрахунок з нею був
проведений взимку: їй було виплачено
заборгованість по заробітній платі в
розмірі 1681 грн. та компенсацію за
невикористану відпустку в сумі 328,86 грн.

Тому, на підставі ст.ст. 117, 237-1 КЗпП
України, просила суд стягнути з
відповідача на свою користь середній
заробіток за 193 робочих днів затримки,
що становить 10464,46 грн. при
середньоденній заробітній платі 54,22
грн., а також моральну шкоду в розмірі
5000 грн.

Рішенням Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 24 березня
2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Бердянськ-Тур» на
користь ОСОБА_3 середній заробіток за
час затримки розрахунку при звільненні
за період з 01.09.2013 року по 30.12.2013 року в
розмірі 2000 грн. Зазначено, що виплату
середньої заробітної плати провести за
вирахуванням на підприємстві податку
на прибуток і інших обов'язкових
платежів.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Стягнуто з ТОВ «Бердянськ-Тур» в дохід
держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, ТОВ
«Бердянськ-Тур» подало апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, пояснення учасників
апеляційного розгляду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

За нормами ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення.

За положеннями ст. 117 КЗпП України в
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, ОСОБА_3 працювала у
відповідача на сезонній роботі кухарем
в період з 01.06.2013 року по 31.08.2013 року,
звільнена за п. 2 ст. 36 КЗпП України по
закінченню сезону, що вбачається з
копії трудової книжки (а.с. 6).

В день звільнення з позивачем не було
проведено остаточного розрахунку,
заборгованість на день звільнення
становила 1626,78 грн., що підтверджується
довідкою ТОВ «Бердянськ-Тур» від 12.12.2013
року (а.с. 10).

Згідно з копією відомості на виплату
грошей № 18 за серпень 2013 року ОСОБА_3
отримала розрахункові кошти в розмірі
1626,78 грн., в тому числі заборгованість
по заробітній платі в сумі 1360,60 грн. та
компенсацію за невикористану
відпустку в сумі 266,18 грн., 30 грудня 2013
року (а.с. 51-53, 54, 55-57).

Вирішуючи спір, суд виходив із того, що
заробітна плата була виплачена
позивачу 30.12.2013 року, період затримки з
31.08.2013 року по 30.12.2013 року становить 85
робочих днів і середній заробіток за
цей час, згідно розрахунку становить
4608,70 грн. (54,22 грн. х 85 днів = 4608,70 грн.).
Зазначений розмір середньої
заробітної плати було зменшено судом
до 2000 грн., оскільки заборгованість по
заробітній платі позивача становила
лише за один місяць - за серпень 2013 року,
а її розмір з урахуванням компенсації
за невикористану відпустку становив
суму 1626,78 грн. після утримання з неї
передбачених законодавством податків
і зборів.

Висновок суду про стягнення з
відповідача на користь ОСОБА_3
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні за період з
01.09.2013 року по 30.12.2013 року відповідає
матеріалам справи та вимогам норм
матеріального права.

В частині відмови у задоволенні
позовних вимог про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні у повному
обсязі та в частині відмови у
задоволенні позовних вимог про
стягнення моральної шкоди рішення суду
першої інстанції позивачем не
оскаржене, а тому, у відповідності до ч.
1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень п. 15
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 12 від 24 жовтня 2008 року "Про
судову практику розгляду цивільних
справ в апеляційному порядку"
апеляційним судом не переглядалось.

В апеляційній скарзі відповідач
посилається на те, що судом не
враховано, що затримка розрахунку з
позивачем при звільненні була
викликана об'єктивними обставинами, а
саме, несвоєчасною сплатою йому
Міністерством соціальної політики
України коштів за санаторно-курортні
послуги. Тому вважає, що його вини в
нездійсненні остаточного розрахунку з
позивачем в день звільнення не мається,
і в такому разі на нього не можна
покладати відповідальність за ст. 117
КЗпП України.

Проте, колегія вважає, що висновки суду
в оскаржуваній частині є правильними з
огляду на наступне.

Підставою відповідальності власника
(підприємства) згідно зі ст. 117 КЗпП
України є склад правопорушення, який
включає два юридичні факти: порушення
власником строків розрахунку при
звільненні і вина власника. При цьому,
вина власника не виключається при
відсутності грошей на розрахунковому
рахунку, фінансових труднощах
підприємства тощо. Лише непереборна
сила чи надзвичайна ситуація може
виключити вину, а, отже, і
відповідальність підприємства.

При дослідженні обставин щодо
наявності можливості у підприємства
розрахуватись своєчасно з позивачем,
судом встановлено, що 11 червня 2013 року
між Міністерством соціальної політики
України (Замовник) та ТОВ
«Бердянськ-Тур» (Виконавець) укладено
договір № 13/99-ВТ про закупівлю за
державні кошти. За вказаним договором
виконавець зобов'язався у 2013 році
надати санаторно-курортні путівки для
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, та надати
послуги із санаторно-курортного
лікування. Замовник зобов'язаний
оплатити санаторно-курортні путівки
(а.с. 58-60).

Відповідно до бухгалтерської довідки
про розрахунки з Мінсоцполітики
України за договором № 13/99-ВТ від 11
червня 2013 року Замовником проведено
перерахування коштів в сумі 1 545 726,00 грн.
25 грудня 2013 року, заборгованість
становить 147 212,00 грн. (а.с. 61).

Згідно виписки з особового рахунку ТОВ
«Бердянськ-Тур» за 25 грудня 2013 року
Мінсоцполітики України проведено
перерахування коштів в розмірі 1 545 726,00
грн. Призначення платежу: «оплата
згідно з дог.1З/99-ВТ від 11.06.13, накл. 32 від
23.12.13, рах.32 23.12.13, Без ПДВ». В даній
виписці також зазначено дату
попередньої операції « 31.10.2013» (а.с. 65).

Суд правильно визначив, що відповідач,
посилаючись на наявність дебіторської
заборгованості та на неможливість у
зв'язку з цим розрахуватися з позивачем
в день звільнення, одночасно вказував,
що за весь час дії договору між ТОВ
«Бердянськ-Тур» та Мінсоцполітки
України з 11.06.2013 року і по 19.08.2013 року,
підприємство надало послуги за власні
кошти на загальну суму 1 692 938,00 грн. При
цьому, як встановлено судом, виплатило
заробітну плату працівникам за червень
- липень 2013 року, тому твердження про те,
що саме за рахунок оплати
санаторно-курортних путівок
постраждалих від ЧАЕС громадян
здійснюється виплата заробітної плати,
не відповідає фактичним обставинам
справи.

Крім цього, судом враховано, що
відповідно до Статуту ТОВ
«Бердянськ-Тур», товариство, крім
основного виду діяльності «розміщення
на період відпустки та іншого
тимчасового проживання», здійснює ще
цілий ряд видів господарської
діяльності, що складається з 13 пунктів.

Тому, задля виконання вимог ст. 116 КЗпП
підприємство могло розрахуватись із
звільненим працівником за рахунок
прибутків з діяльності в інших галузях,
а не лише з оплати з державного бюджету
санаторно-курортного лікування
пільгових категорій населення.

Колегія погоджується з висновком суду,
що відсутність своєчасної оплати по
лінії Міністерства соціальної
політики України за рахунок коштів
Державного бюджету наданих послуг з
санаторно-курортного лікування
пільгової категорії громадян, не може
бути підставою для звільнення
відповідача від обов'язку сплатити
позивачу середній заробіток за час
затримки розрахунку.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують,
оскільки є повторенням обставин, якими
представник відповідача обґрунтовував
свої заперечення проти позову,
всебічна оцінка яким була дана судом
першої інстанції, і зводяться лише до
особистої незгоди з висновками суду
щодо їх оцінки.

Докази та обставини, на які посилається
ТОВ «Бердянськ-Тур» в апеляційній
скарзі, були предметом дослідження
суду першої інстанції та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судом були дотримані
норми матеріального і процесуального
права.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції відповідає
обставинам справи, ухвалене з
додержанням норм матеріального і
процесуального права і не може бути
скасоване з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Бердянськ-Тур» відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 24 березня
2014 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: