У Х В А Л А

Іменем України

03 липня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого - Собослой Г.Г.,

суддів: Павліченка С.В., Куцин М.М.,

при секретарі - Чейпеш С.І.,

з участю - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Тячівського
районного суду від 17 квітня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до
Нересницької сільської ради про
визнання дій та бездіяльності
протиправними, стягнення матеріальної
та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернувся в суд
із даним позовом, мотивуючи тим, що
внаслідок протиправних дій
відповідача він не використовував
земельну ділянку площею 0,12 га в урочищі
«Підлисина» та не було виділено
земельну ділянку під сінокіс площею 0,07
га. Внаслідок цих дій відповідачем було
порушено його моральне право, що було
визнано кінцевим рішенням колегії
суддів судової палати в цивільних
справах по розгляду скарг Апеляційного
суду Івано-Франківської області від
03.12.2007 року.

Вважає, що Нересницька сільська рада
повинна відшкодувати йому індекс
інфляції за не виділення йому
земельної ділянки під сінокіс.
Недоплачений йому дохід із земельної
ділянки площею 0,12 га в урочищі
«Підлисина» за п'ять років, в період з
2001 - 2005 років складає 24815 грн.,
транспортні витрати, пов'язані з
поїздками до суду становлять 372,6 грн.,
зокрема Вільхівці-Тячів, Тячів-Ужгород.
Крім того, ним потрачено 2250 грн. витрат
на правову допомогу адвоката, що
підтверджується довідкою від 17 січня
2006 року.

Із-за не виділення йому земельної
ділянки під сінокіс площею 0,07 га,
згідно сесії сільської ради від 21.04.1997
року позивачу нанесена матеріальна та
моральна шкода, при цьому матеріальна
шкода становить 21553 (7х3079), де 3079 грн. -
ринкова вартість 0,01 га земельної
ділянки і індекс інфляції становить
69831,7 грн. (21553х3,24). З недотримання
доходів витрати становлять 49854,3
(24815+336,3+2250+21553). Індекс інфляції на цю
суму становить 163507,3 грн. (49854,3х3,24).

Також зазначав, що в 1994 році ним було
подано заяву на приватизацію земельної
ділянки, яку він орендував з 1992 року,
але відповідач, ігноруючи його права,
відмовила йому, мотивуючи тим, що він
житель с. Нересниця.

В подальшому Нересницька сільська
рада, без його згоди та повідомлення,
надала у власність орендовану ним
земельну ділянку ОСОБА_3 Свавілля
відповідача продовжується і на подану
ним заяву від 14.03.2002 року щодо виділення
0,07 га гірської землі під сінокіс,
сільська рада заяву не розглядає і дає
відповідь адвокату ОСОБА_4 Свавілля
відповідача негативно вплинуло на стан
його та дружини здоров'я і 20.09.2005 року
він змушений був звертатися за
медичною допомогою, що підтверджується
медичною довідкою від 20.09.2005 року № 602.
Дружина від нервових потрясінь не
виходить з роботи, а він отримав
цукровий діабет. Моральну шкоду оцінює
в 50000 грн. Вважає, що його витрати з
індексом інфляції становлять 285925,3 грн.
(336,3+2250+163507,3+69831,7+50000).

Посилаючись на вказані обставини,
просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Тячівського районного суду
від 17 квітня 2014 року в позові ОСОБА_1 до
Нересницької сільської ради в частині
позовних вимог щодо визнання дій та
бездіяльності Нересницької сільської
ради протиправними відмовлено у
зв'язку із спливом строку позовної
давності.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Нересницької сільської ради в частині
вимог щодо стягнення вартості
земельної ділянки та суми збитків, з
урахуванням індексу інфляції
відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду, як таке, що
постановлене з порушенням норм
процесуального та матеріального права,
оскільки підстав передбачених чинним
законодавством для відмови у позові
відсутні.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1, який
підтримав доводи, викладені в
апеляційній скарзі, перевіривши
матеріали справи, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню із наступних
підстав.

Встановлено, що відповідно до
орендного договору від 03 червня 1992 року
правлінням колгоспу «Радянська
Верховина» ОСОБА_1 було надано в оренду
земельну ділянку площею 0,30 га в урочищі
«Підлисина» строком на 10 років.

Згідно рішення Нересницької сільської
ради від 09.10.2002 року за № 29 ОСОБА_1
відмовлено в узаконенні самовільно
захопленої земельної ділянки в урочищі
«Підлисина», так як на ній знаходяться
самовільно побудовані будівлі, на які
відсутні документи про право
власності.

Рішенням суду від 12.10.2005 року, яке
залишено без змін ухвалою апеляційного
суду Закарпатської області від 17.01.2006
року позов ОСОБА_1 задоволено та
скасовано рішення Нересницької
сільської ради № 24 від 16 равня 2001 року в
частині передачі ОСОБА_3 земельної
ділянки розміром 0,12 га в урочищі
«Підлисина», скасовано державні акти
на землю виданий 31.07.2004 року ОСОБА_3 та
виданий 16.08.2004 року ОСОБА_5 і визнано
недійсним договір дарування земельної
ділянки укладеного між ОСОБА_3 та
ОСОБА_5

Цим рішенням встановлено, що прийняте
Нересницькою сільською радою рішення
№ 24 від 16 травня 2001 року в частині
передачі ОСОБА_3 земельної ділянки
розміром 0,12 га в урочищі «Підлисина»
було прийнято в порушення вимог ст. 29 ЗК
України (в редакції 1991 року) так як у
належного землекористувача по
договору оренди ОСОБА_1 земельна
ділянка не вилучалася та згоди на її
вилучення не давав, а тому договір
оренди від 03.06.1992 року повинен був діяти
до 03 червня 2003 року.

Також встановлено, що ОСОБА_1 звертався
із позовом до Нересницької сільської
ради про стягнення матеріальних та
моральних збитків з травня 2000 року по
березень 2010 року і рішенням суду від
01.02.2011 року в позові відмовлено у
зв'язку з пропуском строку позовної
давності, яке залишено без змін ухвалою
апеляційного суду Закарпатської
області від 18.08.2011 року.

При вирішенні спору в цій частині
позовних вимог, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
Нересницька сільська рада, передавши
своїм рішенням в травні 2001 року іншій
особі орендовану ОСОБА_1 земельну
ділянку площею 0,12 га в урочищі
«Підлисина», чим позбавила його
належним користуванням і відмовила у
квітні 1997 року у виділенні земельної
ділянки під сінокіс площею 0,07 га,
порушила права позивача на
користування та володіння земельними
ділянками, а тому такі дії відповідача
є протиправними.

Статтею 257 ЦК України встановлений
загальний трирічний строк позовної
давності.

Відповідно до ч.4 та ч.5 ст. 267 ЦК України
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.
Якщо суд визнає поважними причини
пропуску позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

З позовом до суду ОСОБА_1 звернувся 10
грудня 2013 року, тобто з пропуском
трирічного строку, встановленого ст. 257
ЦК України і представник Нересницької
сільської ради надіслав суду письмову
заяву про застосування спливу позовної
давності і позивач не порушує питання
про поновлення цього строку, а тому суд
першої інстанції відмовив у позові
саме з цих підстав у цій частині
заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст. 88 ЗК України (в
редакції 1991 року), збитки, заподіяні
вилученням (викупом) або тимчасовим
зайняттям земельних ділянок, а також
обмеження прав власників землі і
землекористувачів, у тому числі
орендарів, погіршення якості земель
або приведення їх у непридатність для
використання за цільовим призначенням
у результаті негативного впливу,
спричиненого діяльністю підприємств,
установ, організацій та громадян,
підлягають відшкодуванню в повному
обсязі власникам землі і
землекористувачам, у тому числі
орендарям, які зазнали цих збитків. При
обчисленні обсягу збитків
враховуються проведені витрати на
поліпшення якості землі за час
використання земельних ділянок, а
також на одержані доходи.

Оскільки, ОСОБА_1 на час винесення
рішення 8-ої сесії 22-го скликання
Нересницької сільської ради від 21.04.1997
року щодо відмови у виділенні йому
земельної ділянки під сінокіс її
власником чи користувачем не був, а
тому у стягненні з відповідача на
користь позивача вартості земельної
ділянки та сум збитків, з урахуванням
індексу інфляції не підлягають
задоволенню.

Рішення суду є законним та
обґрунтованим і підстав для його зміни
чи скасування не має.

Доводи апеляційної скарги судова
колегія до уваги не приймає, так як вони
не ґрунтуються на вимогах закону та
фактичних обставинах справи.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України,
судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тячівського районного суду від
17 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Закарпатської області
Собослой Г.Г.