Номер провадження: 22-ц/785/5259/14
Головуючий у першій інстанції Огренич
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Оверіної О.В., Кравця Ю.І.,

при секретарі Счастлівцевої Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення, за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Київського районного
суду міста Одеси від 03 березня 2014 року,

встановила:

У травні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з вказаним позовом, який уточнила
та зазначила, що 05 травня 2009 року між
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 був укладений договір
про намір укласти договір
купівлі-продажу об'єкта нерухомості,
згідно якого відповідачка брала на
себе обов'язок в строк до 22 червня 2009
року продати, а позивачка купити об'єкт
нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 та в
рахунок оплати вартості об'єкту, що
придбався, ОСОБА_3 передала ОСОБА_4 суму
у розмірі 10000 доларів США.

Однак договір купівлі-продажу
сторонами укладений не був, оскільки
будинок АДРЕСА_1 знаходився під
арештом. Відповідачка повернула лише
3060 доларів США.

Враховуючи доповнення до зазначеного
договору від 18 липня 2009 року, яки
сторони погодили між собою, ОСОБА_3
просила стягнути з ОСОБА_4 з
урахуванням сплачених сум аванс в
розмірі 6940 доларів США, що в
еквіваленті складає 78005,60 гривень, 3%
річних у розмірі 1202 доларів США, що в
еквіваленті складає 13510,48 гривень,
штраф у розмірі 2500 доларів, що
еквівалентно 28104 гривень.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 03 квітня 2014 року позов ОСОБА_3
було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 6940
доларів США, що в еквіваленті складає
78005,60 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 3%
річних у розмірі 1202 доларів США, що в
еквіваленті складає 13510,48 гривень, в
іншої частині позовних вимог було
відмовлено.

Зазначене рішення суду частково
оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_3

В скарзі з посиланням на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права ставиться питання про скасування
судового рішення в частині відмови у
позові щодо стягнення штрафу у розмірі
2500 доларів, що еквівалентно 28104 гривень
та ухвалення нового рішення про
задоволення позову в цій частині.

Інші сторони судове рішення не
оскаржували.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
суддю - доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах позовних вимог, доводів
апеляційної скарги та заперечень на
неї, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Установлено, матеріалами справи
підтверджено, що 05 травня 2009 року між
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 був укладений договір
про намір укласти договір
купівлі-продажу об'єкта нерухомості,
згідно якого відповідачка брала на
себе обов'язок в строк до 22 червня 2009
року продати, а позивачка купити об'єкт
нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 та в
рахунок оплати вартості об'єкту, що
придбався, ОСОБА_3 передала ОСОБА_4 суму
у розмірі 10000 доларів США, однак договір
купівлі-продажу сторонами укладений не
був, оскільки будинок АДРЕСА_1
знаходився під арештом.

Доповненнями від 18 липня 2009 року,
ОСОБА_4 взяла на себе зобов'язання
повернути аванс в розмірі 10000 дол. США,
отриманий від ОСОБА_3, а також погоджену
суму штрафних санкцій в сумі 2500 дол.
США.

Відмовляючи у задоволенні позову в
частині стягнення з ОСОБА_4 штрафу в
розмірі 2500 доларів США, що еквівалентно
28104 гривень, суд першої інстанції
виходив з того, що при укладанні 05
травня 2009 року договору відповідачка
повідомила, що будинок АДРЕСА_1,
знаходиться в заставі банка, крім того
будь-яких вимог до ОСОБА_5 позивачка не
заявляла.

Проте погодитись із таким висновком
суду першої інстанції не можна.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із засад і
змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпаними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
прийняти рішення, зокрема щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у
справі рішення в частині відмови у
задоволенні позову ОСОБА_3 щодо
стягнення з ОСОБА_4 штрафу в розмірі 2500
доларів США, що еквівалентно 28104
гривень не відповідає.

Зі змісту договору від 05 травня 2009 року
та доповнення до нього від 18 липня 2009
року вбачається, що сторонами цих
правочинів були виключно ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 Саме ці особи, що є сторонами
правочину, взяли на себе відповідні
зобов'язання.

У зв'язку з цим, факт незаявлення по
справі вимог до ОСОБА_5 жодним чином не
стосується зобов'язань між сторонами
правочину та не може бути підставою для
відмови у позові.

При цьому, судом першої інстанції не
взято до уваги, що доповненнями від 18
липня 2009 року, сторони у належній формі
встановили та погодили для себе
відповідні зобов'язання, а саме ОСОБА_4
взяла на себе зобов'язання повернути
аванс в розмірі 10000 дол. США, отриманий
від ОСОБА_3, а також погоджену суму
штрафних санкцій в сумі 2500 дол. США.
ОСОБА_4 від цього зобов'язання у
належній формі не відмовилась,
доповнення від 18 липня 2009 року
недійсним не визнане.

Відповідно до ст. 509 ЦК України,
зобов'язання є правовідношення, в якому
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певних дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених ст. 11 цього
Кодексу.

Також, сторони визначаючи ля себе
зобов'язання, скористалися принципом
свободи договору (ст. 627 ЦК).

Доводи суду першої інстанції про те, що
ОСОБА_3 нібито була обізнана про
наявність заборони відчуження будинку,
суперечить матеріалам справи.

Пунктом 2.5 договору від 05 травня 2009 року
ОСОБА_4 засвідчила, що будинок в спорі
та під арештом не знаходиться. У
випадку повідомлення продавцем
неправдивих відомостей, продавець
сплачує покупцю штраф в розмірі суми,
зазначеної у п. 1.3 даного договору (10000
доларів США у відповідному гривневому
еквіваленті).

Але з наявного в матеріалах справи
Витягу з Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
про арешти від 17.03.2011 року вбачається,
що будинок був обтяжений саме арештом
на підставі ухвали Київського
районного суду м. Одеси від 10.01.2008 року,
тобто більш ніж рік до укладення між
сторонами договору від 05 травня 2009
року.

Крім того, відповідно до розписки від 05
вересня 2009 року, ОСОБА_4 визнала, що
угода купівлі-продажу спірного будинку
між сторонами не відбулась саме через
наявність відповідного арешту.

Проте, суд першої інстанції, в
порушенні вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України
на вказані положення закону уваги не
звернув, неправильно застосував норм
матеріального права не встановив усіх
обставин, які мають значення для
вирішення справи, не визначився із
характером спірних правовідносин та
правовою нормою, що підлягає до
застосування та не дав їм належної
оцінки.

Зазначені обставини мають значення для
правильного вирішення справи і є
складовою предмета доказування.

Суди розглядають цивільні справи
відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України,
тобто в межах заявлених вимог та на
підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до
уваги докази, які одержані з порушенням
порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Оскільки неправильне застосування
судом норм матеріального права та
порушення норм процесуального права
призвело до неправильного вирішення
спору в частині відмови у задоволенні
позову ОСОБА_3 щодо стягнення з ОСОБА_4
штрафу в розмірі 2500 доларів США, що
еквівалентно 28104 гривень, рішення
районного суду в цій частини на
підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 305, 307, 309 ч. 1 п.п.
3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Київського районного суду
міста Одеси від 03 березня 2014 року в
частині відмови у задоволенні позову
ОСОБА_3 щодо стягнення з ОСОБА_4 штрафу в
розмірі 2500 доларів США, що еквівалентно
28104 гривень скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
штраф в розмірі 2500 доларів США, що в
еквіваленті складає 28104 (двадцять вісім
тисяч сто чотири) гривень.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржено протягом
двадцяти днів безпосередньо до суду
касаційної інстанції з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий
О.Г.Журавльов

Судді

О.В.Оверіна

Ю.І.Кравець