Справа № 352/2382/13-ц
Провадження № 22-ц/779/1449/2014
Головуючий у 1 інстанції Хоминець М.М.
Суддя-доповідач Пнівчук О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Беркій О.Ю.,
Горейко М.Д.

секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, АТ «ПРОСТО-страхування» про
відшкодування матеріальної і
моральної шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на рішення
Тисменицького районного суду від 15
травня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із вищевказаним позовом. Просив
суд стягнути з АТ «ПРОСТО-страхування»
на його користь 9 553,01 грн. недоплаченого
страхового відшкодування, а також
просив стягнути 2000 грн. моральної шкоди
з відповідача ОСОБА_3

Рішенням Тисменицького районного суду
від 15 травня 2014 року в задоволенні
позову ОСОБА_2 відмовлено.

Представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на дане
рішення подав апеляційну скаргу, в якій
посилається на порушення судом норм
матеріального і процесуального права.

Представник апелянта вказав, що у
травні 2013 року в с.Угринів
Тисменицького району мала місце
дорожньо-транспортна пригода (далі -
ДТП) за участю транспортних засобів
марки «Опель» та марки «Ауді», яким
керували ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідно.
Постановою Тисменицького районного
суду від 27.06.2013 року ОСОБА_3 визнано
винним у вчиненні ДТП.

Згідно договору від 29.04.2013 року
цивільно-правова відповідальність
власника автомобіля, яким керував
ОСОБА_3, застрахована у АТ
«ПРОСТО-страхування».

27 травня 2013 року за заявою АТ
«ПРОСТО-страхування» проведено авто
товарознавче дослідження автомобіля
марки «Опель». Згідно висновку
експерта вартість автомобіля марки
«Опель» до аварії складала 29 317,96 грн., а
вартість придатних до експлуатації
залишків автомобіля після ДТП
(агрегати та вузли, що мають залишковий
ресурс) - 13 007,55 грн.

Огляд пошкодженого автомобіля
проводився із участю ОСОБА_2, а
встановлення вартості пошкодженого
транспортного засобу та його залишків -
без нього.

У висновку також зазначено, що
відновлювальний ремонт є недоцільним з
економічної точки зору, оскільки його
вартість перевищує ринкову вартість
автомобіля та становить 60 148,42 грн.
Страхова компанія сплатила ОСОБА_2
тільки 29 317,96 грн. страхової суми, що
значно менше середньої ринкової ціни
даного автомобіля.

ОСОБА_2 не погодився висновком
експертизи в частині оцінки вартості
автомобіля до ДТП та вартості деталей,
вузлів та механізмів, придатних для
використання після ДТП. Тому 11 червня
2013 року за його заявою на підставі
матеріалів висновку авто
товарознавчого дослідження від 27.05.2013
року проведена незалежна оцінка
вартості даного автомобіля. Згідно з
даними другої експертизи ринкова
вартість транспортного засобу (далі -
ТЗ) до пошкодження складала 33 543,22 грн., а
не 29 317,96 грн., як зазначено у висновку
страхової компанії Таким чином
страхова компанія занизила вартість ТЗ
до ДТП на 4 225,26 грн. (33 543,22 грн. - 29 317 96
грн.).

Крім того, за даними другого звіту
вартість аварійного ТЗ на момент
оцінки складає 9 678,80грн., а не 13 007,55 грн.
Тобто страхова компанія зависила
вартість вузлів та механізмів, які
мають залишковий ресурс після ДТП на 3
328,75 грн. (13 007,55 грн. - 9 678,80 грн.).

Таким чином, АТ «ПРОСТО-страхування» не
доплатила ОСОБА_2 9 553,01 грн. страхового
відшкодування (4 225,26 грн. + 3 328,75 грн.).

Однак, суд першої інстанції
безпідставно не взяв до уваги наданого
позивачем висновку експерта від 11
червня 2013 року.

Крім того, представник ОСОБА_2 вказує,
що внаслідок ДТП останній зазнав
моральної шкоди, у зв'язку з
пошкодженням майна. Завдана моральна
шкода полягає у порушенні нормальних
життєвих зв'язків, ускладненні
звичного способу життя. Вважає, що
моральну шкоду у розмірі 2000 грн. слід
стягнути з відповідача ОСОБА_3

З наведених підстав, представник
ОСОБА_2 просив скасувати оскаржуване
рішення та ухвалити нове, яким позовні
вимоги ОСОБА_2 задовольнити, стягнути
на користь позивача з АТ
«ПРОСТО-страхування» 9 553,01 грн.
страхового відшкодування та 950 грн. за
проведення повторної експертизи, а з
відповідача ОСОБА_3 - 2000 грн. моральної
шкоди.

В судовому засіданні апеляційного суду
апелянт ОСОБА_2 та його представник
ОСОБА_6 підтримали доводи апеляційної
скарги.

Представник відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_7 заперечив доводи апеляційної
скарги, посилаючись на обґрунтованість
висновків суду першої інстанції.

Вислухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 22.05.2013 року в с.
Угринів Тисменицткого району
Івано-Франківської області мала місце
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля «Ауді 80» р.н. НОМЕР_3 під
керуванням відповідача ОСОБА_3 та
автомобіля «Опель Вектра» р.н. НОМЕР_2
під керуванням позивача ОСОБА_2
Постановою Тисменицького районного
суд від 27.06.2013 року ОСОБА_3 визнано
винним у вчиненні даної ДТП.

Згідно договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності №АЕ/2294545 від 29.04.2013
року цивільно-правова
відповідальність власника автомобіля
«Ауді 80» р.н. НОМЕР_3 застрахована у АТ
«ПРОСТО-страхування».

22.05.2013 року ОСОБА_2 звернувся до АТ
«ПРОСТО-страхування» із повідомленням
про настання страхового випадку. 23.05.2013
року в присутності позивача - ОСОБА_2,
відповідача ОСОБА_3 та представника
страхової компанії проведено огляд
пошкодженого автомобіля «Опель
Вектра» р.н. НОМЕР_2, про що складено
протокол (а.с.116).

За даними звіту з оцінки транспортного
засобу №8036/75457 від 27.05.2013 року вартість
автомобіля «Опель Вектра» р.н. НОМЕР_2
на момент ДТП становила 29 317,96 грн.,
утилізаційна вартість ТЗ на момент
огляду - 13 007,55 грн., вартість
відновлювального ремонту ТЗ становить
60 148,42 грн. Таким чином, згідно висновку
експерта, відновлювальний ремонт є
недоцільним з економічної точки зору.

На виконання вимог ст.30 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», АТ «ПРОСТО-страхування»
виплатило ОСОБА_2 страхове
відшкодування у розмірі 16 610,41 грн., що є
різницею між вартістю ТЗ до та після
ДТП та витрати на евакуацію ТЗ з місця
пригоди (29 317,96 грн. - 13 077,55 + 300).

11.06.2013 року на замовлення ОСОБА_2 на
підставі матеріалів висновку
автотоварознавчого дослідження від
27.05.2013 року проведена незалежна оцінка
вартості даного автомобіля, за даними
якої ринкова вартість ТЗ до
пошкодження складала 33 543,22 грн.,
вартість аварійного ТЗ на момент
оцінки складає 9 678,80грн.

Спірність вказаних сум у висновках
експертів стала підставою для
звернення ОСОБА_2 до суду із вказаним
позовом про відшкодування
матеріальної і моральної шкоди,
завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ч.1 ст.303, ч.ч.2,3 ст.213 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.ст.10, 59, 60 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.
Обставини, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст.34 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (далі - Закон), страховик
зобов'язаний протягом двох робочих
днів з дня отримання повідомлення про
настання події, що містить ознаки
страхового випадку, розпочати її
розслідування, у тому числі здійснити
запити щодо отримання відомостей,
необхідних для своєчасного здійснення
страхового відшкодування. Протягом 10
робочих днів з дня отримання
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду страховик (у випадках,
передбачених статтею 41 цього Закону, -
МТСБУ) зобов'язаний направити свого
представника (працівника, аварійного
комісара або експерта) на місце
настання страхового випадку та/або до
місцезнаходження пошкодженого майна
для визначення причин настання
страхового випадку та розміру збитків.
Якщо представник страховика (у
випадках, передбачених статтею 41 цього
Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений
строк, потерпілий має право самостійно
обрати аварійного комісара або
експерта для визначення розміру шкоди.
У такому разі страховик (у випадках,
передбачених статтею 41 цього Закону, -
МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати
потерпілому витрати на проведення
експертизи (дослідження).

Як визначено у ст.30 Закону (у ред. від
05.07.2012року), транспортний засіб
вважається фізично знищеним, якщо його
ремонт є технічно неможливим чи
економічно необґрунтованим. Ремонт
вважається економічно
необґрунтованим, якщо передбачені
згідно з аварійним сертифікатом
(рапортом), звітом (актом) чи висновком
про оцінку, виконаним аварійним
комісаром, оцінювачем або експертом
відповідно до законодавства, витрати
на відновлювальний ремонт
транспортного засобу перевищують
вартість транспортного засобу до
дорожньо-транспортної пригоди. Якщо
транспортний засіб вважається
знищеним, його власнику
відшкодовується різниця між вартістю
транспортного засобу до та після
дорожньо-транспортної пригоди, а також
витрати на евакуацію транспортного
засобу з місця дорожньо-транспортної
пригоди.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_2 в частині відшкодування
матеріальної шкоди та вартості
проведеної позивачем експертизи від
11.06.2013 року, суд першої інстанції
правильно виходив з того, що направивши
на місце ДТП свого представника для
огляду ТЗ та виплативши різницю між
вартістю ТЗ до та після ДТП (згідно
експертного висновку від 27.05.2013 року) і
витрати на евакуацію ТЗ з місця
пригоди, страхова компанія виконала
вимоги ст.ст.30,34 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», тому підстави для стягнення з
АТ «ПРОСТО-страхування» 9 553,01 грн.
страхового відшкодування та 950 грн. за
проведення повторної експертизи -
відсутні.

Посилання апелянта на звіт експерта
від 11.06.2013 року колегія суддів до уваги
не бере, оскільки такий складено у
відсутності представника страхової
компанії на підставі письмових
матеріалів та без фактичного огляду
пошкодженого транспортного засобу.
Відтак в силу дії ст.ст.58,59 ЦПК України
даний звіт не є належним та допустимим
доказом обставин, на які посилається
ОСОБА_2 Крім того, як вбачається з
матеріалів справи, ухвалою суду від
06.02.2014 року судом призначалась повторна
автотоварознавча експертиза на
предмет оцінки вартості автомобіля
«Опель Вектра» р.н. НОМЕР_2 (а.с.188-189),
однак згідно листа судового експерта
від 24.03.2014 року №40 вказана експертиза
не була проведена, у зв'язку з тим, що
пошкоджений автомобіль для огляду
експерту не представлений (а.с.201).

Разом з тим, колегія суддів вважає
помилковим рішення суду першої
інстанції в частині відмови у
стягненні на користь ОСОБА_2 моральної
шкоди з відповідача ОСОБА_3

Так, відповідно до ст.1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Постановою Тисменицького районного
суду від 27.06.2013 року ОСОБА_3 визнано
винним у вчиненні адміністративного
порушення, передбаченого ст.124 КУпАП
(а.с.14).

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Згідно норм ст.23 ЦК України, особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає зокрема у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна. Моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.

Як вказано у п.9 постанови Пленуму ВСУ
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» від 31 березня 1995 року N 4 , розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Як зазначено вище, внаслідок
неправомірних дій відповідача ОСОБА_3
мала місце дорожньо-транспортна
пригода, яка сама по собі є стресовою
ситуацією. Внаслідок вчиненої ДТП
автомобіль, яким керував ОСОБА_2, зазнав
значних пошкоджень та
відновлювальному ремонту не підлягає,
тобто фактично є фізично знищеним. Дана
обставина зумовила вимушені зміни у
життєвих і виробничих стосунках
позивача, чим останньому завдано
моральної шкоди. Тому колегія суддів
приходить до висновку про наявність
підстав для відшкодування позивачу
моральної шкоди у розмірі 2000 грн.

Відтак рішення суду першої інстанції в
частині відмови у стягненні моральної
шкоди з відповідача ОСОБА_3 підлягає
скасуванню з ухваленням в цій частині
нового рішення про задоволення такої
позовної вимоги. Підстав для
скасування іншої частини рішення
колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 307,309, 313-314,316, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Тисменицького районного суду
від 15 травня 2014 року в частині відмови в
задоволенні позову ОСОБА_2 про
стягнення моральної шкоди скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2000
грн. на відшкодування моральної шкоди.

В решті рішення суду залишити без
зміни.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з часу
набрання законної сили.

Головуюча:
Пнівчук О.В.

Судді: Беркій О.Ю.

Горейко М.Д.