Справа № 283/527/14-ц
Провадження №2/283/265/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

06 червня 2014 року
м. Малин

Малинський районний суд Житомирської
області в складі:

головуючого - судді Міхненка С.Д.

секретаря - Ільніцької С.В.

за участю сторін, представника ОСОБА_1 -
ОСОБА_2

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про визнання
квартиру АДРЕСА_1 та автомобіля марки "
Hyundai Getz " реєстраційний номер НОМЕР_1
спільною сумісною власністю, визнати
право власності на ? частку квартири,
вселити у квартиру, встановити порядок
користування квартирою, виділивши в
користування ОСОБА_1 жилу кімнату № 3,
площею 15,7 м-2, ОСОБА_3 жилу кімнату № 4,
площею 10,5 м-2, залишивши в загальному
користуванні кухню площею 8,9 м-2,
вбиральню площею 1,4 м-2, ванну кімнату
площею 4,2 м-2, коридор площею 11,4 м-2,
лоджію площею 1,6 м-2, зобов'язати ОСОБА_3
не чинити перешкоди в користуванні
квартирою та передати ключі від
вхідних дверей, залишити у власності
ОСОБА_3 шафу купе ( вітальня ) вартістю 11
тис грн., комплект спальню ( ліжко,
тумбочка , шафа) вартістю 10,9 ти. грн.,
стягнути з ОСОБА_3 10950 грн. як половину
вартості спільно нажитого майна -
меблів, визнати недійсним договір
купівлі - продажу автомобіля марки "
Hyundai Getz " реєстраційний номер НОМЕР_1,
оформленого на підставі довідки -
рахунку № ААВ131016 від 15 березня 2013 року
на суму 56376,23 грн. стягнути з ОСОБА_3
половину вартості автомобіля в розмірі
28188 грн., залишивши за останнім право
особистої власності на автомобіль за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання
квартири АДРЕСА_1 особистою приватною
власністю , -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулась з позовом до
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та неодноразово,
збільшуючи позовні вимоги просила
здійснити поділ квартири АДРЕСА_1,
визнати квартиру спільною сумісною
власністю, визнати право власності на ?
частку квартири, вселити у квартиру,
встановити порядок користування
квартирою, зобов'язати ОСОБА_3 не чинити
перешкоди в користуванні квартирою та
передати ключі від вхідних дверей,
визнати право власності на шафу купе (
вітальня ) вартістю 11тис грн., комплект
спальню ( ліжко, тумбочка , шафа)
вартістю 10,9 тис. грн., зобов'язати
ОСОБА_3 передати шафу купе ( вітальня )
вартістю 11тис. грн., комплект спальню (
ліжко, тумбочка , шафа) вартістю 10,9 тис.
грн., залишити у власності ОСОБА_3
кухонний набір з бар стійкою вартістю
16650 грн., шафу купе ( вітальня ) вартістю
11 тис грн., комплект спальню ( ліжко,
тумбочка , шафа) вартістю 10,9 ти. грн.,
полицю під взуття вартістю 600 грн.,
стінку вартістю 3620 грн. а всього на суму
42770 грн., стягнути з ОСОБА_3 на її користь
21385 грн. як половину вартості спільно
нажитого майна - меблів, визнати
автомобіль марки " Hyundai Getz "
реєстраційний номер НОМЕР_1 спільною
сумісною власністю, визнати недійсним
договір купівлі - продажу автомобіля
марки " Hyundai Getz " реєстраційний номер
НОМЕР_1, оформленого на підставі
довідки - рахунку № ААВ131016 від 15
березня 2013 року на суму 56376,23 грн.,
стягнути з ОСОБА_3 половину вартості
автомобіля в розмірі 28188 грн., залишивши
за останнім право особистої власності
на автомобіль.

ОСОБА_3 до початку розгляду судом
справи по суті звернувся з зустрічним
позовом до ОСОБА_1, просить визнати
квартиру АДРЕСА_1 особистою приватною
власністю.

Ухвалою суду від 03 березня 2014 року дані
вимоги об'єднанні і одне провадження з
первісним позовом.

В ході розгляду справи ОСОБА_1
звернулась до суду з клопотанням про
залишення позову в частині вимог до
ОСОБА_3 про поділ квартири, визнання
права власності на шафу купе ( вітальня
) вартістю 11 тис грн., комплект спальню (
ліжко, тумбочка , шафа) вартістю 10,9 тис.
грн., зобов'язати ОСОБА_3 передати шафу
купе ( вітальня ) вартістю 11тис грн.,
комплект спальню ( ліжко, тумбочка ,
шафа) вартістю 10,9 тис. грн., а також про
залишення у власності ОСОБА_3
кухонного набору з бар стійкою
вартістю 16650 грн., полиці під взуття
вартістю 600 грн., стінки вартістю 3620 грн.
та стягнення з ОСОБА_3 на її користь 21385
грн. як половину вартості нажитого
майна без розгляду.

Ухвалою суду від 21 травня 2014 року
клопотання задоволено та вимоги в дані
частині залишені без розгляду.

Позивач ОСОБА_1 решту позову
підтримала повністю, пояснила, що 07
червня 2003 року відділом реєстрації
актів цивільного стану м. Малина було
зареєстровано шлюб між нею та ОСОБА_3
Даний шлюб розірваний 13 травня 2013 року.
Після одруження сторони стали
проживати у батьків позивача.

В період шлюбу за спільні кошти ( на
момент придбання квартири вони мали
спільні кошти в розмірі 4,5 тис. доларів
США) відповідно до договору про участь
у будівництві від 24 вересня 2008 року
було придбано двохкімнатну квартиру
АДРЕСА_1. Право власності на квартиру
оформлено на ОСОБА_3 В зазначеній
квартирі вона проживала разом з ОСОБА_3
та дитиною ОСОБА_6 , яка народилась
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Подружжям за спільні кошти були
придбані меблі: шафу купе ( вітальня )
вартістю 11 тис грн., комплект спальня (
ліжко, тумбочка , шафа) вартістю 10,9 ти.
грн. Доказом даного є накладні про
придбання меблів у ПП ОСОБА_7 від 16
квітня 2010 року та 03 червня 2011 року.

Також в період шлюбу ( 01 березня 2013 року
) за спільні кошти подружжя був
придбаний автомобіль марки " Hyundai Getz " ,
який ОСОБА_3 15 березня 2013 року без її
згоди продав своєму батькові ОСОБА_5

У грудні 2011 року після закінчення
ремонту, який сторони здійснювали за
спільні кошти, переїхали проживати у
спірну квартиру.

Після погіршення сімейних відношень
відповідач змінив замки у вхідних
дверях та фактично позбавив позивача
права користування квартирою, яка є їх
спільною сумісною власністю у
відповідності до положень статті 60
Сімейного Кодексу України , тому
просить визнати за нею право власності
на ? частку квартири, встановити
порядок користування квартирою,
виділивши їй більшу кімнату у квартирі
, оскільки з нею буде проживати
малолітня дитина.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав
повністю. В заперечення позову пояснив,
що у 2003 році він зареєстрував шлюб з
позивачем. В період шлюбу - ІНФОРМАЦІЯ_1
народилась дитина ОСОБА_6

24 вересня 2008 року відповідачем було
укладено договір з ЗАТ «
Інтеркомплектмонтажстрой » про участь
у будівництві згідно якого товариство
зобов'язувалось збудувати та передати
у власність відповідачеві квартиру
АДРЕСА_1 , а останній повинен був
придбати пакет облігацій, тобто
сплатити визначену суму для купівлі
квартири.

В цей же день був підписаний договір
купівлі - продажу облігацій у кількості
356 шт. на загальну суму 178 тис. грн. Дані
кошти ОСОБА_3 повинен був перерахувати
на рахунок продавця протягом трьох
банківських днів.

Оскільки коштів у подружжя на викуп
акцій не було, тому ОСОБА_3 вирішив
продати належну йому на праві
власності квартиру АДРЕСА_2.

24 вересня 2008 року між ним як продавцем
та ОСОБА_8 покупцем за договором було
укладено договір купівлі - продажу
вищезазначеної квартири. Квартира була
продана за ціною - 212600 грн. про що
зазначено у договорі купівлі - продажу.
Отримавши від продавця кошти, ОСОБА_3 29
вересня 2008 року перерахував кошти в
розмірі 178 тис. грн. на рахунок
товариства. Тобто спірна квартира не
зважаючи на те, що придбана у період
шлюбу не може вважатись спільною
сумісною власністю, оскільки придбана
за його власні кошти та є особистою
власністю відповідача відповідно до
положень статті 57 СК України.

Позивач не зареєстрована у даній
квартирі , постійно проживає за адресою
свої батьків, тому будь - які перешкоди
їй не створюються і немає підстав для
встановлення порядку користування
квартирою.

Позов в частині вимог позивача про
залишення у його власності шафу купе (
вітальня ) вартістю 11 тис грн. та
комплект спальню ( ліжко, тумбочка ,
шафа) вартістю 10,9 ти. грн., а також
стягнення з нього на користь позивача
10950 грн. як половину вартості спільно
нажитого майна - меблів вважає
безпідставним, оскільки дані меблі ним
та позивачем в період шлюбу не
купувались.

Якщо позивач і свідки , які викликані
нею підтверджують , що позивач купувала
дані меблі, то ОСОБА_3 не заперечує щоб
ОСОБА_1 залишила меблі собі , оскільки
він не має жодного відношення до них.
Крім того вважає, що ціна меблів є
завищеною та не відповідає її ринковій
вартості.

Позов в частині вимог про визнання
автомобіля спільною сумісною
власністю та визнання недійсним
договір купівлі - продажу автомобіля
марки " Hyundai Getz " реєстраційний номер
НОМЕР_1 , оформленого на підставі
довідки - рахунку № ААВ131016 від 15
березня 2013 року на суму 56376,23 грн. та
стягнення з ОСОБА_3 половину вартості
автомобіля в розмірі 28188 грн. також є
безпідставним, оскільки автомобіль
придбаний за кошти його батька ОСОБА_5

Так, батько у власності мав автомобіль
марки «Мерседес Бенс» реєстраційний
номер НОМЕР_2, який 01 грудня 2012 року
поміняв на автомобіль марки " Hyundai Getz "
реєстраційний номер НОМЕР_1 згідно
доручення. Однак, оскільки доручення не
є правовстановлюючим документом, то
для того щоб стати власником
автомобіля, ОСОБА_5 01 березня 2013 року
оформив автомобіль на ОСОБА_3, а
останній в свою чергу 15.03.2013 року
переоформив автомобіль на батька.

Не заперечив тих обставин, що на час
придбання автомобіля він спільно
проживав з ОСОБА_1 , однак між ними часто
виникали сварки і вони деякий час
проживати окремо.

Відповідач ОСОБА_5 позов не визнав
повністю та надав пояснення в
заперечення позову аналогічні
поясненням ОСОБА_3 Підтвердив, що
оформлення автомобіля марки " Hyundai Getz
"на його сина ОСОБА_3 відбулось
формально, лише з метою подальшого
оформлення права власності на
автомобіль за ним.

Будь - якого відношення до даного
автомобіля ні його син ні ОСОБА_1 не
мають.

Фактично придбання автомобіля марки "
Hyundai Getz "відбулось внаслідок міни
автомобіля марки « Мерседес Бенс »
реєстраційний номер НОМЕР_2 , що був у
власності відповідача на автомобіль
марки " Hyundai Getz "

Позивач ОСОБА_3 позов підтримав
повністю та надав пояснення аналогічні
тим , які він надавав в якості
відповідача по первісному позову.

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнала та
надала пояснення аналогічні тим , які
вона надавала в якості позивача по
первісному позову.

Свідок по справі ОСОБА_9 дала
показання, що ОСОБА_1 є її дочкою. Після
одруження у 2003 року з ОСОБА_3, дочка та
зять близько 8 років проживали у її
будинку за адресою: АДРЕСА_3. Вона та її
чоловік допомагали сторонам як грішми
та ї продуктами харчування, а всі
зароблені кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_3
складали для придбання житла. У 2008 році
була придбана спірна квартира і
сторони почали робити ремонт у
квартирі. На момент придбання квартири
у сторін було зібрано близько 130-140 тис.
грн.

Після закінчення ремонту в 2011 році
сторони почали разом проживати у
квартирі.

Також в період шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3
замовляли та купували меблі, їй відомо,
що купувався м'який куточок. На спірній
квартирі вона бачила лише м'який
куточок та кухню.

На придбання автомобіля марки " Hyundai Getz
" сторони збирали кошти у них на той час
було 5 тис. доларів США , а крім того
кошти давали і свідок з чоловіком , які
були отримані від продажу їх власного
автомобіля в розмірі 23 тис. грн. У
березні 2013 року дочка перейшла
проживати до свідка. Пізніше коли
свідок та ОСОБА_1 намагалась забрати
свої речі з квартири, то не змогли цього
зробити , оскільки замок в дверях був
замінений.

В ході допиту свідок ОСОБА_10 дав
показання , що йому відомо , що ОСОБА_3 на
праві власності належала квартира
АДРЕСА_2.

З метою придбання квартири більшою
площею ОСОБА_3 продав свою квартиру та
купив квартиру по АДРЕСА_1. Йому також
відомо , що батько ОСОБА_3 поміняв свій
власний автомобіль марки «Мерседес
Бенс» на автомобіль марки "Hyundai Getz ".

Свідок ОСОБА_11 дала показання, що після
одруження з 2003 року по 2010 рік сторони
проживали у батьків ОСОБА_1 З моменту
одруження збирали кошти на придбання
квартири. Сторони спільно робили у
придбаній квартирі ремонт. Свідок в
даній квартирі не була. Свідок бачила
меблі лише в будинку батьків позивача
це було у 2010 році.

В ході допиту свідок ОСОБА_12 дав
показання, що він деякий час працював
разом з ОСОБА_3 Йому відомо , що після
одруження ОСОБА_3 та ОСОБА_1 останні
деякий час проживали в квартирі ОСОБА_3
по АДРЕСА_2 , а також у батьків ОСОБА_3 та
ОСОБА_1

Якось ОСОБА_3 повідомив свідку про
продаж своєї квартирі по АДРЕСА_2,
оскільки він мав мету придбати
квартиру більшою площею по АДРЕСА_1.

Після продажу своєї квартири ОСОБА_3 за
виручені кошти купив квартиру по
АДРЕСА_1.

Також йому відомо, що батько ОСОБА_3
поміняв свій власний автомобіль марки
«Мерседес Бенс» на автомобіль марки
"Hyundai Getz ".

Коли у 2010 році він заходив в квартиру
по АДРЕСА_1 , то будь - яких меблів там не
бачив.

Також у лютому 2013 році він заходив в
квартиру ОСОБА_3 , однак ОСОБА_1 в
квартирі не застав. ОСОБА_3 пояснив
свідку , що вони вже близько півроку
разом не проживають.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_13 дав показання , що ОСОБА_1 є його
племінницею.

Після одруження ОСОБА_1 та ОСОБА_3
проживали у батьків ОСОБА_1, а після
купівлі квартири по АДРЕСА_1, коли в
квартирі був зроблений ремонт перейшли
проживати в дану квартиру. Разом
сторони проживали до 2013 року.

Також в будинку свого брата - батька
ОСОБА_1 по АДРЕСА_3 він бачив меблі, яка
була в целофані, серед меблів він бачив
м'який куточок. В квартирі по АДРЕСА_1
він бачив кухонні меблі.

Весною 2013 року він з ОСОБА_1
під'їжджали на квартиру по АДРЕСА_1 ,
однак не змогли попасти у квартиру,
оскільки були замінені замки.

Свідок ОСОБА_14 дав показання, що він з
дитинства знає ОСОБА_3 Йому відомо, що у
ОСОБА_3 була квартира по АДРЕСА_2 , яку
останній продав та купив квартиру по
АДРЕСА_1. Також йому відому , що батько
ОСОБА_3 поміняв свій власний автомобіль
марки «Мерседес Бенс» на автомобіль
марки "Hyundai Getz ".

Після придбання квартири по АДРЕСА_1
свідок допомагав ОСОБА_3 робити ремонт,
а саме монтував сантехніку.

Будучи допитаним в якості свідок
ОСОБА_13 дав показання , що ОСОБА_1 є його
племінницею. З моменту одруження
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали по АДРЕСА_3.
Йому відомо, що спірна квартира була
придбана у 2008 році. Частину меблі, яку
придбали сторони він бачив у батьків
ОСОБА_1. Дані меблі була упакована у
целофан , а решту меблі - кухню в
квартирі по АДРЕСА_1.

Про те, за які кошти була придбана
квартира йому невідомо, але вважає,
оскільки сторони проживали разом, то
квартира придбана за спільні кошти.

Свідок ОСОБА_15 дав показання , що
восени 2007 року він був на квартирі у
ОСОБА_3 і останній повідомив, що в даний
час він з дружиною разом не проживають.
Також одного разу ОСОБА_3 повідомив
йому , що він має намір продати свою
власну квартиру , щоб придбати квартиру
з більшою площею. Йому відомо, що
автомобіль марки "Hyundai Getz " придбав
батько ОСОБА_3 , продавши свій власний
автомобіль марки « Мерседес » .

В ході допиту свідок ОСОБА_16 дала
показання, що сторони одружились у
червні 2003 року. У 2005 році у сторін
народилась дитина. З моменту одруження
проживали у батьків ОСОБА_1, а після
купівлі квартири на АДРЕСА_1 перейшли
проживати в дану квартиру.

Вважає, що спірна квартира придбана за
кошти подружжя. ОСОБА_1 разом з
чоловіком робили ремонт в квартирі.

Також коли вона приходила до батьків
ОСОБА_1 , то бачила там меблі , як були
запаковані в целофан. В квартирі по
АДРЕСА_1 вона жодного разу не була.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_17 дав
показання , що він є сусідом ОСОБА_3 та
проживає по АДРЕСА_1 У жовтні -
листопаді 2010 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 вже
проживали в спірній квартирі. В
квартирі сторін бачив кухонну мебел та
шафу з дзеркалом.

Коли свідок , перед 8 березням 2013 року,
дзвонив ОСОБА_1 щоб привітати її з
святом , то остання повідомила, що вона
не проживає з чоловіком.

Заслухавши сторони, представників
сторін, дослідивши надані докази, суд
вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає
частковому задоволенню, а позов ОСОБА_3
підлягає задоволенню в повному обсязі
з наступних підстав.

Статтею 17 Закону України від 23
лютого 2006 року № 3477- 1V « Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини » ,
передбачено, що суди застосовують при
розгляді справ Конвенцію про захист
прав людини і основоположних свобод 1950
року та практику Європейського Суду з
прав людини як джерело права.

Відповідно до ст.1 Протоколу 1
Конвенції , кожна фізична або юридична
особа має право мирно володіти своїм
майном.

Конституція України (ст.41), ст.316-319,321 ЦК
України передбачають, що власник на
свій розсуд володіє, користується та
розпоряджається належним йому майном.
Всім власникам забезпечуються рівні
умови здійснення своїх прав. Право
приватної власності є непорушним.

Оскільки право власності складається
з таких його невід'ємних складових як
право володіння, користування та
розпорядження, то позбавлення особи
хоча б одного з них ущемить права
власника, які охороняються законом.

Статтею 57 Сімейного Кодексу України
передбачено, що особистою приватною
власністю дружини, чоловіка є майно,
набуте нею, ним за час шлюбу, але за
кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно зі ст..60 Сімейного Кодексу
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя. Таким чином у
законі діє презумпція виникнення права
спільної сумісної власності подружжя
на майно, якщо воно набуте ними за час
шлюбу, визнання ж такого майна
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка потребує доведення.

Суд вважає , що в ході судового
розгляду ОСОБА_3 довів, що спірна
квартира по АДРЕСА_1 була придбана ним
за свої власні кошти.

Судом установлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з 07
червня 2003 року по 13 травня 2013 року. В
період шлюбу у сторін народилась
дитина - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 народження
( арк..с.7, 80).

Відповідно до умов договору про участь
в будівництві № М-47 від 24 вересня 2008
року ЗАТ «Інтеркомплектмонтажстрой »
зобов'язується збудувати та передати
ОСОБА_3 у власність квартиру АДРЕСА_1, а
останній зобов'язується здійснити
купівлю цінних облігацій на суму 178 тис.
грн. ( арк.с. 35-42).

На виконання умов вищезазначеного
договору, 24 вересня 2008 року між ЗАТ
«Інтеркомплектмонтажстрой » та ОСОБА_3
був укладений договір купівлі - продажу
облігацій.

За даним договором ОСОБА_3 зобов'язаний
здійснити оплату пакету акцій протягом
трьох банківських днів з моменту
укладення договору. ( арк.с. 43-46).

24 вересня 2008 року ОСОБА_3 відповідно до
договору купівлі - продажу квартири
продав ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_2, яка
належала йому на праві приватної
власності.

Ціна продажу квартири в п.2.1 Договору
встановлена - 212600 грн.( арк.с. 32-33).

Платіжним дорученням від 29 вересня 2008
року № 1 підтверджується, що ОСОБА_3
перераховано на рахунок ЗАТ
«Інтеркомплектмонтажстрой » кошти в
розмірі 178 тис. грн. ( арк..с. 47).

Суд приходить до висновку, що
квартира АДРЕСА_1 не може вважатись
спільною сумісною власністю подружжя,
оскільки придбана ОСОБА_3 за його
власні кошти, отриманні від продажу
квартири АДРЕСА_2.

ОСОБА_1 та свідки викликані позивачем
та допитані в судовому засіданні не
спростували даних обставин, не надано
суду належних доказів того, що на
придбання квартири були витрачені
спільні кошти подружжя.

Сума коштів, отриманих ОСОБА_3 від
продажу квартири АДРЕСА_2 в розмірі 212600
грн. є значно більшою ніж сума коштів,
витрачена на придбання квартири
АДРЕСА_1, яка становить 178 тис. грн.

Тому вимоги ОСОБА_1 в частині позову
про визнання квартиру АДРЕСА_1
спільною сумісною власністю та
визнання права власності на ? частку
квартири є безпідставним.

Оскільки ОСОБА_1 не зареєстрована у
спірній квартирі , ї місцем її
реєстрації є адреса проживання батьків
по АДРЕСА_3, тому вимоги позивача в
частині вселення у квартиру та
встановлення порядку користування,
зобов'язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди
в користуванні квартирою та передати
ключі від вхідних дверей, задоволенню
не підлягають.

Оскільки право власності ОСОБА_3 на
спірну квартиру не визнається
позивачем , тому суд вважає , що захист
його прав у відповідності до статті 392
ЦК України можливий шляхом визнання
права особистої власності на квартиру.

В період шлюбу сторони придбали
автомобіль марки " Hyundai Getz "
реєстраційний номер НОМЕР_1,
оформленого на підставі довідки -
рахунку № ААВ130971 від 01 березня 2013 року
за ціною 555185,27 грн. ( арк..с. 90).

Згідно даних УДАІ УМВС України в
Житомирській області вищевказаний
автомобіль згідно довідки-рахунку
серії ААВ № 131016 від 15.03.2013 року
зареєстрований за ОСОБА_5, який є
батьком відповідача (а.с. 88).

Згідно ч. 1 ст.65 СК України, дружина,
чоловік розпоряджаються майном, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, за взаємною згодою.

Право власності на спірний автомобіль
перейшло до ОСОБА_5 не за договором -
купівлі продажу як зазначено у позові,
а відповідно до довідки розрахунку.

Відчуження автомобіля проведено
ОСОБА_3 без згоди іншого співвласника,
на даний час автомобіль знаходиться у
власності ОСОБА_5

Сторони погодились про те, що на
момент продажу ( 15.03.2013 року) ціна
автомобіля становила 56376,23 грн.

Так як продаж автомобіля проведено
без згоди одного з подружжя , тому суд
вважає, що ОСОБА_3 повинен сплатити
ОСОБА_1 половину вартості автомобіля -
28188 грн.

В частині вимог про визнання
недійсним договору купівлі - продажу
автомобіля від 15 березня 2013 року та
залишення автомобіля у власності
ОСОБА_3 слід відмовити, оскільки захист
порушеного права ОСОБА_1 здійснюється
саме за рахунок стягнення половини
вартості автомобіля.

Посилання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на те, що
фактично продажу автомобіля марки "
Hyundai Getz "не відбувалось , а лише мало
місце оформлення права власності на
спірний автомобіль за ОСОБА_5, який
володів даним автомобілем на підставі
доручення, суд вважає необґрунтованим,
оскільки дане спростовується
довідками - розрахунками від 01 березня
2013 року та 15 березня 2013 року про купівлю
автомобіля ОСОБА_3 за початковою ціною
55185,27 грн. та подальший продаж
автомобіля ОСОБА_5 за ціною 56376,23 грн.

Посилання відповідача ОСОБА_3 на
рішення Малинського районного суду від
13 травня 2013 року як на доказ того, що
автомобіль був придбаний в період коли
між сторонами припинились шлюбні
відносини та спільне ведення
господарства, також не приймається
судом до уваги , оскільки в судовому
засіданні ОСОБА_3 підтвердив, що
фактично до моменту розірвання шлюбу
він продовжував проживати з ОСОБА_1,
однак між ними часто виникали сварки
після яких вони деякий час проживали
окремо.

Дане підтверджується і тим , що в
реєстраційній картці на транспортний
засіб ( арк.с. 90) ОСОБА_1 зазначена як
особа , яка має право керування
транспортним засобом.

Вимоги позивача ОСОБА_1 про залишення
у власності ОСОБА_3 шафу купе ( вітальня
) вартістю 11 тис грн., комплект спальню (
ліжко, тумбочка , шафа) вартістю 10,9 ти.
грн. та стягнення з ОСОБА_3 10950 грн. як
половину вартості спільно нажитого
майна - меблів не знайшли свого
підтвердження в ході розгляду справи.

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_11, ОСОБА_13 , ОСОБА_13, ОСОБА_16
підтвердили , що частину меблів вони
бачили в будинку матері позивача
ОСОБА_1 - ОСОБА_9 по АДРЕСА_3 , однак
впевнено підтвердити, які саме меблі
вони бачили та хто є їх власником
свідки не змогли. Також не підтверджено
даними свідками , що меблі , які просить
поділити ОСОБА_1 знаходились на спірній
квартирі.

Свідок ОСОБА_9 пояснила , що її дочка та
ОСОБА_3 замовляли та купували меблі, їй
було відомо, що купувався м'який
куточок. На спірній квартирі вона
бачила лише м'який куточок та кухню.

Накладні, що надані позивачем ОСОБА_1
підтверджують факт придбання меблів,
однак ОСОБА_3 не заперечував , що
можливо ОСОБА_1 і купувала дані меблі,
однак на квартирі їх не було і придбані
вони не за спільні кошти подружжя.
Заперечував ціну за якою були придбані
меблі. Не заперечує щоб меблі, які
ОСОБА_1 можливо купувала самостійно
залишились у її власності

Тому в задоволенні позову в цієї
частині також слід відмовити.

З ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягають
стягненню судові витрати в розмірі 281,88
грн.

З ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 підлягають
стягненню судові витрати в розмірі 1149,10
грн.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 3,11,60,213,214,215 ЦПК України , на
підставі стст. 57,60 Сімейного Кодексу
України , ст. 392 Цивільнго Кодексу
України , суд, -

ВИРІІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати автомобіль марки " Hyundai Getz "
реєстраційний номер НОМЕР_1 спільною
сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
половину вартості автомобіля марки "
Hyundai Getz " реєстраційний номер НОМЕР_1 в
розмірі 28188 грн.

В решті вимог відмовити за
безпідставністю.

Позов ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 особистою
приватною власністю ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судові витрати в розмірі 281,88 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
судові витрати в розмірі 1149,10 грн.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Житомирської
області шляхом подання через
Малинський районний суд апеляційної
скарги протягом 10 днів , починаючи з дня
його проголошення .

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на подання
апеляційної скарги якщо така скарга не
була подана .

Суддя: С. Д. Міхненко