Справа № 683/2905/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

28 березня 2014 року
Старокостянтинівський
районний суд Хмельницької
області

в складі:

головуючого - судді Цимбалюка
О.В.

при секретарі Поважнюк
О.Б.

за участю

представника позивача
ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Старокостянтинів
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
захист честі, гідності та ділової
репутації, спростування недостовірної
інформації та стягнення моральної
шкоди, -

в с т а н о в и в:

В вересні 2013 року ФО-П ОСОБА_3
звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4 та
просила суд зобов'язати відповідача
спростувати неправдиві відомості, які
поширені в його заяві від 23.07.2013 року
щодо незаконності та неправомірності
дій по будівництву, добудові та
функціонуванню закладів харчування -
кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1» та пивної
«ІНФОРМАЦІЯ_2» направленої на адресу:
міського голови ОСОБА_5, районного
прокурора ОСОБА_6, начальника інспекції
ДАБК, прокурора Хмельницької області
та стягнення моральної шкоди в розмірі
3 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог
вказала, що їй на праві власності
належить кафе-бар «ІНФОРМАЦІЯ_1», який
розташований в м. Старокостянтинові по
АДРЕСА_1 та пивна «ІНФОРМАЦІЯ_2», яка
розташована поруч - на АДРЕСА_2 Де-які
сусіди та в тому числі відповідач часто
пишуть на неї безпідставні скарги та
кляузи, поширюють щодо неї
недостовірну та неправдиву інформацію,
в якій псують на її думку її честь,
гідність та ділову репутацію як
приватного підприємця, так і як
фізичної особи. 23.07.2013 року відповідач
подав на неї скаргу до вказаних вище
адресатів, в якій поширив щодо неї
неправдиву інформацію щодо
незаконного будівництва та
функціонування пивної «ІНФОРМАЦІЯ_2»
та літнього майданчика. При цьому в
своїй заяві відповідач ОСОБА_4 не
просто робить припущення чи просить
щось з'ясувати, а робить та поширює
категоричні висновки щодо
незаконності та неправомірності
будівництва добудов та функціонування
вищевказаних закладів харчування. За
результати цих заяв ФО-П ОСОБА_3
неодноразово перевіряється
контролюючими органами, які не
вбачають ніяких порушень, що
підтверджується відповідними актами.
Також обставини неправомірної
поведінки відвідувачів закладів, які
заявлені відповідачем, були перевірені
працівниками Старокостянтинівського
районного відділу УМВС України у
Хмельницькій області, і висновком від
23.07.2013 року була встановлена
відсутність події кримінального та
адміністративного правопорушення. За
таких обставин, позивачка вважає, що
інформація у заяві від 23.07.2013 року є
недостовірною. Крім того ця
недостовірна інформація та
недостовірні висновки відповідача, які
він зробив принижують її гідність та
ділову репутацію як приватного
підприємця - власника вищевказаних
закладів харчування, так і фізичної
особи. Посадові особи, інші люди,
ознайомились з поширеною відповідачем
недостовірною інформацією, і в них
складається негативне враження щодо
вказаних закладів харчування, яке вони
можуть сприйняти як правду, а це може
позначитись на відвідуваності цих
закладів. Також, своїми неправомірними
діями щодо поширення неправдивої
інформації відповідач створює
нездоровий ажіотаж щодо вищевказаних
закладів харчування, так і щодо її
особисто. Безкінечні комісії
перевіряючих органів не дають
позивачці можливості

нормально працювати, вона змушена весь
час виправдовуватись, доводити
законність своїх дій та доказувати
свою невинуватість. Що також негативно
позначається на її здоров'ї та на
результатах підприємницькій
діяльності. Тому, позивачка вважає, що
має право на відшкодування моральної
шкоди, яка полягає в приниженні честі,
гідності та ділової репутації, розмір
якої оцінює в розмірі 3 000 грн.

В судовому засіданні позивач та її
представник підтримали позов у повному
обсязі та наполягали на його
задоволенні.

Представник відповідача та його
представник проти задоволення позову
заперечили пояснивши наступне.

Позовна вимога щодо захисту честі і
гідності, не підлягає задоволенню,
оскільки із таким позовом мають право
звернутись лише фізичні особи, а не
юридичні, якою є позивачка. Щодо
ділової репутації, то відповідач її не
порушував, а лише скористався своїм
конституційним правом, закріпленим у
ст. 40 Конституції України.

Заслухавши позивачку, її представника,
відповідача та його представника,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає позов таким, що не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом об'єктивно встановлено, що
відповідачем 23.07.2013 року було складено
заяву щодо незаконності та
неправомірності дій по будівництву,
добудові та функціонуванню закладів
харчування - кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1» та
пивної «ІНФОРМАЦІЯ_2».та направлено на
адресу: міського голови ОСОБА_5,
районного прокурора ОСОБА_6, начальника
інспекції ДАБК, прокурора Хмельницької
області

Позивачці як ФО-П на праві власності
належить кафе-бар «ІНФОРМАЦІЯ_1», який
розташований в м. Старокостянтинові по
АДРЕСА_1 та пивна «ІНФОРМАЦІЯ_2», яка
розташована поруч - на АДРЕСА_2 За
результати заяви ФО-П ОСОБА_3
неодноразово перевіряється
контролюючими органами, які не
вбачають ніяких порушень, що
підтверджується відповідними актами.
Обставини неправомірної поведінки
відвідувачів закладів, які заявлені
відповідачем, були перевірені
працівниками Старокостянтинівського
районного відділу УМВС України у
Хмельницькій області, і висновком від
23.07.2013 року була встановлена
відсутність події кримінального та
адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Частиною другою цієї статті визначено
способи захисту цивільних прав та
інтересів.

Стаття 51 цього ж Кодексу зазначає, що до
підприємницької діяльності фізичних
осіб застосовуються
нормативно-правові акти, що регулюють
підприємницьку діяльність юридичних
осіб, якщо інше не встановлено законом
або не випливає із суті відносин.

Відповідно до ст. 94 ЦК України юридична
особа має право на недоторканність її
ділової репутації, на таємницю
кореспонденції, на інформацію та інші
особисті права, які можуть їй належати,
і це право підлягає захисту в разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 34 Конституції України
кожному гарантується право на свободу
думки і слова, на вільне вираження
своїх поглядів і переконань. Кожен має
право вільно збирати, зберігати,
використовувати і поширювати
інформацію усно, письмово або в інший
спосіб на свій вибір. Здійснення цих
прав може бути обмежене законом в
інтересах національної безпеки,
територіальної цілісності або
громадського порядку з метою
запобігання заворушенням чи злочинам,
для охорони здоров'я населення, для
захисту репутації або прав інших людей,
для запобігання розголошенню
інформації, одержаної конфіденційно,
або для підтримання авторитету і
неупередженості правосуддя.

Згідно ст. 1 Закону України "Про
інформацію" інформація - це будь-які
відомості та/або дані, які можуть бути
збережені на матеріальних носіях або
відображені в електронному вигляді.
Недостовірною вважається інформація,
яка не відповідає дійсності або
викладена неправдиво, тобто містить
відомості про події та явища, яких не
існувало взагалі або які існували, але
відомості про них не відповідають
дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до пункту 4 Постанови
Пленуму Верховного суду України "Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної

та юридичної особи" №1 від 27.02.2009 року,
чинне законодавство не містить
визначення понять гідності, честі чи
ділової репутації, оскільки вони є
морально-етичними категоріями й
одночасно особистими немайновими
правами, яким закон надає значення
самостійних об'єктів судового захисту.
Зокрема, під гідністю слід розуміти
визнання цінності кожної фізичної
особи як унікальної
біопсихосоціальної цінності гідності,
з честю пов?язується позитивна
соціальна оцінка особи в очах
оточуючих, яка ґрунтується на
відповідності її діянь (поведінки)
загальноприйнятим уявленням про добро
і зло, а під діловою репутацією
фізичної особи розуміється набута
особою суспільна оцінка її ділових і
професійних якостей при виконанні нею
трудових, службових, громадських чи
інших обов'язків. Під діловою
репутацією юридичної особи, у тому
числі підприємницьких товариств,
фізичних осіб - підприємців, адвокатів,
нотаріусів та інших осіб, розуміється
оцінка їх підприємницької,
громадської, професійної чи іншої
діяльності, яку здійснює така особа як
учасник суспільних відносин.

Як зазначено у п. 18 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1
"Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи", позивач
повинен довести факт поширення
інформації відповідачем, а також те, що
внаслідок цього було порушено його
особисті немайнові права.

Відповідно до Інформаційного листа
Вищого Господарського Суду України від
28 березня 2007 року № 01-8/184 "Про деякі
питання практики застосування
господарськими судами законодавства
про інформацію" ділову репутацію
юридичної особи становить престиж її
фірмового (комерційного) найменування,
та інших належних їй нематеріальних
активів серед кола споживачів її
товарів та послуг. Приниженням ділової
репутації суб'єкта господарювання
(підприємця) є поширення у будь-якій
формі неправдивих, неточних або
неповних відомостей, що дискредитують
спосіб ведення чи результати його
господарської (підприємницької)
діяльності у зв'язку з чим знижується
вартість його нематеріальних активів.
Зазначені дії завдають майнової та
моральної шкоди суб'єктам
господарювання, а тому ця шкода за
відповідними позовами потерпілих осіб
підлягає відшкодуванню за правилами
статей 1166 та 1167 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦК України,
спростування недостовірної інформації
здійснюється особою, яка поширила
інформацію. Відповідно до ч. 6 ст. 277 ЦК
України спростування недостовірної
інформації здійснюється незалежно від
вини особи, яка її поширила.
Спростування недостовірної інформації
відповідно до ч. 7 ст. 277 ЦК України
здійснюється у такий же спосіб, у який
вона була поширена.

Окрім цього, згідно із ст. 30 Закону
України "Про інформацію" ніхто не може
бути притягнутий до відповідальності
за висловлення оціночних суджень.
Оціночними судженнями, за винятком
наклепу, є висловлювання, які не
містять фактичних даних, критика,
оцінка дій, а також висловлювання, що не
можуть бути витлумачені як такі, що
містять фактичні дані, зокрема з огляду
на характер використання
мовно-стилістичних засобів (вживання
гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні
судження не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості. Якщо особа
вважає, що оціночні судження або думки
принижують її гідність, честь чи
ділову репутацію, а також інші особисті
немайнові права, вона вправі
скористатися наданим їй
законодавством правом на відповідь, а
також на власне тлумачення справи у
тому самому засобі масової інформації
з метою обґрунтування безпідставності
поширених суджень, надавши їм іншу
оцінку.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставі своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

З огляду на вищевикладене, позовна
вимога про зобов'язання відповідача
спростувати неправдиві відомості, які
поширені в його заяві від 23.07.2013 року є
необґрунтованою та не підтверджуються
поданими доказами, а тому не підлягає
задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача на
користь позивача моральної шкоди у
розмірі 3 000 грн. необхідно зазначити
наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 23
Цивільного кодексу України, моральна
шкода відшкодовується грішми, іншим
майном або в інший спосіб.

Згідно ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу
України, моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 23
Цивільного кодексу України, моральна
шкода відшкодовується грішми, іншим
майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Враховуючи викладене, суд також
відмовляє позивачці в частині
стягнення моральної шкоди у розмірі 3 000
грн. оскільки дана вимога є похідною
від вимоги про захист честі, гідності
та ділової репутації, спростування
недостовірної інформації.

Таким чином, позивачем належними та
допустимими доказами не доведено
причинного зв'язку між протиправними
діями відповідача та порушенням прав
позивача.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставі своїх вимог і заперечень,
суд дійшов висновку про відмову у
задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.
34 Конституції України ст. 1 Закону
України "Про інформацію", Постанови
Пленуму Верховного суду України "Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи" №1 від 27.02.2009 року,
Інформаційного листа Вищого
Господарського Суду України від 28
березня 2007 року № 01-8/184 "Про деякі
питання практики застосування
господарськими судами законодавства
про інформацію", ст. 30 Закону України
"Про інформацію", ст. ст. 10, 16, 51, 60, 61, 83, 88,
94, 174, 212, 213, 215 ЦПК, ст. ст. 23, 215, 216, 235, 277, 1167
ЦК України, -

в и р і ш и в:

У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист
честі, гідності та ділової репутації,
спростування недостовірної інформації
та стягнення моральної шкоди -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Хмельницької області через
Старокостянтинівський районний суд
шляхом подання в десятиденний строк з
дня проголошення рішення апеляційної
скарги. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: