Справа № 466/2895/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

25.06. 2014 року Шевченківський районний
суд м. Львова в складі:

головуючого - судді Єзерського Р.Б.

при секретарі Пришляк З.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові справу за позовом
ОСОБА_1 до Шевченківського відділу
державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції, Першої Львівської державної
нотаріальної контори, ОСОБА_2,
Реєстраційної служби Львівського
міського управління юстиції про
звільнення майна з-під арешту,-

в с т а н о
в и в :

ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського
районного суду м. Львова з позовом до
Шевченківського відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції, Першої
Львівської державної нотаріальної
контори, ОСОБА_2 про звільнення майна
з-під арешту, а саме квартири,
розташованої за адресою АДРЕСА_1.

В судовому засіданні Позивач та
представник Позивача - ОСОБА_3 позовні
вимоги підтримали, посилаючись,
зокрема, на те, що відповідно до
постанови ВДВС Шевченківського
районного управління юстиції № 4991/868/К
від 17.08.2001 року було накладено арешт на
все майно, яке належить ОСОБА_2, який
проживав за адресою: АДРЕСА_1, однак
Першою Львівською державною
нотаріальною конторою помилково було
накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1,
хоча така не належала на праві
власності ОСОБА_2

Відповідачі в судове засідання не
з'явились, мотивованих заперечень на
позовну заяву суду не надали, хоча були
повідомлені належним чином про час і
місце слухання справи, а тому суд
вважає за можливе розглядати дану
справу без їх участі.

Виходячи з принципу повного,
всебічного та об'єктивного розгляду
всіх обставин справи, суд вважає
розглядувані вимоги Позивача до
Відповідача такими, що підлягають
задоволенню у повному обсягу,
враховуючи наступне.

ОСОБА_1 є власницею квартири,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1, що
підтверджується реєстраційним
посвідченням за реєстровим № 18715 від
30.05.2001 року, виданим Львівським
обласним бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки на
підставі договору купівлі-продажу
квартири від 19.04.2001 року за реєстровим
№ 2095, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1.

Згідно витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно від
05.03.2013 року вбачається, що на
вищезазначену квартиру, яка належить
Позивачу на праві приватної власності,
накладено арешт на підставі постанови
ВДВС Шевченківського районного
управління юстиції № 4991/868/К від 17.08.2001
року. У графі «Відомості про суб'єктів
обтяження» зазначено особу,
майно/права якої обтяжуються - ОСОБА_2.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_2 не був
ані власником квартири АДРЕСА_1, ані не
був зареєстрований за цією адресою,
Позивач звернулась до Шевченківського
відділу державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції з вимогою про зняття арешту з
квартири. Проте, їй було відмовлено у
знятті зазначеного арешту, оскільки
такий було накладено Першою Львівською
державною нотаріальною конторою 10.09.2001
року на підставі постанови державного
виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ про
арешт майна боржника - ОСОБА_2, та
оголошення заборони на його
відчуження.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 не був власником квартири
АДРЕСА_1 у м. Львові, а у постанові
державного виконавця ВДВС
Шевченківського РУЮ про арешт майна
боржника - ОСОБА_2 дану адресу зазначено
лише як місце проживання боржника. А
тому, суд дійшов висновку, що Першою
Львівською державною нотаріальною
конторою помилково було накладено
арешт на квартиру АДРЕСА_1, хоча така не
належала на праві власності ОСОБА_2

Відповідно до норм ч. 1 ст. 319 ЦК власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Статтею 321 ЦК України визначено, що
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. Особа може бути позбавлена
права власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 59 Закону
України "Про виконавче провадження" (в
редакції, чинній на момент винесення
постанови) особа, яка вважає, що майно,
на яке накладено арешт, належить їй, а
не боржникові, може звернутися до суду
з позовом про визнання права на майно і
про звільнення майна з-під арешту.

Відповідно до частини 1 статті 15
Цивільного кодексу України, кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Частиною 2
статті 16 ЦК України встановлено, що
способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути, в тому числі,
визнання права (п.1), припинення дії, яка
порушує право (п.3) та визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб (п.10 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного
Суду України "Про судову практику в
справах про виключення майна з опису"
від 27 серпня 1976 року за № 6 (з наступними
змінами та доповненнями) встановлено,
що за правилами, встановленими для
розгляду позовів про виключення майна
з опису, розглядаються вимоги громадян
і організацій, що ґрунтуються на праві
власності на описане майно або на праві
володіння ним.

Згідно з пунктом 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику у справах за позовами про
захист права приватної власності" від
22.12.1995 року за № 20, судовий захист права
здійснюється шляхом розгляду справ,
зокрема, за позовами про виключення
майна з опису.

Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 26.12.2003 року № 14 "Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність органів
і посадових осіб державної виконавчої
служби та звернень учасників
виконавчого провадження " передбачено,
що вимоги інших осіб щодо належності
їм, а не боржнику майна, на яке
накладено арешт, вирішуються шляхом
пред'явлення ними відповідно до правил
підвідомчості (ст. 24 ЦПК) позову до
боржника та особи, в інтересах якої
накладено арешт, про визнання права
власності на майно і звільнення його
з-під арешту.

Статтею 1 Цивільного процесуального
кодексу України встановлено, що захист
порушених прав фізичних осіб є
завданням цивільного судочинства, та
справи про захист порушених невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів, що виникають із цивільних,
житлових, земельних, сімейних, трудових
відносин, а також з інших правовідносин
проводиться за правилами іншого
судочинства, розглядаються в порядку
цивільного судочинства (ч. 1 ст. 15 ЦПК
України).

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
15, 16, 319, 321 ЦК України, ст. ст. 1, 15, 24,57, 58, 60,
61, 209, 214, 215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Шевченківського
відділу державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції, Першої Львівської державної
нотаріальної контори, ОСОБА_2,
Реєстраційної служби Львівського
міського управління юстиції про
звільнення майна з-під арешту
задовольнити в повному обсязі.

Скасувати арешт, накладений на
нерухоме майно, а саме на квартиру, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка
належить на праві приватної власності
ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової
картки платника податків: НОМЕР_1,
паспорт серії НОМЕР_2, виданий 18.03.1997
року Старосамбірським РВ УМВС України
у Львівській області, накладений
постановою Відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції м. Львова
№ 4991/868/К від 17.08.2001 року.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Шевченківський районний суд м. Львова
шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя: Р. Б. Єзерський