Провадження по справі № 2/260/210/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року Ленінський
районний суд м. Донецька в складі:

головуючого судді:
Шестопалової Я.В.

при секретарі:
Колесник А.О.

за участю

позивача:
ОСОБА_1

представника позивача:
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, треті особи у справі - Ленінська
районна у м. Донецьку рада, про вселення
та зобов`язання усунути перешкоди у
користуванні житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

17.10.2011 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_7,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа -
Комунальне підприємство «Бюро
технічної інвентаризації м. Донецька»,
приватний нотаріус Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_9,
приватний нотаріус Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_10
про визнання договорів купівлі-продажу
недійсними, скасування державної
реєстрації, витребування квартири з
чужого незаконного володіння.

В процесі розгляду справи позивач
неодноразово уточнював свої вимоги, у
зв`язку з чим ухвалою суду від 10 грудня
2013 року позовні вимоги ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
Ленінської районної у м. Донецьку ради,
Комунального підприємства «Керуючої
компанії Ленінського району м.
Донецька», треті особи у справі -
Комунальне підприємство «Бюро
технічної інвентаризації м. Донецька»,
приватний нотаріус Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_9,
приватний нотаріус Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_10,
Донецька міська рада, про зобов`язання
усунути перешкоди позивачу в
користуванні житловою кімнатою 9,9 кв.м.
та приміщеннями загального
користування в спірній квартирі,
зобов`язання прийняти рішення про
відновлення попереднього становища,
яке існувало в користуванні квартирою
до укладання спірних договорів
купівлі-продажу квартири шляхом зміни
договору найму на укладення його з
позивачем, зазначивши його
користувачем житловою кімнатою площею
9,9 кв.м. відповідно до рішення
Ленінського районного суду м. Донецька
від 30.07.1996 р. (№2-697/1996) щодо зміни найму
житлового приміщення та розділу
особових рахунків, виділено в окреме
провадження.

На обґрунтування позовних вимог
позивач зазначав, що 12.07.1995 року на сім'ю
з чотирьох чоловік була надана
трикімнатна квартира АДРЕСА_1. У зв'язку
з тим, що з 06.04.1996 року шлюбні відносини
між позивачем та відповідачем ОСОБА_4
були припинені і вони постійно
перебували у конфліктних відносинах,
рішенням Ленінського районного суду м.
Донецька від 30.07.1996 р. був змінений
договір найму житлового приміщення та
розділені особисті рахунки. Позивачу
була виділена в користування житлова
кімната площею 9,9 кв.м., ОСОБА_4, ОСОБА_5 і
ОСОБА_6 - дві інші кімнати площею 17.1 кв.м.
та 14.4 кв.м. З 2003 року ОСОБА_1 був змушений
доглядати за своєю старенькою матір'ю і
тимчасово проживати з нею за адресою:
АДРЕСА_2, в його кімнаті площею 9,9кв.м. за
домовленістю про сплату комунальних
послуг проживала його дочка ОСОБА_5 -
відповідач по справі. 12.04.2006 р. за
рішенням Виконавчого комітету
Ленінської районної у м. Донецьку ради
були об'єднані лицеві рахунки спірної
квартири та заочним рішенням
Ленінського районного суду м. Донецька
від 29.05.2009 р. позивач ОСОБА_1 був
визнаний таким, що втратив право
користування житловим приміщенням в
квартирі АДРЕСА_1. 30.07.2009 року
відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6
приватизували квартиру в рівних
частинах та отримали в Управлінні
комунальних ресурсів свідоцтво про
право власності на спірну квартиру. З
метою поновлення порушених прав
позивач ОСОБА_1 звернувся до
Ленінського районного суду м. Донецька
і ухвалою суду від 04.08.2009 р. було
скасовано заочне рішення суду від
29.05.2009 р. За рішенням суду від 15.02.2010 року
було відмовлено ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6
в задоволенні позову про визнання
ОСОБА_1 таким, що втратив право
користування житлом. За постановою
Ленінського районного суду м. Донецька
від 06.05.2011 року було скасовано рішення
Виконкому Ленінської районної у м.
Донецьку ради від 12.04.2006 р. за №161/3 про
об'єднання особових рахунків та
визнання ОСОБА_4 основним
квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1. За
постановою Ленінського районного суду
м. Донецька від 13.07.2011 року визнано
недійсним розпорядження Донецької
міської раді №2022 від 30.07.2009 року про
приватизацію квартири та свідоцтво про
право власності на квартиру АДРЕСА_1, за
яким було засвідчено право власності
за ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 17.12.2010 року
відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на
підставі договору купівлі-продажу,
засвідченого приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_10, продали спірну квартиру
ОСОБА_7, яка, в свою чергу, 06.09.2011 року
продала спірну квартиру ОСОБА_3 на
підставі договору купівлі-продажу,
засвідченого приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_11

За рішенням Ленінського районного суду
м. Донецька від 24.12.2013 р. договір
купівлі-продажу спірної квартири,
укладений 17.12.2010 р. між ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнаний недійсним та
квартиру АДРЕСА_1 витребувано із чужого
незаконного володіння ОСОБА_3.
Відповідно до довідки ККП «Бюро
приватизації» від 01.10.2013 р. №301 за
обліком на теперішній час квартира має
статус державної, у зв`язку з чим
позивач просив суд зобов`язати
відповідачів усунути йому перешкоди в
користуванні житловою кімнатою 9,9 кв.м.
та приміщеннями загального
користування в спірній квартирі;
зобов`язати співвідповідачів прийняти
рішення про відновлення попереднього
становища, яке існувало в користуванні
квартирою до укладання спірних
договорів купівлі-продажу квартири
шляхом зміни договору найму на
укладення його з позивачем, зазначивши
його користувачем житловою кімнатою
площею 9,9 кв.м. відповідно до рішення
Ленінського районного суду м. Донецька
від 30.07.1996 р. (№2-697/1996) щодо зміни найму
житлового приміщення та розділу
особових рахунків.

В процесі слухання справи позивач
уточнював свої позовні вимоги та
просив суд вселити його у квартиру
АДРЕСА_1 та зобов`язати ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 не чинити перешкоди в
користуванні житловою кімнатою 9,9 кв.м.
та приміщеннями загального
користування в спірній квартирі;
зобов`язати КП «КК Ленінського району
м. Донецька» укласти з ним окремий
договір найму на користування
закріпленого за ним житлового
приміщення - ізольованої кімнати
площею 9,9 кв.м. та приміщень загального
користування в спірній квартирі
відповідно до рішення Ленінського
районного суду м. Донецька від 30.07.1996 р.
(№2-697/1996) та відкрити на його ім`я
особовий рахунок.

Крім того, ухвалою Ленінського
районного суду м. Донецька від 25.06.2014 р.
залишено без розгляду позовні вимоги
позивача ОСОБА_1 про зобов`язання
укласти окремий договір найму на
користування закріпленого за ним
житлового приміщення - ізольованої
кімнати площею 9,9 кв.м. та приміщень
загального користування в спірній
квартирі відповідно до рішення
Ленінського районного суду м. Донецька
від 30.07.1996 р. (№2-697/1996) та відкриття
особового рахунку, а також позовні
вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_7, Комунального
підприємства «Керуючої компанії
Ленінського району м. Донецька» та
Ленінської районної у м. Донецьку ради.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
надав пояснення щодо обсягу заявлених
ним позовних вимог з врахуванням його
останньої редакції позовної заяви від
07.03.2014 р. та від 07.05.2014 р., просив суд
розглянути наступні позовні вимоги до
заявлених ним відповідачів ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про вселення
його у квартиру АДРЕСА_1 та зобов`язання
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 не чинити
йому перешкоди в користуванні житловою
кімнатою 9,9 кв.м. та приміщеннями
загального користування в спірній
квартирі. Надав пояснення, аналогічні
викладеним у позовній заяві, а також
пояснив, що відповідачі по справі
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 досягли
між собою домовленості щодо
протиправного позбавлення його права
на житло, позбавили його права
користуватись на законних підставах
спірною квартирою. Так позивач
зазначив, що ОСОБА_4 є його колишньою
дружиною, відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6
є його дітьми та їм було відомо, що він з
об`єктивних обставин тимчасово не не
мешкав у спірній квартирі, а також його
місцезнаходження, однак вони не
повідомили його про те, що вони зняли
його з реєстрації на підставі рішення
суду та незаконно приватизували
квартиру. Після того, як він дізнався
про вчинені ними незаконні дії, він
оскаржив їх до суду та його позови були
задоволені й права поновлені. Однак,
відповідачі у вселенні йому
відмовляють, змінили дверні замки, але
ключі йому не надали. Коли він приходив
до квартири, у приміщення його не
пускали, двері йому не відкривали. За
таких підстав вважає, що його вселення
у приміщення, що належить йому на праві
користування, можливе лише у
примусовому порядку, тому просив його
позовні вимоги вимоги задовольнити у
повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_2 у
судовому засіданні позовні вимоги
свого довірителя підтримав у повному
обсязі та просив суд вселити ОСОБА_1 у
квартиру АДРЕСА_1 та зобов`язати ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 не чинити йому
перешкоди в користуванні житловою
кімнатою 9,9 кв.м. та приміщеннями
загального користування в спірній
квартирі.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 та
ОСОБА_6 в судове засідання не з'явились,
про день слухання справи повідомлені
належним чином шляхом направлення
судових повісток, які ними отримані
особисто, про що свідчить повідомлення,
яке містяться в матеріалах справи.

У судове засідання представник третьої
особи, Ленінської районної у м.
Донецьку ради, не з'явився, був
повідомлений належним чином, причина
неявки суду не відома.

Суд, заслухавши пояснення осіб, що
приймають участь у справі, вивчивши
матеріали цивільної справи, вважає, що
позовні вимоги слід задовольнити у
повному обсязі за наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

12.07.1995 року на сім'ю ОСОБА_6, яка
складалася з чотирьох чоловік, була
надана трикімнатна квартира АДРЕСА_1. У
зв'язку з тим, що 06.04.1996 року шлюбні
відносини між позивачем ОСОБА_1 та
відповідачем ОСОБА_4 були припинені і
вони постійно перебували у конфліктних
відносинах, за рішенням Ленінського
районного суду м. Донецька від 30.07.1996 р.
був змінений договір найму житлового
приміщення та розділені особисті
рахунки. Позивачу була виділена в
користування житлова кімната площею
9,9кв.м. ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 - дві інші
кімнати площею 17.1кв.м. та 14.4кв.м.

З 2003 року ОСОБА_1 був змушений доглядати
за своєю старенькою матір'ю і тимчасово
проживав з нею за адресою: АДРЕСА_2. В
його кімнаті площею 9,9 кв.м. за
домовленістю про сплату комунальних
послуг проживала його дочка,
відповідач ОСОБА_5

12.04.2006 р. за рішенням Виконавчого
комітету Ленінської районної у м.
Донецьку ради були об'єднані особові
рахунки спірної квартири та заочним
рішенням Ленінського районного суду м.
Донецька від 29.05.2009 р. позивач ОСОБА_1
був визнаний таким, що втратив право
користування житловим приміщенням в
квартирі АДРЕСА_1.

30.07.2009 року відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 і
ОСОБА_6 приватизували квартиру та за
розпорядженням Донецької міської раді
№2022 від 30.07.2009 року про приватизацію
квартири було визнано право власності
та видано свідоцтво про право
власності на квартиру АДРЕСА_1, за яким
за ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було
засвідчено право власності 1/3 частину
квартири за кожним.

З метою поновлення порушених прав
позивач ОСОБА_1 звернувся до
Ленінського районного суду м. Донецька
і ухвалою суду від 04.08.2009 р. було
скасовано заочне рішення суду від
29.05.2009 р. За рішенням суду від 15.02.2010 року
було відмовлено ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6
в задоволенні позову про визнання
ОСОБА_1 таким, що втратив право
користування житлом.

Постановою Ленінського районного суду
м. Донецька від 06.05.2011 року було
скасовано рішення Виконкому
Ленінської районної ради м. Донецька
від 12.04.2006 р. за№161/3 про об'єднання
особових рахунків та визнання ОСОБА_4
основним квартиронаймачем квартири
АДРЕСА_1.

Постановою Ленінського районного суду
м. Донецька від 13.07.2011 року визнано
недійсним розпорядження Донецької
міської ради №2022 від 30.07.2009 року про
приватизацію квартири та свідоцтво про
право власності на квартиру АДРЕСА_1, за
яким було засвідчено право власності
за ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6

17.12.2010 року відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5
та ОСОБА_6 на підставі договору
купівлі-продажу, засвідченого
приватним нотаріусом Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_10,
продали квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_7.

06.09.2011 року ОСОБА_7 продала спірну
квартиру ОСОБА_3 на підставі договору
купівлі-продажу, засвідченого
приватним нотаріусом Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_11

За рішенням Ленінського районного суду
м. Донецька від 24.12.2013 р. договір
купівлі-продажу спірної квартири,
укладений 17.12.2010 р. між ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнаний недійсним та
квартиру АДРЕСА_1 витребувано із чужого
незаконного володіння ОСОБА_3.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької
області від 14.04.2014 року зазначене
рішення суду залишено без змін.

Відповідно до відміток у паспортах які
надані відповідачами у судовому
засіданні ОСОБА_4, ОСОБА_6 були зняті з
реєстрацій у спірній квартирі 16.03.2011 р.,
після чого 03.12.2012 р., 28.11.2012 р. знову
зареєстровані у спірному житловому
приміщенні як особи, постійно
проживаючі в ньому.

Згідно із відповіддю відділу
адресно-довідкової роботи Головного
Управління Державної міграційної
служби України в Донецькій області від
20.06.2013 р. відповідачка ОСОБА_5 також була
зареєстрована за вказаною адресою
28.11.2012 р. та 25.01.2013 р. перереєстрована
через зміну призвища на «ОСОБА_5».

Відповідно до виписки з особового
рахунку НОМЕР_1 від 16.04.2013 р. на час
розгляду даної справи у квартирі
АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_3 з 01.03.2013
р., ОСОБА_5 з 28.11.2012 р., ОСОБА_6 з 03.12.2012 р.,
ОСОБА_4 з 28.11.2012 р., ОСОБА_13(онука) з 05.01.2013
р.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Донецька від 22 травня 2014 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про визнання таким, що втратив
право користування житловим
приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 та
зняття з реєстраційного обліку,
відмовлено.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК
України, кожна сторона зобв`язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини,
встановлені судовим рішенням, зокрема,
у цивільній справі, що набрало законної
сили, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини.

Судом встановлено, що на момент
укладання договору купівлі-продажу від
17.12.2010 року, який судом визнано
недійсним, позивач ОСОБА_1 мав право
користування спірною квартирою.

Вказані обставини встановлені
рішенням Ленінського районного суду м.
Донецька від 15.02.2010 р., постановою
Ленінського районного суду м. Донецька
від 06.05.2011 р. та постановою Ленінського
районного суду м. Донецька від 13.07.2011 р.,
які набули чинності і встановлені в них
обставини доказуванню при розгляді
даної справи не підлягають.

Так, відповідно до договору оренди
кімнати від 01 липня 2007 року, його
предметом є окрема кімната площею 9,9
кв.м, яка знаходиться у володінні
ОСОБА_1 на підставі рішення Ленінського
районного суду м. Донецька від 30 липня
1996 року.

У зв`язку із визнанням постановою
Ленінського районного суду м. Донецька
від 13 липня 2011 року, яка набрала
законної сили 20 вересня 2011 року,
недійсним розпорядження Донецької
міської ради №2022 від 30 липня 2009 року
про приватизацію квартири та виданого
на його підставі Управління
комунальних ресурсів Донецької
міської ради на ім`я ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 свідоцтва про право власності
на житло - квартиру АДРЕСА_1, спірна
квартира знову належить до комунальної
власності територіальної громади м.
Донецька, що підтверджується довідкою
комунального підприємства «Бюро
приватизації і обміну житлового фонду»
від 03 вересня 2012 року №306.

Відповідно до вимог чинного
законодавства право користування
чужим майном може бути встановлено
договором, законом, заповітом або
рішенням суду.

Відповідно до ст. 158 ЖК України, наймач
користується жилим приміщенням у
будинку чи квартирі, належній
громадянину на праві приватної
власності, згідно з договором найму
жилого приміщення.

Відповідно до ст. 395 ЦК України
право користування є речовим правом на
чуже майно.

Постановою Ленінського районного суду
м. Донецька від 06 травня 2011 року, яка
набрала законної сила 16 травня 2011 року,
визнано недійсним рішення виконавчого
комітету Ленінської районної у м.
Донецьку ради від 12 квітня 2006 року за
№161/3 про об`єднання особових рахунків
та визнання ОСОБА_4 основним наймачем
спірної квартири, а тому згідно рішення
Ленінського районного суду м. Донецька
від 30 липня 1996 року позивач має право
користування кімнатою житловою площею
9,9 кв.м. та загальними приміщеннями в
квартирі АДРЕСА_1.

Крім того, встановлено, що між
сторонами виникли неприязні стосунки з
приводу спірного майна, що
підтверджується рядом звернень ОСОБА_6
до Ленінського районного суду м.
Донецька з позовними заявами з питань
права користування квартирою АДРЕСА_1.

Таким чином, судом встановлено, що
дійсно відповідачі у справі
перешкоджають позивачу користуватись
кімнатою житловою площею 9,9 кв.м. та
загальними приміщеннями в квартирі
АДРЕСА_1, не визнають його право
користування, заперечують проти
відвідування ним квартири.

За таких підстав, суд вважає, що позовні
вимоги позивача щодо зобов`язання
відповідачів не чинити йому перешкоди
у користуванні кімнатою житловою
площею 9,9 кв.м. та загальними
приміщеннями в квартирі АДРЕСА_1
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Крім того, згідно до статті 310 ЦК
України, фізична особа має право на
місце проживання. Фізична особа має
право на вільний вибір місця
проживання та його зміну, крім
випадків, встановлених законом.

Вільне пересування і вибір місця
проживання є суттєвою гарантією
свободи особистості, умовою її
професійного і духовного розвитку. Це
право, як і інші права і свободи людини,
є невідчужуваним та непорушним (стаття
21 Конституції України). Водночас
назване право не є абсолютним. Свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишати
територію України можуть бути
обмежені, але тільки законом (стаття 33
Конституції України).

Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу
ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбачених законом.

Фізична особа не може бути виселена або
іншим чином примусово позбавлена
житла, крім випадків, встановлених
законом (ч. 4 ст. 311 ЖК України).

Оскільки судом встановлено, що позивач
ОСОБА_1 на теперішній час має право
користування спірною квартирою, за
таких підстав суд вважає, що його
позовні вимоги щодо вселення у
квартиру АДРЕСА_1 підлягають
задоволенню.

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст. 15, 310, 395 ЦК України,
ст.ст. 9, 158, 311 ЖК України, ст.ст. 10, 60, 61, 209,
212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, треті особи у
справі - Ленінська районна у м. Донецьку
рада, про вселення та зобов`язання
усунути перешкоди у користуванні
житловим приміщенням - задовольнити у
повному обсязі.

Зобов`язати ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
та ОСОБА_6 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у
користуванні житловою кімнатою 9,9 кв.м.
та іншими приміщеннями загального
користування в квартирі АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня його проголошення.

Суддя: