Номер провадження 2/754/4526/14
У Х В А Л А

26.06.2014 року суддя Деснянського
районного суду м. Києва Ярошенко С.В.,
розглянувши матеріали позовної заяви
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась із позовом до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Вивчивши позовну заяву, вважаю що на
території України даний спір не
підлягає вирішенню та відповідно
Деснянський районний суд м. Києва не є
належним судом до якого має бути подана
позовна заява про розірвання шлюбу з
огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи,
відповідач є громадянином Індії.

Вказана обставина має значення для
визначення підсудності цієї цивільної
справи, яка має іноземний елемент.

Підсудність судам України цивільних
справ з іноземним елементом
визначається ЦПК України, законом або
міжнародним договором, згода на
обов'язковість якого надано Верховною
Радою України (ч.1 ст.414 ЦПК України) та
нормами Закону України «Про міжнародне
приватне право».

Закон України «Про міжнародне приватне
право» встановлює порядок
урегулювання приватно - правових
відносин, які хоча б через один зі своїх
елементів пов'язані з одним або
кількома правопорядками, іншими, ніж
український правопорядок, зокрема,
визначає підсудність судам України
справ з іноземним елементом (п. З ч. 1 ст.
1, ст.ст. 75-77 Закону).

Згідно із ч. 2 ст. 75 Закону України «Про
міжнародне приватне право» суд
відмовляє у відкритті провадження
справі, якщо у суді чи іншому
юрисдикційному органі іноземної
держави є справа між тими самим
сторонами, про той самий предмет і з тих
самих підстав.

Відповідно до ст. 63 Закону України «Про
міжнародне приватне право» припинення
шлюбу та правові наслідки припинення
шлюбу визначаються правом, яке діє на
цей час щодо правових наслідків шлюбу.

Згідно зі ч. 1 ст. 60 Закону України «Про
міжнародне приватне право» правові
наслідки шлюбу визначаються спільним
особистим законом подружжя, а за його
відсутності - правом держави, у якій
подружжя мало останнє спільне місце
проживання, за умови, що хоча б один з
подружжя все ще має місце проживання у
цій державі, а за відсутності такого -
правом, з яким обидва з подружжя мають
найбільш тісний зв'язок іншим чином.

З позовної заяви вбачається, що
відповідач все ще має місце проживання
в іноземній державі. Крім того, як
вказує позивач на території України
подружжя спільно ніколи не проживало.

Відповідно до ст. 76 Закону України «Про
міжнародне приватне право», в якій
містяться підстави для визначення
підсудності справ судам України, суди
можуть приймати до свого провадження і
розглядати будь-які справи з іноземним
елементом у випадках, зокрема, якщо на
території України відповідач має місце
проживання або місцезнаходження, або
рухоме майно чи нерухоме майно, на яке
можна покласти стягнення, або
знаходиться філія або представництво
юридичної особи - відповідача.

Правила про виключну підсудність
передбачені ст. 77 цього Закону на дані
правовідносини та виниклий спір не
можуть бути застосовані.

З огляду на наведене зазначений
позов не підлягає розгляду в порядку
цивільного судочинства України, а тому
подано з порушенням правил підсудності
визначених ЦПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України
суддя повертає позовну заяву у випадку,
коли справа не підсудна цьому суду.

Оскільки розірвання шлюбу між
сторонами на території України є
неможливим, розгляд такої справи
суперечить міжнародним домовленостям,
Закону України «Про міжнародне
приватне право», позовна заява
підлягає поверненню позивачу.

Керуючись ст.ст.119-122 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про розірвання шлюбу повернути
позивачу.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду міста Києва через
Деснянський районний суд м. Києва
протягом п'яти днів з моменту її
отримання.

Суддя