АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4569/14
Головуючий І-ої інстанції:
Доповідач: Коростійова
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

7 липня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Коростійової
В.І.,

суддів: - Гуцал Л.В.,
Пшенічної Л.В.,

за участю секретаря - Бойко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Харківського районного суду
Харківської області від 19 травня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про стягнення коштів за
договорами позики,-

в с т а н о в и л а:

21 червня 2013 року ОСОБА_3
звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позову посилався на те,
що 27 квітня 2010 року він дав ОСОБА_4 у
борг 53000 грн., які йому були необхідні
для переїзду до Російської Федерації
для відновлення здоров'я після
інсульту.

На підтвердження отримання грошей
ОСОБА_4 видав дві розписки на суму 31000
грн. і 22000 грн.

Розписки підписані ОСОБА_4 і його
дружиною ОСОБА_5 та посвідчені
спеціалістом Височанської селищної
ради Харківського району Харківської
області.

В розписках не зазначена дата
повернення грошей.

Він направив ОСОБА_4 вимогу про
повернення грошей, яку ОСОБА_4 отримав 18
квітня 2013 року.

Проте ОСОБА_4 у семиденний строк з дня
направлення вимоги борг не повернув.

Крім того, він сплатив послуги автобазі
швидкої медичної допомоги, яка надала
автомобіль швидкої допомоги для ОСОБА_4

Посилаючись на вказані обставини та
ст.ст. 11, 599, 625, 1047, 530 ЦК України, просив
стягнути з ОСОБА_4 на його користь 59186,31
грн. та витрати по сплаті судового
збору.

Відповідач, в особі свого представника
ОСОБА_6, проти позову заперечував. При
цьому зазначив, що договори позики з
ОСОБА_3 не укладав, грошей від нього не
отримував і не брав на себе обов'язок їх
повертати.

Рішенням Харківського районного суду
Харківської області від 19 травня 2014
року ОСОБА_3 у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просе
рішення скасувати та ухвалити нове,
яким його позов задовольнити у повному
обсязі. При цьому посилаються на:
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення норм
матеріального і процесуального права.

ОСОБА_4 рішення суду першої
інстанції не оскаржив.

Подав письмові заперечення на
апеляційну скаргу, вважав її
безпідставною, а рішення суду -
законним і обґрунтованим.

Перевіряючи законність і
обгрунтованість судового рішення
відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України - у
межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, судова колегія не вбачає
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Відмовляючи ОСОБА_3 у позові, суд
першої інстанції виходив із того, що
він не довів того, що між ним і ОСОБА_4
було укладено договори позики.

Судова колегія з таким висновком
погоджується, оскільки він відповідає
обставинам справи і вимогам закону.

На підтвердження укладення
договорів позики ОСОБА_3 посилається
на:

- заяви ОСОБА_4 для всіх, кого вони
можуть стосуватися (органів виконавчої
влади і місцевого самоврядування,
правоохоронних органів, у тому числі
органів МВС, судових органів України,
фізичних і юридичних осіб), від:

27 квітня 2010 року, у якій він зазначає, що
для відновлення здоров'я після
інсульту йому необхідне лікування у
спеціалізованому медичному закладі у
Російській Федерації. Цією заявою він
підтверджує, що всі витрати, пов'язані з
переїздом його і його дружини до міста
Єсентуки Ставропольського Краю
Російської Федерації, оплачені ОСОБА_3
і складають 31000 грн. (а.с.7);

27 квітня 2010 року про те, що у
зв'язку з зазначеними вище обставинами
він, ОСОБА_4, передає ОСОБА_3 і його
дружині ОСОБА_7, яких він попросив
проживати у житловому будинку АДРЕСА_1
до набрання рішенням про право
власності на вказаний будинок, або до
його повернення після лікування,
частину меблів та побутової техніки в
користування і розпорядження,
отримавши за це грошову компенсацію у
розмірі 22000 грн. (а.с.8);

- квитанцію до прибуткового
касового ордеру №118 від 30 квітня 2010
року, видану автобазою швидкої
медичної допомоги, згідно якої
прийнято від нього, ОСОБА_3, за
автопослуги 6124, 80 грн. (а.с.9).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми (ч. 1 ст. 1047 ЦК
України).

Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає
пред'явлення на підтвердження
укладення договору позики та його умов
розписки позичальника або іншого
документа, який посвідчує передання
йому позикодавцем визначеної суми
грошей або кількості речей.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими

ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк
повернення позики або цей строк
визначений моментом пред'явлення
вимоги, позика має бути повернена
позичальником протягом тридцяти
днів від дня пред'явлення
позикодавцем вимоги про це, якщо інше
не встановлено договором.

Договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннім
договором, оскільки після укладення
цього договору всі обов'язки за
договором позики, у тому числі
повернення позики у спосіб, визначений
ч.1 ст.1049 ЦК України, несе позичальник.

За змістом зазначених правових норм на
підтвердженням укладення договору
позики може бути надана розписка, яка
видається боржником кредитору і яка
повинна містити всі суттєві умови
договору, передбачені ст.1046 ЦК України,
у тому числі засвідчувати, як отримання
боржником від кредитора певної
грошової суми (речей), так і обов'язок
боржника повернути кредитору суму
позики (речі) у строк та в порядку,
передбаченому договором.

Заяви ОСОБА_4, надані ОСОБА_3 на
підтвердження укладення договору
позики, не містять як посилання на те,
що 31000 грн. і 22000 грн. він взяв у ОСОБА_3 у
борг, так і обов'язку ОСОБА_4 повернути
ОСОБА_3 вказані суми.

Квитанція до прибуткового ордеру не є
розпискою і видана ОСОБА_3 не ОСОБА_4, а
автобазою швидкої медичної допомоги за
автопослуги.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

Оскільки заяви ОСОБА_4 від 27 квітня 2010
року не містять суттєвих умов договору
позики, вони не можуть бути доказом
укладення такого договору.

Не містять матеріали справи і доказів
того, що ОСОБА_4 брав на себе обов'язок
повернути внесені ОСОБА_3 6124,80 грн. за
автопослуги.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в

межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

З інших підстав ОСОБА_3 позову не
заявляв, а тому посилання на них в
апеляційній скарзі є безпідставними.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливее рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Керуючись ч.1 ст.303, ст.304, п.1 ч.1
ст.307, ст.ст.308, 313, п. 1 ч.1 ст.314, ст.ст. 315, 317,
319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення районного суду Харківської
області від 19 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді: