22-ц/775/953/2014(м)
Головуючий у 1-й інстанції Мельник І.Г.
Суддя-доповідач Сорока Г.П.
01 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області в
головуючого - Сорока Г.П.,
суддів - Баркової
Л.Л., Гаврилової Г.Л,
при секретарі - Макаровій
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі цивільну
справу за позовом Кредитної спілки
«Бюджет» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
стягнення суми кредиту та відсотків за
користування кредитом, за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Орджонікідзевського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
22 травня 2014 року,-
15 листопада 2013 року Кредитна спілка
«Бюджет» (далі КС «Бюджет») звернулась
до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та просила стягнути з боржників
заборгованість за основною сумою 13 669,23
грн. та заборгованість за фактичний час
користування кредитом 57 198,71 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що 28.08.2008 року між КС
«Бюджет» та відповідачем ОСОБА_2 був
укладений кредитний договір №345-08-К,
відповідно до умов якого КС «Бюджет»
грн. з поверненням відповідно до
затвердженого графіку та зі сплатою
процентів за користування кредитом у
розмірі 0,13% за кожний день від
непогашеної суми кредиту (або 48% річних)
та строком користування кредитом на 24
місяці - до 28.08.2010 року. У кредитному
договорі сторони передбачили, що у разі
ненадходження передбаченого графіком
розрахунків чергового платежу
повністю або частково протягом 45
календарних днів за рішенням
кредитного комітету наданий кредит
визнається кредитом з підвищеним
ризиком і як наслідок відсоткова
ставка за користування кредитом
встановлюється у розмірі 96% річних.
28.08.2008 року з метою забезпечення
виконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань за
кредитним договором КС «Бюджет» уклала
з відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 два
окремі договори поруки. Відповідно до
цих договорів поруки ОСОБА_3 та ОСОБА_4
поручилися перед КС «Бюджет» за
виконання ОСОБА_2 у повному обсязі
своїх зобов'язань за кредитним
договором, а у разі порушення останнім
своїх зобов'язань зобов'язалися
відповідати перед КС «Бюджет» як
Відповідач ОСОБА_2 належним чином свої
зобов'язання за кредитним договором не
виконував, на вимогу банку він та
поручителі порушення не усунули, тому в
липні 2010 року КС «Кредит» звернувся до
суду із заявою про видачу судового
наказу про стягнення заборгованості,
який був виданий Орджонікідзевським
районним судом м.Маріуполя 16.07.2010 року.
Судовий наказ був скасований 12.03.2011
року, про що КС «Бюджет» дізналася лише
у жовтні 2013 року від
Орджонікідзевського ВДВС м.Маріуполя,
де перебував на виконанні судовий
наказ. Оскільки судовий наказ не був
виконаний, копію ухвали про скасування
судового наказу КС «Бюджет» отримала
11.11.2013 року, то вважає, що після
скасування судового наказу виникло
право на стягнення заборгованості за
кредитним договором в порядку
позовного провадження.
З урахуванням того, що із-за
неналежного виконання відповідачами
своїх зобов'язань за договором станом
на 15.11.2013 року заборгованість за
грн.; заборгованість за відсотками -
просив стягнути солідарно з
Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м.Маріуполя Донецької
області від 22 травня 2014 року позовні
вимоги КС «Бюджет» до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення суми кредиту та
відсотків за користування кредитом
задоволено частково.

Стягнуто солідарно зі ОСОБА_2 та ОСОБА_3
на користь КС «Бюджет» заборгованість
за кредитним договором №345-08-К від
28.08.2008 року у сумі 70867,94 гривень, яка
складається із заборгованості за
основною сумою кредиту у розмірі 13669,23
гривень та заборгованості за фактичний
час користування кредитом у розмірі
57198,71 гривень.

Стягнуто солідарно зі ОСОБА_2 та ОСОБА_4
на користь КС «Бюджет» заборгованість
за кредитним договором №345-08-К від
28.08.2008 року у сумі 70867,94 гривень, яка
складається із заборгованості за
основною сумою кредиту у розмірі 13669,23
гривень та заборгованості за фактичний
час користування кредитом у розмірі
57198,71 гривень.

Також стягнуто зі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 на користь КС «Бюджет» судовий
збір по 236,23 грн. з кожного.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 в
апеляційній скарзі просить скасувати
рішення та ухвалити нове рішення, яким
у задоволенні позову відмовити,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в
судове засідання не з'явилися, про
причини неявки суду не повідомили,
заяву про відкладення розгляду справи
не подали, про час та місце судового
засідання були повідомлені належним
чином, що підтверджується поштовим
повідомленням про вручення виклику до
суду замовною кореспонденцією з
повідомленням про вручення та
телефонограмами, зареєстрованими у
встановленому порядку в журналі
телефонограм за №№1350,1351,1352, витяг з
якого долучено до матеріалів справи.
Тому, виходячи з положень ст.305 ЦПК
України, колегія суддів дійшла до
висновку про розгляд справи у
відсутності відповідачів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_5, який доводи апеляційної скарги
підтримав, просив апеляційну скаргу
задовольнити, рішення суду першої
інстанції скасувати, ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову, заперечення представника КС
«Бюджет» - Гавриленко М.О., який просив
апеляційну скаргу відхилити, рішення
суду залишити без змін, перевіривши
матеріали справи в межах апеляційного
оскарження та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції виходив з того, що
отримавши на підставі договору від
28.08.2008 року кредитні кошти у розмірі
15000,00 грн. строком на 24 місяці - до 28.08.2010
року за умови повернення та сплати
відсотків за користування кредитом в
розмірі 48 % річних шляхом внесення
щомісячних платежів відповідно до
графіку, а у разі ненадходження
передбаченого графіком розрахунків
чергового платежу повністю або
частково протягом більше 45 календарних
днів протягом строку визнання кредиту
кредитом з підвищеним ризиком за
рішенням Кредитного комітету
кредитодавця сплати відсотків за
користування кредитом у розмірі 96%
річних, ОСОБА_2 свої зобов'язання по
поверненню кредиту та сплаті відсотків
за користування кредитом належним
чином не виконав. На вимогу банку
позичальник та поручителі ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 відповідно до умов договорів
поруки від 28.08.2008 року заборгованість
не погасили. Тому суд дійшов до
висновку що з відповідачів ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 солідарно і зі ОСОБА_2 та ОСОБА_4
солідарно на користь позивача підлягає
стягненню заборгованість за кредитним
договором в сумі 70869,94грн., яка
складається із заборгованості за
основною сумою кредиту у розмірі
13669,23грн., за відсотками у розмірі
57198,71грн.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів не може не
погодитись, оскільки вони відповідають
обставинам справи та вимогам
матеріального і процесуального права.

Так, відповідно до ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст.625 цього
Кодексу.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлено строк його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк.

Згідно ст.536 ЦК України за користування
чужими коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором між фізичними
особами. Розмір процентів за
користування чужими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст.610,611,625 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливості виконання грошового
зобов'язання. У разі неналежного
виконання зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені законом
або договором.

Згідно ч.ч.1,2 ст.554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Судом встановлено, що 28.08.2008 року між КС
«Бюджет» та відповідачем ОСОБА_2 був
укладений кредитний договір №345-08-К,
відповідно до умов якого позивач надав,
а ОСОБА_2 отримав кредит на суму 15000,00
грн. строком на 24 місяці - до 28.08.2010 року
зі сплатою 48 % річних від суми залишку
кредиту за кожен день користування
кредитними коштами (а.с.9).

Сторони домовились, що погашення
кредиту та процентів за користування
кредитом здійснюється згідно графіка
розрахунків, що є невід'ємною частиною
договору (п.3.3 договору).

Вказаний графік підписано обома
сторонами договору і ним визначено
проведення щомісячних платежів,
починаючи з жовтня 2008 року щомісяця 5
числа, по 995грн. на погашення кредиту та
відсотків, останній платіж повинен
бути проведений 28.08.2010 року в сумі 916грн.
(а.с.10).

У пункті 3.7 Кредитного договору сторони
домовились, що у разі ненадходження
передбаченого графіком розрахунків
чергового платежу повністю або
частково протягом більше 45 календарних
днів, за рішенням Кредитного комітету
Кредитодавця, цей кредит може
визнаватися кредитом з підвищеним
ризиком. Згідно пункту 3.8 договору
сторони встановили, що протягом строку
визнання кредиту кредитом з підвищеним
ризиком процентна ставка за
користування кредитом встановлюється
у розмірі 96 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язань
позивальника за кредитним договором
28.08.2008 року між позивачем КС «Бюджет» та
відповідачами ОСОБА_3 і ОСОБА_4 були
укладені два окремі договори поруки з
однаковими номерами №345-08-К (а.с.11-12).
Відповідно до умов вказаних договорів
поруки, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 окремо один
від одного зобов'язувалися нести перед
КС «Бюджет» солідарну з відповідачем
ОСОБА_2 відповідальність за
невиконання чи неналежне виконання
боржником свого обов'язку за основним
договором в повному обсязі, в тому
числі: за своєчасне повернення кредиту
в строк, сплату процентів за
користування кредитом та додаткових
процентів, витрат на ведення судового
процесу та інших збитків кредитора,
пов'язаних з невиконанням основного
договору (п.3.1.1 договорів поруки).

У пункті 8.5 цих договорів поруки своїм
підписом поручителі підтвердили, що
вони ознайомлені з умовами основного
договору, укладеного між Кредитором та
Боржником.

Зі справи вбачається, що позивач свої
зобов'язання за кредитним договором
виконав та надав позичальнику ОСОБА_2
обумовлену в договорі суму кредиту.
Позичальник свої зобов'язання за
договором належним чином не виконав, з
січня 2009 року платежі вносив не
своєчасно та не в повному обсязі, що
підтверджується розрахунком суми
боргу за кредитним договором (а.с.5),
прибутковими касовими ордерами
(а.с.84-94), з яких вбачається, що черговий
платіж з погашення кредиту був
зроблений 15.01.2009 року в сумі 1000грн.,
наступний платіж проведено 12.06.2009 року,
останній платіж внесено 03.07.2012 року.
Дані обставини не спростовані
відповідачами.

06.05.2009 року (на цей час прострочка з
внесення чергового платежу зі сторони
відповідача ОСОБА_2 становила 111
календарних днів) Кредитним комітетом
КС «Бюджет» було прийнято рішення про
визнання з 06.05.2009 року кредиту кредитом
з підвищеним ступенем ризику і як
наслідок проведено підвищення
процентної ставки за користування
кредитом до 96 % річних (а.с.16).

Станом на 15.11.2013 року заборгованість за
кредитним договором склала 70867,94грн.,
яка складається із заборгованості за
основною сумою кредиту в розмірі
13669,23грн., заборгованість за відсотками
за користування кредитом у розмірі
57198,71грн. (а.с.5).

Виходячи з наведеного, суд першої
інстанції правильно дійшов до висновку
про часткове задоволення позову і
стягнув солідарно з відповідачів
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і солідарно з
відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 вказану
суму заборгованості за кредитним
договором.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд неправильно не прийняв до уваги, що
підвищений розмір процентів за
користування кредитом нарахований
незаконно, оскільки таке підвищення
проведено позивачем в односторонньому
порядку без узгодження з позичальником
та поручителями і без внесення змін до
договорів у порушення вимог п.18 ст.18
Закону України «Про захист прав
споживачів», ст.1056-1 ЦК України, колегія
суддів вважає безпідставними.

Так, відповідно до вимог ст.ст.3,6,212,627 ЦК
України сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Свобода договору
полягає у визнанні за суб'єктом
цивільного права можливості укладати
договори (або утримуватись від
укладення договорів) і визначати їх
зміст на свій розсуд відповідно до
досягнутої домовленості. Особи, які
вчиняють правочин, мають право
обумовити настання або зміну прав та
обов'язків обставиною, щодо якої
невідомо, настане вона чи ні
(відкладальна обставина).

Пунктами 3.7,3.8 кредитного договору за
узгодженням сторін встановлена
процентна ставка за несвоєчасне
погашення кредиту протягом більш ніж 45
днів, за рішенням Кредитного комітету
кредитодавця про визнання кредиту з
підвищеним ризиком, у розмірі 96% річних.
Таке узгодження не потребує в
подальшому при настанні обставин
прострочення внесення щомісячного
платежу на погашення кредиту укладання
додаткової угоди чи повідомлення
позичальника або поручителів про
настання строку застосування
підвищеної процентної ставки, оскільки
підвищена процентна ставка як і умови
її застосування, порядок нарахування
цих відсотків визначено умовами
договору за погодженням сторін і
нарахування підвищених відсотків не є
зміною умов кредитних договорів.

З урахуванням наведеного колегія
суддів також вважає доводи апеляційної
скарги про те, що суд першої інстанції
неправильно не визнав поруку
припиненою у зв'язку з підвищенням
позивачем без згоди поручителів
процентної ставки, оскільки суд
правильно дійшов до висновку про
відсутність підстав для припинення
поруки на підставі ч.1 ст.559 ЦК України,
так як не відбулося зміни зобов'язання
без згоди поручителів, внаслідок чого
збільшився обсяг їх відповідальності,
бо умовами кредитного договору
сторонами було узгоджено проценту
ставку за користування кредитом та
підвищену процентну ставку за
користування кредитом понад
встановлені строки, а також порядок
нарахування процентів і ці умови були
відомі поручителям на час укладення
договорів поруки. Враховуючи те, що
застосування підвищеної процентної
ставки згідно умов кредитного договору
не потребує укладання додаткових
договорів чи додаткового узгодження з
боржником або поручителями, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
правильно дійшов до висновку, що у
зв'язку із застосуванням підвищеної
процентної ставки на прострочену суму
основного боргу не відбулася зміна
умов кредитного договору, тому у справі
відсутні передбачені ч.1 ст.559 ЦК
України підстави для визнання поруки
припиненою.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд неправильно не застосував строк
позовної давності, перебіг якого
закінчився, колегія суддів також
вважає безпідставними.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. Позовна давність
переривається у разі пред'явлення
особою позову до одного із кількох
боржників, а також якщо предметом
позову є лише частина вимоги, право на
яку має позивач. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново. Час, що минув до переривання
перебігу позовної давності, до нового
строку не зараховується (ст. 264 ЦК
України).

Як вбачається зі справи кредитний
договір був укладений 28.08.2008 року, строк
виконання зобов'язання встановлено
28.08.2010 року.

Позов до суду пред'явлено 15.11.2013 року.

Зі справи також вбачається, що
позичальником проведено черговий
платіж 15.01.2009 року. В подальшому на
погашення заборгованості платежі
проводились 12.06.2009 року, 09.08.2009 року,
09.08.2010 року, 24.12.2010 року, 17.02.2011 року,
16.03.2011 року, 31.03.2011 року, останній платіж
проведено 03.07.2012 року (а.с.5,84-94), що
свідчить про переривання строку
позовної давності.

Крім того, 16.07.2010 року за заявою КС
«Бюджет» Орджонікідзевським районним
судом м.Маріуполя було видано судовий
наказ про солідарне стягнення з усіх
трьох відповідачів на користь позивача
заборгованості за кредитним договором
від 28.08.2008 року у розмірі 30135,22грн., який,
згідно відмітки на тексті наказу,
набрав законної сили 06.08.2010 року.
Судовий наказ був скасований за заявою
ОСОБА_2 ухвалою цього ж суду від 12.03.2011
року (а.с.24,32).

Даний судовий наказ від 16.07.2010 року був
пред'явлений до виконання в
Орджонікідзевський ВДВС 22.09.2010 року та
повернуто без виконання постановою
державного виконавця від 17.06.2013 року
(а.с.25-31).

З огляду на викладене та положення ст.
264 ЦК України у зв'язку з вчиненням
таких дій строк позовної давності
перервався, а тому суд першої інстанції
правильно дійшов до висновку про
відсутність підстав для застосування
строку позовної давності до вимог про
стягнення суми основного боргу за
кредитом та процентів за користування
кредитом, оскільки з урахуванням того,
що позивач 15.07.2010 року звертався до суду
із заявою про видачу судового наказу
про дострокове стягнення з
позичальника та поручителів
заборгованості за цим же кредитним
договором від 28.08.2008 року і такий наказ
був виданий 16.07.2010 року, але не був
виконаний і був скасований 12.03.2011 року,
а також того, що останній платіж на
погашення заборгованості ОСОБА_2
провів 03.07.2012 року, а позов подано до
суду 15.11.2013 року, строк позовної
давності за зверненням позивача до
суду з вимогами до відповідачів про
стягнення заборгованості за кредитним
договором не пропущено.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що звернення до суду із заявою про
видачу судового наказу не перериває
строк позовної давності, є
безпідставними, оскільки наказне
провадження є особливим спрощеним
видом цивільного судочинства, метою
якого є захист порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб, інтересів
держави, а відповідно заява про видачу
судового наказу прирівнюється до
позовної заяви.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд неправильно не застосував
положення ч.4 ст.559 ЦК України, не взяв до
уваги, що позивач не пред'являв до
поручителів вимогу протягом 6 місяців
від дня настання строку виконання
основного зобов'язання, є
безпідставними.

Так, відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

З аналізу даної норми права слідує
висновок, що така вимога може бути
пред'явлена як шляхом направлення
письмової вимоги в позасудовому
порядку, так і шляхом звернення із
заявою до суду.

Зі справи вбачається, що строк дії
договору поруки не встановлено. Строк
виконання основного зобов'язання
відповідно до умов кредитного договору
визначений 28.08.2010 року. У зв'язку з
порушенням виконання зобов'язань за
кредитним договором, проведенням
платежів на погашення кредиту та
сплату відсотків за користування
кредитом несвоєчасно та не в повному
обсязі, не погашенням на вимогу банку
простроченої поточної заборгованості
(а.с.17-21) позивач відповідно до вимог ч.2
ст.1050 ЦК України, п.5.4.4 кредитного
договору, п.4.1 договорів поруки
використав право на дострокове
стягнення заборгованості за кредитним
договором та 15.07.2010 року звернувся до
суду із заявою про видачу судового
наказу про солідарне стягнення
заборгованості з позичальника та
поручителів, тобто, ще до настання
строку виконання основного
зобов'язання.

Судовий наказ був виданий 16.07.2010 року та
був скасований ухвалою суду від 12.03.2011
року. Але судовий наказ не був
виконаний, що не оспорювалось
сторонами, тому у позивача виникло
право повторного звернення до суду із
заявою про стягнення заборгованості за
кредитним договором. При цьому
трирічний строк позовної давності з
дня скасування судового наказу позивач
не пропустив.

З огляду на наведене суд першої
інстанції правильно дійшов до висновку
про відсутність підстав, передбачених
ч.4 ст.559 ЦК України, для визнання поруки
припиненою. Такий висновок суду
відповідає правовим позиціям
Верховного Суду України, висловленим в
постанові від 18.07.2012 р. у справі № 6-78цс12,
та роз'ясненням Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, наведеним в п.24 постанови від
30.03.2012 р. №5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин».

Таким чином, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції повно та всебічно
розглянув справу, правильно встановив
обставини справи та відповідні їм
правовідносини, їм та наданим доказам
дав правильну правову оцінку і
обґрунтовано у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права дійшов до
висновку про часткове задоволення
позову.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
висновки суду не спростовують.

Ніяких нових обставин, які не були
предметом дослідження в суді першої
інстанції та давали б підстави для
проведення апеляційним судом
переоцінки, зробленої судом першої
інстанції, в апеляційному суді не
наведено та нових доказів не надано.

Порушень норм процесуального права,
які б призвели до неправильного
вирішення справи та є безумовними для
скасування чи зміни рішення, у справі
не встановлено.

З огляду на наведене, переглядаючи
справу відповідно до вимог ст.303 ЦПК
України в межах заявлених в суді першої
інстанції позовних вимог та на
підставі доказів, наданих сторонами,
які відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК
України, зобов'язані довести ті
обставини, на які вони посилаються як
на підставу своїх вимог та заперечень,
колегія суддів дійшла до висновку про
відсутність апеляційних підстав для
скасування чи зміни рішення суду, у
зв'язку з чим рішення суду підлягає
залишенню без зміни, а апеляційна
скарга підлягає відхиленню.

У зв'язку з відхиленням апеляційної
скарги та залишенням без зміни рішення
суду першої інстанції про часткове
задоволення позову, відповідно до
вимог ст.88 ЦПК України, ст.ст.3,4 Закону
України «Про судовий збір», судовий
збір у розмірі 354,33грн., сплата якого
відповідачу ОСОБА_2 була відстрочена
при прийнятті апеляційної скарги до
розгляду, підлягає стягненню з нього в
дохід держави.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А
Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду міста Маріуполя Донецької області
від 22 травня 2014 року залишити без зміни.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
зареєстрованого в АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1,
в дохід держави судовий збір за подачу
апеляційної скарги у розмірі 354 гривень
33 копійок на розрахунковий рахунок
0004, код класифікації доходів
бюджету 22030001, МФО 834016, банк отримувача -
ГУДКС України в Донецькій області, код
отримувача , отримувач -
Державний бюджет м.Донецьк
Ворошиловський район, призначення
платежу - судовий збір за позовом (ПІБ
чи назва установи, організації
позивача), Апеляційний суд Донецької
області (м.Маріуполь), .

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий :
Сорока Г.П.

Судді :
Баркова Л.Л.

Гаврилова Г.Л.