Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

головуючого судді -
Ковалевича С.П.

суддів: Демянчук С.В.,
Василевича В.С.

секретар судового
засідання - Пиляй І.С.

розглянула у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Рівненського
районного суду від 06 червня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про стягнення пені за прострочення
сплати аліментів.

Перевіривши докази та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Рівненського районного суду
від 06 червня 2014 року стягнуто з ОСОБА_1
(27.12.1959 р.н.) на користь ОСОБА_2 10000 грн. в
рахунок стягнення неустойки (пені) за
прострочення сплати аліментів на
утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та судовий збір в
розмірі 243 грн. 60 коп.

Вважаючи дане рішення незаконним
через неповне з"ясування обставин, які
мають значення для справи, ОСОБА_1
подав на нього апеляційну скаргу.

Вказує, що судом не взято до уваги та не
досліджувалось питання наявності його
вини (дій чи бездіяльності) у
виникненні заборгованості.

Зазначає, що він надав суду належні та
допустимі докази в підтвердження
відсутності заборгованості по
зобов'язаннях по сплаті аліментів
перед позивачем щомісячно, а саме ним
були надані чеки, що підтверджують
витрати на дітей на суму орієнтовно 38 000
грн., що значно перевищує суму
заборгованості по аліментам.

Стверджує, що судом не відображено
позицію щодо походження даних чеків, не
досліджено факту наявності
документально підтверджених витрат на
дітей, що призвело до спотворення
дійсних обставин по справі.

Судом взагалі не оцінювався той факт,
що ним була надана постанова про
закриття кримінального провадження
від 31 січня 2014 року за ч. 1 ст. 164 КК
України (злісне ухилення від сплати
аліментів) у зв'язку із відсутністю в
діяннях складу кримінального
правопорушення.

На даний час вищевказана постанова
ніким не скасована, не оскаржена
позивачем повністю або частково, та є
чинною у повному обсязі.

Не отримуючи підтвердження щодо
цільового використання готівкових
коштів, ним було прийнято рішення
надавати допомогу на утримання дітей у
натуральній формі.

Вказує, що про факт відкриття
виконавчого провадження та наявності
заборгованості по аліментам йому стало
відомо лише у квітні 2014 року.

Станом на день розгляду справи у суді
заборгованість по аліментам за 2014 рік у
нього взагалі відсутня, тобто він не
являєтьсь злісним неплатником
аліментів, та у нього відсутній умисел
щодо навмисної несплати аліментів для
своїх дітей.

Крім того, суд критично віднісся
до факту його скрутного матеріального
становища, наявності дружини, що
знаходиться у декретній відпустці і
п'ятимісячної дитини, що перебувають у
нього на утриманні.

Вважає, що стягнення 10000 грн. за
обставин, що склались, є для нього
непомірним фінансовим тягарем, що
ставить його та його теперішню сім"ю у
вкрай скрутне матеріальне становище.

Посилаючись на викладені обставини,
просить оскаржуване рішення скасувати
і ухвалити нове про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Матеріалами справи встановлено,
що рішенням Рівненського міського суду
від 04.02.2013р. стягнуто з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 аліменти на утримання
дочок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в твердій
грошовій сумі по 750 грн. на кожну дитину,
про що був виданий виконавчий лист.

В порушення вказаних вимог,
ОСОБА_1 допустив заборгованість по
аліментах на загальну суму 20 128,50 грн.,
що підтверджується розрахунком,
зробленим Державним виконавцем ( а.с.3).

За наведених обставин суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку про стягнення з ОСОБА_1 пені
за прострочення сплати аліментів у
відповідності до правил ст. 196 СК
України.

Твердження ОСОБА_1 про те, що немає
його вини у заборгованості, оскільки
він добровільно надавав допомогу на
утримання дітей в натурі не
заслуговують на увагу, оскільки
домовленості за правилами ч.2 ст. 181 СК
України з ОСОБА_2 про таке утримання не
було, крім того така допомога носила
епізодичний характер і була незначною.

Зменшуючи суму пені до 10000 грн.,
судом першої інстанції наведені
відповідні мотиви з якими погоджується
і колегія суддів.

Однак колегія суддів приходить до
висновку, що до уваги також слід
прийняти перебування відповідача на
лікуванні в м. Києві в вересні та жовтні
місяці 2013р. та те, що він добровільно
надавав допомогу по утриманню дітей
шляхом придбання для них продуктів
харчування, одягу, здійснював оплату за
їх харчування та оздоровлення,
добровільно переказував кошти на
картковий рахунок позивачки, чого вона
і сама не заперечувала.

За наведених обставин колегія
суддів приходить до висновку про
зменшення суми пені, яку визначив суд
першої інстанції з 10000 грн. до 4000 грн., що
відповідатиме принципу розумності,
виваженості та справедливості .

Враховуючи викладене у
відповідності до ст. 309 ЦПК України
рішення суду першої інстанції підлягає
частковій зміні.

Керуючись ч.2 ст. 196 СК України, ст.
ст. 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів,
-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Рівненського районного суду
від 06 червня 2014 року змінити,
зменшивши суму пені, яка підлягає
стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
за прострочення сплати аліментів на
утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 з 10000 (десяти тисяч)
грн. до 4000 (чотирьох тисяч) грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту його проголошення.

Сторони по справі мають право
оскаржити рішення апеляційного суду
протягом двадцяти днів з дня його
проголошення в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
С.П. Ковалевич

Судді:
С.В. Демянчук

В.С. Василевич