Справа № 456/6561/13-ц
Провадження № 2/456/461/2014
РІШЕННЯ

іменем України

14 липня 2014 року Стрийський
міськрайонний суд Львівської області в
складі:

головуючого - судді
Микитчина І. М.

при секретарі
Свержинській І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Стрию справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житлом та зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання
права на житло та вселення,

ВСТАНОВИВ :

позивачка за первісним позовом ОСОБА_1
звернулась в суд з позовною заявою до
ОСОБА_2 про визнання її такою, що
втратила право користування будинком
АДРЕСА_1

Позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_2
звернулась в суд з позовною заявою до
ОСОБА_1 про визнання права на житло в
будинку АДРЕСА_1 та вселення її з дітьми
в даний будинок.

Позивачка за первісним позовом
ОСОБА_1 в обгрунтування позовних вимог
покликається на те, що вона є власником
житлового будинку АДРЕСА_1. Даний
будинок складається із 3-х кімнат ,
кухні, з частковими комунальними
вигодами , жилою площею 63. 8 кв. м.
Відповідачка ОСОБА_2 є її колишня
невістка . Шлюб між нею та її сином
ОСОБА_3 згідно рішення Стрийського
міськрайонного суду було розірвано 26
вересня 2012 року. Проживала
відповідачка у спірному житлі з травня
2011 року і по червень 2012 року.

У кінці червня 2012 року відповідачка
разом з неповнолітніми дітьми покинула
спірне житло, забравши свої особисті
речі, і з того часу жодного дня не
проживає у спірному житлі і жодних
речей відповідачки та дітей у
вищезазначеному будинку не має.

Відповідачка, хоч і не проживає у
зазначеному спірному житлі, однак
залишається тут зареєстрованою
(прописаною), а тому вона повинна
сплачувати усі витрати по утриманню
житла і за відповідачку, не можу
оформити субсидії по утриманню житла.

Рахує, що відповідачка без поважних
причин не користується житловим
приміщенням у АДРЕСА_1 понад термін ,
передбачений діючим законодавством , а
тому може бути визнана такою, що
втративши право користування житлом.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
та її представник ОСОБА_4, підтримали
свої позовні вимоги, вимоги ОСОБА_2 за
зустрічним позовом заперечили, з
викладених вище підстав додатково
повідомивши, що ОСОБА_2 добровільно
покинула спірне житло, а тому не
зверталась ні в міліцію ні в суд з
позовом визнання права на житло та
вселення.

Позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_2
та її представник ОСОБА_5 в
обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що вона перебувала
в зареєстрованому шлюбі з відповідачем
ОСОБА_3 з 26 грудня 2001 року по 26 вересня
2012 року, коли шлюб між ними було
розірвано по причині зради чоловіком
подружньої вірності і вступом в
статеві відносини з її сестрою, з якою
він проживає спільно по даний час.

За період спільного подружнього життя
у них народилось двоє дітей: син ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2.
В зв'язку з подружньою зрадою чоловіка
та виникненням на цьому ґрунті
сварками та скандалами відповідач за
зустрічним позовом ОСОБА_1 та її
старший син ОСОБА_8 25 липня 2013 року
вигнали її з дітьми з будинку,
розташованому по АДРЕСА_1, в якому вона
з дітьми зареєстровані постійно та
який належить на праві власності
відповідачу ОСОБА_1, хоч вона в ньому не
проживає, а проживає в м. Стрию з
чоловіком, а в цьому будинку проживають
ОСОБА_8, ОСОБА_3 та її сестра, яка там не
зареєстрована. Після того, як її з
дітьми вигнали всупереч її волі вона
змушена була шукати інше житло і
тимчасово поселилась з дітьми у
ветхому будинку ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в
АДРЕСА_2, в якому немає належних умов
для проживання. В цьому будинку вона з
дітьми зареєстрована і їх вигнали
протиправно, бо вони набули право на
житло.

Будинок складається з 3-х житлових
кімнат, кухні, веранди, 2-х комор і є
реальна можливість для її вселення з
дітьми і проживання.

Первісний позов ОСОБА_1 заперечує з
вищенаведених підстав.

Представник органу опіки та піклування
Стрийської районної державної
адміністрації Феденко І.Я. первісний
позов заперечила просить суд
задоволити зустрічний позов, оскільки
він захищає інтереси малолітніх дітей.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні
пояснив, спірний будинок на праві
приватної власності належить його
матері ОСОБА_1. В даному будинку він
проживав з колишньою дружиною ОСОБА_2
та дітьми до 2012 року. шлюб між ним та
відповідачкою розірвано у вересні 2012
року після чого в грудні його колишня
дружина забрала дітей та всі свої речі
та виселилась з спірного будинку.
ОСОБА_2 три рази приїзжала за своїми
речами та речами дітей. Останній раз
при цьому був голова сільради Бас Д.
Ніхто позивачку не виганяв, вона пішла
добровільно, оскільки проживала з
іншим мужчиною. Ні її речей, ні речей
дітей в будинку немає.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні
пояснив, спірний будинок на праві
приватної власності належить його
матері ОСОБА_1. В даному будинку
проживає також його брат ОСОБА_3 Після
розірвання шлюбу в грудні братова
колишня дружина ОСОБА_2 забрала дітей
та всі свої речі та виселилась із
спірного будинку. ОСОБА_2 три рази
приїзжала за своїми речами та речами
дітей. Останній раз при цьому був
голова сільради Бас Д. Ніхто позивачку
не виганяв, вона пішла добровільно. Ні
її речей, ні речей дітей в будинку
немає. Жодного разу ОСОБА_2 не
появлялась та не просилась на вселення
з дітьми в спірний будинок.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні
пояснив, що являється сусідом ОСОБА_3
Спірний будинок на праві приватної
власності належить ОСОБА_1 ОСОБА_3
проживав з колишньою дружиною ОСОБА_2
та дітьми до 2012 року. Шлюб між ним та
відповідачкою розірвано у вересні 2012
року після чого в грудні його колишня
дружина забрала дітей та всі свої речі
та виселилась із спірного будинку.
Ніхто позивачку не виганяв, вона пішла
добровільно.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні
пояснила, що являється рідною сестрою
ОСОБА_2 та деякий час проживала у
спірному будинку. Після розлучення її
сестри з ОСОБА_3, її свекруха ОСОБА_1
почала виганяти її сестру з дітьми з
спірного будинку. Вже десь два роки
ОСОБА_2 не проживає в спірному будинку.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні
пояснила, що є сусідкою ОСОБА_2 в
АДРЕСА_2. Знає від братової ОСОБА_16, що
ОСОБА_2 виганяла свекруха, речі
викидала. Вже два роки ОСОБА_2 не
проживає в спірному будинку.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні
поясни, що десь приблизно два роки тому
перевозив речі ОСОБА_2 з спірного
будинку. Деякі речі були приготовлені
на дворі, а деякі виносила з будинку.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін та
представників, свідків, дослідивши
подані по справі докази та давши їм
оцінку, суд приходить до висновку, що
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання її
такою, що втратила право користування
будинком АДРЕСА_1 слід задоволити, а в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про визнання права на житло в
будинку АДРЕСА_1 та вселення слід
відмовити.

В судовому засіданні достовірно
встановлено, що власником житлового
будинку АДРЕСА_1 являється ОСОБА_1, що
підтверджується витягом про державну
реєстрацію права власності на нерухоме
майно від 03.08.2004 р. Даний будинок
складається із 3-х кімнат , кухні, з
частковими комунальними вигодами ,
жилою площею 63. 8 кв. м.

Згідно рішення Стрийського
міськрайонного суду від 26 вересня 2012
року було розірвано шлюб між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3

Згідно свідоцтва про народження серія
НОМЕР_1 від 15.01.2003 року, ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народився ОСОБА_6,. батьками якого є
ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Згідно свідоцтва про народження серія
НОМЕР_2 від 01.08.2007 року, ІНФОРМАЦІЯ_2 року
народився ОСОБА_7,. батьками якого є
ОСОБА_3 та ОСОБА_2

ОСОБА_2 разом з малолітніми дітьми
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з липня 2012 року не
проживає в АДРЕСА_1, однак залишається
зареєстрована, що підтверджується
будинковою книгою та довідкою
Підгірцівської сільської ради № 146 від
09.12.2013 року. Вищевказаний час вона з
малолітніми дітьми проживає в АДРЕСА_2.

Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України члени
сімї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при вселенні не було іншої угоди
про порядок користування цим
приміщенням.

До членів сімї власника
будинку (квартири) належать особи,
зазначені в частині другій статті 64
цього Кодексу. Припинення сімейних
відносин з власником будинку (квартири)
не позбавляє їх права користування
займаним приміщенням. У разі
відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сімї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
статтею 162 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України, ч.
4 ст. 156 ЖК Української РСР, члени сім`ї
власника житла, які проживають разом з
ним, мають право на користування цим
житлом відповідно до закону, і
припинення сімейних відносин не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням.

Конституцією України (ст.41) та ст.1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася
17.07.1997 року відповідно до закону
№475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод 1950 року,
Першого протоколу та протоколів №2,4,7
та 11 до Конвенції», закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд учиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК
України).

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК
України, член сім`ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сімї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ним і власником житла або законом.

Відтак, в судовому засіданні
встановлено, що ОСОБА_2 разом з
малолітніми дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з
липня 2012 року не проживає в АДРЕСА_1 без
поважних причин, перешкод у
користуванні спірним будинком їй не
чинилось, добровільно залишила спірний
будинок після розлучення з ОСОБА_3,
забрала всі особисті речі з даного
будинку, до даного часу туди не
навідувалася, в правоохоронні органи з
приводу усунення перешкод в
користуванні будинком не зверталася,
жодних дій для вселення не вчиняла, а
тому вона втратила право користування
нею. Вищевказаний час вона з
малолітніми дітьми проживає в АДРЕСА_2.

Твердження ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1
насильно виселила її з дітьми з
спірного будинку в судовому засіданні
підтвердження не знайшло.

Відповідно до ч.ч.1.2. ст. 160 СК України,
місце проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків. Місце проживання дитини, яка
досягла десяти років, визначається за
спільною згодою батьків та самої
дитини.

Оскільки малолітні діти ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 постійно проживають з мамою
ОСОБА_2, а тому ОСОБА_2 з малолітніми
дітьми втратили право на користування
вказаним жилим приміщенням в спірному
будинку.

Керуючись ст., ст. 10, 60, 212, 213, 215,
ЦПК України, ст., ст. 64,156,162 ЖК України,
ст. 405 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ :

первісний позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 та її малолітніх
дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2 втратившими право на житло
в будинку АДРЕСА_1.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права на
житло в будинку АДРЕСА_1 та вселення її
з дітьми в даний будинок відмовити за
недоведеністю.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Львівської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Головуючий-суддя І. М.
Микитчин