АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

Головуючого Заводян К. І.

Суддів: Винту Ю.М. Перепелюк І.Б.,

Секретаря: Собчук І.Ю.

З участю: представника ПАТ "Райффайзен
Банк Аваль" Куриша В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до публічного
акціонерного товариства "Райффайзен
Банк Аваль" (далі ПАТ "Райффайзен Банк
Аваль"), третя особа: ОСОБА_7, про
визнання договорів поруки припиненими,
за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення
Першотравневого районного суду м.
Чернівці від 13 травня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 подали позов до публічного
акціонерного товариства "Райффайзен
Банк Аваль", третя особа ОСОБА_7, про
визнання договорів поруки припиненими.

Посилалися на такі обставини.

14 липня 2008 року ВАТ "Райффайзен Банк
Аваль", правонаступником якого є ПАТ
"Райффайзен Банк Аваль", і ОСОБА_7 уклали
кредитний договір №014/0021/82/46763, за
умовами якого позичальнику надано
кредит в сумі 90395 доларів США, в тому
числі: 88587,10 доларів США на споживчі
цілі і 1807,90 доларів США на оплату
комісії за надання кредиту.

Згідно п.1.1.5 кредитного договору,
зазначена сума кредиту надавалася
одноразово.

________________________________________________________________________
___________________________________

Провадж. №22-ц/794/1052/14
Головуючий
у першій інстанції Піхало Н.В.

Категорія: 19/27

Доповідач: Заводян К.І.

В той же день, вони та ВАТ "Райффайзен
Банк Аваль" уклали договори поруки
№356464/0021/024976/П-3, №356464/0021/024976/П-4,
№ 356464/0021/024976/П-2;
№356464/0021/024976/П-5, за умовами яких вони на
добровільних засадах взяли на себе
зобов'язання перед ВАТ "Райффайзен Банк
Аваль" відповідати по боргових
зобов'язаннях ОСОБА_7

На початку 2011 року їм зателефонував
представник банку і повідомив, що у
ОСОБА_7 виникла заборгованість по
кредиту, а так як вони є його
поручителями, то банк змушений буде
стягувати залишок боргу з них.

У квітні 2013 року їм стало відомо про те,
що 30 березня 2009 року між ПАТ "Райффайзен
Банк Аваль" та ОСОБА_7 було укладено
додаткову угоду №1 до кредитного
договору №014/0021/82/46763 від 14 липня 2008
року, згідно якої тимчасово, на період з
15 квітня 2009 року до 15 березня 2010 року,
зменшено розмір щомісячного платежу
ОСОБА_7 за кредитним договором до
розміру процентів (встановлено
кредитні канікули), а також збільшено
розмір кредиту шляхом видачі
додаткового траншу за кредитом в сумі
3763,92 доларів США.

Вважають, що їх права як поручителів
були порушені, оскільки ОСОБА_7 без їх
згоди підписав додаткову угоду до
кредитного договору, внаслідок чого
збільшився обсяг їх відповідальності.

Просили визнати припиненими договори
поруки, укладені 14 липня 2008 року між
ними та ВАТ "Райффайзен Банк Аваль".

Рішенням Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 13 травня 2014 року в
позові ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
відмовлено.

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 подали на
рішення апеляційну скаргу.

Просять рішення суду скасувати і
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити їх позов.

Вважають рішення незаконним. Письмової
згоди на укладення будь-яких
додаткових угод ОСОБА_7, які б
збільшували його зобов'язання по
кредитному договору вони не давали.

В 2013 році вони випадково дізналися, що
рішенням Новоселицького районного
суду від 26 вересня 2011 року з них, як з
поручителів по кредитному договору від
14.07.2008 року, стягнуто суму боргу та інші
платежі. Банк протягом довгого часу
постійно відмовляв надати будь-яку
інформацію по кредитних зобов'язаннях
ОСОБА_7

Судом не зроблено належної оцінки ні їх
показам, ні показам ОСОБА_7 Висновок
суду про те, що ймовірно додаткові
угоди підписали ОСОБА_6 та ОСОБА_5
зроблений на припущеннях експертів.

Підписи на додаткових угодах від 30.03.2009
року є підробленими. Звертаючись до
суду в червні 2011 року банк в своїх
позовних вимогах жодних додаткових
угод, як підставу стягнення боргу не
вказував.

ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", в особі
Чернівецької обласної дирекції
"Райффайзен Банк Аваль", подало
заперечення на апеляційну скаргу
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Просить ухвалити рішення суду, яким
рішення районного суду залишити без
змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 відхилити.

Вважає, що оспорюванні позивачами
договори поруки укладено в належній
формі при досягненні сторонами згоди з
усіх істотних умов договору, а тому
відсутні правові підстави для визнання
договору поруки припиненим, а
відповідно до ст.629 та ч.1 ст.638 ЦК
України, укладений належним чином
договір є обов'язковим для виконання.

Укладаючи додаткові угоди до договорів
поруки, позивачі повністю погодилися з
умовами кредитного договору й
відповідно надали свою згоду на зміну
основного зобов'язання боржника, а тому
відсутні підстави для припинення
зобов'язань позивачів за договорами
поруки, на підставі ч.1 ст.559 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що підстав для
задоволення апеляційної скарги не
убачається.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції вірно виходив з того, що,
укладаючи додаткові угоди до договорів
поруки, позивачі повністю погодилися з
умовами кредитного договору й
відповідно надали свою згоду на зміну
основного зобов'язання боржника,
внаслідок чого збільшився обсяг їх
відповідальності як поручителів, тому
підстави для припинення зобов'язань
позивачів за вищевказаними договорами
поруки за правилами ч. 1 ст. 559 ЦК України
відсутні.

Так, судом встановлено, що між ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_7
14.07.2008 року укладено кредитний договір
№ 014/0021 /82/46763, за умовами якого
позичальнику надано кредит в сумі 90 395,00
доларів США.

В забезпечення виконання зобов'язання
за кредитним договором, 14 липня 2014 року
між позивачами та банком укладено
договори поруки, відповідно до яких
позивачі на добровільних засадах взяли
на себе зобов'язання за борговими
зобов'язаннями позичальника - ОСОБА_7,
згідно договору кредиту № 014/0021 /82/46763
від 14.07.2008 року.

30 березня 2009 року між банком та ОСОБА_7
укладено додаткову угоду №1 до
кредитного договору №014/0021/82/46763 від 14
липня 2008 року, згідно з якою тимчасово
на період з 15 квітня 2009 року до 15
березня 2010 року зменшено розмір
щомісячного платежу позичальника за
кредитним договором до розміру
процентів (встановлено кредитні
канікули), а також збільшено розмір
кредиту шляхом видачі 30 березня 2009 року
додаткового траншу за кредитом в сумі 3
763,92 долари США (а.с. 39-40).

Позивачі вказували на те, що внаслідок
укладення між банком та ОСОБА_7
додаткового договору до договору
кредиту без їх згоди відбулось
збільшення обсягу їх відповідальності
як поручителів й відповідно вони як
поручителі своєї згоди на таке
збільшення не надавали, додаткових
договорів до договорів поруки не
укладали.

Згідно із положеннями ст. 638 ЦК України
договір вважається укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, визначені
законом як істотні або є необхідними
для даного виду договору, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
сторони має бути досягнуто згоди.

При цьому, ст. 553 ЦК України передбачено,
що за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі.

У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки (ст. 554 ЦК
України).

Разом з тим, згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК
України зобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом.

Статтею 559 ЦК України передбачено, що
порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Пленум Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у Постанові від
30.03.2012 №5 "Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин" (п.22) роз'яснив, що
відповідно до частини першої статті 559
ЦК припинення договору поруки
пов'язується зі зміною забезпеченого
зобов'язання за відсутності згоди
поручителя на таку зміну та за умови
збільшення обсягу відповідальності
поручителя. При цьому обсяг
зобов'язання поручителя визначається
як умовами договору поруки, так і
умовами основного договору, яким
визначено обсяг зобов'язань боржника,
забезпечення виконання яких здійснює
поручитель. Проте, якщо в договорі
поруки передбачено, зокрема,
можливість зміни розміру процентів за
основним зобов'язанням і строків їх
виплати тощо без додаткового
повідомлення поручителя та укладення
окремої угоди, то ця умова договору
стала результатом домовленості сторін
(банку і поручителя), а отже, поручитель
дав згоду на зміну основного
зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови
сторонами не узгоджені, а з обставин
справи не убачається інформованості
поручителя і його згоди на збільшення
розміру його відповідальності, то
відповідно до положень частини першої
статті 559 ЦК порука припиняється у разі
зміни основного зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності. У цьому випадку
поручитель має право на пред'явлення
позову про визнання договору поруки
припиненим.

Таким чином, у зобов'язаннях, в яких
беруть участь поручителі, збільшення
обсягу основного зобов'язання навіть
за згодою кредитора та боржника, але
без згоди поручителя або відповідної
умови в договорі поруки, не дає підстав
для покладення на останнього
відповідальності за невиконання або
неналежне виконання позичальником
своїх зобов'язань перед банком.

Судом встановлено, що 30 березня 2009 року
між позивачами та банком були укладені
додаткові угоди до договору поруки, а
саме: додаткова угода №1 до договору
поруки №356464/0021/024976/П-2 від 14.07.2008 року;
додаткова угода №1 до договору поруки
№356464/0021/024976/П-3 від 14.07.2008 року;
додаткова угода №1 до договору поруки
№356464/0021/024976/П-4 від 14.07.2008 року та
додаткова угода №1 до договору поруки
№356464/0021/024976/П-5 від 14.07.2008 року, за
умовами яких позивачі взяли на себе
зобов'язання перед банком відповідати
по боргових зобов'язаннях боржника по
сплаті будь-яких сум, що виникають
згідно із положеннями кредитного
договору, у тому числі щодо повернення
суми кредиту, а саме: 99 393, 46 доларів США,
сплаті процентів за його користування,
комісійної винагороди, неустойки (пені,
штрафів), в розмірі, строки та у
випадках, передбачених кредитним
договором, а також відшкодування
можливих збитків та виконання інших
умов кредитного договору в повному
обсязі, що підтверджується наданими
суду представником банку оригіналами
вищевказаних договорів (а.с. 76-79, 189-196).

Таким чином, зміна зобов'язання
основного боржника відбулась за
погодженням з поручителями, обсяг
відповідальності поручителів не
збільшився, що виключає можливість
припинення поруки з підстав,
встановлених ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Суд обгрунтовано відхилив доводи
позивачів про те, що підписи у вище
вказаних додаткових угодах до
договорів поруки їм не належать, а
вчинені іншою особою.

Згідно висновку експерта управління
МВС України в Чернівецькій області
№1265-К від 30 жовтня 2013 року підписи від
імені ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в додаткових
угодах до договорів поруки виконані
ними особисто; підписи ОСОБА_3 в
додатковій угоді №1 від 30.03.2009 року до
договору поруки №356464/0021/024976/П-3 від
14.07.2008 року - ймовірно виконані ОСОБА_3
Відповісти на поставлене питання в
категоричній формі не виявилось
можливим через значну варіаційність
зразків підпису ОСОБА_3 та відсутність
вільних зразків підпису ОСОБА_3

Щодо підпису імені ОСОБА_6 в додатковій
угоді № 1 від 30 вересня 2009 року до
договору поруки № 356464/0021/024976/П-5 від 14
липня 2008 року, то він виконаний
ймовірно ОСОБА_6 Відповісти на
поставлене питання в категоричній
формі не виявилось можливим через
конструктивну простоту досліджуваних
підписів, значну варіаційність
досліджуваних підписів та зразків
підпису ОСОБА_6.(а.с. 244- 254).

Ухвалою суду від 17.01.2014 року у справі
судом першої інстанції було призначено
повторну судову почеркознавчу
експертизу, проведення якої доручено
Державному науково-дослідному
експертно- криміналістичному центру
МВС України (м. Київ, вул. Богомольця, 10).

Згідно висновку експерта №3 від 04.04.2014
року підписи від імені ОСОБА_5 в
договорі поруки №356464/0021/024976/П-2 від 14
липня 2008 року та в додатковій угоді №1
від 30 березня 2009 року до договору
поруки №356464/0021/024976/П-2 від 14 липня 2008
року виконані однією особою - ОСОБА_5:
підписи від імені ОСОБА_6 в договорі
поруки №356464/0021/024976/П-5 від 14 липня 2008
року та в додатковій угоді №1 від 30
березня 2008 року до договору поруки
№№356464/0021/024976/П-5 від 14 липня 2008 року,
ймовірно виконані однією особою,
ймовірно ОСОБА_6; підписи від імені
ОСОБА_4 в договорі поруки №356464/0021/024976/П-4
від 14 липня 2008 року та в додатковій
угоді №1 від 30 березня 2009 року до
договору поруки №№356464/0021/024976/П-4 від 14
липня 2008 року виконані однією особою -
ОСОБА_10; підписи від імені ОСОБА_3 в
договорі поруки №356464/0021/024976/П-3 від 14
липня 2008 року та в додатковій угоді №1
від 30 березня 2009 року до договору
поруки

№356464/0021/024976/П-З від 14 липня 2008 року
виконані ймовірно одією особою - ОСОБА_3
(а.с. 314-319).

Тким чином, суд першої інстанції
обгрунтовано відхилив доводи
позивачів про непідписання ними
додаткових угод, які спростовані
висновками експертиз.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду перщої інстанції, що
висновками експертиз за наслідками
проведеного експертного дослідження
не надано категоричної відповіді з
приводу не належності підписів,
вчинених у додаткових угодах до
договорів поруки позивачами ОСОБА_6 та
ОСОБА_3, а встановлено, що підписи цих
осіб у договорі поруки та у додаткових
договорах до договорів поруки вчинені
ймовірно однією особою.

Допитані в судовому засіданні,
позивачі ОСОБА_11 та ОСОБА_3 не
заперечували того факту, що основний
договір поруки вони укладали та
підписи у цих договорах належить саме
їм.

На підставі наведеного колегія суддів
вважає, що рішення суду відповідає
встановленим обставинам справи,
вимогам матеріального і
процесуального права, підстав для його
скасування не убачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л
а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 13 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: