Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22-ц/778/2598/14
Головуючий у 1 інстанції: Урупа І.В.
Суддя-доповідач: Ломейко В.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Онищенка Е.А.

Суддів: Ломейка В.О.

Кухаря С.В.

При секретарі Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка
діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5
на рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 16 квітня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 до
ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, орган опіки
та піклування Мелітопольської міської
ради, про припинення права на частку у
спільному майні, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2013 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка
діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5
звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6,
треті особи: ОСОБА_7, орган опіки та
піклування Мелітопольської міської
ради, про припинення права на частку у
спільному майні.

В позові зазначали, що ОСОБА_3 на праві
власності належить 9/20 частини
зазначеного житлового будинку,
неповнолітньому ОСОБА_5 належить 3/20
його частини. Право власності на 1/10
частини будинку зареєстровано за
померлою ОСОБА_8, спадкоємицею якої є
ОСОБА_7, яка прийняла але не оформила
право на спадщину. Власницею 3/10 частини
житлового будинку є відповідачка
ОСОБА_6 З початку 2008 року між ними та
ОСОБА_6 склалися неприязні стосунки, що
перешкоджає спільному користуванню
житловим будинком АДРЕСА_1. Поділити в
натурі та визначити порядок
користування житловим будинком
пропорційно долі кожного із власників
неможливо. Оскільки спірний житловий
будинок не може бути поділений в
натурі, а спільне користування ним
неможливо, є підстави для припинення
права власності на належну
відповідачці частину житлового
будинку, з виплатою їй грошової
компенсації. Припинення права
власності на належну відповідачці
частину будинку не завдасть істотної
шкоди її інтересам, оскільки ОСОБА_6 в
цьому будинку не проживає, має у
власності житловий будинок по АДРЕСА_2,
де на даний час і проживає.

Просили суд припинити право власності
ОСОБА_6 на 3/10 частин житлового будинку
АДРЕСА_1, визнати за ОСОБА_3 право
власності на 9/40 частин, а за ОСОБА_5 на
3/40 частин з належних ОСОБА_6 3/10 частин
житлового будинку АДРЕСА_1, стягнути з
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6
грошову компенсацію за належну їй 3/10
частин житлового будинку АДРЕСА_1 в
сумі 21708 грн.30 коп.

Рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 16 квітня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

Кошти в сумі 16281 грн.22 коп., внесені
ОСОБА_3 в порядку вимог ч.2 ст. 365 ЦК
України в якості вартості частки, про
припинення права на яку ним заявлявся
позов, за квитанціями: № 10487.695.3 від
25.03.2013 року на суму 16072 грн.65 коп.
відповідно до ухвали судді
Мелітопольського міськрайонного суду
від 20 березня 2013 року №320/3099/13-ц, та №
10487.457.1 від 17.10.2013 року на суму 208 грн. 57
коп. відповідно до ухвали
Мелітопольського міськрайонного суду
від 16 жовтня 2013 року №320/3099/13-ц, на
рахунок Територіального управління
Державної судової адміністрації
України в Запорізькій області №
0607, відкритий в ГУ ДКСУ в
Запорізькій області, МФО 813015, отримувач
платежу - ТУ ДСА в Запорізькій області,
ЄДРГТОУ 26316700, повернуто позивачу
ОСОБА_3.

Кошти в сумі 5427 грн.08 коп., внесені
ОСОБА_4 в порядку вимог ч.2 ст. 365 ЦК
України в якості вартості частки, про
припинення права на яку нею заявлявся
позов, за квитанціями: № 10487.695.4 від
25.03.2013 року на суму 5357 грн.55 коп.
відповідно до ухвали судді
Мелітопольського міськрайонного суду
від 20 березня 2013 року №320/3099/13-ц та №
10487.457.3 від 17.10.2013 року на суму 69 грн.53
коп. відповідно до ухвали
Мелітопольського міськрайонного суду
від 16 жовтня 2013 року №320/3099/13-ц, на
рахунок Територіального управління
Державної судової адміністрації
України в Запорізькій області №
0607, відкритий в ГУ ДКСУ в
Запорізькій області, МФО 813015, отримувач
платежу - ТУ ДСА в Запорізькій області,
, повернуто позивачу ОСОБА_4,
яка діє в інтересах неповнолітнього
ОСОБА_5.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_5
подали апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на незаконність,
необґрунтованість, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, невідповідність висновків суду
обставинам справи, просять рішення
скасувати, та ухвалити нове рішення,
яким їх позовні вимоги задовольнити.
Стягнути з відповідача на їх користь
судові витрати.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову
суд першої інстанції правильно виходив
з того, що позивачами не доведено
підстави позовних вимог, тобто не
доведено, що припинення права
власності на частку відповідачки не
завдасть останній істотної шкоди їй та
інтересам членів її сім*ї.

Такі висновки суду першої
інстанції відповідають обставинам
справи, положенням матеріального та
процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, що
ОСОБА_3 на праві власності належить 9/20
частини зазначеного житлового будинку
АДРЕСА_1, а неповнолітньому ОСОБА_5
належить 3/20 його частини. Право
власності на 1/10 частини будинку
зареєстровано за померлою ОСОБА_8,
спадкоємицею якої є ОСОБА_7, і яка
прийняла але не оформила право на
спадщину.

Власницею 3/10 частини житлового
будинку є відповідачка ОСОБА_6(а/с 103).

Позивачі зазначають в позові, що з
початку 2008 року між ними та ОСОБА_6
склалися неприязні стосунки, що
перешкоджає спільному користуванню
житловим будинком.

Поділити в натурі спірний житловий
будинок пропорційно долі кожного із
власників, з виділенням частки ОСОБА_6,
сторони добровільно не можуть.

За п.2 висновку судової будівельно
- технічної експертизи № 1858, виділити в
натурі 3/10 частин житлового будинку
АДРЕСА_1, які належать ОСОБА_6, не є
можливим (а/с 110-116).

Частиною першою статті 365 ЦК
України передбачено підстави, за
наявності яких суд може задовольнити
позов про припинення права особи на
частку у спільному майні: частка є
незначною і не може бути виділена в
натурі; річ є неподільною; спільне
володіння і користування майном є
неможливим; таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

Аналіз цієї норми свідчить про те,
що для припинення права особи на частку
у спільному майні необхідно встановити
наявність будь-якої із обставин,
передбачених пунктами 1 - 3 частини
першої статті 365 ЦК України за умови, що
таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї.

Відповідні позиції сформульовані у
постанові Верховного Суду України від
16 січня 2012 року у справі № 6-81кс/11, які,
відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є
обов'язковими для всіх судів України.

Як встановлено судом першої
інстанції та вбачається з технічного
паспорту спірного будинкуволодіння(а/с
125-127), будинок складається з двох
квартир, які мають окремі виходи.
Квартира №1, яку успадкувала
відповідачка, була у користуванні її
матері і має окремий вихід.

Питання щодо встановлення порядку
володіння і користування приміщеннями
будинку ще не вирішувалось.

Частка ОСОБА_6, в спірному будинку не
є незначною, з огляду на частки
позивачів.

Крім того, як встановлено судом
першої інстанції та вбачається з
матеріалів справи, ОСОБА_6, має велику
сім*ю, в неї п*ятеро дітей, а в будинку
де мешкає за адресою АДРЕСА_2, житлова
площа якого становить 41.2 кв.м., разом з
нею проживає вісім осіб, де на кожного
припадає по 5.15кв.м житлової площі, що
менше норми забезпечення житлом.

Отже, висновок суду першої
інстанції, що припинення права
власності ОСОБА_6, на її частку в
спірному спільному будинкуволодінні
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї є
обґрунтованим.

Таким чином встановлено, що
підстави для припинення ОСОБА_6, права
на частку у спільному майні відсутні,
тому відсутні і підстави для
задоволення позову.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що доводи апеляційної скарги не
є суттєвими та не спростовують
висновок суду про відсутність підстав
для припинення права відповідача на
частку в спільному майні, тому підстав
для зміни чи скасування рішення суду
першої інстанції, яке ухвалено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права не має.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 309, 313 -315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка
діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5
відхилити.

Рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 16 квітня 2014 року у цій
справі залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: