Справа № 450/4298/13-ц Провадження №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2014 р.Пустомитівський
районний суд Львівської області в
складі: головуючого - судді -Кукси Д. А.
при секретарі -Оленич О. І. представника
відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Пустомити цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа :
Пустомитівська державна нотаріальна
контора про визнання заповіту
недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просить визнати заповіт ОСОБА_6
посвідчений комітетом Ямпільської
сільської ради від 27 листопада 1996 р.
недійсним.

В обґрунтування своїх вимог позивач
покликається на те, що в кінці
листопада 2000 р. він ознайомився із
заявою відповідача про видачу
свідоцтва про право на спадщину за
законом на майно, яке належало його
матері ОСОБА_6 та йому стало відомо, що в
матеріалах спадкової справи є дублікат
заповіту, який виданий 14 липня 2000 р.
ОСОБА_5, оригінал якого було складено 27
листопада 1996 р. і посвідчено виконавчим
комітетом Ямпільської сільської ради
Пустомитівського району.

Позивач вказує, що цей заповіт зроблено
його матір'ю під тиском його брата
ОСОБА_7, він посвідчений неправомочною
особою та заповідач знаходилася в
хворобливому стані.

На підставі наведеного позивач просить
позов задоволити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4
позовні вимоги підтримав та просить
суд задоволити повністю.

Представник відповідача ОСОБА_3 в
судове засідання з'явився, пояснення
дав аналогічні викладеним в
запереченні на позовну заяву, просить у
позові відмовити.

Третя особа Пустомитівська державна
нотаріальна контора в судове засідання
не з'явилася, проте нею попередньо було
надіслано повідомлення про слухання
справи у відсутності її представника .

Заслухавши пояснення представника
відповідача, розглянувши матеріали
справи і докази в їх сукупності, суд
приходить до переконання про відмову в
задоволенні позовних вимог з наступних
підстав.

Згідно ст. 1233 ЦК України, заповітом є
особисте розпорядження фізичної особи
на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 203 ЦК України,
особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
право чину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 склала
27.11.1996 року заповіт, посвідчений
секретарем виконавчого комітету
Ямпільської сільської ради, яким
заповіла все її майно, де б воно не
знаходилось і з чого б воно не
складалось, і взагалі все, що їй буде
належати на день смерті, і на що вона
матиме право за законом по половині
кожному своїм синам ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

Згідно ст.1234 Цивільного кодексу
України право на заповіт має фізична
особа з повною цивільною дієздатністю.
Право на заповіт здійснюється
особисто.

Вимогами ст.1257 ч.2 Цивільного кодексу
України визначено, що за позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо було
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Відповідно до п.2 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
посадовими особами виконавчих
комітетів сільських, селищних, міських
Рад народних депутатів України
(затверджена наказом Міністерства
юстиції 26 жовтня 1994 р. за №256/466) у
населених пунктах, де немає державних
нотаріусів, нотаріальні дії вчиняють
посадові особи виконавчих комітетів
сільських, селищних, міських рад , на
яких такий обов'язок покладено
рішенням виконавчого комітету
відповідної ради. Вищезазначений
заповіт, був посвідчений секретарем
виконавчого комітету Ямпільської
сільської ради на той час гр.ОСОБА_9,
яка у відповідності до рішення №7
виконавчого комітету Ямпільської
сільської ради народних депутатів «Про
розподіл функціональних обов'язків між
працівниками виконкому» від 1995р. була
уповноважена виконувати нотаріальні
дії в межах компетенції Ямпільської
сільської ради, що спростовує доводи
позивача про посвідчення заповіту
неправомочною особою.

Крім того, судом встановлено, що
заповіт складений та посвідчений у
відповідності з п.19 вказаної вище
Інструкції та ст.534, 541 ЦК України 1963 р.,
були витримані всі вимоги щодо
складання та оформлення заповіту, а
саме, заповіт укладений у письмовій
формі з зазначенням місця і часу його
укладення, підписаний особисто
заповідачем, нотаріально посвідчений
та належним чином зареєстрований в
реєстрі.

У відповідності до ст.225 ч.1 Цивільного
кодексу України правочин, який
дієздатна фізична особа вчинила у
момент, коли вона не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними, може бути визнаний судом
недійсним за позовом цієї особи, а в
разі її смерті - за позовом інших осіб,
чиї цивільні права або інтереси
порушені.

Суд критично оцінює доводи позивача
ОСОБА_4, про недійсність оскаржуваного
правочину з підстав вчинення такого
під впливом насильства відповідно до
норм ст. 231 ЦК України, який з показів
позивача виразився у тиску, погрозах та
насильстві з боку покійного брата
позивача ОСОБА_7, оскільки такі нічим не
доведено та не підтверджено ОСОБА_4 та
крім того позивачем не надано суду
достатніх доказів хворобливого стану
ОСОБА_6, внаслідок чого вона не могла
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними на момент укладення
заповіту 27.11.1996 р.

Таким чином, судом не встановлено
жодних підстав передбачених ст.ст 215, 225,
231 ЦК України, які б вказували про
недійсність оскаржуваного заповіту в
момент його укладення.

Згідно ст. 129 Конституції України
однією з основних засад судочинства є
змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до вимог ст.60 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Оцінюючи зібрані у справі докази у їх
сукупності, та встановленні обставини
справи, суд приходить до переконання,
що складання оскаржуваного заповіту
проведено з дотриманням всіх істотних
умов та волевиявлення заповідача
відображало її внутрішню волю, доводи
позивача про наявність підстав
недійсності заповіту не знайшли свого
жодного підтвердження, а тому є
безпідставними.

Таким чином, суд приходить до висновку
про відсутність підстав недійсності
оскаржуваного заповіту, а від так
позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 58, 60, 209, 212, 213, 215,218,222
ЦПК України, ст.ст. 215, 230, 1257 ЦК України,
суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4
до ОСОБА_5 про визнання недійсним
заповіту ОСОБА_6 посвідчений
виконавчим комітетом Ямпільської
сільської ради від 27.11.1996 року -
відмовити,

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Львівської області через
Пустомитівський районний суд шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня проголошення рішення.

СуддяД. А. Кукса