АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1412/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 51, 53
Марцішевська О.М. Доповідач в
апеляційній інстанції Пальонний В. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
складі:

головуючогоПальонного В.
С.суддівЄльцова В. О. , Карпенко О. В. при
секретарі Анкудінові О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси апеляційні
скарги представника ОСОБА_6 і
представника департаменту освіти та
гуманітарної політики Черкаської
міської ради на рішення Соснівського
районного суду м. Черкаси від 19 квітня
2013 року у справі за позовом ОСОБА_6 до
департаменту освіти та гуманітарної
політики Черкаської міської ради,
третя особа дошкільний начальний
заклад (ясла-садок) санаторного типу №74
«Лісова пісня» Черкаської міської
ради, про стягнення заборгованості по
заробітній платі, компенсації за
невикористану відпустку, середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні та відшкодування
моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

В січні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з позовом до департаменту освіти
та гуманітарної політики Черкаської
міської ради, третя особа дошкільний
начальний заклад (ясла-садок)
санаторного типу №74 «Лісова пісня»
Черкаської міської ради, про стягнення
заборгованості по заробітній платі,
компенсації за невикористану
відпустку, середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні та
відшкодування моральної шкоди,
посилаючись на те, що наказом від 7
квітня 2010 року вона була поновлена з 25
березня 2010 року на роботі на посаді
завідуючої дошкільного навчального
закладу (ясла-садок) санаторного типу
№74 «Лісова пісня» Черкаської міської
ради на підставі рішення апеляційного
суду Черкаської області від 24 березня
2010 року. З 21 квітня 2011 року вона була
відсторонена від роботи за постановою
слідчого на період досудового слідства
по кримінальній справі за вчинення
злочинів, передбачених ч. 2 ст. 191 КК
України, ч. 1 ст. 366 КК України.
Постановою суду від 2 вересня 2011 року
постанова про відсторонення від роботи
скасована. Наказом №618-К від 25 вересня
2012 року її було звільнено з роботи на
підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України. На
момент звільнення з нею не був повністю
проведений розрахунок, зокрема не були
виплачені присудженні на її користь з
відповідача суми за рішеннями судів
від 9 липня 2012 року, 22 травня 2012 року, 8
травня 2012 року, заробітна плата за
період з 1 по 8 серпня 2012 року та з 10 по 25
вересня 2012 року., допомога по
тимчасовій непрацездатності за період
з 9 серпня по 7 вересня 2012 року, грошова
компенсація за 16 календарних днів
невикористаних щорічних відпусток,
вихідна допомога.

Частину вказаних сум відповідач
виплатив їй після звільнення, а частину
не виплатив до дати звернення з позовом
до суду, в зв'язку з чим позивачка
просила стягнути з відповідача на її
користь заборгованість по заробітній
платі за період з 1 по 8 серпня 2012 року в
сумі 44 грн. 54 коп.; компенсацію за
невикористані дні відпустки в сумі 2 093
грн. 36 коп.; середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні за
період з 25 вересня 2012 року по день
розгляду справи в суді в сумі 27 602 грн. 76
коп., моральну шкоду в сумі 20000 грн.,
компенсацію витрат на оплату правової
допомоги в сумі 2 500 грн.

Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 19 квітня 2013 року позов
задоволено частково.

Стягнуто з департаменту освіти та
гуманітарної політики Черкаської
міської ради на користь ОСОБА_6
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні в сумі 4 660
грн. 50 коп.; в рахунок відшкодування
моральної шкоди 500 грн.; витрати на
оплату правової допомоги 300 грн., всього
стягнуто 5460 грн. 50 коп. У решті позову
відмовлено. Вирішено питання про
судовий збір.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_6, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити у справі нове рішення, яким
повністю задовольнити позовні вимоги.

Представник департаменту освіти та
гуманітарної політики Черкаської
міської ради також подала апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права, просить його
змінити в частині задоволення позовних
вимог ОСОБА_6 та ухвалити в цій частині
нове рішення, яким відмовити ОСОБА_6 у
задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника ОСОБА_6, яка підтримала
свою апеляційну скаргу і заперечувала
проти задоволення апеляційної скарги
департаменту освіти та гуманітарної
політики Черкаської міської ради,
представника департаменту освіти та
гуманітарної політики Черкаської
міської ради, яка підтримала свою
апеляційну скаргу і заперечувала проти
задоволення апеляційної скарги
представника ОСОБА_6, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
представника департаменту освіти та
гуманітарної політики Черкаської
міської ради не підлягає задоволенню, а
апеляційна скарга представника ОСОБА_6
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_6
перебувала з відповідачем у трудових
відносинах, звільнена з роботи за п.2
ст.40 КЗпП України в зв'язку з
невідповідністю займаній посаді за
станом здоров'я.

Вважаючи, що на день звільнення з нею не
був проведений повний розрахунок,
позивачка, посилаючись на те, що їй як
на день звільнення, так і на час
звернення з позовом до суду не
виплачена заробітна плата за період з 1
по 8 серпня 2012 року в сумі 44 гривні 54
коп., частина компенсації за
невикористані щорічні відпустки в сумі
2093 грн. 36 коп., просила стягнути ці суми
з відповідача на її користь, стягнути з
нього її середній заробіток за
затримку розрахунку при звільненні за
період з дня звільнення 25 вересня 2012
року по день ухвалення судового
рішення, а також стягнути в
відшкодування завданої їй моральної
шкоди 20000 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги,
суд виходив з того, що виплата
позивачці заробітної плати в сумі 44
грн. 54 коп. за період з 1 по 8 серпня 2012
року підтверджена наданими
відповідачем розрахунковими листами,
вимога про стягнення 2093 грн. 36 коп.
компенсації за невикористані
відпустки є необґрунтованою, оскільки
розрахунок і виплату цієї компенсації
відповідачем здійснено відповідно до
вимог трудового законодавства, проте,
оскільки остаточний розрахунок з
позивачкою відповідачем проведено
тільки 31 жовтня 2012 року, коли їй була
виплачена допомога по тимчасовій
непрацездатності за період з 9 серпня
по 7 вересня 2012 року, то з відповідача
підлягає стягненню середній заробіток
позивачки за період з 25 вересня по 31
жовтня 2012 року та відшкодування
моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду в частині відмови в
задоволенні позовних вимог про
стягнення невиплаченої заробітної
плати в сумі 44 грн. 54 коп. та компенсації
за дні невикористаних щорічних
відпусток, виходячи з наступного.

Згідно наданих відповідачем
розрахункових листів за період з 1 по 8
серпня 2012 року позивачці фактично
виплачено 1068 грн. 86 коп. Згідно
розрахунку позивачки, за яким
недоплата складає 44 грн.54 коп., розмір
її заробітної плати за вказаний період
повинен складати 1024 грн. 24 коп., а тому
вимога про стягнення невиплаченої
заробітної плати за цей період є
необґрунтованою.

Суд також дослідив надані позивачкою
та відповідачем розрахунки розміру
компенсації за невикористані
відпустки, що підлягає стягненню на
користь позивачки і обґрунтував свій
висновок про відсутність
заборгованості відповідача по цих
виплатах, посилаючись на обставини
справи та вимоги закону, який регулює
спірні правовідносини.

Обґрунтованим на думку колегії суддів
є і висновок суду про стягнення з
відповідача на користь позивачки
відшкодування моральної шкоди,
оскільки несвоєчасне проведення з нею
розрахунку при звільненні призвело до
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків і вимагало
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Розмір відшкодування моральної шкоди
визначено судом з врахуванням обставин
справи і він відповідає принципам
доцільності та розумності.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про
неправильність застосування судом
норм матеріального чи процесуального
права в цій частині.

В той же час, відмовляючи в задоволенні
вимог про стягнення середнього
заробітку за час затримки виплати сум,
присуджених судовими рішеннями від 9
липня 2012 року, від 22 травня 2012 року та 8
травня 2012 року, суд виходив з того, що
виконання вказаних судових рішень, у
тому числі і про стягнення заробітної
плати, здійснюється відповідно до
Закону України «Про виконавче
провадження» і підстав для
застосування правил ст.117 КЗпП України
до спірних правовідносин у цій частині
вимог немає.

Проте, погодитись з таким висновком
суду не можна.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 8 травня 2012 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Черкаської області
від 22 червня 2012 року, на користь ОСОБА_6
з відповідача стягнуто 628 грн. 11 коп.
заробітної плати та 6 грн. 56 коп.
компенсації втрати частини доходу.

Рішенням Соснівського районного суду
м.Черкаси від 22 травня 2012 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Черкаської області
від 18 липня 2012 року, на користь ОСОБА_6 з
відповідача стягнуто 2082 грн. 72 коп.
допомоги по тимчасовій
непрацездатності з 21 травня 2010 року по
31 серпня 2010 року, 106 грн. 76 коп.
компенсації втрати частини доходу, 500
грн. в відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 9 липня 2012 року, яке
набрало законної сили 20 серпня 2012 року,
на користь ОСОБА_6 з відповідача
стягнуто 37025 грн. 80 коп. заробітної
плати за період незаконного
відсторонення від посади з 3 вересня 2011
року по 9 липня 2012 року та 3000 грн. в
відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, на день звільнення
позивачки 25 вересня 2012 року зазначені
судові рішення набрали законної сили.

Позивачка, обґрунтовуючи позовні
вимоги, посилалася на те, що присуджені
їй цими судовими рішеннями суми
заробітної плати, допомоги по
тимчасовій непрацездатності,
компенсації втрати частини доходу та
відшкодування моральної шкоди не були
виплачені їй в день звільнення.

Закон України «Про виконавче
провадження» визначає умови і порядок
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), що відповідно
до закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку. Цим Законом
врегульовано правовідносини, що
виникають у процесі виконання судових
рішень.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення.

Згідно ч.1 ст.117 КЗпП України у разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального
права дає підстави для висновку, що
передбачений ч.1 ст.117 КЗпП України
обов'язок роботодавця щодо виплати
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні настає за
умови невиплати з його вини належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст.116 КЗпП, при цьому
визначальними є такі юридично значимі
обставини, як невиплата належних
працівникові сум при звільненні та
факт проведення з ним остаточного
розрахунку.

Таким чином, підставою для настання
відповідальності, передбаченої
статтею 117 КЗпП України, є непроведення
з вини власника або уповноваженого ним
органу розрахунку з працівником у
вказані строки. Після ухвалення
судового рішення про стягнення
заборгованості із заробітної плати
роботодавець не звільняється від
відповідальності, передбаченої ст.117
КЗпП України - виплати середнього
заробітку за весь період невиплати
належних працівникові при звільненні
сум.

Суд на вказані вимоги закону уваги не
звернув, не перевірив, чи були
проведені відповідачем виплати за
судовими рішеннями від 8 травня 2012 року,
22 травня 2012 року, 9 липня 2012 року та чи не
виникло з зв'язку з їх невиплатою у
позивача право на відшкодування
середнього заробітку в порядку,
передбаченому ст.117 КЗпП України.

З матеріалів справи вбачається, що
виплата коштів за вказаними судовими
рішеннями здійснювалась відповідачем
шляхом їх перерахування з зарахуванням
на банківську карту позивачки.

За таких обставин датою розрахунку
слід вважати дату зарахування коштів
на банківську карту позивачки.

За рішенням від 8 травня 2012 року
департаментом освіти та гуманітарної
політики Черкаської міської ради
позивачці в жовтні перераховано 628
грн.11 коп. заробітної плати та 6 грн. 56
коп. компенсації втрати частини доходу.
Вказані суми зараховані на банківську
карту позивачки 7 листопада 2012 року.

За рішенням від 22 травня 2012 року
департаментом освіти та гуманітарної
політики Черкаської міської ради
позивачці в жовтні перераховано 2082 грн.
72 коп. заробітної плати і 660 грн. 76 коп.
компенсації втрати частини доходу та
відшкодування моральної шкоди. Кошти
зараховані на банківську карту
позивачки 16 листопада 2012 року.

Виконання рішення Соснівського
районного суду м. Черкаси від 9 липня 2012
року на день звільнення позивачки було
зупинено ухвалою судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 4 вересня 2012 року, а оскільки
вимоги позивачки про стягнення з
відповідача її середнього заробітку за
час затримки розрахунку при звільненні
пов'язані з невиплатою належних
позивачці сум саме на день звільнення,
то невиплата коштів присуджених за цим
рішенням на день звільнення позивачки
не може бути підставою для настання
відповідальності, передбаченої
статтею 117 КЗпП України.

Таким чином, з врахуванням проведення
відповідачем виплат всіх сум, які
належали позивачці на день звільнення
днем фактичного розрахунку необхідно
вважати 16 листопада 2012 року, коли на її
банківську карту були зараховані
останні суми, належні до виплати за
рішенням від 22 травня 2012 року, і з
відповідача на користь позивачки
підлягає стягненню її середній
заробіток за період з 25 вересня 2012 року
по 16 листопада 2012 року, який включає 36
робочих днів.

При розрахунках розміру стягнення
середнього заробітку позивачки за
вказаний період колегія суддів
враховує її середньоденний заробіток в
179 грн. 25 коп., визначений роботодавцем -
департаментом освіти та гуманітарної
політики Черкаської міської ради
згідно довідки від 7 липня 2014 року,
оскільки його розрахунок зроблений у
відповідності з вимогами Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995
року, з врахуванням коефіцієнтів
підвищення заробітної плати.

Розмір стягнення на користь позивачки
її середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні
складає: 179 грн. 25 коп. х 36 робочих днів =
6453 грн.

Допустився суд помилки і при
визначенні розміру компенсації витрат
на правову допомогу, що підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивачки.

Законом України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах», який набрав чинності з 1 січня
2012 року визначено, що розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах, в яких татка
компенсація виплачується стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення,
іншою стороною, а в адміністративних
справах - суб'єктом владних
повноважень, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді.

З матеріалів справи вбачається, що
адвокат ОСОБА_7, який надавав правову
допомогу позивачці, брав участь в
судових засіданнях протягом 4 год. та 2
год. знайомився з матеріалами справи.

Встановлений законом розмір
мінімальної заробітної плати на час
розгляду справи складав 1147 грн.

Відповідно розмір компенсації витрат
на правову допомогу, що підлягає
стягненню складає: 1147 х 40% х 6 год. = 2752
грн. 80 коп.

З огляду на викладене рішення суду
підлягає зміні в частині визначення
розміру середнього заробітку
позивачки, що підлягає стягненню на її
користь з відповідача за затримку
розрахунку при звільненні, та
визначення розміру компенсації витрат
на правову допомогу.

В іншій частині рішення суду є законним
і обґрунтованим і підстав для його
скасування колегія суддів не вбачає.

З наведених підстав апеляційна скарга
представника департаменту освіти та
гуманітарної політики Черкаської
міської ради не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України,
ст.ст. 116, 117, 2371 КЗпП України, колегія
суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6
задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 19 квітня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_6 до департаменту освіти
та гуманітарної політики Черкаської
міської ради, третя особа дошкільний
начальний заклад (ясла-садок)
санаторного типу №74 «Лісова пісня»
Черкаської міської ради, про стягнення
заборгованості по заробітній платі,
компенсації за невикористану
відпустку, середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні та
відшкодування моральної шкоди змінити
в частині визначення розміру
середнього заробітку позивачки, що
підлягає стягненню на її користь з
відповідача за затримку розрахунку при
звільненні, та визначення розміру
компенсації витрат на правову
допомогу.

Стягнути з департаменту освіти та
гуманітарної політики Черкаської
міської ради на користь ОСОБА_6 6453 грн.
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні за період з 25
вересня 2012 року по 16 листопада 2012 року.

Стягнути з департаменту освіти та
гуманітарної політики Черкаської
міської ради на користь ОСОБА_6 2752 грн. 80
коп. компенсації витрат на правову
допомогу.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Апеляційну скаргу представника
департаменту освіти та гуманітарної
політики Черкаської міської ради
відхилити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня її
проголошення.

Головуючий :

Судді :