Ухвала

іменем україни

01 липня 2014 рокум. КиївСуддя Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ Кузнєцов В.О., розглянувши
касаційну скаргу відділу освіти
Іллінецької районної державної
адміністрації Вінницької області на
рішення колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області від 07 травня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до відділу
освіти Іллінецької районної державної
адміністрації Вінницької області про
поновлення на роботі та оплату за час
вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним
вище позовом, мотивуючи свої позовні
вимоги тим, що наказом начальника
відділу освіти Іллінецької районної
державної адміністрації Вінницької
області № 314-к від 22 серпня 2013 року її
звільнено з роботи з посади вчителя
української мови і літератури
Іллінецької загальноосвітньої школи
I-III ступенів № 1 по п.4 ст.40 КЗпП України
за прогул без поважних причин. Вважаючи
звільнення незаконним, просила суд
поновити її на роботі, стягнути з
відповідача на її користь заробіток за
час вимушеного прогулу та 5 000 грн у
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Іллінецького районного суду
Вінницької області від 03 березня 2014
року ОСОБА_2 у задоволенні позову було
відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області від 07 травня 2014 року
рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким позов ОСОБА_2 задоволено.
Поновлено ОСОБА_2 на роботі на посаді
вчителя української мови і літератури
Іллінецької загальноосвітньої школи
Iступенів № 1. Стягнуто з відділу освіти
Іллінецької районної державної
адміністрації Вінницької області на
користь ОСОБА_2 середній заробіток за
час вимушеного прогулу в сумі 27 963,67 грн.

У касаційній скарзі відділ освіти
Іллінецької районної державної
адміністрації Вінницької області
просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції,
посилаючись на неправильне
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального права та
порушення норм процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про перевагу одних
доказів над іншими.

Судом апеляційної інстанції,
відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно,
всебічно досліджено і оцінено
обставини у справі, надані сторонами
докази, правильно визначено юридичну
природу спірних правовідносин та
закон, який їх регулює.

Суд апеляційної інстанції,
задовольняючи позов дійшов вірного
висновку, що причини невиходу ОСОБА_2 на
роботу в період з 12 серпня 2013 року по 19
серпня 2013 року слід вважати поважними,
а тому, підстав для її звільнення по п. 4
ст.40 КЗпП України у відповідача не було.

Доводи касаційної скарги зводяться до
переоцінки доказів, на правильність
висновку суду апеляційної інстанції
вони не впливають та його не
спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у
разі, якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені у ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи,
суддя-доповідач відмовляє у відкритті
касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити відділу освіти Іллінецької
районної державної адміністрації
Вінницької області у відкритті
касаційного провадження у справі за
позовом ОСОБА_2 до відділу освіти
Іллінецької районної державної
адміністрації Вінницької області про
поновлення на роботі та оплату за час
вимушеного прогулу.

Додані до скарги матеріали повернути
заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних
В.О. Кузнєцов

і кримінальних справ