Справа № 645/3479/14
Провадження № 2/645/1379/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2014 року Фрунзенський районний
суд міста Харкова у складі :

головуючого - Горпинич О.В.

за участю секретаря судових засідань -
Погрібняк А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства Комерційного
банку "Правекс-Банк" про визнання
кредитного договору таким, що
розірваний, визнання недійсним
договору іпотеки, стягнення
матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду із
вищевказаним позовом, яким просила
визнати кредитний договір № 12206-153/06Р
від 11.10.2006 року таким, що розірваний
відповідачем в односторонньому
порядку, у зв'язку з порушенням умов
договору, визнати недійсним договір
іпотеки № 12206-153/06Р від 12.10.2006 року,
стягнути з відповідача на
відшкодування матеріальної шкоди 40
287 грн. 16 коп., та на відшкодування
моральної шкоди 60 000 грн.. В
обґрунтування позову посилалася на те,
що 11.10.2006 року між ОСОБА_2 та АКБ
«Правекс-Банк» укладено кредитний
договір, відповідно до умов якого
банком було надано споживчий кредит на
суму 26 000 доларів США строком на 16
років до 11.10.2022 року, з виплатою 12 %
річних на умовах погашення
заборгованості по кредиту рівними
частинами в сумі 135 доларів США,
щомісячно. Позивачка зазначала, що вона
належним чином виконувала зобов'язання
за кредитним договором, так станом на
22.11.2011 року на 60,8% було здійснено
дострокове погашення кредитних
зобов'язань, проте на день подачі
Банком позовної заяви до неї та
поручителя про стягнення
заборгованості - 22.11.2011 року, Банк
забажав визнати її винною у
невиконанні кредитних зобов'язань,
забажав розірвати кредитний договір у
односторонньому порядку, нарахувавши
штрафи, пеню, збільшивши відсотки.
Позивачка зазначала, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором, але вона
виконала взяті на себе зобов'язання на
80 %, тоді як кінцевий строк повного
погашення обумовлений договором 11.10.2022
року. Банк, зловживаючи правом,
звернувся до суду із позовом про
дострокове стягнення із позивачки
залишкової суми кредиту у повному
обсязі за 132 місяці до закінчення
строку дії кредитного договору,
обумовленого п. 1.2, а також нарахував
пеню, неустойку, порушуючи п. 7.1.7
договору та не направив листа із
викладанням причин, підстав і дати
розірвання кредитного договору в

односторонньому порядку, і цим завдав,
на думку позивачки, суттєвої
матеріальної та моральної шкоди.
Позивачка зазначала, що нею виконано
договірні обов'язки шляхом
дострокового здійснення платежів на
рахунок банку. В той же час банк
порушуючи свої обов'язки, встановлені
кредитним договором, висуває
звинувачення у заборгованості, не
виконує обов'язкову умову

договору та не надсилає листа із
викладенням мотивів, причин і дати
одностороннього розірвання договору, а
звернувся до суду з позовом про
стягнення неіснуючої заборгованості.
Отримавши значну суму переплат за
кредитним договором, відповідач
зажадав в односторонньому порядку

змінити умови договору, розірвати його
достроково, нарахувати додаткові
платежі позивачеві у вигляді
неустойки. Позивачка зазначала, що
договірні зобов'язання нею не порушені,
існує значна

сума переплат, сальдо платіжного
балансу за кредитом позитивне і на
сьогоднішній день, за 9

років до закінчення строку дії
договору, а не виконання зобов'язання
або його порушення

передбачає наявність від'ємного сальдо
за платіжним балансом за певний період
часу. Позивачка зазначала, що
відстоюючи свої порушені права вона
змушена була нести матеріальні
витрати, а саме: оплату за договір
поруки 10 000 грн., оплату за
консультативно - правову допомогу 30
000 грн. за тридцять місяців з дня подачі
позову відповідачем, судовий збір,
витрати на кореспонденцію, у зв'язку з
чим загальна сума збитків становить 40
287 грн. 14 коп.. Позивачка посилалася на
те, що їй було завдано моральну шкоду,
оскільки, на її думку, через
неправомірні дії Банку були зіпсовані
стосунки із поручителем, а також
протягом тридцяти місяців її
супроводжували неврози, безпорадність,
погрози банку притягнути до
кримінальної відповідальності, через
що виникали суперечки в сім'ї. У зв'язку
з чим ОСОБА_2 оцінила моральну шкоду в
розмірі 20 000 грн.. Позивачка
зазначала, що Банк, подавши позовну
заву від 22.11.2011 року до неї та
поручителя про дострокове,
позадоговірне стягнення
заборгованості в повному обсязі до
закінчення терміну дії договору,
скористався своїм правом та прийняв
рішення про одностороннє розірвання
кредитного договору. Розірвання
кредитного договору потягло за собою
недійсність договору іпотеки, який
укладено для забезпечення виконання
умов основного кредитного договору.

На підставі викладеного
позивачка звернулася до суду із
відповідним позовом.

До судового засіданні позивачка
не з'явилася, через канцелярію суду
подала заяву про розгляд справи у її
відсутності.

Представник Банку заперечував
проти задоволення позовних вимог,
просивши про відмову в їх задоволенні
за необґрунтованістю.

Суд, вислухавши представника
позивача, дослідивши письмові докази у
їх сукупності, приходить до висновку
про відмову в задоволенні позовних
вимог, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані, які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлені наступні факти
та відповідні їм правовідносини.

11.10.2006 року укладено кредитний договір
№ 12206-153/06Р між АКБ «Правекс-Банк» та
ОСОБА_2, відповідно до умов якого Банк
надав кредит в сумі 26 000 доларів США
до 11.10.2022 року, із сплатою 12 % річних.

Забезпеченням виконання позичальником
зобов'язань за даним договором
виступає іпотека - трикімнатна
квартира за адресою: АДРЕСА_1, згідно
договору іпотеки №12206-153/06Р від 12.10.2006
року.

11.10.2006 року між ОСОБА_2 та АКБ
«Правекс-Банк» укладено договір поруки
№ 12206-153/06Р, відповідно до умов якого
поручитель у порядку та на умовах,
передбачених договором зобов'язується
нести солідарну майнову
відповідальність перед кредитором за
виконання в повному обсязі зобов'язань
ОСОБА_2.

Заочним рішенням Фрунзенського
районного суду м. Харкова від 15.11.2013
року були задоволені позовні вимоги
ПАТ КБ «Правекс Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
кредитним договором та стягнуто
солідарно на користь Банку
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 50148,28 коп., судові витрати в
ромізі 250 грн. 74 коп. з кожного.

Рішення набрало законної сили.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються

при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлені ці обставини.

Необхідно зауважити, що право на
звернення до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів закріплено
безпосередньо у Конституції

України (ст. 55), Цивільному кодексі
України (ст. 16), Законі України "Про
судоустрій України" (ст. 6). Право на
звернення до суду є невід'ємним
особистим правом. Від цього права особа
не може відмовитися. Це право не може
бути обмежене правочином. В силу ч. 3 ЦПК
така

відмова є недійсною. Аналогічна норма
міститься також у п. 4 ст. 6 Закону
України "Про судоустрій України".

Відповідно до ст.ст. 3,4ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або опорюваних прав, свобод
чи інтересів.

Тому звернення Банком до суду із
відповідним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_2
про стягнення заборгованості є
невід'ємним правом, дане право не може
та не могло бути ніким обмежено.

У разі незгоди з рішенням суду першої
інстанції сторони мають право
оскаржити його в апеляційному,
касаційному порядку.

Відповідно до п.7.1.7 укладеного
кредитного договору № 12206-153/06Р від
11.10.2006 року, Банк має право без згоди
позичальника в односторонньому
порядку змінити або доповнити умови
даного договору, в односторонньому
порядку розірвати його та направити на
адресу позичальника листа про
розірвання договору з викладенням змін
та доповнень. Даний договір вважається
розірваним з моменту прийняття
відповідного рішення органом Банку, до
компетенції якого відповідно до
законодавства та внутрішніми
документам Банка входить прийняття
такого рішення.

Банком на адресу ОСОБА_2 направлялася
вимога про виконання зобов'язань за
кредитним договором № 12206-153/06Р від
11.10.2006 року, у вимозі зазначалося про
необхідність погасити заборгованість.

Але направлення вищевказаної вимоги та
звернення Банком із позовом до суду про
стягнення заборгованості не може
свідчити про розірвання Банком
договору в односторонньому порядку.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України
передбачено, що відповідно до статті
6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК
України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (ч. 1 ст. 627
ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом. Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору. У разі
односторонньої відмови від договору у
повному обсязі або частково, якщо
право на таку відмову встановлено
договором або законом, договір є
відповідно розірваним або зміненим
(ст.. 651 ЦК України).

Відповідно до ст.652 ЦК України
розірвання договору у зв'язку з
істотною зміною обставин допускається
за наявності чотирьох обов'язкових
умов: у момент укладення договору
сторони виходили з того, що така зміна
обставин не настане; зміна обставин
зумовлена причинами, які
заінтересована сторона не могла
усунути після її виникнення при всій
турботливості і обачності, які від неї
вимагалися; виконання договору
порушило б співвідношення майнових
інтересів сторін і позбавило б
заінтересовану сторону того, на що вона
розраховувала при укладанні договору;
із суті договору або звичаїв ділового
обороту не впливає, що ризик зміни
обставин несе заінтересована сторона.

Позивачка не довела факту настання
умов, передбачених ст.ст. 651,652 ЦК
України для розірвання кредитного
договору, не доведено істотного
порушення банком умов кредитного

договору, або будь-яких інших підстав,
встановлених договором або законом для
розірвання кредитного договору.

Крім того, в судовому засіданні
представник Банку пояснила, що
кредитний договір № 12206-153/06Р від 11.10.2006
року Банком в односторонньому порядку
не розривався, зобов'язання в повному
обсязі ОСОБА_2 не виконано, на
підтвердження доводів надано
відповідний розрахунок
заборгованості.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Тобто, позивач до теперішнього часу має
заборгованість перед відповідачем за
кредитним договором, а незгода
позивачки щодо розміру цієї
заборгованості, порядку її
нарахування, не є правовою підставою
для розірвання кредитного договору за
ст.651 ЦК України.

Крім того, звернення Банком до суду із
позовною заявою про стягнення
заборгованості за кредитним договором
також не є підставою розірвання
договору в розумінні ст. 651 ЦК України.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні
позовної вимоги щодо визнання
кредитного договору розірваним
відповідачем в односторонньому
порядку, то не має підстав в
задоволенні вимог щодо визнання
недійсним договору іпотеки, а також
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди.

Керуючись ст.ст.10,11,213-215 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
Комерційного банку "Правекс-Банк" про
визнання кредитного договору таким, що
розірваний, визнання недійсним
договору іпотеки, стягнення
матеріальної та моральної шкоди -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення шляхом подання
апеляційної скарги. Особами, які брали
участь у справі, але не були присутніми
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення може
бути подана апеляційна скарга протягом
10 днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення набирає законної
сили після закінчення строку на
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо воно не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя -