АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
_________________________
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2014 року. Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Нежури В.А., Саліхова В.В.

при секретарі - Меєчко Д.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1, діючого за
довіреністю в інтересах ОСОБА_2 на
ухвалу Солом'янського районного суду м.
Києва від 29 квітня 2014 року у справі за
скаргою ОСОБА_2 на дії державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Старосамбірського
районного управління юстиції
ТелічакаСвятлослава Зеноновича,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року представник ОСОБА_2
звернувся до суду з скаргою на
неправомірні дії державного виконавця
ВДВС Старосамбірського районного
управління юстиції Телічака С.З. щодо
винесення ним постанови про відкриття
виконавчого провадження № 42192954 від
21.02.2014 р. та просив скасувати зазначену
постанову, посилаючись на те, що вона не
відповідає вимогам Закону України «Про
виконавче провадження» та Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 02.04.2012
р. №512/5.

На обґрунтування своїх вимог зазначав,
що в порушення п.3 ч.1 ст.18, ч. 1 ст.19, п.6 ч.1
ст.26 Закону України «Про виконавче
провадження» в постанові про відкриття
виконавчого провадження неправильно
зазначена адреса стягувача, а також
неповна адреса місця проживання
боржника, відсутні індивідуальний
ідентифікаційний номер боржника,
ідентифікаційний код суб'єкта
господарської діяльності стягувача, а
також дані, які ідентифікують боржника,
та рахунки стягувача і боржника.

Ухвалою Солом'янського районного суду
м. Києва від 29.04.2014 р. в задоволенні
скарги ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
скаржника просить зазначену ухвалу
скасувати та постановити нову ухвалу,
якою задовольнити скаргу ОСОБА_2,
посилаючись на те, що вона постановлена
з порушенням норм матеріального і
процесуального права.

Справа № 760/5070/14-ц № апеляційного
провадження:22-ц/796/8031/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Шереметьєва Л.А.
Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Усик Г.І.Зазначав, що суд не
взяв до уваги наведені скаржником
доводи про те, що постанова про
відкриття виконавчого провадження
винесена з порушенням п. 1.5.1. Інструкції
з організації примусового виконання
рішень №512/5 від 02.04.2012 р., оскільки її
вступна частина не містить повного
зазначення прізвища, імені та по
батькові державного виконавця; в
мотивувальній частині державний
виконавець не навів посилань на закон
чи інший нормативно-правовий акт яким
він керувався, а її резолютивна частина
не містить місцезнаходження стягувача
і боржника, індивідуального
ідентифікаційного номера боржника та
ідентифікаційного коду суб'єкта
господарської діяльності стягувача.

Вважав помилковим висновок суду про те,
що у державного виконавця були
відсутні підстави для відкриття
виконавчого провадження.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_2 просив задовольнити апеляційну
скаргу з наведених у ній підстав.

Представник ВДВС Старосамбірського
РУЮ та державний виконавець Телічак
С.З. в судове засідання не з'явилися, про
час та місце розгляду справи були
повідомлені належно.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які приймали участь в судовому
засіданні, перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів виходить з наступного.

Відмовляючи в задоволенні скарги
ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з
того, що державний виконавець при
відкритті виконавчого провадження
діяв у межах повноважень, наданих
Законом України «Про виконавче
провадження», а допущені при винесені
постанови недоліки не привели до
порушень прав заявника, у зв'язку з чим
відсутні правові підстави для їх
захисту.

Такий висновок суду є законним та
обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення.

З матеріалів справи убачається,
що відповідно до виконавчого листа №
2-229/13, виданого Солом'янським районним
судом м. Києва 22.01.2014 р. з ОСОБА_2 на
користь ТОВ «НВЦ «Агроветзащита»
підлягав стягненню судовий збір у
розмірі 107,30 грн. та витрати по оплаті
судової експертизи в сумі 20 518,08 грн.

Зазначений виконавчий документ
відповідає вимогам, встановленим
Законом України «Про виконавче
провадження». З заявою про примусове
виконання рішення суду представник
стягувача звернувся 19.03.2014 р.
Відповідно до наданої ним довіреності,
він уповноважений на вчинення
підписання і подання заяв про
примусове виконання рішень, та
вчинення інших дій пов'язаних з
виконавчим провадженням. Обмеження
щодо отримання коштів за виконавчим
листом відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.25 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

За змістом ч.1 та ч.2 ст.11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець зобов'язаний
вживати заходи примусового виконання
рішень, передбачених цим Законом,
неупереджено своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

21.02.2014 р. державним виконавцем ВДВС
Старосамбірського РУЮ ТелічакомС.З.
винесена постанова про відкриття
виконавчого провадження, яку ОСОБА_2
отримав 25.02.2014 р. Боржнику надавався
строк для добровільного виконання - до
01.03.2014 р.

28.02.2014р. з матеріалами виконавчого
провадження ознайомився представник
боржника, який повідомив державного
виконавця, що за вказаною в постанові
адресою ОСОБА_2 не проживає.

Будь-яких заяв від боржника чи
його представника про добровільне
виконання судового рішення до
державного виконавця не надходило. З
урахуванням наведеного суд першої
інстанції правильно виходив з того, що
допущені при винесенні постанови
недоліки не перешкоджали боржнику
добровільно виконати рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

ОСОБА_2 та його представник не
навели будь-яких переконливих доводів
та відповідних доказів на
підтвердження того, що оскаржувана
постанова порушує права чи інтереси
скаржника.

За змістом ч. 6 та ч.7 ст.12 Закону
України «Про виконавче провадження»
боржник зобов'язаний утримуватися від
вчинення дій, які унеможливлюють чи
ускладнюють виконання рішення.

Крім того особи, які беруть
участь у виконавчого провадженні
зобов'язані сумлінно користуватися
усіма наданими їм правами з метою
забезпечення своєчасного та в повному
обсязі вчинення виконавчих дій.

Зважаючи на викладене колегія
суддів приходить до висновку, що ухвала
суду першої інстанції є законною та
обґрунтованою, а наведені в
апеляційній скарзі доводи
безпідставними.

Керуючись ст.ст., 307, 312, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, діючого за
довіреністю в інтересах ОСОБА_2
відхилити, а ухвалу судді
Солом'янського районного суду м. Києва
від 29 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: