Справа № 362/1803/14-ц
Провадження № 2/362/1610/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.07.2014 року Васильківський
міськрайонний суд Київської області в
складі: головуючого - судді Корнієнка
С.В., при секретарі - Дрозденко К.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Василькові цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Глевахівської селищної ради
Васильківського району Київської
області про захист ділової репутації,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом про
зобов'язання органу місцевого
самоврядування спростувати
недостовірну інформацію, що порочить
його ділову репутацію та була
викладена ним особисто в його
власноручно виконаній письмовій заяві
від 21 лютого 2014 року про складання ним
повноважень Глевахівського селищного
голови через нібито його стан здоров'я,
та реєстрацію цієї заяві в селищної
раді. Позивач просив також спростувати
зазначені відомості через засоби
масової інформації.

В судовому засіданні позивач та його
представник вимоги позову підтримали в
повному обсязі.

При цьому, з пояснень позивача
вбачається, що насправді його стан
здоров'я був задовільний, а заяву про
складення своїх повноважень голови
органу місцевого самоврядування він
написав під примусом та тиском
депутата Глевахівської селищної ради
Жеребцова В.В., та присутніх з ним інших
осіб. Саме Жеребцов В.В., в подальшому,
оголосив його заяву в інтернет мережі
та на сесії селищної ради від 24 лютого
2014 року.

З його пояснень також вбачається, що у
поширенні недостовірної інформації
щодо стану його здоров'я, у зв'язку з чим
він склав з себе повноваження
селищного голови, безпосередньо
посадові особи селищної ради участі не
приймали, крім, лише присутності
секретаря ради під час написання ним
відповідної заяви від 21 лютого 2014 року
та в засіданні ради від 24 лютого 2014
року, де була оприлюднена його
вищезазначена заява.

Представник відповідача вимоги позову
також визнав в повному обсязі.

Разом з тим, у відповідності до
положень ч.2 ст.174 ЦПК України, якщо
визнання відповідачем позову
суперечить закону, суд продовжує
розгляд справи.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
допитавши свідків, дослідивши письмові
матеріали справи, вважає, що позов не
підлягає до задоволення, виходячи з
наступного.

Згідно з положеннями ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60
ЦПК України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень.

У відповідності до вимог статей 1 та 3
ЦПК України, завданням цивільного
судочинства є розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
за захистом яких кожна особа має право
звернутися до суду.

Як вбачається з положень ст.11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
лише в межах заявлених фізичними
особами позовних вимог.

Згідно положень ст.57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.
Належними є доказами, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

У відповідності до положень ст.68
Конституції України, кожен
зобов'язаний неухильно додержуватися
Конституції та законів України, не
посягати на права і свободи, честь і
гідність інших людей. Праву на свободу
думки і слова, на вільне вираження
своїх поглядів і переконань відповідає
обов'язок не поширювати про особу
недостовірну інформацію та таку, що
ганьбить її гідність, честь чи ділову
репутацію.

Положення ст.32 Конституції України
передбачають судовий захист права
спростовувати недостовірну інформацію
про себе і членів своєї сім'ї.

Ухвалюючи по зазначеній цивільній
справі рішення суд враховує положення
п.3 постанови пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику у справах
про захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи» № 1 від 27
лютого 2009 року (на далі «постанова»), що
відповідно до положень ст. 275 ЦК
України захист особистого немайнового
права здійснюється у спосіб,
встановлений главою 3 цього Кодексу, а
також іншими способами відповідно до
змісту цього права, способу його
поширення та наслідків, що їх
спричинило це порушення. До таких
спеціальних способів захисту
відносяться, наприклад, спростування
недостовірної інформації та/або право
на відповідь (стаття 277 ЦК), заборона
поширення інформації, якою порушуються
особисті немайнові права (стаття 278 ЦК)
тощо.

У відповідності до п.4 постанови, під
діловою репутацією юридичної особи, у
тому числі підприємницьких товариств,
фізичних осіб - підприємців, адвокатів,
нотаріусів та інших осіб, розуміється
оцінка їх підприємницької,
громадської, професійної чи іншої
діяльності, яку здійснює така особа як
учасник суспільних відносин.

Як вбачається з положень п. 6 постанови,
позови про захист гідності, честі чи
ділової репутації вправі пред'явити
фізична особа у разі поширення про неї
недостовірної інформації, яка порушує
її особисті немайнові права, а також
інші заінтересовані особи (зокрема,
члени її сім'ї, родичі), якщо така
інформація прямо чи опосередковано
порушує їхні особисті немайнові права.

Згідно з положеннями п.15 постанови, при
розгляді справ зазначеної категорії
суди повинні мати на увазі, що
юридичним складом правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позову, є сукупність
таких обставин: а) поширення
інформації, тобто доведення її до
відома хоча б одній особі у будь-який
спосіб; б) поширена інформація
стосується певної фізичної чи
юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

Під поширенням інформації слід
розуміти: опублікування її у пресі,
передання по радіо, телебаченню чи з
використанням інших засобів масової
інформації; поширення в мережі
Інтернет чи з використанням інших
засобів телекомунікаційного зв'язку;
викладення в характеристиках, заявах,
листах, адресованих іншим особам;
повідомлення в публічних виступах, в
електронних мережах, а також в іншій
формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є
вивішування (демонстрація) в
громадських місцях плакатів, гасел,
інших творів, а також розповсюдження
серед людей листівок, що за своїм
змістом або формою порочать гідність,
честь фізичної особи або ділової
репутації фізичної та юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація,
яка не відповідає дійсності або
викладена неправдиво, тобто містить
відомості про події та явища, яких не
існувало взагалі або які існували, але
відомості про них не відповідають
дійсності (неповні або перекручені).

У відповідності до положень п.18
постанови, згідно з положеннями ст. 277
ЦК і ст.10 ЦПК обов'язок довести, що
поширена інформація є достовірною,
покладається на відповідача, проте
позивач має право подати докази
недостовірності поширеної інформації.
Позивач повинен довести факт поширення
інформації відповідачем, а також те, що
внаслідок цього було порушено його
особисті немайнові права.

Як вбачається з положень п.24 постанови,
задовольняючи позов, суд повинен у
резолютивній частині рішення
зазначити, чи було порушено особисте
немайнове право особи, яка саме
інформація визнана недостовірною та
порочить гідність, честь чи ділову
репутацію позивача, а також вказати на
спосіб захисту порушеного особистого
немайнового права.

У відповідності до змісту заяви
позивача від 21 лютого 2014 року, він
складає з себе повноваження селищного
голови за станом здоров'я.

Таким чином, з огляду на забрані у
справі докази, суд приходить до
висновку, що ствердження позивача, що
відомості, що викладені ним 21 лютого 2014
року особисто у власноручній письмовій
заяві про причини складення своїх
повноважень, як селищного голови, через
нібито стан здоров'я, не можна вважати
недостовірною інформацією через
невідповідність вимог заявника
діючому законодавства в цієї галузі
права.

Зміст заяви, обставині її викладення та
правові наслідки її написання
позивачем можуть бути предметом іншого
спору та провадження.

Крім того, ні позивачем та
представником відповідача не надано
доказів щодо поширення органом
місцевого самоврядування, на його
думку, недостовірної інформації щодо
нього, а тому, підстав для задоволення
позову останнього суд не вбачає.

При цьому, позивач залишив не
доведеним, які самі його особисті
немайнові права, (завдана шкода його
відповідним особистим немайновим
благам, або йому створені перешкоди
повно і своєчасно здійснювати своє
особисте немайнове право) порушені
внаслідок оголошення його письмової
заяви від 21.02.2014 року.

Фактично позивач через звернення до
суду із зазначеним позовом оспорює
обставині свого звільнення з посади
органу місцевого самоврядування на
підставі його заяви від 21 лютого 2014
року, що жодним чином не пов'язано з
захистом його ділової репутації та є
свідченням невірно обраного позивачем
способу захисту своїх порушених прав
та інтересів у відповідності до
положень ст.16 ЦК України.

Ухвалюючи рішення по зазначеній
цивільній справі суд приймає до уваги,
що ухвалою Васильківського
міськрайонного суду від 30 травня 2014
року по адміністративній справі №
362/2458/14 а (провадження № 2а/362/145/14), що
набрало законної сили, позовна заява
позивача про поновлення на роботі
залишена без розгляду.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст. 3,10, 11, 60, 61, 79, 88, 212-215, 218, 221, 223, 294 ЦПК
України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволені позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги або закінченню апеляційного
провадження.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Київської області через
Васильківський міськрайонний суд
Київської області шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Суддя
Корнієнко С.В.