АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
03 липня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:
суддів:
Пікуль А.А., Саліхова В.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві справу за
апеляційною скаргою Сімферопольської
міської ради на заочне рішення
Центрального районного суду м.
Сімферополя АР Крим від 27 березня 2013
року та додаткове рішення від 15 липня
2013 року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 до Сімферопольської міської
ради про визнання позивача спадкоємцем
прав та обов'язків забудовника
№ апеляційного провадження:
№22-ц/796/8343/2014 Головуючий у суді першої
інстанції: Заболотна Н.М. Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Невідома
Т.О.в с т а н о в и л а :
Заочним рішенням Центрального
районного суду м. Сімферополя АР Крим
від 27 березня 2013 року задоволено позов
ОСОБА_1 до Сімферопольської міської
ради про визнання позивача спадкоємцем
прав та обов'язків забудовника
Визнано за ОСОБА_1 в порядку
спадкування після смерті ОСОБА_5,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, права та
обов'язки забудовника земельної
Додатковим рішенням Центрального
районного суду м. Сімферополя від 15
липня 2013 року з Сімферопольської
міської ради на користь ОСОБА_1
стягнуто суму сплаченого судового
збору в розмірі 107,30 грн.
Ухвалою Центрального районного суду м.
Сімферополя АР Крим від 24 травня 2013
року заяву Сімферопольської міської
ради про перегляд заочного рішення
залишено без задоволення.
Не погодившись із заочним рішенням
Центрального районного суду м.
Сімферополя АР Крим від 27 березня 2013
року та додатковим рішенням суду від 15
липня 2013 року, Сімферопольська міська
рада подала апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просила рішення суду першої
інстанціїскасувати та ухвалити нове,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 Звертає увагу на те, що
ОСОБА_1 не було надано будь-яких
належних та допустимих доказів на
підтвердження наявності у ОСОБА_5 на
день смерті прав та обов'язків
забудовника земельної ділянки АДРЕСА_1,
а тому, у суду були відсутні підстави
для задоволення його позову.
Ухвалою Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 08 жовтня 2013 року
заочне рішення суду першої інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 26 березня 2014
року ухвалу Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 08
жовтня 2013 року скасовано а справу
направлено на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.
На підставі ст. 12 Закону України «Про
забезпечення прав і свобод громадян та
правовий режим на тимчасово окупованій
території України» справа була
прийнята до розгляду Апеляційним судом
В судове засідання сторони не
з'явилася, про час та місце
апеляційного розгляду справи
повідомлені належним чином, при цьому,
повідомлення про час та місце розгляду
справи було розміщене на офіційному
сайті апеляційного суду, а тому,
колегія суддів відповідно до вимог ч. 2
ст. 305 ЦПК України вважає за можливе
слухати справу у їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді-доповідача,
з'ясувавши обставини справи та
оговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
рішення, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, рішенням
Сімферопольської районної ради
народних депутатів від 11 червня 1991 року
№ 206-6 ОСОБА_5 дозволено забудову
земельної ділянки в АДРЕСА_1, що
погоджено з дирекцією колгоспу та
виконкомом Чистенської сільської ради,
після отримання паспорту будівництва в
УДА м. Сімферополя (а.с.10).

Рішенням виконкому Сімферопольської
районної ради № 1385 від 22 серпня 1997 року
ОСОБА_5 продовжено до 31 грудня 1999 року
строк закінчення будівництва
індивідуального житлового будинку
АДРЕСА_1 (а.с.11).

На підставі рішення про виділення
земельної ділянки від 11 червня 1991 року
№ 206 на ім'я ОСОБА_5 28 жовтня 1997 року
виготовлено план та технічний звіт з
видачі державного акта на право
користування земельною ділянкою
АДРЕСА_1

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5 помер (а.с.26).

Єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_5
є його син ОСОБА_1, який звернувся із
заявою про прийняття спадщини до
Першої Сімферопольської державної
нотаріальної контори, у зв'язку з чим
заведена спадкова справа № 185/2006 (а с.25).

Рішенням Центрального районного суду
м. Сімферополя від 17 січня 2006 року
ОСОБА_1 продовжено строк на прийняття
спадщини.

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у
якому просив визнати його спадкоємцем
прав та обов'язків забудовника
земельної ділянки АДРЕСА_1 після смерті
батька ОСОБА_5, мотивуючи свої вимоги
тим, що на земельній ділянці його
батько збудував житловий будинок, що
зазначено у технічному звіті про
видачу державного акта на право
користування землею, складеному
Сімферопольським міжміським бюро
технічної інвентаризації 28 жовтня 1997
року, однак правовстановлюючих
документів на зазначені вище будинок
та земельну ділянку за життя не
отримав. Для оформлення спадщини на
будинок та земельну ділянку по вул.
Сербест у м. Сімферополь АР Крим він
звернувся до Першої державної
нотаріальної контори, проте, свідоцтво
про право на спадщину не отримав у
зв'язку з відсутністю
правовстановлюючих документів на
майно.

Задовольняючи позов ОСОБА_1, суд першої
інстанції виходив з того, що до складу
спадщини входять усі майнові права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
час його смерті, в тому числі й права
забудовника.

Проте, колегія суддів не може
погодитися з такими висновками суду
першої інстанції з наступних підстав.

Так, умовою для переходу в порядку
спадкування конкретного права чи
обов'язку є набуття їх спадкодавцем у
встановленому законом порядку.

За змістом ст. ст. 19, 22, 23 ЗК України, який
набув чинності з березня 1991 року,
надання земельних ділянок у
користування відноситься до
компетенції місцевих рад. Право
власності чи користування земельною
ділянкою виникає після встановлення
землевпорядними організаціями меж
земельної ділянки в натурі і одержання
документа, що засвідчує це право, а саме
державного акта. Приступати до
використання земельної ділянки, в тому
числі на умовах оренди, до встановлення
меж цієї ділянки в натурі (на
місцевості) і одержання документа, що
посвідчує право власності або право
користування землею, забороняється.

Права та обов'язки забудовника
врегульовані Законом України «Про
забудову і планування територій» та
Законом України «Про регулювання
містобудівної діяльності».

Відповідно до змісту рішення
Сімферопольської районної ради
народних депутатів від 11 червня 1991 року
№ 206-6 у ОСОБА_5 могли виникнути права та
обов'язки забудовника земельної
ділянки АДРЕСА_1 лише у разі отримання
будівельного паспорта в УДА м.
Сімферополя та укладення з
Сімферопольським УЖКГ договору про
користування земельною ділянкою.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом

Разом з тим, звертаючись до суду з
позовом ОСОБА_1 не було надано доказів
отримання ОСОБА_5 будівельного
паспорта в УДА м. Сімферополя,
укладення з Сімферопольським УЖКГ
договору про користування земельною
ділянкою, отримання ним
правовстановлюючих документів на
право користування чи власності на
земельну ділянку, що відповідно до
положень Закону України «Про забудову
і планування територій», Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин, було необхідною умовою
для виникнення прав і обов'язків
забудовника.

За таких обставин, у суду першої
інстанції були відсутні підстави для
задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Крім того, визнаючи за позивачем права
та обов'язки забудовника земельної
ділянки у порядку спадкування, суд
першої інстанції не звернув уваги на
те, що Сімферопольська районна рада,
яка є відповідачем у цій справі, ніяким
чином не порушувала його права як
спадкоємця. Натомість, за змістом ст.
ст. 3, 4, 15 ЦПК України об'єктом судового
захисту підлягає порушене, невизнане
або оспорене право чи інтерес.

Таким чином, заочне рішення
Центрального районного суду м.
Сімферополя АР Крим від 27 березня 2013
року та додаткове рішення цього ж суду
від 15 липня 2013 року, яким було вирішено
питання про розподіл судових витрат,
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Сімферопольської
міської ради задовольнити.

Заочне рішення Центрального районного
суду м. Сімферополя АР Крим від 27
березня 2013 року та додаткове рішення
від 15 липня 2013 року скасувати та
ухвалити нове про відмову у
задоволенні позову.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили,
шляхом подання касаційної скарги до
цього суду.

Головуючий:
Т.О. Невідома

Судді:
А.А. Пікуль

В.В. Саліхов