Справа № 367/540/14 Головуючий у І
інстанції Пархоменко О.В.Провадження №
22-ц/780/2848/14 Доповідач у 2
інстанції Волохов Л.А.Категорія 26
УХВАЛА

Іменем України

10 липня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Матвієнко Ю.О.,
Мельника Я.С.,

при секретарі Микитенко Д.А.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу
Ірпінського міського суду Київської
області від 6 лютого 2014 року про
забезпечення позову у справі за
позовом ОСОБА_2 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Порше
Мобіліті», треті особи: ОСОБА_3,
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
про захист прав споживачів, шляхом
визнання кредитного договору і
договору застави укладених з
порушенням прав споживача,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з вказаною заявою про
забезпечення позову у справі за
позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Порше Мобіліті»,
треті особи: ОСОБА_3, приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 про захист прав
споживачів, шляхом визнання кредитного
договору і договору застави укладених
з порушенням прав споживача.

В обґрунтування вказаної заяви ОСОБА_2
посилається на те, що 27.01.2014 року до
Ірпінського міського суду Київської
області ним подано позовну заяву до ТОВ
«Порше Мобіле», треті особи ОСОБА_3,
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
про визнання договору споживчого
кредиту і договору застави
транспортного засобу недійсними в
зв'язку з порушенням прав споживача.

Заявник вказував, що забезпеченням,
згідно договору застави, виступає
автомобіль Фольксваген, модель СС, 2012
року випуску, що став його власністю
після укладення споживчого кредитного
договору і договору застави. В своєму
позові він просив дані договори
визнати недійсними в зв'язку з
порушенням відповідачем низки статей
ЗУ "Про захист прав споживачів". В даний
час автомобіль, власником якого він
став, на підставі договору застави і
виконавчого напису приватного
нотаріуса Київського нотаріального
округу ОСОБА_5 був затриманий і
знаходиться на площадці відповідача в
м. Києві на Великій Кільцевій, 2-а. В
даний час відкрите виконавче
провадження ВДВС Шевченківського
району м. Києва і ОСОБА_6 готується
експертна оцінка заставного
автомобіля, після чого, він на
прилюдних торгах, на його переконання,
в другому турі торгів за 50% буде
реалізований своїм працівникам або
друзям засновника підприємства
відповідача.

Зважаючи на вищевикладене, ОСОБА_2
просив суд забезпечити вказаний позов,
шляхом заборони вчиняти будь-які дії по
відчуженню заставного автомобіля
Фольксваген, модель СС, кузов № НОМЕР_1,
об'єм двигуна 1968 куб.см., рік випуску 2012
року; направити ухвалу суду для
виконання в ВДВС м. Ірпеня Київської
області і ВДВС Шевченківського району
м. Києва.

Ухвалою Ірпінського міського суду
Київської області від 6 лютого 2014 року в
задоволенні заяви ОСОБА_2 про
забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою
суду ОСОБА_2 звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм процесуального права,
просив скасувати ухвалу суду про
відмову у забезпеченні позову та
постановити нову ухвалу, якою
задовольнити вказану заяву.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 151 ЦПК України суд
за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити, передбачені ЦПК
України, заходи забезпечення позову.
Частиною 3 цієї ж статті зазначено, що
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Види забезпечення позову передбачено
статтею 152 ЦПК України. Позов
забезпечується: 1) накладенням арешту
на майно або грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб; 2) забороною вчиняти
певні дії; 3) встановленням обов'язку
вчинити певні дії; 4) забороною іншим
особам здійснювати платежі або
передавати майно відповідачеві чи
виконувати щодо нього інші
зобов'язання; 5) зупиненням продажу
арештованого майна, якщо подано позов
про визнання права власності на це
майно і про зняття з нього арешту; 6)
зупиненням стягнення на підставі
виконавчого документа, який
оскаржується боржником у судовому
порядку; 7) передачею речі, яка є
предметом спору, на зберігання іншим
особам.

Відповідно до ч.2 ст.152 ЦПК України у
разі необхідності судом можуть бути
застосовані інші види забезпечення
позову.

Згідно ст. 153 ЦПК України заява про
забезпечення позову розглядається
судом, у провадженні якого перебуває
справа, в день її надходження без
повідомлення відповідача та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд
першої інстанції правомірно виходив з
того, що заявником, в порушення вимог
ст. 60 ЦПК України, не надано доказів на
підтвердження того, кому і на яких
правових підставах належить спірний
автомобіль.

Відповідно до роз'яснень Пленум
Верховного Суду України п.4 постанови №
9 від 22 грудня 2006 року "Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову",
відповідно до якої, розглядаючи заяву
про забезпечення позову, суддя має
пересвідчитися в тому, що існує реальна
загроза невиконання чи утруднення
виконання можливого рішення суду про
задоволення позову.

Відповідно до положень ст. 152 ЦПК
України види забезпечення позову мають
бути співмірними із заявленими
позивачем вимогами.

Зважаючи на викладене, суд першої
інстанції прийшов до обґрунтовано
висновку про те, що забезпечення
вказаного позову не є співмірним із
заявленими позовними вимогами ОСОБА_2

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

Таким чином, оскільки судом першої
інстанції ухвалу про відмову у
забезпеченні позову від 6 лютого 2014
року постановлено з додержанням вимог
закону, підстави для її скасування
відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України
відсутні.

Враховуючи викладене, перевіривши
законність та обґрунтованість ухвали
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є
необґрунтованими, оскільки не
спростовують законності постановленої
судом першої інстанції ухвали.

Керуючись ст.ст. 303, 312, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Ірпінського міського суду
Київської області від 6 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і відповідно до ст. 324 ЦПК
України оскарженню не підлягає,
оскільки не перешкоджає подальшому
провадженню у справі.

Головуючий:

Судді: