Єдиний унікальний номер 258/299/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/3132/2014
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А
Ї Н И

8 травня 2014 року Апеляційний
суд Донецької області в складі:

головуючого судді:
Постолової В.Г.

суддів: Гусєва
В.В., Резникової Л.В.

при секретарі:
Щербюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Донецьку
цивільну справу за апеляційною скаргою
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві і професійних
захворювань України у Кіровському
районі м. Донецька на рішення
Кіровського районного суду м. Донецька
від 21 лютого 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Державного підприємства
«Донецька вугільна енергетична
компанія», Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві і професійних захворювань
України у Кіровському районі м.
Донецька про відшкодування моральної
шкоди, завданої пошкодженням здоров?я, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Кіровського районного суду м.
Донецька від 21 лютого 2014 року
відмовлено у задоволенні позовних
вимог до ДП «ДВЕК» про відшкодування
моральної шкоди та стягнуто з ВВД ФСС у
Кіровському районі м. Донецька на
користь ОСОБА_1 у відшкодування
морального шкоди 12000 грн.

В апеляційній скарзі ВВД ФСС у
Кіровському районі м. Донецька просить
скасувати вказане рішення та ухвалити
нове, яким відмовити позивачу у
задоволені позову, посилаючись на
порушення норм матеріального права
та на недоведені, неповно з*ясовані
обставини справи .

Представник відповідача ДП «
ДВЕК» до суду апеляційної інстанції
не з*явився , належним чином
повідомлений про час та місце розгляду
справи, просив розглянути справу у їх
відсутність.

Заслухавши доповідача, пояснення
представників позивача та відповідача
ВВД ФСС у Кіровському районі м.
Донецька, перевіривши матеріали
цивільної справи, доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні
вимоги, суд першої інстанції вірно
встановив обставини справи і прийшов
до правильного висновку, що внаслідок
втрати професійної працездатності у
зв*язку з трудовим каліцтвом
позивачеві заподіяно моральні
страждання, було порушено його
нормальні життєві зв'язки, що вимагає
від нього додаткових зусиль для
організації свого життя, позбавило
можливості реалізації своїх звичок та
бажань, чим була спричинена моральна
шкода.

Судом при розгляді справи
встановлено, що позивач працював на
шахті ім.. Скочинського О.О. з 23.02.1995 р.
по 27.08.2002 року, в якості гірника
очисного вибою. Був звільнений за п. 2
ст. 40 КЗпП України внаслідок погіршення
стану здоров'я.

04.04.1998 р. і 27.11.2001 р. з позивачем
сталися нещасні випадки на
виробництві, про що були складені акти
про нещасний випадок на виробництві по
формі Н-1 від 14.04.1998 року № 256 і від 11.12.2001
року № 149.

Згідно довідки МСЕК від 03.07.2002
року позивачу вперше встановлено 40%
стійкої втрати працездатності за
виробничими травмами від 04.04.1998 року і
від 21.11.2001 року.

При вирішенні питання про право
потерпілого на відшкодування
моральної шкоди , суд правильно
виходив із вимог ст. 21,28,34 Закону
України „ Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» в
їх сукупності, якими передбачено, що
право на отримання потерпілим
страхових виплат у разі настання
стійкої втрати працездатності, у тому
числі виплати компенсації за моральну
шкоду, виникає у особи з дня
встановлення їй стійкої втрати
працездатності вперше висновком
медико-соціальної експертної
експертизи.

Право у позивача на
відшкодування моральної шкоди
виникло 3.07.2002 року , а саме до 1 січня 2006
року тобто до набрання чинності як
Законом України « Про Державний бюджет
України на 2006 рік» так і законом
України « Про Державний бюджет України
на 2007 рік» , якими було зупинено дію
норм, що передбачали право потерпілих
на відшкодування моральної шкоди, та
Законом України № 717-У потерпілі мали
право на відшкодування моральної
шкоди з Фонду соцстраху, незалежно від
моменту звернення до суду та дати
ухвалення судового рішення .

Відшкодування моральної
(немайнової) шкоди застрахованим
особам на 03.07.2002 року ст. 1 Закону
України „ Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності і
було одним із засобів захисту
особистих немайнових прав працівника.
Обов'язок по відшкодуванню моральної
шкоди застрахованим, як це було
передбачено підпунктом „е" пункту 1
частини першої статті 21, частиною
третьою статті 28 Закону, покладався на
відповідача.

Враховуючі наведене, суд
правильно виходив щодо відсутності
законних підстав у частині
задоволення позову до державного
підприємства «ДВЕК», оскільки на час
страхового випадку (03.07.2002 року)
відповідальність про відшкодування
моральної шкоди позивачеві положено
саме на Фонд соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України,
який діє з 01.04.2001 року.

На той час діяли положення ст.ст.
21,28,34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» №1105-Х1У, які
передбачали відшкодування моральної
шкоди, спричиненої працівникові в
результаті ушкодження здоров'я на
виробництві, саме органами Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві і професійних
захворювань України не залежно від
моменту звернення до суду.

В п. 4.1 рішення Конституційного
Суду України від 27.01.2004 р. № 1-9/2004 р.
зазначено, що ушкодження здоров'я,
заподіяні потерпілому під час
виконання трудових обов'язків
незалежно від ступеня втрати
професійної працездатності
спричиняють йому моральні і фізичні
страждання.

Факт заподіяння шкоди здоров'ю
позивачу підтверджений висновком МСЕК
, медичними документами , поясненнями
представника позивача , який
підтвердив наявність заподіяної
моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги
щодо порушення судом норм
матеріального права, то зміни в ст. 34
вказаного вище Закону України „Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та
профзахворювання, які потягли втрату
працездатності ", відносно
відшкодування моральної шкоди на
момент виникнення у позивача права на
відшкодування моральної шкоди не
вносилися.

Крім того, згідно з ч.4 ст.2 ЦПК
України - закон, який встановлює нові
обов'язки, скасовує чи звужує права,
належні учасником цивільного процесу,
чи обмежує їх використання, не має
зворотної сили.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995
року № 4 « Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди зі змінами
внесених Постановою Пленуму
Верховного Суду України від 25.05.2001
року №5- розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних, тощо) яких зазначав позивач
, характер немайнових витрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо та з урахуванням інших обставин,
зокрема враховується стан здоров*я
потерпілого.

При встановленні розміру
відшкодування моральної шкоди суд
першої інстанції врахував глибину
фізичних та моральних страждань
позивача і враховуючи конкретні
обставини справи, вірно визначив його
у розмірі 12000 грн.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують правових висновків суду .

Перевіривши доводи апеляційної скарги
в межах оскарження, апеляційний суд
дійшов висновку про те, що суд першої
інстанції постановив рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права і тому підстав
для задоволення апеляційної скарги
немає.

Таким чином, розглядаючи справу,
суд всебічно, повно і об'єктивно, згідно
з наданими доказами розглянув спір,
прийняв правильне рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд, -

У Х В А
Л И В :

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві і професійних захворювань
України у Кіровському районі м.
Донецька відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м.
Донецька від 21 лютого 2014 року залишити
без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Судді: