Номер провадження: 22-ц/785/4911/14
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Громіка
Р.Д.

суддів - Парапана
В.Ф., Драгомерецького М.М.

при секретарі - Орловій
С.І.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2
на ухвалу Київського районного суду м.
Одеси від 29 січня 2014 року по справі за
позовом Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області до ОСОБА_2, за участю
заступника прокурора Київського
району м. Одеси, за участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору - ОСОБА_3 про
зобов'язання знести самовільно
збудований житловий будинок,

встановила:

28.01.2014року заступник прокурора
Київського району м. Одеси звернувся до
Київського районного суду м. Одеси з
заявою про забезпечення позову шляхом
накладення арешту на земельну ділянку,
за адресою: АДРЕСА_1, та шляхом
накладення арешту на житловий будинок
з надвірними спорудами, за адресою:
АДРЕСА_1.

В обґрунтування наданої заяви
заступник прокурора посилається на те,
що невжиття заходів забезпечення
позову може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду у
випадку задоволення судом позовної
заяви.

Ухвалою суду заяву заступника
прокурора Київського району м. Одеси -
задоволено. Накладено арешт та
заборонено відчуження у будь-який
спосіб земельної ділянки, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
кадастровий номер :13:010:0046 та
розташованого на ній житлового будинку
з надвірними спорудами, які належать
ОСОБА_2.

На вказану ухвалу ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, в якій просить
ухвалу районного суду скасувати з тих
підстав, що вона постановлена з
порушенням норм процесуального права.

Заслухавши доповідача,
розглянувши матеріали справи і доводи,
викладені в апеляційній скарзі, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню за
таких підстав.

Згідно ч. 3 ст. 151 ЦПК України
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення позову
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Згідно ч. 2 ст. 153 ЦПК України у
заяві про забезпечення позову повинно
бути зазначено причини, у зв'язку з
якими потрібно забезпечити позов,
обґрунтування його необхідності та
інші відомості, потрібні для
забезпечення позову.

Відповідно до п. 4 Постанови
Пленуму Верховного Суду України за №9
від 22 грудня 2006 р. «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення
позову», розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суд (суддя) має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Так, з наданих до апеляційного
суду матеріалів вбачається, що
прокурор у своїй заяві про накладення
арешту (а.с.158) послався тільки на
загальні норми ст.ст. 151-152 ЦПК України,
без зазначення причин, у зв'язку з якими
потрібно забезпечити позов,
обґрунтування його необхідності та
інших відомостей, потрібних для
забезпечення позову. В якості
відповідача вказав ОСОБА_4, хоча така
особа до участі у справі не притягнута.
Не вказав також кому належить нерухоме
майно на яке слід накласти арешт.

Колегія суддів звертає увагу на
те, що по справі вже двічі були винесені
ухвали про забезпечення цього позову, а
саме, 02.09.2013р. про заборону ДАБК вчиняти
будь-які дії щодо введення спірного
об'єкту в експлуатацію та 23.01.2014р. про
заборону ОСОБА_2 та будь кому
здійснювати будівельні та ремонтні
роботи. Відомості про скасування цих
ухвал відсутні.

Також відсутні відомості про
належного власника арештованої
земельної ділянки, так як з копії
договору дарування (а.с.150) вбачається
що 12.06.2013р. (ще до подачі позову) ОСОБА_5
подарувала ОСОБА_2 тільки спірний
житловий будинок. Доказів переходу
права власності на земельну ділянку
надані матеріали справи не містять.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму
Верховного Суду України за №9 від 22
грудня 2006р. «Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову», якщо заходи
забезпечення позову вживаються за
ініціативою прокурора або осіб, яким за
законом надано право звертатися до
суду за захистом прав, свобод та
інтересів інших осіб, то їх заява має
бути у будь-який спосіб підтверджена
особою, в інтересах якої вони діють,
оскільки відшкодування можливих
збитків і його забезпечення
здійснюється лише за рахунок цієї
особи.

Такого підтвердження позивача
матеріали справи не містять.

Суд першої інстанції на вказані
вище обставини не звернув належної
уваги, не встановив кому на час
розгляду заяви належить спірна
земельна ділянка, не з'ясував обсяг
позовних вимог, дані про особу
відповідача, а також відповідність
виду забезпечення позову, який просив
застосувати прокурор, позовним
вимогам, з урахуванням раніше
винесених ухвал про забезпечення цього
ж позову.

Дійсно, відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК
України заява про забезпечення позову
розглядається судом, у провадженні
якого перебуває справа, в день її
надходження без повідомлення
відповідача та інших осіб, які беруть
участь у справі.

Однак, на думку колегії суддів,
такий розгляд можливий, коли подана
заява відповідає всім вимогам діючого
законодавства, в ній висвітлена вся
необхідна інформація щодо майна та
його власника.

В ухвалі суду вказано, що сторони
в судове засідання не викликались.
Однак, цей висновок спростовується
журналом судового засідання (а.с.159), з
якого вбачається, що сторони не
з'явилися, повідомлялися належними
чином.

Матеріали справи не містять
жодного доказу сповіщення сторін.

Таким чином, судова колегія
приходить до висновку, що винесена
ухвала Київського районного суду м.
Одеси від 29 січня 2014 року про
забезпечення позову не може вважатися
законною та обґрунтованою, і тому вона
підлягає скасуванню з направленням
матеріалів до того ж суду для нового
розгляду заяви по суті в судовому
засіданні.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307, 312, 315, 317,
319, 324-325 ЦПК України судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду
м. Одеси від 29 січня 2014 року про
забезпечення позову - скасувати, справу
направити до того ж суду першої
інстанції для нового розгляду заяви по
суті.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та подальшому
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Р.Д. Громік

Судді:
В.Ф. Парапан

М.М. Драгомерецький