Справа № 274/1852/14-ц
Провадження № 2/0274/1111/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А
Ї Н И

07.07.2014 р.
м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд
Житомирської області в складі:
головуючого-судді
Щербака Д.С., за
участю секретаря Поступайло Х.О.,
сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2, представників
сторін ОСОБА_3, ОСОБА_4, свідка ОСОБА_5,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Бердичеві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання права власності,-

В С Т А Н О
В И В:

Позивачка - ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовною заявою до відповідача - ОСОБА_2
про визнання за нею права власності на
2/3 частини квартири, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1, мотивуючи свої вимоги
тим, що вона перебувала у шлюбі з
відповідачем з 24.10.2001 року. Від шлюбу
сторони мають дітей: ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (є інвалідом дитинства), та
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

15.03.2002 року, перебуваючи в шлюбі,
сторони вирішили придбати квартиру.
Оформленням правочину займався
відповідач та здійснив його у формі
дарування, який був укладений 15.03.2002
року між гр. ОСОБА_8 та відповідачем.
Вказане нерухоме майно розташоване за
адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 19.05.2011 року шлюб між
позивачкою та відповідачем було
розірвано, визначено місце проживання
дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (є інвалідом
дитинства), та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, з
позивачкою та призначено відповідачу
сплату аліментів на двох дітей,
відповідач не дбав про матеріальне
забезпечення сім'ї.

Рішенням Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 09.10.2013 року було визнано
зазначений вище договір дарування
удаваним та визнано його договором
купівлі-продажу. Також, цим рішенням
зобов'язано відповідача не чинити
позивачці перешкод в користуванні
зазначеною вище квартирою.

Позичка наголошує на тому, що у неї на
вихованні знаходяться двоє малолітніх
дітей, крім того посилається на те, що
відповідач постійно чинить їм
перешкоди в користуванні вказаною
квартирою через невизначеність часток
у майні, а тому вважає за необхідне
визначити порядок користування
квартирою.

Згідно технічного паспорту вбачається,
що квартира за адресою: АДРЕСА_1, є
двокімнатною, складається з двох
житлових кімнат 17,7 кв.м. та 14,2 кв.м.,
таким чином житлова площа квартири
складає 31,9 кв.м. та на думку позивачки
її частка в 2/3 у вказаній квартирі
становить 21,3 кв.м. Кімната 17,7 кв.м. з
балконом є наближеною до ідеальної
долі позивачки у житловій площі
спірної квартири.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання
з'явилась, позовну заяву підтримала та
просила суд задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі, повідомила
суду, що відповідач ображає її та дітей,
застосовує до них фізичне насилля,
через що вона була змушена
неодноразово звертатись до органів
внутрішніх справ.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засідання
з'явився, позовні вимоги не визнав,
просив суд відмовити в задоволенні
позову посилаючись на те, що він не
чинить позивачці та їх дітям ОСОБА_6,
ОСОБА_7 перешкод в користуванні
вказаною квартирою, проте заперечує
проти того, щоб позивачка приводила в
квартиру іншого чоловіка.

Представник позивачки на підставі
договору про надання правової допомоги
за № 97 від 20.06.2014 року ОСОБА_3 в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги,
просив суд їх задовольнити повністю.

Представник відповідача на підставі
договору про надання правової допомоги
від 17.06.2014 року ОСОБА_4 в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала,
просила суд відмовити повністю в
задоволені позову.

Свідок ОСОБА_5 повідомила суду під
присягою, що вона є матір'ю відповідача,
дану квартиру вона придбала разом зі
своїм чоловіком для того, щоб сторони
там жили так як вони створили сім'ю, але
згодом позивачка найшла собі іншого
чоловіка та пішла з вказаної квартири у
жовтні 2010 року. Ствердила суду, що
відповідач не чинив перешкод позивачці
у користуванні квартирою та навіть сам
дав їй ключ.

Суд, заслухавши сторони та їх
представників, свідка, дослідивши
матеріали справи та проаналізувавши їх
в сукупності, дійшов до висновку про
відмовлення в задоволені позову,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачка
перебувала у шлюбі з відповідачем з
24.10.2001 року. Від шлюбу сторони мають
дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (є інвалідом
дитинства), та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6,
7, 8, 20).

15.03.2002 року, перебуваючи в шлюбі,
сторони вирішили придбати квартиру.
Оформленням правочину займався
відповідач та здійснив його у формі
дарування, який був укладений 15.03.2002
року між гр. ОСОБА_8 та відповідачем.
Вказане нерухоме майно розташоване за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9).

Рішенням Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 19.05.2011 року шлюб між
позивачкою та відповідачем було
розірвано, визначено місце проживання
дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (є інвалідом
дитинства), та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, з
позивачкою та призначено відповідачу
сплату аліментів на двох дітей (а.с.10-15).

Рішенням Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 09.10.2013 року було визнано
зазначений вище договір дарування
удаваним та визнано його договором
купівлі-продажу. Також, цим рішенням
зобов'язано відповідача не чинити
позивачці перешкод в користуванні
зазначеною вище квартирою (а.с.16-19).

Відповідно до довідки, виданої
позивачці, приватного підприємства
«Житлоремекс-2» за № 199 від 12.01.2011 року
за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані:
чоловік - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, син -
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, син - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1

Згідно технічного паспорту на
зазначену вище квартиру, вона є
двокімнатною, складається з двох
житлових кімнат 17,7 кв.м. та 14,2 кв.м.,
таким чином житлова площа квартири
складає 31,9 кв.м. (а.с.44).

Позивачка неодноразово зверталась до
органів внутрішніх справ з приводу
асоціальної поведінки відповідача
(а.с.25, 26, 44).

Відповідно до ст.ст. 11, 60 ЦПК України,
суд розглядає справу на підставі
наданих сторонами доказів.

Частиною 3 статті 368 ЦК України
передбачено, що майно, набуте подружжям
за час шлюбу, є їхньою спільною
сумісною власністю, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Ч.1 ст.60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Ч.3 ст.61 СК України якщо одним із
подружжя укладено договір в інтересах
сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі
гонорар, виграш, які були одержані за
цим договором, є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, ? частина квартири за
адресою: АДРЕСА_1, як така, що була
набута позивачкою ОСОБА_1 за час шлюбу з
відповідачем ОСОБА_2, є їхньою спільною
сумісною власністю, оскільки іншого
договору або законом не встановлено.

Частиною 1 статті 69 СК України
визначено, що дружина і чоловік мають
право на поділ майна, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
незалежно від розірвання шлюбу.

Ч.2 ст.70 СК України при вирішенні спору
про поділ майна суд може відступити від
засади рівності часток подружжя за
обставин, що мають істотне значення,
зокрема якщо один із них не дбав про
матеріальне забезпечення сім'ї,
приховав, знищив чи пошкодив спільне
майно, витрачав його на шкоду інтересам
сім'ї.

Ч.3 ст.70 СК України за рішенням суду
частка майна дружини, чоловіка може
бути збільшена, якщо з нею, ним
проживають діти, а також непрацездатні
повнолітні син, дочка, за умови, що
розмір аліментів, які вони одержують,
недостатній для забезпечення їхнього
фізичного, духовного розвитку та
лікування.

Як випливає зі змісту вказаних норм СК
України, частка у спільній сумісній
власності подружжя, незалежно від
розірвання шлюбу, визначається при
поділі майна.

Між тим позивачка ОСОБА_1 у позові не
ставить питання про поділ майна - 2/3
частини квартири за адресою: АДРЕСА_1,
як це передбачено статтям 69 та 70 СК
України, а тому відсутні підстави для
визнання за нею права власності на 2/3
частини квартири, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1, а відтак у
задоволенні його позову необхідно
відмовити.

Разом з тим, суд вважає за необхідне
роз'яснити, що позивачка ОСОБА_1 не
позбавлена права звернутись з позовом
про поділ майна, а саме квартири,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1,

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 1-4, 7, 8, 10, 11, 15, 18, 57-60, 63, 79, 88, 208, 209, 212-
215, 218 ЦПК України та ст.ст. 60, 61, 69, 70, 71 СК
України, ст. 368 ЦК України, п.23 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
21.12.2007 року за №11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», суд, -

В И Р І Ш
И В:

У задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Житомирської області через
Бердичівський міськрайонний суд
шляхом подачі апеляційної скарги в
10-денний строк з дня проголошення
рішення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії даного рішення.

СУДДЯ:
Д.С.Щербак