Провадження № 2/202/613/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 квітня 2014 року
Індустріальний
районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого
судді Слюсар Л.П.

при секретарі Фісун К.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.
Дніпропетровська цивільну справу за
позовною заявою Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач в вересні 2013 року звернувся до
суду із позовною заявою до відповідача
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором № 009-03038-221211 від
22.12.2011 року в сумі 1 709 грн. 18 коп. та
судових витрат по справі.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на те, що 22.12.2011 року між
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Комерційний банк
«Дельта» (правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство
«Дельта Банк») та ОСОБА_1 був укладений
кредитний договір № 009-03038-221211,
відповідно до якого відповідачу банком
було надано кредит у сумі 3 149 грн., зі
сплатою процентів за користування
кредитними коштами - 0.01% на рік строком
на 14 місяців.

Відповідач ОСОБА_1 в порушені умов
кредитного договору неналежним чином
виконував свої зобов'язання, станом на
25.07.2013 року загальна сума
заборгованості за кредитом становить
1709 грн. 18 коп., що стало підставою для
звернення до суду.

Представник позивача просив
розглядати справу без його участі.
Позовні вимоги підтримав і просив
суд позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання з'явився,
просив долучити до матеріалів справи
квитанцію, яка свідчить про повне
погашення боргу.

Суд, заслухавши відповідача,
дослідивши матеріали справи вважає,
що позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22.12.2011 року між
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Комерційний банк
«Дельта» (правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство
«Дельта Банк») та ОСОБА_1 був укладений
кредитний договір № 009-03038-221211 від 22.12.2011
року, відповідно до якого останньому
банком було надано кредит у сумі 3 149
грн. на придбання побутової техніки, із
остаточним терміном повернення
кредиту до 22.02.2013 року зі сплатою за
користування кредитом процентів - 0.01%
річних.

Позивач в позовній заяві вказує, що за
кредитним договором позичальник
ОСОБА_1 був зобов'язаний у передбачені
договором строки повернути кредит і
сплатити банку відсотки та комісійні,
однак порушив умови договору, не
здійснював обумовлені договором
платежі і станом на 25.07.2013 року має
прострочену заборгованість на
загальну суму 1 709 грн. 18 коп., з яких:
заборгованість за сумою кредиту - 1 709,41
грн., 13 коп. заборгованість за
відсотками - 0,05 грн.

Аналізуючи спірні правовідносини, суд
приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати
послуги, сплатити гроші тощо) або
утриматися від певної дії, а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов`язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов`язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання.

Згідно до квитанції № 33401203 від 20.03.2014
року Позичальником ОСОБА_1 було
погашено заборгованість за кредитним
договором № 009-03038-221211 від 22.12.2011 року у
сумі 1751,00 грн., представником позивача
позовні вимоги не уточнювалися, суду не
надано деталізації розрахунку
заборгованості та не надано доказів
щодо наявності боргу за даним
кредитним договором.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб
в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

З урахування вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги ПАТ «Дельта Банк» не
обґрунтовані та задоволенні не
підлягають.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 526, 533, 611, 625, ст. 1054 ЦК України, ст.
ст. 11, 15, 27, 30, 60, 61, 88, 169, 212-215, ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
- відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі протягом
десяти днів з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:

Л.П. Слюсар