СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва у
складі:

головуючого - судді
Рейнарт І.М.

суддів
Барановської Л.В., Качана В.Я.

при секретарі
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
26 березня 2014р. по цивільній справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2,
ОСОБА_1

про стягнення заборгованості суми за
кредитним договором,

встановила:

у серпні 2011р. позивач звернувся до суду
з позовом про стягнення з відповідачів
солідарно заборгованість за кредитним
договором у сумі 137 139,76грн. та судові
витрати.

Мотивуючи позовні вимоги,
позивач зазначав, що 2 квітня 2008р. між
ВАТ «Універсал Банк», правонаступником
якого є позивач, та ОСОБА_2 був
укладений кредитний договір, на
підставі якого позичальник отримала 10
800доларів США строком до 20 березня 2015р.
зі сплатою 24% річних за користування
кредитом.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором 2
квітня 2008р. між банком та ОСОБА_1 був
укладений договір поруки.

Проте, позичальник належним
чином своїх зобов'язань за кредитним
договором не виконувала, у зв'язку із
чим станом на 8 лютого 2011р. утворилася
заборгованість у сумі 7 294,47доларів США,
а загальна заборгованість становить 17
261,14 доларів США, яка складається із
заборгованості по кредиту у сумі 10 222,41
доларів США, по прострочених відсотках
у розмірі 5725,79 доларів США та
підвищених відсотках у розмірі 1312,94
доларів США, що еквівалентно 137 139,76грн.

У березні 2014р. позивач збільшив
позовні вимоги і просив стягнути з
ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 27 282,02
доларів США, що еквівалентно 237 625,18грн.,
яка складається із заборгованості по
кредиту у сумі 9 668,36 доларів США,
відсотках - 8 799,91 доларів США,
підвищених відсотках - 9 313,75доларів США.

У подальшому представник
позивача уточнила збільшені позовні
вимоги і просила стягнути збільшений
розмір заборгованості солідарно з
відповідачів.

Рішенням суду від 26 березня 2014р.
позов задоволено.

У поданій апеляційній скарзі
відповідач ОСОБА_1 просить скасувати
рішення суду в частині задоволення
позовних вимог, заявлених до нього, та
ухвалити нове рішення в цій частині про
відмову у позові.

Апелянт посилається на неповно
встановлені судом обставини справи, не
врахування судом пропущення позивачем
строків позовної давності за договором
поруки, так як 12 травня 2009р. ОСОБА_2
вручено вимогу про погашення
заборгованості, яке виконано не

№ апеляційного провадження: №
22-ц/796/6790/2014 Головуючий у суді
першої інстанції: Куренков
Є.С.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Рейнарт І.М.було, тому
позивачем було застосовано право на
дострокове повернення кредиту та
встанов-

- 2 -

лено новий термін за кредитним
договором - 12 червня 2009р., однак, до
поручителя позивач свої вимоги
протягом шести місяців не заявив, тому
договір поруки є припиненим.

Також апелянт посилається на
порушення судом норм процесуального
права, так як суд розглянув справу у
його відсутність, не повідомивши його
належним чином про день судового
засідання, не направив йому заяву
позивача про збільшення позовних вимог
та заяву про уточнення даної заяви.

Рішення суду в частині стягнення
кредитної заборгованості із
відповідача ОСОБА_2 не оскаржується,
тому відповідно до положень ст. 303 ЦПК
України не є предметом апеляційного
розгляду.

Представник позивача та
відповідач ОСОБА_2, будучи належним
чином повідомленими про день та час
розгляду апеляційної скарги (с.с.165, 166),
у судове засідання не з'явилися,
відповідач ОСОБА_2 подала заяву про
розгляд апеляційної скарги у її
відсутність, причини неявки
представника позивача суду не
повідомлені, тому відповідно до
положень ст. 305 ЦПК України колегія
суддів провела судовий розгляд у їх
відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, пояснення представника
апелянта, яка підтримала апеляційну
скаргу, вивчивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає, що вона задоволенню не підлягає
з таких підстав.

Судом встановлено, що 2 квітня
2008р. між ВАТ «Універсал Банк»,
правонаступником якого є позивач, та
ОСОБА_2 був укладений кредитний
договір, на підставі якого позичальник
отримала 10 800 доларів США строком до 20
березня 2015р. зі сплатою 24% річних за
користування кредитом.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором 2
квітня 2008р. між банком та ОСОБА_1 був
укладений договір поруки.

Задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
позичальник свої зобов'язання за
кредитним договором не виконує, у
зв'язку із чим виникла заборгованість,
яка підлягає стягненню з боржника та
поручителя солідарно.

Колегія суддів погоджується з
таким висновком суду першої інстанції,
так як він відповідає матеріалам
справи та ґрунтується на нормах
матеріального права.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавце-ві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено,
якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пунктом 9.1. кредитного договору сторони
погодили, що кредитор може призупинити
надання кредиту та/або достроково
витребувати погашення всієї суми
кредиту за цим договором у разі,
зокрема, прострочення позичальником
сплати щомісячного платежу та/або його
частини (чергового платежу за кредитом
та/або процентів за користування
кредитом) та/або сплати інших грошових
зобов'язань позичальника за цим
договором строком 90 календарних днів
та більше.

З наданих суду позивачем документів
вбачається, що останній платіж
позичальником було здійснено у квітні
2009р. і у подальшому вона припинила
вносити щомісячні платежі, у зв'язку із
чим виникла заборгованість станом на 11
лютого 2014р. у розмірі 27 282,02 доларів

- 3 -

США, що еквівалентно 237 625,18грн., яка
складається із заборгованості по
кредиту у сумі 9 668,36 доларів США,
відсотках - 8 799,91 доларів США,
підвищених відсотках - 9 313,75доларів США.

Розмір заборгованості відповідачами
не оспорювався.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Частиною 1 ст. 554 ЦК України
передбачено, що у разі порушення
боржником зобов'язання, забезпеченого
порукою, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники, якщо договором
поруки не встановлено додаткову
(субсидіарну) відповідальність
поручителя.

Частина 2 даної норми визначає,
що поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкоду-вання збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Відповідно до п. 1.4 умов договору
поруки, який був укладений ОСОБА_1,
відповідальність поручителя і
боржника є солідарною.

За таких обставин, суд першої
інстанції прийшов до правомірного
висновку про стягнення заборгованості
за кредитним договором з відповідачів
у солідарному порядку.

Доводи апелянта про пропуском
позивачем строків позовної давності за
договором поруки, є безпідставними.

Відповідно до п. 4.2. договору
поруки, порука припиняється із
припиненням всіх зобов'язань боржника
за основним договором, що
забезпечується такою порукою.

Згідно умов кредитного договору
сторони погодили дату сплати
останнього платежу 20 березня 2015р.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України
строком є певний період у часі, зі
спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення.

Статтею 252 ЦК України передбачено, що
строк визначається роками, місяцями,
тижнями, днями або годинами. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати.

За таких обставин, якщо у договорі
поруки не визначений його строк, він
пов'язується із строком виконання
основного договору (кредитного
договору), який на момент звернення
позивача до суду з даним позовом не
закінчився.

Твердження апелянта про припинення
договору поруки відповідно до ч. 4 ст. 559
ЦК України, так як позивачем у травні
2009р. боржнику була направлена вимога
про дострокове повернення кредиту, яка
ОСОБА_2 виконана не була протягом 30
днів, тому строк повернення кредитної
заборгованості настав, проте, банком
йому, як поручителю, не було направлено
вимоги про погашення заборгованості
протягом шести місяців, колегія суддів
вважає необґрунтованими, виходячи з
наступного.

За змістом ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна
договору допускається лише за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Пунктом 6.6. кредитного договору
сторони погодили, що кредитор має право
вимагати від позичальника достроково
погасити кредит до настання
остаточного строку/терміну погашення,
а позичальник зобов'язується на
письмову вимогу кредитора достроково
погасити кредит у повному обсязі та
сплатити нараховані проценти за
користування кредитом, нараховану
неустойку та інші платежі й
нарахування за цим договором, що
підлягають сплаті

позичальником на користь кредитора,
але не пізніше 30 календарних днів з
дати одержання такої вимоги кредитора
у випадку, зокрема, затримки сплати
частини кредиту та/або процентів за
його користування принаймні за один
календарний місяць.

- 4 -

Відповідно до п. 9.3. кредитного
договору після направлення
повідомлення кредитора про визнання
терміну повернення кредиту таким, що
настав, сукупна заборгованість
позичальника, в тому числі непогашений
залишок кредиту та нараховані
проценти, комісійні, податки та інші
нарахування, вважаються простроченими
та підлягають поверненню у терміни,
вказані в такому повідомленні
кредитора.

23 квітня 2009р. банком
позичальнику була направлена вимога
про погашення заборгованості у розмірі
706,46 доларів США, яка була вручена 12
травня 2009р. проте, дане повідомлення не
містило вимоги про дострокове
повернення кредиту, в ньому не була
зазначена сукупна заборгованість за
кредитом та не встановлений термін
дострокового погашення кредитної
заборгованості, а відтак, відсутні
підстави вважати, що сторонами були
змінені умови кредитного договору в
частині строку виконання основного
зобов'язання.

Крім того, відповідно до п. 9.1.
умов кредитного договору сторони
визначили, що банк має право вимоги про
дострокове повернення всієї суми
кредитної заборгованості у разі
прострочення позичальником
щомісячного платежу строком на 90 днів і
більше, а з наданого суду позивачем
розрахунку (с.с.105) вбачається, що ОСОБА_2
частково вносилися щомісячні платежі у
лютому, березні та квітні 2009р., тому
станом на квітень 2009р. банк не мав право
вимагати дострокового повернення
всієї суми кредиту.

Позивач скористався своїм
правом вимагати дострокового
погашення кредитної заборгованості,
звернувшись до суду з даним позовом у
серпні 2011р., що не суперечить вимогам
діючого законодавства, і відповідач
ОСОБА_1, як поручитель, дізнавшись про
подачу даного позову, мав можливість
виконати свої обов'язки за договором
поруки, проте, таких дій ним вчинено не
було.

За таких обставин, колегія
суддів вважає, що підстав для
припинення договору поруки відповідно
до положень ч. 4 ст. 559 ЦК України не має.

Доводи апелянта про порушення
судом норм процесуального права є
правомірними, оскільки суд першої
інстанції розглянув справу у
відсутність ОСОБА_1, який не був
належним чином повідомленим про день
та час розгляду справи, йому не була
направлена копія заяви про збільшення
позовних вимог та копія уточненої
заяви про збільшення позовних вимог.

Однак, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК
України порушення норм процесуального
права можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення, якщо це
порушення призвело до неправильного
вирішення справи.

Апелянт мав можливість викласти
свої доводи та заперечення проти
позовних вимог в апеляційній скарзі,
його доводи були розглянуті
апеляційним судом, і вони не є
підставою для скасування рішення суду.

При цьому, апелянтом не
оспорювався розмір заборгованості та
не була подана заява про сплив позовної
давності по щомісячним платежам, тому
колегія суддів не має правових підстав
для перегляду рішення суду в цій
частині.

Враховуючи викладені обставини,
колегія суддів не вбачає підстав для
скасування рішення суду та задоволення
апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317
ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити,
рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 26 березня 2014р. залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:
Судді: