АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/6115/2014
Головуючий у 1 інстанції: Фролов М.О.
Доповідач: Гаращенко Д.Р.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Калініній Я.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_1 за
довіреністю - ОСОБА_2 на рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 19 березня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа:
Служба у справах дітей Голосіївської
районної у м. Києві державної
адміністрації, про надання дозволу на
неодноразовий виїзд дитини за межі
України у супроводі матері без згоди і
супроводу батька та надання дозволу на
оформлення проїзного документа на
дитину матері без згоди батька, -

ВСТАНОВИЛА:

07 грудня 2012 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3, у якому
просила розірвати шлюб, укладений між
нею та ОСОБА_3, зареєстрований 24 липня
2010 року у Відділі реєстрації актів
цивільного стану Голосіївського
районного управління юстиції у м.
Києві, актовий запис № 503, після
розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне
прізвище ОСОБА_1, встановити місце
проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з
матір'ю, надати дозвіл на неодноразовий
виїзд за межі України ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення 16 років у
супроводі матері без згоди і супроводу
батька ОСОБА_3, надати дозвіл на
оформлення проїзного документа на
дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, матері без
згоди батька ОСОБА_3

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 18 лютого 2013 року,
залишеним без змін ухвалою колегії
суддів Апеляційного суду м. Києва від 14
травня 2013 року, позов ОСОБА_1
задоволено, шлюб, зареєстрований 24
липня 2010 року у Відділі РАЦС
Голосіївського районного управління
юстиції у м. Києві між ОСОБА_3 і ОСОБА_1, -
розірвано, визначено місцем проживання
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем
проживання його матері ОСОБА_1, надано
дозвіл ОСОБА_1 без згоди батька ОСОБА_3
на тимчасове багаторазове вивезення
малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за
межі України до досягнення 16 років,
надано дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення
проїзних документів на виїзд дитини за
кордон без згоди батька ОСОБА_3

Ухвалою колегії суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 жовтня 2013 року рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
18 лютого 2013 року і ухвалу Апеляційного
суду м. Києва від 14 травня 2013 року в
частині задоволення вимог про надання
дозволу на виїзд дитини за кордон без
згоди батька скасовано, справу в цій
частині передано на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 19 березня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про надання дозволу на неодноразовий
виїзд дитини за межі України у
супроводі матері без згоди та
супроводу батька і надання дозволу на
оформлення проїзного документу на
дитину без згоди батька відмолено.

26 березня 2014 року представник ОСОБА_1 за
довіреністю - ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу на вказане рішення, у якій,
посилаючись на порушення норм
матеріального права, неповне
з'ясування обставин справи, просив його
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог ОСОБА_1 В
обґрунтування заявлених вимог апелянт
вказав, що висновки суду першої
інстанції не відповідають вимогам ст.
33 Конституції України, положенням
Конвенції про права дитини,
ратифікованої постановою Верховної
ради України № 789 від 27.02.1991 року, ст. 313
ЦК України, ст. 4 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України». Також
апелянт вказав, що з метою
оздоровлення, лікування та духовного
розвитку дитини ОСОБА_1 не менше 3 разів
на рік вивозить дитину за кордон, при
постійних спробах своєчасно отримати
дозвіл на виїзд за кордон натикається
на різні перепони, тяганину і проблеми
з боку ОСОБА_3 (відсутність часу щодо
можливості нотаріального оформлення
права виїзду за кордон, надання
додаткових відомостей про виїзд,
готелі та інші обставини).

У судовому засіданні представник
ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2
апеляційну скаргу підтримав ї просив
її задовольнити.

ОСОБА_3 та його представник за
довіреністю - ОСОБА_5 апеляційну скаргу
просили відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Інші особи, які беруть участь у справі,
у судове засідання не з'явилися, були
належним чином повідомлені про день,
час та місце апеляційного розгляду,
тому розгляд справи за апеляційною
скаргою на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК
України проведено за їх відсутності.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка
Д.Р., пояснення осіб, які беруть участь
у справі та з'явилися у судове
засідання, вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів прийшла до
наступного.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
народився від шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_1

Рішенням Голосіївського районного
суду міста Києва від 18.02.2013 року шлюб
між сторонами було розірвано, місце
проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
визначено разом із матір'ю - ОСОБА_1

Між батьками дитини склалася
конфліктна ситуація, що унеможливлює
вирішення ситуації про виїзд дитини
закордон за взаємною згодою батьків.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції керувався ст. 11 ЦПК
України, ст. 141 СК України, ст. 313 ЦК
України, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» та правильно
виходив з того, що позивач не визначає
термінів вивезення дитини за кордон, не
вказує країни, до якої дозволяється
виїзд дитини без згоди батька, просить
надати саме постійний дозвіл до
досягнення дитиною 16-річного віку, така
вимога щодо надання дозволу на
майбутнє на постійні виїзди дитини за
кордон до досягнення 16-річного віку без
згоди батька суперечить вищевказаним
нормам матеріального права, які
визначають рівність прав та обов'язків
батьків відносно дитини.

Колегія суддів погоджується з
твердженням суду першої інстанції в
тій частині, що перепони і тяганина з
боку ОСОБА_3 щоразу при оформленні
виїзду дитини за кордон, наявність
письмових пропозицій та відмов на них
відповідача не мають вирішального
правового значення і не можуть бути
підставою для надання постійного
дозволу на виїзд дитини за кордон, а
тому доводи апеляційної скарги в цій
частині відхиляє як необґрунтовані.

Також суд першої інстанції вірно
вказав, що надання такого постійного
дозволу є фактичним позбавленням
батька дитини можливості брати участь
у її вихованні та можливості особисто
спілкуватись з нею, що є неприпустимим,
а тому посилання апелянта на те, що
висновки суду першої інстанції не
відповідають вимогам ст. 33 Конституції
України, положенням Конвенції про
права дитини, ратифікованої постановою
Верховної ради України № 789 від 27.02.1991
року, ст. 313 ЦК України, ст. 4 Закону
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України» є
безпідставними.

Таким чином, рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 19 березня 2014
року є таким, що ухвалене з додержанням
вимог закону, а тому підстав для його
скасування немає.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують,
на законність і обґрунтованість
рішення суду першої інстанції не
впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
за довіреністю - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 19 березня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом 20 днів з дня набрання нею
законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді