22-ц/775/1030/2014(м)
Головуючий у 1-ій інстанції
Доповідач Ткаченко Т.Б.
У х в а л а

Іменем України

09 липня 2014 року.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Донецької області у складі:

Головуючого -
Ткаченко Т.Б.

Суддів -
Песоцької Л.І., Гаврилової Г.Л.

При секретарі
- Костомановій А.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
неустойки за прострочення сплати
аліментів за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного
суду міста Маріуполя Донецької області
від 02 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
неустойки (пені) за прострочення сплати
аліментів, посилаючись на те, що за
рішенням суду з відповідача на її
користь на утримання дітей стягнуті
аліменти у розмірі 1/3 частки з усіх
видів заробітку щомісячно до
досягнення дітьми повноліття, які
останній виплачував нерегулярно та не
в повному обсязі. Позивачка зазначає,
що відповідач має заборгованість по
сплаті аліментів, яка станом на 01
грудня 2013 року становить 8335 грн.46 коп.
Просила стягнути з відповідача пеню за
прострочення сплати аліментів в
розмірі 1% від суми несплачених
аліментів за кожний день прострочення
станом на 01 грудня 2013 року, що складає
19042 грн. 83 коп.

Рішенням Жовтневого районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
02 червня 2014 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про стягнення неустойки за
прострочення сплати аліментів
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
неустойку за час прострочення виплати
аліментів за період з 19 березня 2013 року
по 30 листопада 2013 року у розмірі 2000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 у дохід держави
судовий збір у розмірі 243,60 грн.

У задоволенні інших позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з цим рішенням і
посилаючись в апеляційній скарзі на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, неповне з'ясувань
обставин, що мають значення для справи,
позивачка просить апеляційний суд
змінити рішення суду і ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

Зокрема вказує, що не відповідає
фактичним обставинам справи висновок
суду про те, що відповідач має
незадовільний стан здоров'я, що не
знайшло підтвердження в матеріалах
справи.

Суд помилково послався на тяжкий
матеріальний стан відповідача, не
звернув увагу на те, що останній за
місяць виявив можливість сплатити 5745
грн., що підтверджує його
платоспроможність.

Крім того, судом не прийнято до уваги
те, що звільнившись з роботи 31 липня 2013
року, питанням працевлаштування
зайнявся тільки 02 квітня 2014 року у
зв'язку з чим допустив несвоєчасну
сплату аліментів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_2, яка підтримала апеляційну
скаргу, просила рішення суду змінити і
ухвалити нове про задоволення її
позову в повному обсязі, заперечення
відповідача ОСОБА_3, який просив
апеляційну скаргу відхилити, рішення
суду залишити без зміни, дослідивши у
межах апеляційного оскарження
матеріали справи і доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду залишенню без змін з
таких підстав.

У відповідності з вимогами ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Частково задовольняючи позовні вимоги
суд виходив з того, що ОСОБА_3 має інші
аліментні зобов'язання, незадовільний
стан здоров'я, за рішеннями судів має
боргові зобов'язання перед позивачкою
та перед кредитором ПАТ «МЗВМ» та
прийшов до висновку, що розмір
неустойки підлягає зменшенню до суми
2000 грн., яка є співмірною із залишком
суми заборгованості по аліментам.

З таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів не може не
погодитися.

Відповідно до ч.1 ст.196 СК України при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідач працював у ПАТ
«Азовзагальмаш» до 31 липня 2013 року та з
його заробітної плати здійснювалися
утримання аліментів, але з вини
бухгалтерії підприємства не в повному
обсязі, у зв'язку з чим на час
звільнення виникла заборгованість у
сумі 3812,96 грн. До теперішнього часу
відповідач не працевлаштований, в
період з 01 серпня 2013 року по 30 листопада
2013 року ним не сплачувались аліменти, в
наслідок чого виникла заборгованість у
сумі 4522,50 грн. В квітні 2014 року
відповідач погасив заборгованість по
аліментам у загальній сумі 5745 грн.
Перевіривши розрахунки нарахованої
пені, які надані позивачкою, суд
прийшов до висновку про їх
правильність, тобто сума неустойки
(пені) за прострочення сплати аліментів
за період з 19 березня 2013 року по 30
листопада 2013 року складає 19042,83 грн.

Як вбачається з рішення
Жовтневого районного суду м.Маріуполя
Донецької області від 18 квітня 2013 року
задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення аліментів на утримання
неповнолітніх дітей. Стягнуто з ОСОБА_3
аліменти на користь ОСОБА_2 на
утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4
та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3
частини доходів відповідача щомісячно,
починаючи з 19 березня 2013 року до їх
повноліття, але не менш 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку
(а.с.26).

На підставі зазначеного рішення суду 29
квітня 2013 року Жовтневим районним
судом м.Маріуполя Донецької області
був виданий виконавчий лист № 2/263/1492,
який з 23 травня 2013 року знаходився на
примусовому виконанні за місцем роботи
боржника - ПАТ «Азовзагальмаш» в
Іллічівському відділі державної
виконавчої служби Маріупольського
міського управління юстиції (далі
Іллічівський ВДВС). 31 липня 2013 року
боржник звільнився, залишок суми боргу
на момент звільнення становив 3812,96 грн.
та виконавчий лист направлено до
Жовтневого відділу державної
виконавчої служби Маріупольського
міського управління юстиції (далі
Жовтневий ВДВС), що підтверджується
довідкою Іллічівського ВДВС № 5418/3.2-27/7
від 12.12.2013 року (а.с.3).

Відповідно до довідки № В9/2291 від 17
грудня 2013 року Жовтневого ВДВС станом
на 31 липня 2013 року розмір
заборгованості становить 3812,96 грн., за
період з 01 серпня 2013 року по 30 листопада
2013 року розмір нарахованих та
несплачених аліментів складає 4522,5 грн.,
всього заборгованість 8335,46 грн. (а.с.5).

З листа ПАТ «Азовзагальмаш» від 24
лютого 2014 року вбачається, що
виконавчий лист про стягнення
аліментів з відповідача на користь
позивачки на утримання дітей надійшов
у бухгалтерію підприємства у травні 2013
року, утримання аліментів із
заробітної плати відповідача
провадилась в розмірі 28,56%, замість 33,3%,
що зазначені у виконавчому листі.
Зазначено, що утримувати 33,3% не можливо,
оскільки на момент надходження
виконавчого листа у працівника вже
проводиться утримання аліментів в
розмірі 25% на підставі виконавчого
листа № 2-3511 від 07 листопада 2003 року,
тому щомісячно нараховувалась
заборгованість недоотриманих
відсотків (а.с.4).

Як вбачається із свідоцтва про
народження НОМЕР_1, виданого 18 лютого 2003
року відділом РАГС Жовтневого РУЮ
м.Маріуполя, ОСОБА_4 народилась
ІНФОРМАЦІЯ_2, батьками якої є ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 (а.с.33).

Відповідно до дубліката виконавчого
листа № 2-3511/2003 від 07 листопада 2003 року,
виданого Приморським районним судом
м.Маріуполя 25 грудня 2003 року, стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліменти в
розмірі ? частки заробітку щомісяця на
утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2,
починаючи з 28 жовтня 2003 року до
повноліття дитини (а.с.32).

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що заборгованість по сплаті
аліментів на користь позивачки з 19
квітня по 31 липня 2013 року в сумі 2772 грн.
87 коп. (567,83 грн. + 2715,04 грн.) виникла не з
вини відповідача, а у зв'язку з тим, що
виконавчий лист № 2/263/1492, виданий
Жовтневим районним судом міста
Маріуполя 29 квітня 2013 року, а надійшов
на виконання за заявою ОСОБА_2 23 травня
2013 року. Оскільки ОСОБА_3 мав також
аліментні зобов'язання на користь
ОСОБА_5 у розмірі 25% згідно виконавчого
листа № 2-3511 від 07 листопада 20013 року за
період з травня 2013 року по липень 2013
року, з його заробітної плати
утримувались аліменти 28,56% замість 33,3%,
виходячи з того, що загальний розмір
стягнутих з нього аліментів
перевищував допустимий розмір
встановлений ст.128 КЗпП України та ст.70
Закону України «Про виконавче
провадження». У зв'язку з чим за цей
період у відповідача виникла
заборгованість по сплаті аліментів в
сумі 530 грн.09 коп. (105,99 грн. + 206,17 грн. + 217,93
грн.), яка також на думку колегії суддів
виникла не з вини відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду
м.Маріуполя Донецької області від 23
січня 2014 року, яке набрало законної
сили 04 лютого 2014 року, задоволено позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості по сплаті аліментів.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
заборгованість по сплаті аліментів в
сумі 8335,46 грн. (а.с.49).

Як роз'яснено у п.22 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15 травня 2006
року № 3 «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»
передбачена ст.196 СК України
відповідальність платника аліментів
за прострочення ї сплати у виді
неустойки (пені) настає лише за
наявності вини цієї особи. На платника
аліментів не можна покласти таку
відповідальність, якщо заборгованість
утворилась з незалежних від нього
причин, зокрема, у зв'язку з
несвоєчасною виплатою заробітної
плати, затримкою або неправильним
перерахуванням аліментів банками. В
інших випадках стягується неустойка за
весь час прострочення аліментів.

Отже, пеня нараховується на всю суму
несплачених аліментів (заборгованості)
з вини боржника за кожен день
прострочення її сплати, сума
заборгованості зі сплати аліментів за
попередні місяці не додається за
наступні, а кількість днів
прострочення обчислюється виходячи з
того, скільки днів прострочено до
сплати певної суми.

Звертаючись з позовом про стягнення
неустойки (пені) позивачка просила
стягнути її по 30 листопада 2013 року,
надав відповідний розрахунок за період
з 19 березня 2013 року по 30 листопада 2013
року (а.с. 1, 6).

Отже, матеріалами справи
підтверджується, що заборгованість по
сплаті аліментів на користь позивачки
з 19 березня по 31 липня 2013 року виникла
не з вини відповідача, період, за який
відповідно до положень ст.196 СК України
нараховується неустойка (пеня)
становить з 1 серпня по 30 листопада 2013
року, оскільки відповідач за цей період
своєчасно не виплачував аліменти без
поважних причин.

Аліменти за серпень 2013 року ОСОБА_3
зобов'язаний був сплатити в сумі 1149 грн.
у серпні 2013 року, з 1 вересня 2013 року на
них нараховується неустойка (пеня) по 30
листопада 2013 року 91 день (1149 грн. х 1% х 91
день) = 1045 грн.59 коп. За вересень 2013 року -
(1149 грн. (1149 грн. х 1% х 61 день) = 700 грн.89
коп.. За жовтень 2013 року - (1149 грн. х 1% х 30
днів) = 344 грн.70 коп. Усього сума
неустойки (пені) за прострочення сплати
аліментів за період з 1 серпня 2013 року
по 30 листопада 2013 року складає 2091 грн.18
коп.

Відповідно до довідки від 22 квітня 2014
року № 237 Маріупольського міського
центру зайнятості ОСОБА_3 з 02 квітня 2014
року перебуває на обліку як
безробітний (а.с.50).

Рішенням Жовтневого районного суду
м.Маріуполя Донецької області від 09
грудня 2013 року задоволено позов ПАТ
«Маріупольський завод важкого
машинобудування» до ОСОБА_3, третя
особа: ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за договором позики.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Маріупольський завод важкого
машинобудування» заборгованість за
договором позики у розмірі 171641,64 грн.,
судовий збір 1716,42 грн., а всього 173358,06
грн. (а.с.29).

З квитанцій вбачається, що
відповідачем сплачено позивачці
аліменти: 01 квітня 2014 року 2298 грн. за
серпень-вересень 2013 року, 03 квітня 2014
року 1000 грн. за березень 2014 року, 07
квітня 2014 року 1000 грн. за жовтень 2013
року, 15 квітня 2014 року 149 грн. за жовтень
2013 року, 1149 грн. за листопад 2013 року, 600
грн. за грудень 2013 року, 23 квітня 2014 року
549 грн. за грудень 2013 року, 1149 грн. за
січень 2014 року, 1088 грн. за лютий 2014 року
(а.с.37-41).

Обґрунтовуючи рішення, суд першої
інстанції зазначив, що заборгованість
з 19 березня 2013 року по 31 липня 2013 року
виникла з вини відповідача, з чим не
можна погодитися, але з загальним
розміром неустойки (пені) в сумі 2000 грн.,
яку суд стягнув на користь позивачки,
колегія суддів погоджується, оскільки
він не перевищує розмір нарахованої
неустойки (пені), відповідач не
заперечував проти стягнення з нього на
користь позивачки за прострочення
сплати аліментів саме зазначений
розмір неустойки (пені), повністю
погасив заборгованість за період з
серпня по листопад 2013 року та частково
в сумі 1000 грн., що не заперечувала
позивачка в апеляційному суді, за
період з березня по липень 2013 року.

Погоджуючись з рішенням суду про
зменшення розміру неустойки (пені),
колегія суддів також враховує ті
обставини, що відповідач при поділі
майна подружжя відмовився від поділу
частки цього майна на користь
неповнолітніх дітей, які залишись
проживати з позивачкою.

Згідно з реєстраційними талонами від
01.04.2014 року, 06.05.2014 року, 08.05.2014 року,
20.05.2014 року відповідач звертався у
медичний центр ТОВ «Код Здоров'я»
(а.с.51-53).

Доводи апеляційної скарги являються
необґрунтованими, а суд першої
інстанції правильно врахував при
визначенні розміру неустойки (пені)
стан здоров'я відповідача, та його
матеріальний стан, оскільки відповідач
має на утриманні ще неповнолітню
дитину ОСОБА_4, сплатив більшу частину
заборгованості по аліментам, виконує
кредитні зобов'язання, які виникли у
зв'язку з придбанням квартири, в якій
проживають сторони і їх неповнолітні
діти.

Таким чином, переглядаючи справу в
межах позовних вимог, заявлених в суді
першої інстанції, та доводів
апеляційного оскарження, колегія
суддів вважає, що рішення суду підлягає
залишенню без змін, тому апеляційна
скарга позивачки підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
02 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий Т.Б.Ткаченко

Судді

Л.І.Песоцька

Г.Л.Гаврилова