Номер провадження: 22-ц/785/5141/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Гірняк Л.А., Доценко Л.І.,

при секретарі - Булгак Х.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до виконавчого комітету
Білгород-Дністровського міської ради
про визнання права власності на
самочинне будівництво, за апеляційною
скаргою ОСОБА_5 на рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 23 червня 2010 року,

встановила:

У травні 2010 р. ОСОБА_4 звернувся до
суду з вищеназваним уточненим в
подальшому позовом (а. с. 2, 18 - 19), в якому
на підставі ст. 41 Конституції України,
ст. 376 ЦК України просив визнати за ним
право власності на розташовані за
адресою - АДРЕСА_1: веранду літ. «а2»,
підвал літ. «а3», літню кухню-гараж літ.
«В», переобладнану з сараю літ. «В»,
сарай літ. «Г», вбиральню літ. «Д» та
переобладнані в житловому будинку:
коридор літ. « 1-2», переобладнаний з
житлової кімнати літ. « 1-2»; кухню літ.
«1-4»; житлову кімнату літ. « 1-3»,
збільшену за рахунок частини
коридору-кухні літ. «1-1» (житлова площа
зменшена на 18,2 кв. м.); житлову кімнату
літ. « 1-2», переобладнану з веранди літ.
«І» (житлова площа збільшена на 17,8 кв.
м.)

В позові ОСОБА_4 посилався на те, що
він є власником 205/800 ч. вищевказаного
житлового будинку. Для покращення
житлових умов він переобладнав житлові
та нежитлові приміщення в житловому
будинку, господарські будівлі та
споруди. Переобладнання провів
самочинно, без належно оформленого
дозволу та затвердженого у
встановленому порядку проекту.
Управління архітектури та
містобудування Білгород-Дністровської
міської ради узгодило визнання за ним
права власності на переобладнаний
житловий будинок.

Позивач в судовому засідання
підтримав позов, просив його
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги визнав.

Рішенням Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 23.06.10 р. (а. с. 25 - 26) позов ОСОБА_4
задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право
власності на веранду літ. «а2» - 7,33 м. х
1,35 м., підвал літ. «а3» - 8,90 м. х 3,46 м.,
гараж - літню кухню літ. «В» з оглядовою
ямою літ. «в» (переобладнаний з сараю) -
7,05 м. х 3,97 м., сарай літ. «Г» - 4,72 м. х 2,77 м.,
вбиральню літ. «Д» - 1,50 м. х 1,40 м.,
проведене переобладнання всередині
будинку: коридор літ. « 1-2»,
переобладнаний з житлової кімнати літ.
« 1-2»; кухню літ. « 1-4»; житлову кімнату
літ. « 1-3», збільшену за рахунок частини
коридору-кухні літ. « 1-1» (житлова площа
зменшена на 18,2 кв. м.); житлову кімнату
літ. « 1-2», переобладнану з веранди літ.
«І» (житлова площа збільшена на 17,8 кв.
м.) по АДРЕСА_1

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати, ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову.
Посилається на те, що вона участі у
розгляді справи не брала. Рішенням суду
вирішено питання про її права та
обов'язки, оскільки вона є власником
123/800 ч. житлового будинку по АДРЕСА_1.
Вказує, зокрема, на те, що рішення
ухвалено при неповному з'ясуванні
обставин, що мають значення для справи,
невідповідності висновків суду
обставинам справи, з порушенням норм
матеріального (ст. ст. 182, 331, 375. 376 ЦК
України, ст. ст. 12, 116, 118 ЗК України, ст.
ст. 26, 60 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», ст. ст. 24, 26
Закону України «Про планування і
забудову території», ст. 3 Закону
України «Про архітектурну діяльність»)
та процесуального (ст. 213 ЦПК України)
права: - відсутні докази надання
відповідачу у власність земельної
ділянки. Білгород-Дністровська міська
рада до участі у справі залучена не
була; - відсутні дозвільні документи на
право виконання будівельних робіт,
узгодження проекту реконструкції,
введення об'єкту в експлуатацію; -
рішенням суду від 06.03.09 р. за нею було
визнано право власності на частину
житлового будинку, гараж літ. «В», сарай
літ. «Г».

ОСОБА_6, представник апелянта, в
судовому засіданні підтримала доводи
та вимоги, які викладені в апеляційній
скарзі.

ОСОБА_4 в письмових запереченнях на
апеляційну скаргу просив скаргу
відхилити, рішення суду залишити без
змін. Посилався на те, що рішення було
проголошено у 2010 р.. Апеляційну скаргу
необхідно залишити без руху, щоб
апелянт надав обґрунтовані пояснення
щодо поважних причин пропуску строку.
Переобладнання було проведено ним
після смерті матері апелянта - ОСОБА_4.
Тому, переобладнане майно не увійшло до
спадкової маси, права ОСОБА_5 не
порушені.

ОСОБА_8, представник ОСОБА_4, в
судовому засіданні підтримав доводи та
вимоги, які викладені в письмових
запереченнях на апеляційну скаргу.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України,
колегія суддів перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
вислухавши пояснення осіб, які
з'явилися у судове засідання,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та заперечень проти неї, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права при ухвалені
рішення, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК
України кожна особа має право
звернутися до суду захистом своїх
порушених прав. Суд, здійснюючи
правосуддя, захищає порушені права цих
осіб у спосіб, визначений законами
України. Перелік можливих способів
захисту міститься в ст. 16 ЦК України.
Цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
мають рівні права щодо подання доказів,
їх дослідження та доведення перед
судом їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків
встановлених цим Кодексом. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданими відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Статтями 213, 214 ЦПК України
передбачено, що рішення суду повинно
бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилалися як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд
вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; 2) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 3) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову ОСОБА_4, суд першої інстанції
виходив з того, що позивач є власником
205/800 ч. житлового будинку по АДРЕСА_1.
Ним було зроблено самочинне
будівництво. Розміщення будівель та
переобладнання всередині будинку не
суперечать ДБН. Позивача направлено до
Інспекції ДАБК України в Одеській
області для сплати штрафу за
самовільне будівництво. Власники
суміжних ділянок не заперечують проти
визнання за позивачем права власності
на об'єкти самочинного будівництва, а
отже права інших осіб не порушені (а. с.
25 - 26).

Колегія суддів вважає, що погодитися
з такими висновками суду першої
інстанції не можна, цих висновків суд
першої інстанції дійшов при неповному
з'ясуванні обставин, що мають значення
для справи, невідповідності висновків
суду обставинам справи, з порушенням
норм матеріального (ст. 41 Конституції
України, ст. ст. 331, 356 - 358, 376 ЦК України)
та процесуального (ст. ст. 10, 11, 60, 179, 213
ЦПК України) права. Такими, що не
відповідають обставинам справи є
висновки суду першої інстанції про те,
що самочинне будівництво прибудов та
переобладнання спірного житлового
будинку не порушує права інших осіб.

Судом встановлено наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

Заочним рішенням
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 03.11.06 р. (а. с. 10) за ОСОБА_4 визнано
право власності на 205/800 ч. житлового
будинку по АДРЕСА_1

Згідно витягу про реєстрацію права
власності (а. с. 10) за ОСОБА_4
зареєстровано право власності на 205/800
ч. житлового будинку по АДРЕСА_1

Рішенням Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 06.03.09 р. (а. с. 47 - 50) встановлено факт
належності 41/200 ч. житлового будинку
АДРЕСА_1 на праві власності ОСОБА_4, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1.. Встановлено факт
прийняття ОСОБА_5 спадщини, яка
відкрилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1.
її матері - ОСОБА_4 у вигляді 123/800 ч.
вищевказаного житлового будинку.
Визнано за ОСОБА_5 право власності на
123/800 ч. житлового будинку АДРЕСА_1, які
складаються в цілому з: житлового
будинку літ. «А» (1-1 - кухня-коридор, 1-2 -
житлова, 1-3 - житлова, І - веранда, ІІ -
санвузол), загальною площею - 64,8 кв. м.,
житловою площею - 29,3 кв. м., гаражу літ.
«Б», сараю літ. «В», споруд №№ 1 - 5.

Відповідно до витягу про реєстрацію
права власності на нерухоме майно (а. с.
51) за ОСОБА_5 зареєстровано право
власності на 123/800 ч. житлового будинку
по АДРЕСА_1

Поділу вищевказаного житлового
будинку між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, виділення
в натурі частки із житлового будинку
будь-кому із його співвласників не
відбувалося.

Згоди ОСОБА_5 на здійснення
переобладнання ОСОБА_4 в житловому
будинку, в результаті чого відбулися
зміни у розмірах загальної та житлової
площі, складі господарських будівель
та споруд, матеріали справи не містять.

Між особами, які приймають участь у
справі, склалися правовідносини щодо: 1)
права спільної часткової власності на
житловий будинок; 2) переобладнання
житлового будинку, який знаходиться у
спільній частковій власності; 3)
захисту права власності.

Статтею 41 Конституції України
передбачено, що кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю. Право
приватної власності набувається в
порядку, визначеному законом.

За правилами, передбаченими ст. ст. 317,
319 ЦК України, власникові належать
права володіння, користування та
розпоряджання своїм майном. Власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд Власник
має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону.
Власність зобовьязує. Власник не може
використовувати право власності на
шкоду правам, свободам та гідності
громадян.

За правилами, передбаченими ст. ст. 355,
356, 357, 364 ЦК України, майно, що є у
власності двох або більше осіб
(співвласників), належить їм на праві
спільної власності (спільне майно).
Майно може належати особам на праві
спільної часткової або на праві
спільної сумісної власності. Спільна
власність вважається частковою, якщо
договором або законом не встановлена
спільна сумісна власність на майно.
Право двох або більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю. Співвласник житлового
будинку може зробити у встановленому
законом порядку за свій рахунок
добудову (прибудову) буз згоди інших
співвласників, якщо це не порушує їхніх
прав. Право спільної часткової
власності здійснюється співвласниками
за їхньою згодою.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_4 скрив від
суду кому насправді належить спірний
житловий будинок і не заявив вимоги до
ОСОБА_5, як співвласника спірного
житлового будинку, суд не з'ясував
питання щодо складу належних
відповідачів по справі, співвласників
спірного житлового будинку, не залучив
співвласника до участі у розгляді
справи, права ОСОБА_5 порушені, а тому
підлягають захисту.

Доводи представниа позивача про те,
що переобладнання в житловому будинку
були проведені після смерті матеріа
апелянта, на час ухвалення рішення суду
ОСОБА_5 не набула права власності на
частину житлового будинку оскільки
реєстрація відбулася пізніше,
необхідність залишення апеляційної
скарги без руху є неспроможними.
Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України
назележно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини. Питання щодо
поновлення пропущеного строку на
апеляційне оскарження було вирішено
відповідно до ст. 297 ЦПК України.

За вищевказаних обставин, колегія
суддів вважає, що доводи апелянта про
порушення її прав як співвласника
спірного житлового будинку є
обґрунтованими, а висновок суду першої
інстанції про задоволення позову не
відповідає обставинам справи, його
зроблено при неповному з'ясуванні
обставин, що мають значення для справи.
Порушивши вищевказані норми
матеріального та процесуального права,
суд першої інстанції дійшов хибного
висновку про задоволення позову.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог. Підставою для
скасування рішення суду і ухвалення
нового рішення по суті позовних вимог є
неповне з'ясування обставин справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.
Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
рішення, якщо це порушення призвело до
неправильного вирішення справи.

Ураховуючи, що неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду першої
інстанції обставинам справи, порушення
останнім норм матеріального та
процесуального права, призвело до
неправильного вирішення справи,
колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню,
з ухваленням нового рішення про
відмову у задоволенні позову ОСОБА_4.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК
України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 -
задовольнити.

Рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 23 червня 2010 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до
виконавчого комітету
Білгород-Дністровського міської ради
про визнання права власності на
самочинне будівництво - повністю
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий суддя:
А. П. Заїкін

Судді:
Л. А. Гірняк

Л. І. Доценко