Справа № 296/3874/12-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" липня 2014 р.

м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира
в складі:

головуючого - судді Маслак В.П.,

при секретарі Щетініної Ю.Л.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення боргу, за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання
недійсним договору позики,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про
стягнення у солідарному порядку з
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 15000,00грн. боргу,
7199,99грн. пені, 6493,21грн. інфляційних,
1289,59грн. 3% річних, всього - 29982,79грн. В
обгрунтування позову вказала, що в
травні - червні 2008р. надала
відповідачам в борг кошти загальною
сумою 15000,00грн. Оскільки відповідачі
борг не повертали, позивач звернулася
із відповідною заявою до
правоохоронних органів. Коли
відповідачів викликали до
Корольовського РВ УМВС України для
дачі пояснень, останні написали
розписки, згідно яких зобов'язалися
повернути борг у сумі 15000,00грн.
Постановою Корольовського РВ УМВС
України в Житомирській області від
06.03.2009р. відмовлено в порушенні
кримінальної справи щодо ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 Однак, відповідачі борг не
повернули, а тому позивач звернулася з
даним позовом до суду.

ОСОБА_2 подав зустрічний позов до
ОСОБА_1 згідно якого просить суд
визнати недійсним договір позики від
05.03.2009р., як правочин, що укладений проти
його волі із застосуванням насильства.
Вказує, що дільничний інспектор
Корольовського РВ УМВС України
Осіпчук М.В. в приміщення ОПМ по вул.
В.Бердичівська в м.Житомирі шляхом
застосування погроз примусив його до
написання розписки 05.03.2009р.

В судовому засіданні представник
позивача за первісним позовом
первісний позов підтримав у повному
обсязі, в задоволенні зустрічного
позову просив відмовити.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2
та його представник заперечили щодо
задоволення первісного позову та
просили задовольнити зустрічний позов.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3
в судове засідання не з'явився, про час
та місце слухання справи повідомлений
за адресою реєстрації, про причини
неявки суд не повідомив.

Заслухавши сторін, вивчивши матеріали
справи, суд враховує наступне.

З письмових пояснень позивача за
первісним позовом та її представника у
судовому засіданні вбачається, що в
травні - червні 2008р. вона надала
відповідачам в борг кошти загальною
сумою 15000,00грн.

Вбачається, що 25.02.2009р. ОСОБА_1
звернулася до Корольовського РВ УМВС
України Житомирської області із
письмовою заявою по факту
неправомірних дій ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з
приводу неповернення боргу в сумі
15000,00грн.

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_2
та ОСОБА_3 написали 5 та 6 березня 2009р.
розписки, згідно яких зобов'язалися
повернути борг ОСОБА_1 в сумі 15000,00грн. у
наступному порядку: щомісяця по
500,00грн., починаючи з квітня 2009р. (а.с. 13 -
14).

Постановою ДІМ Корольовського РВ УМВС
України Осіпчук М.В. від 06.03.2009р. в
порушенні кримінальної справи
відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за ст.190 КК
України відмовлено на підставі ст.6 п.2
КПК України (а.с.15).

Відповідачі не надали суду докази того,
що виконали грошове зобов'язання
згідно розписок від 05.03.2009р. та від
06.03.2009р.

В судовому засіданні ОСОБА_2 вказав, що
кошти від ОСОБА_1 в борг не отримував, а
розписку написав у зв'язку з погрозами
дільничного інспектор Корольовського
РВ УМВС України Осіпчук М.В., який
04.03.2009р. викликав його до приміщення ОПМ
по вул. В.Бердичівська в м.Житомирі та
погрожував розправою у випадку
ненаписання розписки про повернення
боргу ОСОБА_1 Пояснив, що безпосередньо
під час написання розписки 05.03.2009р. в
приміщенні Корольовського РВ УМВС
України в Житомирські області в
присутності ОСОБА_1 та дільничного
інспектора Корольовського РВ УМВС
України Осіпчук М.В. йому ніхто не
погрожував.

Представник ОСОБА_1 в судовому
засіданні підтвердив, що розписку було
написано ОСОБА_2 в приміщенні
Корольовського РВ УМВС України, при
цьому будь-якого тиску щодо ОСОБА_2
застосовано не було.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які є батьками
ОСОБА_2, вказали, що зі слів ОСОБА_2 їм
відомо, що розписку 05.03.2009р. було
написано останнім у зв'язку з погрозами
ДІМ Корольовського РВ УМВС України
Осіпчука М.В.

З матеріалів службової перевірки №3/Р393
від 12.11.2010р. та матеріалів перевірки
№122пр-11 за заявою гр. ОСОБА_2 на дії
дільничого Корольовського РВ УМВС
України Осіпчук М.В. вбачається, що
постановою помічника прокурора
м.Житомира Кухаренко О.В. від 11.05.2011р.
відмовлено в порушенні кримінальної
справи проти дільничного інспектора
Корольовського РВ УМВС України
Осіпчука М.В. за ст.ст.364, 365 КК України за
відсутністю в його діях складу злочину.

Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Приписами ч.1 ст.231 ЦК України
передбачено, що правочин, вчинений
особою проти її справжньої волі
внаслідок застосування до неї
фізичного чи психічного тиску з боку
другої сторони або з боку іншої особи,
визнається судом недійсним.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
у п. 21 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 6 листопада 2009 року №9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», при вирішенні
спорів про визнання недійсним
правочину, вчиненого особою під
впливом насильства (ст.231 ЦК України),
судам необхідно враховувати, що
насильство має виражатись в
незаконних, однак не обов'язково
злочинних діях. Насильницькі дії
можуть вчинятись як стороною
правочину, так іншою особою - як щодо
іншої сторони правочину, так і щодо
членів її сім'ї, родичів тощо або їх
майна. Факт насильства не обов'язково
має бути встановлений вироком суду,
постановленим у кримінальні справі.

Тобто, мається на увазі насильство не
лише фізичне, а й психічний тиск
(погрози, залякування, які породжують
страх і який є мотивом вчинення
правочину, тощо), а саме заподіяння
учасникові правочину фізичних або
душевних страждань з метою укласти
правочин.

Правочин, вчинений під впливом
насильства, може визнаватись недійсним
внаслідок відсутності волі самої особи
на вчинення правочину, а волевиявлення,
яке має місце, відображає волю не
самого учасника правочину, а волю
будь-якої іншої особи, яка здійснює
вплив на учасника правочину.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може грунтуватись на
припущеннях.

Єдиними доказами вчинення насильства
відносно ОСОБА_2 є покази свідків -
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які є батьками
ОСОБА_2. Будь-яких інших доказів на
підтвердження обставин психологічного
насильства суду не надано.

З урахуванням зазначеного, суд вважає
недоведеними обставини вчинення
психологічного насильства відносно
ОСОБА_2 щодо укладення договору позики
від 05.03.2009р. та відсутність підстав для
задоволення зустрічного позову.

Крім іншого, в судовому засіданні
встановлено, що оригінали розписок від
5 та 6 березня 2009р., написані ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, знаходяться в ОСОБА_1

Приписами ст.1046 ЦК України передбачено,
що за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК
України).

Згідно приписів ст.1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ст.545 ЦК України
прийнявши виконання зобов'язання,
кредитор повинен на вимогу боржника
видати йому розписку про одержання
виконання частково або в повному
обсязі. Якщо боржник видав кредиторові
борговий документ, кредитор, приймаючи
виконання зобов'язання, повинен
повернути його боржникові. У разі
неможливості повернення боргового
документа кредитор повинен вказати про
це у розписці, яку він видає. Наявність
боргового документа у боржника
підтверджує виконання ним свого
обов'язку. У разі відмови кредитора
повернути борговий документ або видати
розписку боржник має право затримати
виконання зобов'язання. У цьому разі
настає прострочення кредитора.

Оскільки оригінали розписок
знаходяться в ОСОБА_1, що свідчить про
неповернення боргу, наявні підстави
для стягнення коштів у сумі 15000,00грн. з
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, з урахуванням
наступного.

Відповідно до приписів ст.541 ЦК України,
солідарний обов'язок або солідарна
вимога виникають у випадках,
встановлених договором або законом,
зокрема у разі неподільності предмета
зобов'язання.

Згідно розписок від 5 та 6 березня 2009р.,
складених ОСОБА_2 та ОСОБА_3, не
передбачено солідарного обов'язку
відповідачів щодо погашення
заборгованості у сумі 15000,00грн., предмет
зобов'язання є подільним, а тому
підлягає стягненню з ОСОБА_2 та ОСОБА_3
по 7500,00грн. боргу з кожного.

Крім того, оскільки розписками не
передбачено стягнення пені за
несвоєчасне виконання грошового
зобов'язання слід відмовити в
задоволенні вимоги позивача за
первісним позовом про стягнення пені
відповідно до ч.2 ст.547 ЦК України.

Також позивач за первісним позовом
просить стягнути з відповідачів
6493,21грн. інфляційних за період з
вересня 2008р. по березень 2010р. та 1289,59грн.
3% річних за період з 01.08.2008р. по 31.07.2010р.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Суд враховує, що розписки написано 5 та 6
березня 2009р., якими не перебачено
кінцевого терміну виконання грошового
зобов'язання, а тому з урахуванням
приписів ч.2 ст.625 ЦК України в
задоволенні позову в частині стягнення
річних та інфляційних слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 203, 231, 236, 525, 526, 527, 545, 1047,
1049 ЦК України, ст.ст. 3,10,60, 208, 209, 212-215 ЦПК
України, суд ,-

В И Р
І Ш И В :

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення боргу -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, 7500,00грн.
боргу, 149,91грн. державного мита, 60,00грн.
витрат на інформаційно- технічне
забезпечення судового процесу.

Стягнути зі ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, 7500,00грн.
боргу, 149,91грн. державного мита, 60,00грн.
витрат на інформаційно- технічне
забезпечення судового процесу.

В задоволенні решти вимог первісного
позову ОСОБА_1 - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання
недійсним договору позики - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Житомирської
області через Корольовський районний
суд м. Житомира протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя
В. П. Маслак