АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И [1]

25 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Мазурик
О.Ф.,Росік Т.В.

при секретарі: Гура А.А.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.Києві
апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 та ОСОБА_3

на рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 31 березня 2014 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Перша
Київська державна нотаріальна контора
про поділ спадщини,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2011 року позивачі звернулися до
суду із даним позовом до відповідачки.
Зазначали, що вони втрьох є
спадкоємцями ОСОБА_5, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, за заповітом, в рівних
частках. Посилаючись на те, що їм не
вдалося досягти згоди відносно поділу
спадкового майна,просили розподілити
це майно між ними згідно варіантів
розподілу на підставі експертного
висновку наступним чином:

- Визнати за ОСОБА_4 право на
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1
загальною площею 50,0 кв.м., на 13 частину
всіх вкладів спадкодавця та стягнути з
неї грошову компенсацію за
відступлення від ідеальної частки на
користь ОСОБА_2- в розмірі 187 318 грн., а на
користь ОСОБА_3 - 3 163 грн.;

- Визнати за ОСОБА_2 право на
трикімнатну квартиру АДРЕСА_2
загальною площею 70.1 кв.м.; садовий
будинок загальною площею 59.8 кв.м і
земельну ділянку, площею 0.06 га по
АДРЕСА_6 та на 13 частину всіх вкладів
спадкодавця;

- Визнати за ОСОБА_3 право на
однокімнатну квартиру АДРЕСА_3
загальною площею 37 кв.м.; земельні
ділянки в с. Збини (урочище «Погарчини»
Воловецького району Закарпатської
області площею: 0.0678 га - для ведення
особистого селянського господарства
(кадастровий номер: :01:001:0008,
держаний акт Серія ЯД №539115 від 23.11.2007р.),
0.0670 га - для ведення особистого
селянського господарства (кадастровий
номер: :01:001:0013, державний акт Серія
ЯД №547388 від 19.05.2008р.), 0.0592 га - для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (кадастровий номер: :01:001:0007
державний акт Серія ЯД №539114 від
23.11.2007р.), 0.0773 га - для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд (№
45, кадастровий номер:
:01:001:0035), 0.0531 га - для будівництва
та обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд (№
86, кадастровий номер: :01:001:0021)
та 13 частину усіх вкладів спадкодавця.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 31 березня 2014 року у
задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, яка діє в
інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за
довіреністю, ставиться питання про
скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового про
задоволення позовних вимог у повному
обсязі. Апелянт посилається на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Зазначає, що суд
безпідставно не урахував положень
ст.1278 ЦК України щодо права кожного із
спадкоємців на виділ його частки в
натурі, п.228 розділу 22 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України відповідно до
якого зміна розміру частки у спадщині
проводиться за згодою спадкоємців, які
прийняли спадщину до видачі свідоцтв
про право на спадщину та п. 230 цієї ж
Інструкції про те, що у разі
недосягнення згоди щодо поділу
спадкового майна, він проводиться в
судовому порядку відповідно до часток
спадкоємців. ОСОБА_4 всіляко ухиляється
від поділу спадщини чим позбавляє
позивачів отримати свідоцтва про
право на спадщину за заповітом.

У судовому засіданні ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
їх представник за довіреностями
ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримали з
підстав наведених в ній.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 вважав
рішення суду законним та
обґрунтованим, а апеляційну скаргу
безпідставною.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, надіслав заяву
про розгляд справи за його відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обгрунтованість рішення
в цій частині, колегія суддів приходить
до висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
виходив з того, що не отримавши
свідоцтва про право на спадщину і,
відповідно, не здійснивши державну
реєстрацію права власності на нерухоме
спадкове майно, позивачі передчасно
звернулись до суду з позовом про
стягнення компенсації за належні їм
частки у спадковому нерухомому майні,
оскільки підстави для стягнення даної
компенсації в порядку, визначеному
ст.ст. 358, 364 ЦК України, на час розгляду
справи відсутні, тому що вказаними
положеннями закону передбачено
можливість отримання грошової або
іншої матеріальної компенсації
вартості частки в праві спільної
часткової власності лише
співвласником.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст.1233 ЦК України
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок смерті.

Заповідач може призначити своїми
спадкоємцями одну або кілька фізичних
осіб, незалежно від наявності у нього з
цими особами сімейних, родинних
відносин, а також інших учасників
цивільних відносин ( ч.1 ст.1235 ЦК
України).

Частиною першою ст.1223 ЦК України
встановлено, що право на спадкування
мають особи, визначені у заповіті.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
ОСОБА_5, який за життя склав заповіт від
24.02.2005 року, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 та
зареєстрований в реєстрі за № 630.

Згідно із цим заповітом усе своє
майно, де б воно не було і з чого б воно
не складалося, і все те, що йому буде
належати на день смерті і на що він,
згідно з законом, буде мати право,
ОСОБА_5 заповів своій матері - ОСОБА_4,
ОСОБА_2. та ОСОБА_3, по 13 частині кожному.

На час смерті ОСОБА_5 належали:
двокімнатна квартира АДРЕСА_1
загальною площею,50 кв.м; трикімнатна
квартира АДРЕСА_2 загальною площею 70,1
кв.м; садовий будинок, загальною площею
59,8 кв.м., та земельна ділянка, площею 0,06
га, за адресою: АДРЕСА_7; однокімнатна
квартира АДРЕСА_3 загальною площею 37
кв.м.; земельні ділянки у селі Збини
(урочище «Погарчини») Воловецького
району Закарпатської області: 0,0678 га -
для ведення особистого селянського
господарства (кадастровий номер:
:01:001:0008, держаний акт Серія ЯД
№539115 від 23.11.2007р.), 0,0670 га - для ведення
особистого селянського господарства
(кадастровий номер: :01:001:0013,
держаний акт Серія ЯД №547388 від 19.05.2008р.),
0,0592 га - для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(кадастровий номер: :01:001:0007
державний акт Серія ЯД №539114 від
23.11.2007р.), 0,0773 га - для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(№45, кадастровий номер:
:01:001:0035), 0,0531 га - для будівництва
та обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(№86, кадастровий номер:
:01:001:0021); грошові вклади на
банківських рахунках: № НОМЕР_1 в ПАТ
«Державний експортно-імпортний банк
України»; НОМЕР_5 та НОМЕР_6 в ПАТ
"-«Брокбізнесбанк»; НОМЕР_7 в ПАТ
«Промінвестбанк»; № НОМЕР_2, № НОМЕР_3,
НОМЕР_8, № НОМЕР_4 в ПАТ «Райфайзен Банк
Аваль».

У відповідності до ст. 1268 ЦК України,
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її.

Ч. 1 ст. 1297 ЦК передбачає, що спадкоємець,
який прийняв спадщину, у складі якої є
нерухоме майно, зобов'язаний
звернутися до нотаріуса за видачею
йому свідоцтва про право на спадщину на
нерухоме майно.

Відповідно ст. 67 Закону України «Про
нотаріат» свідоцтво про право на
спадщину видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину, в
порядку, встановленому цивільним
законодавством, на ім'я всіх
спадкоємців або за їх бажанням кожному
з них окремо.

П. 23 Постанови Пленуму Верховного суду
України «Про судову практику у справах
про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року
роз'яснює, що за наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розгляду не підлягають. У разі
відмови нотаріуса в оформленні права
на спадщину особа може звернутися до
суду за правилами позовного
провадження.

Листом Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних і кримінальних
справ 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 також
роз'яснено, що у разі якщо відсутність
умов для одержання в нотаріальній
конторі свідоцтва про право на
спадщину не підтверджена належними
доказами, а саме відмовою нотаріуса у
видачі свідоцтва про право на спадщину,
це може бути підставою для відмови у
позові.

У даному випадку усі спадкоємці за
заповітом звернулися до нотаріальної
контори із заявами про прийняття
спадщини і нотаріус не відмовляв їм у
видачі відповідних свідоцтв про право
на спадщину за заповітом.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Визнання права власності на спадкове
майно в судовому порядку є винятковим
способом захисту, що має
застосовуватися, якщо існують
перешкоди для оформлення спадкових
прав у нотаріальному порядку.

Виходячи з положень.5 ст.1268 ЦК України
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини.

Відсутність свідоцтва про право на
спадщину не позбавляє спадкоємця права
на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Проте, умовою для переходу в порядку
спадкування права власності на об'єкти
нерухомості, в тому числі житловий
будинок, інші споруди, земельну
ділянку, є набуття спадкодавцем
зазначеного права у встановленому
законодавством України порядку.

Для набуття права власності у
встановленому законодавством порядку
спадкоємці повинні здійснити дії, які
необхідні для набуття права власності
на визначене нерухоме майно, зокрема на
житловий будинок, квартири,земельні
ділянки.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо
право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України
від 01 липня 2004 року «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» права на нерухоме
майно, які підлягають державній
реєстрації відповідно до цього Закону,
виникають з моменту такої реєстрації.

Сторони, маючи право на спадщину,
свідоцтв про право на спадщину не
отримували і право власності на об'єкти
нерухомості не зареєстрували.

Згідно з ч.2 ст.1278 кожен із спадкоємців
має право на виділ його частки в натурі.

Такий виділ (чи поділ) спадкового майна
може бути здійснений у нотаріуса
відразу ж, під час отримання кожним із
спадкоємців свідоцтва про право на
спадщину, шляхом укладення
відповідного договору спадкоємцями за
їх взаємною згодою. У разі якщо між
спадкоємцями не досягнуто згоди, то
виділ частки чи поділ спадкового майна
відбувається за рішенням суду з
урахуванням правил глави 26 ЦК України
про право спільної власності.

За правилами ч.1,2 ст.364 ЦК України
співвласник має право на виділ частки
із майна, що є у спільній частковій
власності. Якщо виділ у натурі частки
із спільного майна не допускається або
є неможливим, співвласник який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової
компенсації його частки. Право на
частку у праві спільної часткової
власності припиняється з дня отримання
компенсації.

Заповітом складеним ОСОБА_5 на користь
сторін, чітко визначені їх частки у
спадщині, а саме - по 13 кожному.

Зміна розміру частки у спадщині за
письмовою угодою між спадкоємцями,
відповідно до ч.3 ст.1267 ЦК України,
допускається лише у разі спадкування
за законом.

Поділ спадкового майна за варіантом
запропонованим позивачами призведе до
перерозподілу часток та зміні їх
розміру ,що не відповідає волі
спадкодавця.

Позивачі обґрунтовували свої вимоги
тим,що спадкоємці не можуть досягнути
згоди щодо поділу спадкового майна
відповідно до їх часток за заповітом.
Разом із цим ,у судовому засіданні ними
заявлялося клопотання про визнання
мирової угоди викладеної ними у
письмовій формі зі змісту якої
убачається, що сторони не мають спору
стосовно спадщини та її поділу між
спадкоємцями.

Оскільки позивачами не доведено
наявність перешкод для оформлення
права на спадщину за заповітом та
отримання відповідного свідоцтва, суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку про передчасність заявлених
вимог й доводи апеляційної скарги в цій
частині не можуть бути прийняті до
уваги.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
письмових доказів суд апеляційної
інстанції вважає, що висновки суду
відповідають обставинам справи та
положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно
до спірних правовідносин застосовані
правильно.

Всі висновки суду першої інстанції
щодо пред'явлених у рамках даної справи
позовних вимог повно та послідовно
викладені у мотивувальній частині
оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної
інстанції підстави для спростування
указаних висновків суду, апеляційна
скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними
правовідносини, суд першої інстанції
ухвалив правильне по суті рішення,
підстав для скасування якого колегія
суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315,317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 31 березня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів
шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 2-11937/11

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/ 6756
/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Пономаренко Н.В.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Прокопчук Н.О.