Дата документу 20.06.2014
Справа № 320/3121/14-ц
Провадження № 2/320/1579/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2014 року
м.
Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд
Запорізької області у складі:

головуючого - судді: Іваненко О.В.,

при секретарі: Бєгушевій Л. В.,

за участю позивача: ОСОБА_1,

за участю відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
заподіяної злочином,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною
заявою до ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
заподіяної злочином.

Позивач в обґрунтування позову,
посилається на те, що відповідач по
дійсній справі, ОСОБА_2, 09.07.2008 року по
вул. Дзержинського в м. Мелітополь
скоїв ДТП, у зв'язку з чим його було
притягнуто до кримінальної
відповідальності за ст.286 ч.1 КК України.
Його по кримінальній справі за
обвинуваченням відповідача було
визнано потерпілим. Постановою
Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області від 26.12.2013 року
ОСОБА_2 було звільнено від кримінальної
відповідальності за ст.286 ч.1 КК України
у зв'язку зі спливом строку давності
притягнення до кримінальної
відповідальності, на підставі п.2 ч.1
ст.49 КК України (справа № 320/13353/13-к).
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької
області від 12.03.2014 року постанову
Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької обласіі від 26.12.2013 року
було залишено без змін.

У результаті даного ДТП йому були
заподіяні тілесні ушкодження, а саме:
струс головного мозку, внесуглобний
лінійний перелом шейки правої лопатки
без зміщення обломків, краєвий
лінійний внесуглобний перелом
основанія 1-й п'ясної кістки правої
кісті без зміщення обломків, перелом
головки малогомілкової кістки лівої
голені, садно лівої половини обличчя. У
зв'язку з чим він, з 09.07.2008 року по 06.08.2008
року, перебував на лікуванні в
стаціонарному відділенні у лікарні
інтенсивних методів лікування та
швидкої інтенсивної допомоги
Мелітопольської міської ради, а потім
проходив амбулаторне лікування, у тому
числі і в лор відділенні лікарні з 16.11.
2012 року по 23.11.2012 року з діагнозом:
туговухість лівого вуха, повна глухота.

За час знаходження в лікарні і за
період амбулаторного лікування, тобто
з 09.07.2008 року по 26.11.2012 року ним на
придбання лікарських препаратів було
витрачено 10407,43 грн.. Відповідач по
справі, ОСОБА_2 виплатив йому
матеріальний збиток у сумі 3000грн., що
підтверджується розпискою яка
знаходиться в матеріалах кримінальної
справи. Вищевказані обставини свідчать
про те, що йому не виплачено на даний
час матеріальний збиток у сумі 7407,43 грн.
( 10407,43-3000=7407,43) Крім того, у результаті
ДТП було повністю ушкоджено належний
йому велосипед. Вартість ушкодженого
велосипеду складає 1000грн.

Таким чином, заподіяний йому даним ДТП
матеріальний збиток становить 8407,43 грн.
(7407,43+1000=8407,43).

Крім того, у результаті неправомірних
дій відповідача, він перетерпів
моральні страждання, пов'язані з
перенесенням сильного фізичного болю,
внаслідок отриманих травм протягом
тривалого часу, втратою працездатності
та втратою здоров'я. Тривалий час у
зв'язку з отриманими травмами він
перебував у важкому стані, не міг
піклуватися про себе й потребував
сторонньої допомоги. Перенесений ним
психоемоційний стрес у результаті ДТП
також негативно вплинув на стан його
здоров'я, у нього порушився спокій,
нормальний сон, він втратив слух, що
порушило звичайний уклад його життя та
потребує додаткових зусиль в
організації свого життя. Усугубило
його душевні страждання та обставина,
що його здоров'я не покращилось до
даного часу. Заподіяну йому моральну
шкоду він оцінюю в 20000грн. Заподіяну
йому матеріальну й моральну шкоду
відповідач не відшкодував по даний час,
тому позивач просить суд стягнути з
ОСОБА_2 на його користь матеріальну
шкоду у сумі 8407,43грн. та моральну шкоду
у сумі 20000грн.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав в повному обсязі, та
пояснив суду, що після ДТП в нього дуже
сильно погіршився стан здоров'я,
частково втратив слух, на даний час
готується до операції на коліні. Він не
працює, оскільки потребує постійного
лікування, яке є досить дорогим.

Відповідач в судовому засіданні проти
задоволення позовних вимог
заперечував в повному обсязі,
пояснивши суду, що кримінальна справа
щодо нього закрита за строком
притягнення до кримінальної
відповідальності, а тому він не повинен
відшкодовувати ОСОБА_1 шкоду. Крім
того, він не згоден сплачувати позивачу
лікування, оскільки вважає, що
позивачем не надані належні докази, а
вартість велосипеду не відповідає
дійсності, оскільки не була оцінена.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши
матеріали кримінальної справи, медичні
документи ОСОБА_1, суд вважає, що
позовна заява підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини,
визнані сторонами не підлягають
доказуванню.

Згідно ч.1 ст.212 ЦПК України, суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верхового
Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про
судове рішення у цивільній справі»,
рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2 ЦК
України, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Згідно ч.1,2 ст.1166 ЦК України, майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями фізичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна
шкода, завдана фізичній особі
неправомірними діями відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини. Згідно ч.1 ст. 1168 ЦК України,
моральна шкода, завдана каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, може бути
відшкодована одноразово або шляхом
здійснення щомісячних платежів.

Згідно ч.1 ст.1177 ЦК України, шкода,
завдана фізичній особі, яка потерпіла
від кримінального правопорушення,
відшкодовується відповідно до закону.

Згідно ст.1192 ЦК України, з урахуванням
обставин справи суд за вибором
потерпілого може зобов'язати особу, яка
завдала шкоди майну, відшкодувати її в
натурі (передати річ того ж роду і такої
ж якості, полагодити пошкоджену річ
тощо) або відшкодувати завдані збитки у
повному обсязі. Розмір збитків, що
підлягають відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Згідно ч.1,2 ст.1195 ЦК України, фізична або
юридична особа, яка завдала шкоди
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я фізичній особі, зобов'язана
відшкодувати потерпілому заробіток
(дохід), втрачений ним внаслідок втрати
чи зменшення професійної або загальної
працездатності, а також відшкодувати
додаткові витрати, придбання ліків,
протезування, стороннього догляду
тощо.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верхового
Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
чи юридичній особі незаконними діями
або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати,
зокрема: моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні права власності, інших
цивільних прав, у порушенні нормальних
життєвих зв'язків через неможливість
продовження активного громадського
життя, при настанні інших негативних
наслідків.

Як встановлено в судовому засіданні,
відповідач ОСОБА_2, 09.07.2008 року по вулиці
Дзержинського в м. Мелітополь скоїв
ДТП, у зв'язку з чим його було
притягнуто до кримінальної
відповідальності за ст. 286 ч.1 КК
України. Позивача по даній справі,
ОСОБА_1 було визнано потерпілим, даний
факт підтверджується матеріалами
кримінальної справи.

Згідно ч.1,2 ст.1187 ЦК України, джерелом
підвищеної небезпеки є діяльність,
пов'язана з використанням, зберіганням
або утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання, що створює
підвищену небезпеку для особи, яка цю
діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
володіє транспортним засобом,
використання якого створює підвищену
небезпеку.

Постановою Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 26.12.2013 року ОСОБА_2 було
звільнено від кримінальної
відповідальності за ст. 286 ч.1 КК України
у зв'язку зі спливом строку давності
притягнення до кримінальної
відповідальності, на підставі п. 2 ч. 1
ст. 49 КК України (справа № 320/13353/13-к).
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької
області від 12.03.2014 року постанову
Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області від 26.12.2013 року
було залишено без змін (а.с.9-13).

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верхового
Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди», джерелом підвищеної небезпеки
належить визнавати будь-яку
діяльність, здійснення якої створює
підвищену імовірність заподіяння
шкоди через неможливість контролю за
нею людини, Майнова відповідальність
за шкоду, заподіяну діями таких
джерел, має наставати як при
цілеспрямованому їх використанні,
так і при мимовільному прояву їх
шкідливих властивостей (наприклад, у
випадку заподіяння шкоди внаслідок
мимовільного руху автомобіля).

Відповідно до оглянутих судом
матеріалів кримінальної справи, а саме:
Висновків експертиз №35/к від 22.03.2011
року, та 13 від 08.01.2009 року, додаткової
судово-медичної експертизи № 819 від
13.08.2009 року, в результаті даного ДТП
позивачу ОСОБА_1 були заподіяні тілесні
ушкодження: струс головного мозку,
внесуглобний лінійний перелом шейки
правої лопатки без зміщення обломків,
краєвий лінійний внесуглобний перелом
основанія 1-й п'ясної кістки правої
кісті без зміщення обломків, перелом
головки малогомілкової кістки лівої
голені, садно лівої половини обличчя.
Крім того, у разі травматичного
лівостороннього запалення середнього
вуха, лівої слухової труби і слухових
нервів у нього виникло порушення слуху
у виді повної глухоти лівого вуха та
часткового зниження слуху на праве
вухо, що потягло за собою втрату
працездатності на 25% та 5 %. Дане
порушення слуху знаходиться в
причинному зв'язку з травмою, яку він
одержав при ДТП від 09.07.2008 року та
кваліфікується як тілесне ушкодження
середньої тяжкості, які спричинили
тривалий розлад здоров'я (більше 21 дня),
а садно обличчя, як легке тілесне
ушкодження.

У зв'язку з отриманими ОСОБА_1 тілесними
ушкодженнями, він з 09.07.2008 року по 06.08.2008
року, перебував на лікуванні в
стаціонарному відділенні у лікарні
інтенсивних методів лікування та
швидкої інтенсивної допомоги
Мелітопольської міської ради з
діагнозом: струс головного мозку,
внесуглобним лінійним переломом шейки
правої лопатки без зміщення обломків,
краєвим лінійним внесуглобним
переломом основи 1-й п'ясної кістки
правої кісті без зміщення обломків,
переломом головки малогомілкової
кістки лівої голені, що
підтверджується випискою із медичної
карти стаціонарного хворого № 7 (а.с.14).

З 16.11.2012 року по 23.11.2012 року ОСОБА_1
проходив амбулаторне лікування, в лор
відділенні лікарні з діагнозом:
туговухість лівого вуха, повна глухота,
що підтверджується випискою з
амбулаторної карти (а.с.18).

Згідно п.19 Постанови Пленуму Верхового
Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди» додаткові витрати потерпілих
підлягають стягненню з особи,
відповідальної за шкоду. При вирішенні
таких вимог судам належить виходити з
того, що: в) розмір витрат на ліки,
лікування, протезування, предмети
догляду за потерпілим визначається на
підставі виданих лікарями рецептів,
довідок або рахунків про їх вартість.

За час знаходження в лікарні і за
період амбулаторного лікування, тобто
з 09.07.2008 року по 23.11.2012 року ОСОБА_1 на
придбання лікарських препаратів було
витрачено 10407,43 грн., що підтверджується
прикладеними до позовної заяви копіями
чеків і квитанцій, згідно призначення
лікаря та квитанції на придбання
слухового апарату, які знаходяться в
матеріалах цивільної та кримінальної
справ (а.с.22-24).

Крім того, у результаті ДТП було
повністю ушкоджено належний йому
велосипед, що підтверджується довідкою
виданою УДАЇ УМВС України в
Запорізькій області від 10.07.2008 року.
Вартість ушкодженого велосипеду
складає 1000грн. (а.с.20-21).

Відповідач по справі, ОСОБА_2 виплатив
позивачу матеріальний збиток частково
у сумі 3000грн., що підтверджується
розпискою яка знаходиться в матеріалах
кримінальної справи.

Таким чином, заподіяний позивачу на
даний час матеріальний збиток
становить 8407,43 грн. (7407,43+1000=8407,43).

Згідно п.17-1 Постанови Пленуму
Верхового Суду України №4 від 31.03.1995
року «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», у кримінальній справі вимоги
про відшкодування моральної шкоди
розглядаються і вирішуються судом за
умови, що особу, якій її заподіяно,
визнано в установленому законом
порядку потерпілим та цивільним
позивачем і що у справі є письмова
заява. Відповідно до п.5 Постанови ПВСУ,
до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Як встановлено в судовому засіданні,
позивач, якого визнано потерпілим по
кримінальній справі, в результаті
неправомірних дій відповідача,
перетерпів моральні страждання,
пов'язані з перенесенням сильного
фізичного болю, внаслідок отриманих
травм протягом тривалого часу, втратою
працездатності та втратою здоров'я.
Тривалий час у зв'язку з отриманими
травмами він перебував у важкому стані,
не міг піклуватися про себе й
потребував сторонньої допомоги.
Перенесений ним психоемоційний стрес у
результаті ДТП також негативно вплинув
на стан його здоров'я, у нього порушився
спокій, нормальний сон, він втратив
слух, що порушило звичайний уклад його
життя та потребує додаткових зусиль в
організації свого життя. Усугубило
його душевні страждання та обставина,
що його здоров'я не покращилось до
даного часу.

Згідно п.9 Постанови Пленуму Верхового
Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав
позивач, характеру немайнових втрат
(їх тривалості, можливості відновлення
тощо) та з

урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне

- за власною ініціативою чи за
зверненням потерпілого -
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Суд критично відноситься до заперечень
відповідача проти позову, оскільки
жодного доказу на їх підтвердження він
не надав.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до
уваги матеріали кримінальної справи,
та пояснення сторін, законне право
позивача - потерпілого від ДТП, на
отримання ним відшкодування
матеріальної шкоди, яка належним чином
підтверджена зібраними по справі
доказами, суд вважає за необхідне
стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача
суму матеріальної шкоди в розмірі
8407,43грн. та відшкодувати моральну шкоду
в сумі 8000,00грн.

Керуючись ст.ст. 10,60, 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК
України, ст. ст. 11, 509, 1166, 1167, 1168, 1177, 1187, 1192,
1195ЦК України, Постанови Пленуму
Верхового Суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»,
Постанови Пленуму Верхового Суду
України «Про судове рішення у
цивільній справі» суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, заподіяної злочином -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1
(і.н.НОМЕР_1) який мешкає: АДРЕСА_1,
зареєстрований: АДРЕСА_2, на користь
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 (і.н.НОМЕР_2) який
мешкає: АДРЕСА_3, матеріальну шкоду в
сумі 8407,43грн. та моральну шкоду в сумі
8000,00грн.

В іншій частині позовні вимоги
залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду
О. В. Іваненко