Справа № 409/362/13-ц
Провадження № 22ц/782/510/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі:

головуючого: Лісіциної А.І.

суддів: Галан Н.М., Туренка
С.І.,

при секретарі Соловей А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Луганську справу за
апеляційною скаргою Головного
управління Держземагенства у
Луганській області на рішення
Білокуракинського районного суду
Луганської області від 25 грудня 2013 року
по справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд
рішення Білокуракинського районного
суду по цивільніц справі №2/409/142/13 від 11
квітня 2013 року у зв'язку з
нововиявленими обставинами, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Білокуракинського
районного суду Луганської області від
11 квітня 2013 року визнано за ОСОБА_1
право власності в порядку спадкування
на земельну частку (пай) по КСП
„Заповіт Ілліча", право на яку було
включено на підставі державного акту
серії ЛГ № на право колективної
власності на землю по КСП „Заповіт
Ілліча", зареєстрованого в книзі
записів державних актів на право
колективної власності від 03.03.1994 року,
площею 5,91 умовних кадастрових га ріллі,
вартістю 108651,52 грн., зобов'язано
Білокуракинську районну державну
адміністрацію виділити ОСОБА_1
земельну ділянку із земель запасу чи
резерву Курячівської сільської ради
Білокуракинського району Луганської
області та зобов'язавши
Білокуракинську районну державну
адміністрацію, Курячіську сільську
раду Білокуракинського району
Луганської області, відділ
Держземагенства в Білокуракинському
районі Луганської області та
реєстраційну службу Білокуракинського
районного управління юстиції провести
реєстрацію та оформлення права
власності на земельну ділянку за
ОСОБА_1

11.09.2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із заявою про перегляд вказаного
рішення за нововиявленими обставинами,
в обґрунтування якої зазначила про
зміни в діючому законодавстві, що
регулюють спірні правовідносини, а
саме у ст. 122 ЗК України, що
унеможливлюють виконання рішення суду.

Рішенням Білокуракинського
районного суду Луганської області від
25 грудня 2013 року заяву ОСОБА_1 про
перегляд рішення Білокуракинського
районного суду Луганської області від
11 квітня 2013 року за нововиявленими
обставинами задоволено; рішення
Білокуракинського районного суду
Луганської області від 11 квітня 2013 року
скасовано; визнано за ОСОБА_1 право
власності в порядку спадкування як за
спадкоємцем за законом після смерті
ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 на
земельну частку (пай) по КСП „Заповіт
Ілліча" Білокуракинського району
розміром 5,91 умовних кадастрових га
ріллі, зобов'язано Білокуракинську
районну державну адміністрацію
Луганської області видати на імя
ОСОБА_1 сертифікат на право на земельну
частку (пай) розміром 5,91 умовних
кадастрових га ріллі по КСП «Заповіт
Ілліча».

В апеляційній скарзі апелянт
просить рішення суду 1-ї інстанції
скасувати у зв'язку з незаконністю та
необґрунтованістю вказаного рішення.

Заслухавши доповідача, пояснення
осіб, які з'явилися у судове засідання,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції, вирішуючи
питання про право певної особи на
земельну частку (пай), повинен
з'ясувати, чи була ця особа членом КСП
на час передання державного акта про
право колективної власності на землю
та чи була вона внесена до списку
осіб, що додається до цього державного
акта.

Суб'єктами права на отримання
земельної частки(паю) із земель
колективної власності могли бути особи
відповідно ст..6 ЗК України (редакція 1990
року) та Указів Президента України
„Про невідкладні заходи щодо
прискорення земельної реформи у сфері
сільськогосподарського виробництва
від 10 листопада 1994 р. № 666/94 та Про
порядок паювання земель, переданих у
колективну власність
сільськогосподарським підприємствам і
організаціям від 8 серпня 1995 р. № 720/95 -
Право на земельну частку (пай) мають
члени КСП, кооперативу, АТ, у тому
числі пенсіонери, які раніше
працювали в ньому і залишаються
членами зазначеного підприємства,
кооперативу, товариства, відповідно
до списку, що додається додержавного
акта на право колективної власності на
землю.

Право власності на земельну
частку (пай) виникає не з часу внесення
членів КСП до списків, доданих до
державного акта на право колективної
власності на землю, перевірки,
уточнення і затвердження цих списків, а
з моменту передачі державного акта про
право колективної власності на землю
конкретному КСП, членом якого він є.

З урахуванням зазначеного, судова
колегія приходить до висновку, що
довідка відділу Держкомзему у
Білокуракинському районі Луганської
області від 13 березня 2013 року за № 176
(а.с.8), згідно якої ОСОБА_2 в списках до
державного акту на право колективної
власності на землю КСП «Заповіт
Ілліча» ЛГ № значиться під № 215,
сама по собі не свідчать про безспірне
право померлого ОСОБА_2 на земельну
частку (пай) в землях КСП «Заповіт
Ілліча», оскільки позивачем не надано
доказів на підтвердження його членства
в даному КСП на день передачі земель в
колективну власність, а відповідно і
його права на отриманні земельної
частки (паю).

Крім того, ОСОБА_1, обґрунтовуючи
свої позовні вимоги щодо визнання
права власності на земельну частку в
порядку спадкування, послалася на
перебування її у фактичних шлюбних
відносинах з ОСОБА_2

Згідно ст. 1264 ЦК України у
четверту чергу право на спадкування за
законом мають особи, які проживали зі
спадкодавцем однією сім'єю не менш як
п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно п. 21 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику про спадкування»№ 7 від 30.05.2008
року при вирішенні спору про право на
спадщину осіб, які проживали зі
спадкодавцем однією сім'єю не менш як
п'ять років до часу відкриття спадщини
(четверта черга спадкоємців за
законом), судам необхідно враховувати
правила частини другої статті 3 СК
України про те, що сім'ю складають
особи, які спільно пов'язані спільним
побутом, мають взаємні права та
обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк
повинен виповнитися на момент
відкриття спадщини і його необхідно
обчислювати з урахуванням часу
спільного проживання зі спадкодавцем
однією сім'єю до набрання чинності цим
Кодексом.

Відносини, які склалися між
позивачем та ОСОБА_2, не можуть
розцінюватись як сімейні в розумінні
положень ст. З СК України, оскільки в
матеріалах справи відсутні будь-які
докази наявності обставин, які б
засвідчували реальність сімейних
відносин, які склалися між останніми, а
саме, наявність спільних витрат,
спільного бюджету, спільного
харчування, купівлі майна для
спільного користування, участі у
витратах на утримання житла, його
ремонт, надання взаємної допомоги,
наявність усних чи письмових
домовленостей про порядок
користування житловим приміщенням
тощо.

Суд першої інстанції, залишаючи
поза увагою вищенаведені вимоги
законодавства, в порушення вимог ст.. 11
ч.1 ЦПК України безпідставно визнав
доведеним факт проживання однією
сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що є підставою
для набуття у четверту чергу права на
спадкування за законом, хоча таких
позовних вимог позивачкою не
заявлялося .

Крім того, необхідною умовою для
придбання спадщини є її прийняття
спадкоємцем (ст. 548 ЦК УРСР).

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР діями,
що свідчать про прийняття спадщини
спадкоємцем є такі: спадкоємець
фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном та якщо він
подав державній нотаріальній конторі
за місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини.

Вважається, що відмовився від
спадщини той спадкоємець, який не
вчинив жодної з дій, що свідчать про
прийняття спадщини, визначенні статтею
549 Кодексу (ст. 553 ЦК УРСР).

Доказів, які б підтвердили дії
позивача з управління або володіння
спадковим майном - правом не земельну
частку, позивачем не надано, як і не
надано доказів звернення позивача із
заявою до нотаріальної контори за
місцем відкриття спадщини про
прийняття спадщини.

Враховуючи вищенаведені
обставини, судова колегія вважає
помилковим висновок суду першої
інстанції про виникнення у ОСОБА_1
права власності в порядку спадкування
після смерті ОСОБА_2 на земельну частку
(пай) по КСП «Заповіт Ілліча»
Білокуракинського району Луганської
області.

Враховуючи, що висновки суду не
відповідають встановленим обставинам
справи та наявним в ній доказам,
рішення Білокуракинського районного
суду Луганської області від 25 грудня 2013
року підлягає скасуванню, з
постановленням нового рішення про
відмову у задоволенні позову ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 209, 303,304, п.2 ч.1
ст.307, ст.ст.309, 316,317,319 ЦПК України
судова колегія,

В И Р І Ш И Л
А:

Апеляційну скаргу Головного
управління Держземагенства у
Луганській області задовольнити.

Рішення Білокуракинського
районного суду Луганської області від
25 грудня 2013 року скасувати.ю ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні
позову ОСОБА_1 до Білокуракинської
районної державної адміністрації
Луганської області, Курячівської
міської ради Білокуракинського району
Луганської області про визнання права
власності, виділення земельної ділянки
та видачу державного акту, відмовити.

Рішення набирає чинності
негайно, але може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий

Судді: