Справа № 369/1364/14-ц Головуючий у І
інстанції Пінкевич Н.С.Провадження №
22-ц/780/3923/14 Доповідач у 2
інстанції Журба С.О.Категорія 58
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого судді: Журби С.О.,

суддів: Коцюрби
О.П., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря: Франюк
Т. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та
дочірнього підприємства «Дніпровський
круг» на рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 06
травня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до дочірнього підприємства
«Дніпровський круг», публічного
акціонерного товариства «Будівельна
компанія «Дніпроінвестбуд»,
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
відділу Державної виконавчої служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції Київської області,
реєстраційної служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції Київської області,
третя особа - товариство з обмеженою
відповідальністю «КБ «Арма», про
зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із вказаним позовом, який
мотивував наступним:

16 лютого 2005 року між ним та ДП
«Дніпровський круг» укладено
інвестиційний контракт №32-Б, умови
якого ним повністю було виконано. В той
же час 21 березня 2008 року ДП
«Дніпровський круг» передало дану
квартиру в іпотеку ТОВ «КБ «Арма». З
метою забезпечення грошових вимог
кредиторів ДП «Дніпровський круг» було
накладено заборону на відчуження даної
квартири. Таким чином, він позбавлений
можливості володіти, користуватися,
розпоряджатися своїм майном.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 27
серпня 2013 року визнано протиправними
дії ДП «Дніпровський круг» щодо
неповідомлення ОСОБА_2 про
необхідність реєстрації права
власності на квартиру АДРЕСА_1, визнано
недійсним свідоцтво про право
власності на нерухоме майно серії
САС№229724, видане виконавчим комітетом
Боярської міської ради
Києво-Святошинського району Київської
області 17 жовтня 2008 року, визнано за
ОСОБА_2 право власності на квартиру
АДРЕСА_1 загальною площею 126,3 кв.м,
житловою площею - 69,2 кв.м, розташовану
на дев'ятому поверсі.

У зв'язку з наведеним позивач просив
суд зобов'язати державну реєстраційну
службу Києво-Святошинського району
Київської області скасувати державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, що
виникли відносно ДП «Дніпровський
круг» на зазначену квартиру, та
зареєструвати за ним право власності
на неї, зобов'язати приватного
нотаріуса ОСОБА_3 зняти заборону
відчуження з квартири, зобов'язати
відділ ДВС Святошинського районного
управління юстиції м. Києва та відділ
ДВС Києво-Святошинського районного
управління юстиції Київської області
зняти арешт з квартири за усіма без
виключення виконавчими провадженнями.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 06
травня 2014 року відмовлено у
задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із вказаним рішення
суду, позивач подав апеляційну скаргу,
в якій, посилаючись на порушення судом
норм матеріального і процесуального
права, неповноту та неправильність
встановлення обставин, які мають
значення для справи, просив рішення
суду першої інстанції скасувати і
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтував тим, що
ним було надано достатньо доказів про
доведеність своїх вимог. Рішенням суду
за ним визнано право власності на
спірну квартиру. Статтею 41 Конституції
України визначено, що кожен має право
вільно володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності. Таким чином судом
не було застосовано норму Основного
Закону України, який має вищу юридичну
силу.

Відповідач ДП «Дніпровський круг»
також подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
неповноту та неправильність
встановлення обставин, які мають
значення для справи, просив рішення
суду першої інстанції скасувати і
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі.
Обґрунтував скаргу тим, що згідно ч.4 ст.
174 ЦПК України у разі визнання
відповідачем позову суд за наявності
для того законних підстав ухвалює
рішення про задоволення позову. В
матеріалах справи є його заява про
визнання позову, заперечення інших
учасників процесу відсутні. Згідно
чинного законодавства право власності
є непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні. Таким
чином суд незаконно відмовив у
задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг та вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги не підлягають до
задоволення з наступних підстав:

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення із додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд обґрунтовував свої висновки
тим, що договір іпотеки не визнавався
недійсним, а суд не може вирішувати
питання, віднесені до компетенції
відповідних органів, та не є
розпорядником майна, доказів звернення
в реєстраційну службу з питань
реєстрації права власності суду не
було подано, рішення реєстраційної
служби про відмову вчинити дії не
приймалось.

Наведені вище висновки суду першої
інстанції колегія суддів апеляційного
суду вважає правильними, а рішення
таким, що відповідає обставинам справи
і вимогам закону.

Судом встановлено та з матеріалів
справи вбачається, що 16 лютого 2005 року
між ОСОБА_2 та ДП «Дніпровський круг»
укладено інвестиційний контракт №32-Б.

21 листопада 2008 року між ТОВ КБ «Арма» та
ДП «Дніпровський круг» укладено
іпотечний договір, яким
забезпечувалось виконання кредитного
договору №20/2-КL/42 від 30 вересня 2008 року.
Відповідно вказаного договору в
іпотеку було передано квартиру
АДРЕСА_1.

Згідно витягу з єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна від 27 квітня 2011 року №31219194 на
квартиру АДРЕСА_1 накладено заборону.
Підставою обтяжень є іпотечний договір
від 21 березня 2008 року.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 27
серпня 2013 року визнано протиправним
дії ДП «Дніпровський круг» щодо
неповідомлення ОСОБА_2 про
необхідність реєстрації права
власності на квартиру АДРЕСА_1; визнано
недійсним свідоцтво про право
власності на нерухоме майно серії
САС№229724, видане виконавчим комітетом
Боярської міської ради
Києво-Святошинського району Київської
області 17 жовтня 2008 року; визнано за
ОСОБА_2 право власності на квартиру
АДРЕСА_1, загальною площею 126,3 кв.м,
житловою площею - 69,2 кв.м, розташовану
на дев'ятому поверсі.

За ст.16 ЦК України кожна особа має право
звернутись до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

У відповідності до положень ст. 23
Закону України «Про іпотеку» у разі
переходу права власності на предмет
іпотеки від іпотекодавця до третьої
особи, у тому числі в порядку
спадкування чи правонаступництва,
іпотека є дійсною для набувача
відповідного нерухомого майна. Особа,
до якої перейшло право власності на
предмет іпотеки, набуває статусу
іпотекодавця, має всі його права і несе
всі його обов'язки за іпотечним
договором у тому обсязі й на тих самих
умовах, що існували до набуття ним
права власності на предмет іпотеки.
Дана позиція кореспондується з
позицією Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, викладеній у 36 його постанови № 5
від 30 березня 2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин».

Як вбачається з матеріалів справи
іпотечний договір, відповідно до якого
було накладено обтяження на спірну
квартиру, не оскаржувався та не
визнавався недійсним.

В своїй діяльності суд не може
підміняти інші органи, якщо можливість
задоволення інтересів сторін у
визначеному законом порядку не
вичерпана. Таким чином за наявності
умов для задоволення інтересів особи
шляхом звернення до відповідних
органів за встановленою процедурою
його вимоги про захист порушених прав
судовому захисту не підлягають. У разі
неправомірної відмови відповідного
органу у вчиненні дій, обов'язок
здійснення яких покладено на нього
положеннями закону або договору, особа,
чиї права були порушені, може оскаржити
такі дії до суду.

У відповідності до положень ст. 4 Закону
України «Про державну реєстрацію»
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичній особі, зокрема право
власності на нерухоме майно. Порядок
здійснення державної реєстрації
встановлений ст. 15 Закону України «Про
державну реєстрацію». Процедура
проведення державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, перелік документів,
необхідних для її проведення, права та
обов'язки суб'єктів у сфері державної
реєстрації прав, а також процедура
взяття на облік безхазяйного майна
визначається Порядком №703. В той же час
позивачем не було надано до суду
доказів його звернення до відповідних
органів у встановленому законом
порядку за визначеною процедурою для
скасування державної реєстрації прав
попереднього власника на спірну
квартиру та реєстрації права на неї за
позивачем. За таких умов у суду
відсутні підстави вважати, що права
позивача були неправомірно порушені,
відтак зазначені позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Не підлягають до задоволення й вимоги
про зобов'язання органів ДВС зняти із
спірної квартири усі арешти за усіма
виконавчими провадженнями. Ст. 10 ЦПК
України встановлено принцип
змагальності сторін в цивільному
процесі, який полягає в тому, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, прямо встановлених Законом.
Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦПК
України. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях. За
таких умов суд може приймати та
покладати в основу рішення по справі
лише ті обставини, які були доведені
сторонами. В той же час позивачем не
було надано суду жодного доказу
наявності відкритих виконавчих
проваджень, в рамках яких в порушення
охоронюваних законом прав позивача
були накладені арешти на спірну
квартиру. Таким чином зазначені
позовні вимоги також не підлягають до
задоволення як недоведені.

З урахуванням викладеного колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції,
розглядаючи спір, повно та всебічно
дослідив і оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює,
а тому визнає дане рішення законним та
обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія судів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та дочірнього
підприємства «Дніпровський круг»
відхилити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 06
травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: