АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

Іменем України

8 липня 2014 року Колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі
:

головуючого - судді
Кулікової С.В.

суддів - Білич
І.М., Поліщук Н.В.,

при секретарі -
Клінчук О.М.,

за участю представника відповідача -
Рейдель Р.В.,

позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства Трест
«Київміськбуд-1» імені М.П.Загороднього
на рішення Оболонського районного суду
м. Києва від 3 жовтня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства Трест
«Київміськбуд-1» імені М.П.
Загороднього про стягнення коштів,

перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів, -

№ апеляційного провадження:
22-ц/796/5852/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Шумейко О.І.Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Кулікова
С.В.В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що відповідач є
особою, на яку покладено обов'язок по
відшкодуванню шкоди, заподіяної
внаслідок отриманого ним трудового
каліцтва, в тому числі і витрат на
санаторно-курортне лікування. На
відповідача покладено обов'язок по
відшкодуванню шкоди, заподіяної
внаслідок трудового каліцтва, в тому
числі й на санаторно-курортне
лікування. Оскільки санаторно-курортне
лікування в добровільному порядку
позивачу не відшкодовано, останній
просив стягнути з відповідача на його
користь або на рахунок дочірнього
підприємства «Спеціалізований
спинальний санаторій ім. академіка М.Н.
Бурденка» закритого акціонерного
товариства «Укрпрофоздоровниця» (далі
- ДП «Спеціалізований спинальний
санаторій ім. академіка М.Н. Бурденка»
ЗАТ «Укрпрофоздоровниця») кошти за
проживання та харчування
супроводжувальної особи та кошти для
повної оплати санатарно- курортної
путівки на його лікування в санаторії у
2013 році.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 3 жовтня 2013 року позов
задоволено частково. Стягнуто з ПАТ
трест «Київміськбуд- 1» імені М.П.
Загороднього на користь ОСОБА_2 витрати
на оплату путівки на одну особу для
санатарно-курортного лікування за 2013
рік у розмірі 28556 грн. та витрати на
оплату проживання та харчування особи,
яка супроводжує ОСОБА_2, за 2013 рік у сумі
30146 грн, які підлягають перерахуванню
ДП «Спеціалізований спинальний
санаторій ім. академіка М.Н. Бурденка»
ЗАТ «Укрпрофоздоровниця». Витрати,
пов'язані з переказом грошових коштів,
стягнутих за рішенням суду, покладено
на ПАТ трест «Київміськбуд-1» імені
М.П.Загороднього. В задоволенні іншої
частини позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від
26 листопада 2013 року рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 26 лютого 2014
року касаційну скаргу ОСОБА_2
задоволено частково, рішення
апеляційного суду м. Києва від 26
листопада 2013 року скасовано, справу
передано на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного, Апеляційний
суд міста Києва розглядає апеляційну
скаргу ПАТ трест «Київміськбуд-1» імені
М.П. Загороднього, в якій представник
апелянта просить рішення скасувати та
ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи
невідповідність висновків суду
обставинам справи та неправильне
застосуванням норм матеріального і
процесуального права.

На обґрунтування своєї думки апелянт
зазначив, що суд першої інстанції
помилково не застосував п.10 Порядку про
забезпечення санаторно-курортними
путівками деяких категорії громадян
органами праці та соціального захисту
населення, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22.02.2006
р. №187 (надалі Порядку), яким
передбачено забезпечення
інвалідів І та II групи путівками до
санаторіїв спінального профілю з
лікуванням строком на 45 днів
(відповідно до медичних рекомендацій)
та пункту 11 цього Порядку, яким
визначено, що особи які супроводжують
інвалідів І групи (з наслідками травм і
захворюванням хребта та спинного
мозку), путівками без лікування не
забезпечуються.

Крім того, апелянт вказував на те, що
довідки якими позивач обґрунтовує свої
вимоги незаконні і не можуть бути
підставою для стягнення з відповідача
грошових коштів для оплати проживання
супроводжуючої особи, оскільки мають
виключно рекомендаційний характер.

В судовому засіданні представник
відповідача підтримав апеляційну
скаргу, просив її задовольнити з
підстав, викладених у скарзі.

Позивач заперечував проти апеляційної
скарги за необґрунтованістю її
доводів.

Заслухавши доповідь судді Кулікової
С.В., пояснення сторін, з'ясувавши
обставини справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно положень ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є:
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_2, суд першої інстанції
виходив з того, що позивач є інвалідом
внаслідок трудового каліцтва, особою
винною у заподіянні шкоди каліцтвом, є
відповідач. Позивач потребує
постійного стороннього догляду та
щорічного санаторно-курортного
лікування з супроводжуючою його особою
в обидва кінці на весь термін
рекомендованого санаторно-курортного
лікування 90 днів.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду та вважає його
помилковим, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.1195 ЦК України фізична або
юридична особа, яка завдала шкоди
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я фізичній особі, зобов'язана
відшкодувати потерпілому заробіток
(дохід), втрачений ним внаслідок втрати
чи зменшення професійної або загальної
працездатності, а також відшкодувати
додаткові витрати, викликані
необхідністю посиленого харчування,
санаторно-курортного лікування,
придбання ліків, протезування,
стороннього догляду тощо.

Відповідно 4.2 ст.1202 ЦК України
стягнення додаткових витрат,
передбачених ч.1 ст.1195 цього Кодексу,
може бути здійснено наперед у межах
строків, встановлених на основі
висновку відповідної лікарської
експертизи, а також у разі необхідності
попередньої оплати послуг і майна
(придбання путівки, оплата проїзду,
оплата спеціальних транспортних
засобів тощо).

Так, 14.02.1974 р. з ОСОБА_2 стався нещасний
випадок на виробництві, де
генпідрядною організацією був трест
«Київміськбуд-1», правонаступником
якого є ПАТ «Київміськбуд-1» імені М.П.
Загороднього. Внаслідок отриманої
травми ОСОБА_2 встановлена перша група
інвалідності із стовідсотковою
втратою працездатності, що
підтверджується матеріалами справи.

Обов'язок відшкодування шкоди завданої
здоров'ю позивача покладено на
відповідача, що встановлено судовими
рішеннями і не оскаржується
відповідачем.

Як убачається з актів МСЕК №024761 від
02.10.2007 р. та №807208 від 07.03.2013, ОСОБА_2
встановлена І група інвалідності,
причина інвалідності - трудове
каліцтво, інвалідність встановлена
безстроково. Зазначено, що він
потребує, в тому числі
санаторно-курортного лікування з
супроводжуючою особою в обидва кінці.

Згідно довідки для одержання путівки
на санаторно-курортне лікування,
виданої Центральною районною
поліклінікою Деснянського району м.
Києва від 28.08.2013, ОСОБА_2 потребує
санаторно-курортного лікування в
спінальному санаторії, а також
супроводу та перебування в санаторії з
супроводжуючою особою. Рекомендоване
місце лікування - санаторії ім.
Бурденко, ім. Пирогова м. Саки,
санаторій «Україна» Форос,
рекомендована пора року - влітку.

Потреба в санаторно-курортному
лікуванні апелянтом не оспорюється.
Останній заперечував проти стягнення
коштів на відшкодування
санаторно-курортного лікування
позивача понад 45 днів, та оплати
проживання і харчування
супроводжуючої його особи, що на його
думку, не передбачено діючим
законодавством.

Крім того, рішенням Оболонського
районного суду м. Києва від 15 травня 2013
року, залишеного без змін ухвалою
Апеляційного суду м. Києва від 02 липня
2013 pоку, позов ОСОБА_2 до ПАТ трест
«Київміськбуд-1» імені М.П.
Загороднього про відшкодування витрат
на санаторно-курортне лікування
задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ трест «Київміськбуд-1»
імені М.П. Загороднього витрати на
санаторно-курортне лікування ОСОБА_2 у
2013 році у сумі 28 556,00 грн. які підлягають
перерахуванню ДП «Спеціалізований
санаторій ім. академіка М.Н.Бурденка»
ЗАТ «Укрпрофоздоровниця».

Стягнуто з ПАТ трест «Київміськбуд-1»
імені М.П. Загороднього на користь
ОСОБА_2 витрати на проїзд у сумі 5 120,00
грн., витрати на транспортування ОСОБА_2
у сумі 508,48 грн. та витрати з оплати
послуг банку у сумі 15,25 грн.

Витрати, пов'язані з переказом ОСОБА_2
грошових коштів, стягнутих рішенням
суду, покладено на ПАТ трест
«Київміськбуд-1» імені М.П.
Загороднього.

У задоволенні інших позовних вимог
відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України від 26 лютого 2014 року, якою було
скасовано Рішення апеляційного суду м.
Києва від 26 листопада 2013 року по даній
справі, було вказано, що при вирішенні
питання щодо порядку, розмірів
відшкодування заподіяної ОСОБА_2 шкоди
внаслідок трудового каліцтва та
додаткових витрат в тому числі
санаторно-курортне лікування, судам
потрібно керуватися крім інших
нормативних актів цивільного
законодавства, Законом України «Про
загальнообов»язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» та
Постановами Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України.

А саме, в даній ухвалі суду було
зазначено звернути увагу на ч. 5 ст. 34
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», якою встановлено, що
потерпілому, який став інвалідом,
періодично, але не рідше одного разу на
три роки, а інвалідам І групи щорічно
безоплатно за медичним висновком
надається путівка для
санаторно-курортного лікування; у разі
самостійного придбання путівки її
вартість компенсує Фонд соціального
страхування від нещасних випадків у
розмірі, встановленому правлінням
Фонду. Потерпілому, який став
інвалідом, компенсуються також витрати
на проїзд до місця лікування і назад.
Особі, яка супроводжує потерпілого,
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків компенсує витрати на
проїзд і житло згідно із
законодавством про службові
відрядження.

Також, відповідно до п. 2.10 Положення про
забезпечення потерпілих внаслідок
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання
санаторно-курортним лікуванням,
затвердженого Постановою Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України № 49 від 31 жовтня 2007
року (далі - Положення) особам, які
супроводжують потерпілих до
санаторіїв спинального профілю,
путівки не видаються, їм лише двічі
оплачується проїзд до санаторію і у
зворотному напрямку згідно з поданими
проїзними документами (квитки,
квитанції на постільну білизну та
транспортування багажу) у розмірі,
визначеному в пункті 2.8. цього
Положення.

Не відшкодовуються витрати на
спеціальний медичний догляд, постійний
сторонній догляд та побутове
обслуговування, призначені
потерпілому за рішенням МСЕК, під час
перебування його в санаторії, якщо
надання цих послуг передбачено умовами
договору з санаторієм або якщо
надається путівка супроводжуючій
особі. Якщо умовами договору не
передбачено надання постійного
стороннього догляду та побутового
обслуговування, відшкодування цих
витрат проводиться за період лікування
після підтвердження санаторієм
відсутності цих послуг (абзац другий
пункту 2.17 Положення).

При дослідженні доказів, наявних в
матеріалах справи, колегія суддів
звертає увагу на Довідку ДП
«спеціалізованого спинального
санаторію імені академіка М.Н.
Бурденка», яку надав позивач. В цій
Довідці зазначено, що під час
перебування в санаторії ім. М.Н.
Бурденко санаторно-курортна установа
не забезпечує індивідуальним медичним
доглядом, але забезпечує постійним
стороннім доглядом, що включає в себе:
спеціальний медичний догляд та
побутовий догляд.

Окрім того, Постановою Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України від 31.10.2007 р. № 49,
якою затверджено Положення про
забезпечення потерпілих внаслідок
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання
санаторно-курортним лікуванням,
пунктом 2.7 передбачено, що термін
санаторно-курортного лікування для
потерпілих з наслідками травм,
захворюваннями хребта та спинного
мозку в спеціалізованих
санаторно-курортних закладах
становить 45 діб.

Постанова КМУ № 187 від 22.02.2006 р., якою
затверджено Порядок забезпечення
санаторно-курортними путівками деяких
категорії громадян органами праці та
соціального захисту населення та інші
законодавчі акти, а також Правила
відшкодування власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженого ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я,містять фактично аналогічні
вимоги, які не передбачають
відшкодування вартості
санаторно-курортної путівки для
супроводжуючої інваліда особи та
встановлюють забезпечення путівками
інвалідів І та ІІ групи до санаторіїв
спінального профілю з лікуванням на
строк не більше 45 днів.

Згідно ст.. 60 ЦК України кожна сторона
зобов»язана довести ті обставини, на
які посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, крім випадків,
встановлених ст.. 61 ЦК України.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

За таких підстав, колегія суддів
приходить до висновку, що доводи
апелянта з приводу відсутності підстав
для задоволення вимог ОСОБА_2 про
відшкодування 30 146,00 грн. за проживання
та харчування в цьому санаторії
супроводжуючої його особи протягом 90
днів у 2013 р. є обґрунтованими та
підлягають задоволенню, як і доводи
щодо безпідставності відшкодування
витрат на оплату путівки строком 45 діб
на одну особу для санаторно-курортного
лікування за 2013 рік у розмірі 28556 грн.,
витрати на яку йому були вже
перераховані.

Керуючись ст. ст. 303,304,309,312-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Трест
«Київміськбуд-1» імені М.П.Загороднього
на рішення Оболонського районного суду
м. Києва від 3 жовтня 2013 року
задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 3 жовтня 2013 року - скасувати та
ухвалити нове, яким в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства Трест
«Київміськбуд-1» імені М.П.
Загороднього про стягнення коштів -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржена протягом 20-ти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: