РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2014 року Калінінський районний суд
м. Горлівки Донецької області в складі:

головуючого судді: Мітькова М.В.

при секретарі: Поповій М.Ю.

за участі представника позивача ОСОБА_1

представника
відповідача: Бугакової С.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Горлівки
справу за позовом ОСОБА_3 до державного
підприємства «Артемвугілля» про
стягнення суми моральної шкоди,
спричиненої пошкодженням здоров'я,
пов'язаним з виконанням трудових
обов'язків

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним
позовом, посилаючись на те, що він
працював на підприємствах вугільної
промисловості ДП "Артемвугілля" в
умовах впливу шкідливих факторів понад
17 років. Робота в шкідливих умовах
призвела до утворення в нього
профзахворювань: хронічного бронхіту,
хронічної попереко-крижової
радікулопатії, вібраційної хвороби,
хронічної двобічної сенсоневральної
приглухуватості, а також 29 травня 2008
року ним було отримане трудове
каліцтво. Згідно висновку МСЕК від
04.06.2014 року позивачеві була встановлена
стійка втрата професійної
працездатності за сукупністю
профзахворювань в розмірі 65%, з яких 25%
вперше 30% за захворюванням хронічний
бронхіт, 10% - хронічна попереко-крижова
радікулопатія, 10% - вібраційна хвороба,
10% - хронічна двобічна сенсоневральна
приглухуватість та 5% повторно у зв'язку
з трудовим каліцтвом 29 травня 2008 року.

Вважає, що згідно ст. 2371 КЗпП України
заподіяна професійними захворюваннями
шкода його здоров'ю спричинила
заподіяння моральної шкоди.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтував тим, що у зв'язку з
наявністю профзахворювань й втратою
професійної працездатності була
втрачена значна частина життєвих
функцій його організму, він обмежений у
фізичних навантаженнях, з'явилось
почуття неповноцінності, наслідки
травми спричиняють біль та душевні
страждання. У зв'язку із втратою
здоров'я погано себе почуває, відчуває
біль у грудях та руках, недостатність
вільного дихання, змушений проходити
тривале лікування від наслідків
захворювань, не може реалізувати
нормальні життєві потреби, бажання. Все
це приводить до того, що позивач
вимушений прикладати додаткові
зусилля для організації свого життя.
Заподіяну йому втратою здоров'я
моральну шкоду оцінює в 80000 гривень, які
просить стягнути з відповідача.

Позивач до суду надав заяву про розгляд
справи за його відсутності, на
заявлених позовних вимогах наполягав у
повному обсязі.

У судовому засіданні представник
позивача, підтримав заявлені у
позовній заяві вимоги, надав пояснення
аналогічні викладеним у позовній
заяві, просив суд задовольнити позов,
стягнувши з відповідачів суму
відшкодування моральної шкоди.

Представник відповідача Державного
підприємства "Артемвугілля" у судовому
засіданні позов не визнала у повному
обсязі, вказавши, що довідка МСЕК про
відсоток втрати працездатності є
підставою для нарахування та
відшкодування матеріального збитку, а
моральні страждання у зв'язку із
втратою працездатності повинні
встановлюватися висновком МСЕК, також
позивачем не доведено факту наявності
втрат нематеріального характеру та
заподіяння моральних страждань у
зв'язку із втратою працездатності. В
задоволенні позовних вимог просила
відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення сторін, приходить
до наступного.

Як вбачається із трудової книжки
ОСОБА_3 (а.с.3-16), він з грудня 1990 року до
червня 2014 року працював на підземних
роботах на підприємствах відповідача
ДП "Артемвугілля", зокрема на СП "Шахта
ім. Калініна". Звільнений згідно п.2 ст.40
КЗпП України за станом здоров'я. Під час
виконання трудових обов'язків позивач
отримав професійні захворювання:
хронічний бронхіт, хронічну
попереко-крижову радікулопатію,
вібраційну хворобу, хронічну двобічну
сенсоневральну приглухуватість, що
підтверджується актом розслідування
професійного захворювання від 14.05.2014
року (а.с. 21), а також отримав ушкодження
здоров'я - трудове каліцтво під час
нещасного випадку 29.05.2008 року, що
підтверджується актом про нещасний
випадок, пов'язаний з виробництвом від
31.05.208 року (а.с. 18) та актом
розслідування нещасного випадку від
31.05.2008 року (а.с.19-20).

Як наслідок, професійні захворювання
та трудове каліцтво призвели до втрати
позивачем професійної працездатності,
згідно висновку МСЕК від 04.06.2014 року
(а.с. 17) позивачеві була встановлена
стійка втрата професійної
працездатності за сукупністю
профзахворювань в розмірі 65%, з яких 25%
вперше 30% за захворюванням хронічний
бронхіт, 10% - хронічна попереко-крижова
радікулопатія, 10% - вібраційна хвороба,
10% - хронічна двобічна сенсоневральна
приглухуватість та 5% повторно у зв'язку
з трудовим каліцтвом 29 травня 2008 року,
вказаний відсоток втрати
працездатності зберігається до
теперішнього часу.

Згідно медичних документів ОСОБА_3
(а.с.22-24) вбачається, що позивач
звертався до медичних установ з
приводу отриманих професійного
захворювання, проходив курси
лікування. Вказані факти свідчать про
те що стан здоров'я позивача внаслідок
професійних захворювань та трудового
каліцтва суттєво та невідворотно
погіршився.

Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода
потерпілого від нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання складається з фізичного
болю й душевних страждань, які він
поніс у зв'язку з ушкодженням здоров'я.

Надані позивачем докази повною мірою
вказують, що ушкодження здоров'я ОСОБА_3
і наявність у нього професійних
захворювань та трудового каліцтва
відбулося при виконанні ним трудових
обов'язків, що у свою чергу призвело як
до фізичних, так і до моральних
страждань. Втрата працездатності
призвела до обмеження його можливості
вести активний спосіб життя, вільно
спілкуватися, внаслідок чого останній
змушений прикладати додаткові зусилля
для організації свого життя.

За таких умов суд не може погодитись із
запереченнями представника
відповідача, який вважає не доведеним
позивачем факт заподіяння моральної
шкоди, оскільки згідно п. 3 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 року "Про судову практику по
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" роз`яснено, що
моральна шкода може складатися зокрема
з моральних переживань у зв'язку з
ушкодженням здоров'я, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
способу життя, при настанні інших
негативних наслідків, що має місце в
цьому випадку, тому що всі зазначені
обставини в позивача наступили саме у
результаті втрати професійної
працездатності, внаслідок професійних
захворювань.

У зв'язку із цим у суду відсутні
сумніви у тому що зазначені наслідки
наступили для ОСОБА_3 в результаті
втрати професійної працездатності,
порушення відповідачем підприємством
ДП "Артемвугілля" прав позивача на
належні, здорові й безпечні умови
роботи (ст. 43 Конституції України, ст. 2
КЗпП України), що в даному разі
узгоджується з висновком МСЕК від 04
червня 2014 року.

Згідно ст. 2371 КЗпП України, яка набрала
чинності 13 січня 2000 р., відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди працівникові
здійснюється у випадку, якщо порушення
його законних прав привели до
моральних страждань, втраті нормальних
життєвих зв'язків і потребують від
нього додаткових зусиль для
організації свого життя.

Згідно ч.1 ст. 9 Закону України «Про
охорону праці» від 14 жовтня 1992 року (з
наступними змінами) відшкодування
шкоди, заподіяної працівникові
внаслідок ушкодження його здоров'я або
у разі смерті працівника, здійснюється
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» з 01 квітня 2001 року.

Згідно з п.п. «е» ч. 1 ст. 21 та ч. 3 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» у разі настання
страхового випадку Фондом соціального
страхування у встановленому
законодавством порядку зобов'язаний
виплатити потерпілому грошову суму за
моральну шкоду за наявності факту
заподіяння йому цієї шкоди. Зазначені
норми не містять будь яких інших
додаткових умов щодо відшкодування
моральної шкоди.

Законом України від 23.02.2007 року «Про
внесення змін до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
професійної працездатності» із закону
виключені норми (абзацу четвертого
статті 1 в частині відшкодування
моральної шкоди застрахованим і
членам їх сімей, підпункту «е» пункту 1
частини першої статті 21, частини
третьої статті 28 та частини третьої
статті 34), які передбачили обов'язок
Фонду щодо відшкодування моральної
шкоди потерпілим, які отримали
трудове каліцтво, або професійне
захворювання.

Оскільки трудове каліцтво та втрата
працездатності в зв'язку з цим
встановлена позивачеві вперше у 2008
році, а професійні захворювання та
втрата працездатності в зв'язку з цим
встановлена позивачеві вперше у червні
2014 року, право вимагати відшкодування
заподіяної йому моральної шкоди
виникло у позивача з 2008 року та з червня
2014 року відповідно.

Виходячи зі змісту п.5 Рішення
Конституційного суду України від 08.10.2008
року, скасування права застрахованих
громадян, що потерпіли на виробництві
від нещасного випадку або професійного
захворювання, на відшкодування
моральної шкоди за рахунок Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві, яке вони мали
відповідно до приписів первинної
редакції ЗУ «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
профзахворювання, які спричинили
втрату працездатності» не порушено,
оскільки ст. 1167 ЦК України й ст. 2371 КЗпП
України їм надане право відшкодувати
моральну шкоду за рахунок власника
підприємства роботодавця або
уповноваженого ним органа.
Встановлений законодавцем розподіл
обов'язків щодо відшкодування
моральної шкоди потерпілим на
виробництві від нещасного випадку й
професійного захворювання не
суперечить вимогам ст. 22 Конституції
України.

У п. 4.1 рішення Конституційного Суду
України від 27.01.2004 р. зазначено, що
ушкодження здоров'я, заподіяне
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків незалежно від ступеня
втрати професійної працездатності
заподіюють йому моральні й фізичні
страждання. Як наслідок, моральна
шкода, заподіяна умовами виробництва,
спричинює порушення таких особистих
немайнових прав, як право на життя,
право на охорону здоров'я тощо. Отже,
між позивачем і відповідачами виникли
цивільно-правові відносини по
відшкодуванню моральної шкоди,
викликаної ушкодженням здоров'я
внаслідок шкідливого впливу умов
виробництва при виконанні трудових
обов'язків, які трансформувалися з
відносин щодо роботи в умовах праці,
безпеку якої в порушення закону не
забезпечив відповідач ДП
«Артемвугілля». Отже, факт заподіяння
моральної шкоди, є доведеним.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що обов'язок щодо відшкодування
моральної шкоди позивачеві законом
покладено на підприємство, де працював
ОСОБА_3

Посилання представника відповідача, на
Порядок встановлення
медико-соціальними експертними
комісіями ступеня втрати
працездатності у відсотках робітникам,
яким спричинено пошкодження здоров'я,
пов'язане з виконанням трудових
обов'язків» затвердженим Наказом МОЗ
України від 22.11.1995 року № 212 щодо
встановлення факту спричинення
моральної шкоди, яке здійснюється лише
органами МСЕК є необґрунтованим,
оскільки положення даних нормативних
актів не містять таких вимог, а лише
регулюють компетенцію та обов'язкі
медико-соціальних експертних комісій.
Крім того, ст. 2371 КЗпП України не
передбачено надання висновків МСЕК, як
умови відшкодування моральної шкоди.

Згідно ст. 233 КЗпП України працівник
може звернутися із заявою про рішення
трудового спору безпосередньо в
районний, районний у місті, міський або
міськрайонний суд у тримісячний строк
від дня, коли він дізнався або повинен
був дізнатися про порушення свого
права. Однак, відповідно до ст. 268 ЦК
України, на вимоги пов'язані з
відшкодуванням шкоди заподіяної
здоров'ю, строк позовної давності не
поширюється.

Пояснення представника відповідача
про те, що в позові слід відмовити, тому
що позивачем пропущений строк на
звернення до суду про вирішення
трудової спору, і він не надав докази
того, що йому заподіяна моральна шкода
суд вважає необґрунтованими.

При визначенні розміру відшкодування
моральної шкоди суд враховує глибину
фізичних і моральних страждань,
заподіяних позивачеві втратою
професійної працездатності в
результаті профзахворювання, беручи
до уваги характер і тривалість
моральних страждань, заподіяних ОСОБА_3
у зв'язку з незворотною втратою
здоров'я, а також принципи розумності і
справедливості, зазначені в ст. 23 ЦК
України, вважає, що варто встановити
суму відшкодування моральної шкоди на
користь позивача в сумі 19500 гривень,
оскільки зазначена ОСОБА_3 сума
відшкодування в загальному розмірі 80000
гривень є перебільшеною.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Питання про судові втрати слід
вирішити у відповідності до ст. 88 ЦПК
України.

На підставі ст. 43 Конституції України,
ст.ст. 23, 268, ЦК України, 2, 2371 КЗпП
України, ст.ст.1,5,6,13,21, ч.3 ст.28, 34 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату професійної
працездатності", керуючись ст.ст. 10, 11, 88,
209, 212, 214-215, 217, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Стягнути з Державного підприємства
"Артемвугілля" () на
користь ОСОБА_3 відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
пошкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням трудових обов'язків у
розмірі 19500 (Дев`ятнадцять тисяч
п'ятсот) гривень.

Стягнути з Державного підприємства
"Артемвугілля" () на
користь держави судовий збір у сумі 243
(Двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів від дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть направити
апеляційну скаргу протягом 10 днів від
дня одержання копії цього рішення.

Суддя: