Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/3073/14
Головуючий у 1-й інстанції: Купавська
Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової Д.А.

Дзярука М.П.

при секретарі: Мельник З.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області від 20 травня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення
боргу,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з вищевказаним позовом, який в
ході розгляду справи було уточнено.

В обґрунтування позову зазначала, що
29.12.2010 року між нею та ОСОБА_4 було
укладено договір позики грошових
коштів на суму 8000 доларів США, з
кінцевим терміном повернення 30.12.2011
року.

В забезпечення виконання договору
позики було укладено іпотечний договір
від 29.12.2010 року, відповідно до умов
якого майновими поручителями є
відповідачі.

Свої зобов'язання за договором позики
ОСОБА_4 не виконала, у встановлений
строк суму позики не повернула. Після
закінчення терміну повернення позики
позивач зверталася до ОСОБА_4 з вимогою
повернути грошові кошти.

17 січня 2012 року до неї прийшла
відповідач ОСОБА_4 з пропозицією
сплатити відсотки в розмірі 40% річних
за користування коштами в 2012 році та
повернути тіло позики до 30.12.2012 року,
щоб ОСОБА_3 не зверталася до нотаріуса
для вчинення нотаріальних дій.

Після згоди позивача, 17.01.2012 року
відповідач сплатила їй 2000 доларів США
та 24.03.2012 року 1000 доларів США, про що
вона надала відповідні розписки.

30 грудня 2012 року боржник тіло позики не
повернула.

В січні 2013 року позивач знову вимагала
повернути позику, в зв'язку з чим 28.03.2013
року ОСОБА_4 повернув їй 500 доларів США в
рахунок сплати тіла позики, про що вона
надала відповідну розписку.

Добровільно виконати зобов'язання за
договором позики в повному обсязі
відповідачі відмовляються.

Станом на 31.03.2014 року заборгованість
становить 8 212,5 доларів США, що
еквівалентно 93 622,50 грн.

Також позивач зазначає, що вона понесла
витрати на правову допомогу в розмірі 3
000 грн.

Посилаючись на зазначені обставини,
позивач просила суд стягнути з
відповідачів на її користь
заборгованість за договором позики від
29.12.2010 року в сумі 93 622,50 грн. та витрати
на правову допомогу в розмірі 3000 грн., а
всього - 96 622,50 грн.

Рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 20 травня 2014 року позов
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
борг в розмірі 52 722,66 грн., що
еквівалентно 4500 доларів США, 3% річних в
розмірі 1 581,68 грн. та витрати по сплаті
судового збору в сумі 543,04 грн., а всього
- 54 847 грн. 38 коп.

В позові до ОСОБА_5 та ОСОБА_6
відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду,
ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позов в
повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, пояснення учасників
апеляційного розгляду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що суд
вірно вирішив питання наявності
обставин, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, суті
правовідносин, що випливають із
встановлених обставин, правильно
застосував правові норми до цих
правовідносин. З дотриманням вимог
ст.ст. 212-215 ЦПК України суд належно
оцінив надані сторонами докази,
виконав вимоги цивільного судочинства
і вирішив справу згідно з законом.

За положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України
грошове зобов'язання має бути виконане
у гривнях. Якщо у зобов'язанні
визначено грошовий еквівалент в
іноземній валюті, сума, що підлягає
сплаті у гривнях, визначається за
офіційним курсом відповідної валюти на
день платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, на підставі
нотаріально посвідченого договору
позики від 29 грудня 2010 року ОСОБА_4
отримала від позивача грошові кошти в
сумі 8000 доларів США, що за курсом НБУ
еквівалентно 63 688 грн. 80 коп., та
зобов'язалася їх повернути в строк до 30
грудня 2011 року включно (а.с. 8-9). У п. 3
договору позики зазначено, що даний
договір є безвідсотковим.

На виконання зобов'язань за договором
позики позивачу повернуто: 2000 доларів
США 17.01.2012 року, 1000 доларів США 24.03.2012
року, 500 доларів США 28.03.2013 року, що
підтверджується розписками (а.с. 10-12).

Офіційний курс гривні до долару США за
даними НБУ станом на 20.05.2014 року складає
1171,6147 грн. за 100 доларів США.

Відповідно, заборгованість ОСОБА_4 за
договором позики складає 4500 доларів
США, що еквівалентно 52 722 грн. 66 коп.

Стягненню на користь позивача також
підлягають й 3 % річних за весь час
прострочення виконання в розмірі 1581
грн. 68 коп.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції вірно виходив із того,
що договір позики був укладений з
ОСОБА_4, тому підстав для солідарного
стягнення суми заборгованості з інших
відповідачів не має. Твердження
позивача про те, що повернені
відповідачами кошти були отримані в
якості процентів за користування
грошима суд обґрунтовано не прийняв до
уваги, оскільки за умовами нотаріально
посвідченого договору позики (п. 3)
даний договір є безвідсотковим. Крім
того, за положеннями ст. 654 ЦК України,
зміна або розірвання договору
вчиняється в такій самій формі, що й
договір, що змінюється або
розривається, якщо інше не встановлено
договором або законом чи не випливає із
звичаїв ділового обороту. Позивачем не
надано суду доказів зміни договору
позики від 29.12.2010 року.

Судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони повністю відповідають
обставинам справи, яким суд дав вірну
оцінку.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, оскільки є
повторенням обставин, якими позивач
обґрунтовувала свої позовні вимоги,
всебічна оцінка яким була дана судом
першої інстанції, і зводяться лише до
особистої незгоди з висновками суду
щодо їх оцінки.

Докази та обставини, на які посилається
позивач в апеляційній скарзі, були
предметом дослідження суду першої
інстанції та додаткового правового
аналізу не потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального і
процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції відповідає
обставинам справи, ухвалене з
додержанням норм матеріального і
процесуального права і не може бути
скасоване з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 20 травня 2014 року по цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: