Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Фарятьєв С.О.
Справа № 412/2694/14-ц
Провадження № 22ц/782/2463/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 року колегія суддів судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Луганської області в складі:

головуючого - Фарятьєва С.О.

суддів - Коротенко Є.В. Темнікової В.І.

при секретарі - Івасенко І.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою
Відділення виконавчої дирекції Фонду
ССНВ України в м.Краснодоні Луганської
області на рішення Краснодонського
міськрайонного суду Луганської
області від 12 травня 2014 року за позовом
ОСОБА_2 до Відділення виконавчої
дирекції Фонду ССНВ України в
м.Краснодоні Луганської області, 3-тя
особа ПАТ «Краснодонвугілля» про
відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовом до Відділення
виконавчої дирекції Фонду ССНВ України
в м.Краснодоні Луганської області, 3-тя
особа ПАТ «Краснодонвугілля» в якому
просив стягнути з відповідача на його
користь 20000 грн. у відшкодування
моральної шкоди, посилаючись на те, що
починаючи з 1978 року він працював на
підприємствах вугільної
промисловості, де отримав професійне
захворювання, в зв'язку з чим 28.04.2004
року профпатологічною МСЕК йому було
встановлено 20% втрати професійної
працездатності, а 01.04.2010 року йому було
встановлено 20% втрати стійкої
працездатності безстроково, а тому він,
у відповідності із Законом України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 вересня 1999 року
№ 1105-XIV, має право на відшкодування
такої шкоди.

Рішенням Краснодонського
міськрайонного суду Луганської
області від 12 травня 2014 року позов
ОСОБА_2 був задоволений частково.

Суд стягнув з Відділення виконавчої
дирекції Фонду ССНВ України в
м.Краснодоні Луганської області
Публічного акціонерного товариства
«Краснодонвугілля» на користь ОСОБА_2 в
рахунок відшкодування моральної шкоди
суму в розмірі 4000грн.

В задоволенні позову в іншій частині
відмовив за необґрунтованістю вимог.

Не погодившись з таким рішенням
суду першої інстанції, відповідач
подав на нього апеляційну скаргу, в
якій просить його скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову
позивачу в задоволенні позовних вимог
за необґрунтованістю, оскільки вважає,
що судом порушені норми матеріального
та процесуального права та винесено
незаконне і необґрунтоване рішення.

Заперечень на апеляційну скаргу до
матеріалів справи не надійшло.

Вислухавши доповідача, пояснення
представника позивача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обгрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та обговоривши доводи
апеляційної скарги, судова колегія
приходить до наступного.

В силу ст.303 ч.1 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно зі ст.3 ч.1 ЦПК України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.10 ЦПК України
обставини цивільних справ
встановлюються судом за принципом
змагальності. Суд же, зберігаючи
об'єктивність та неупередженість, лише
створює необхідні умови для всебічного
і повного дослідження обставин справи.
При дослідженні і оцінці доказів,
встановленні обставин справи і
ухваленні рішення суд незалежний від
висновків органів влади, експертиз і
окремих осіб. Згідно ст.11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі наданих
сторонами доказів. Крім того, згідно
ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на основу своїх вимог
або заперечень.

Крім того, у відповідності із ст.ст.213,214
ЦПК України рішення суду повинно бути
законним та обґрунтованим.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання:

Чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються, які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин, яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин та
інше.

З матеріалів справи вбачається, що
судом першої інстанції під час
розгляду даної справи вказані вимоги
закону виконано було у повному обсязі.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини та відповідні їм
правовідносини.

Позивач починаючи з 1981 року працює на
підприємствах вугільної промисловості
на підземних роботах з повним робочим
днем. На теперішній час він працює на
шахті «Суходільська-Східна» ПАТ
«Краснодонвугілля», про що свідчить
його трудова книжка, копія якої
знаходиться в матеріалах справи
(а.с.6-14).

Згідно з випискою із акту огляду МСЕК
№1503005 від 28.04.2004 року позивачу
встановлено втрату професійної
працездатності в розмірі 20% з 9 березня
2004 року первинно та рекомендовано
медикаментозне лікування через
профзахворюванням (пневмоконіоз). В
подальшому, при наступних оглядах МСЕК,
відсоток втрати працездатності
позивачу був підтверджений і з 01.04.2010
року він був встановлений йому
безстроково і також рекомендовано
медикаментозне лікування за
показаннями (а.с.15-16).

З акту розслідування професійного
захворювання позивача від 26 лютого 2004
року, вбачається, що хронічне
захворювання у нього виникло внаслідок
тривалої діє вугільно-породного пилу
на органи дихання, та недосконалості
засобів індивідуального захисту
(а.с.17-18).

Крім того, погіршення стану здоров'я
позивача підтверджується також
копіями епікризів та виписками із
історії його хвороби, в яких було
зафіксовано його звернення до медичних
установ за відповідною допомогою.

Після встановлення зазначених
обставин справи та оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд першої
інстанції обгрунтовано дійшов
висновку, що позивач має право на
відшкодування моральної шкоди згідно
ст.ст.23, 1167 ЦК України.

Свій висновок про обґрунтованість
вимог позивача суд першої інстанції
аргументував тим, що ушкодження
здоров'я позивача відбулись внаслідок
впливу негативних факторів, пов'язаних
з його трудовою діяльністю. Умови праці
позивача були такими, які потягли за
собою професійне захворювання, у
зв'язку з чим йому і було встановлено
ступінь втрати професійної
працездатності в розмірі 20%.

Такий висновок суду першої інстанції є
законним, обґрунтованим та відповідає
доказам по справі.

Відповідно до ч.3 ст.34 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 вересня 1999 року
№ 1105-XIV, моральна шкода, заподіяна
умовами виробництва, відшкодовується
Фондом ССНВ. Відшкодування
здійснюється у вигляді одноразової
страхової виплати незалежно від інших
видів страхових виплат.

Крім того, Конституційним Судом
України у своєму рішенні від 27.01.2004 року
було дано роз'яснення про застосування
положень ч.3 ст.34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 вересня 1999 року
№ 1105-XIV і зазначено про право
працівника, який втратив професійну
працездатність, на відшкодування
моральної шкоди з Фонду ССНВ. Цим же
Законом України передбачено, що
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України застрахованим і
членам їх сімей моральної (немайнової)
шкоди, отриманої внаслідок ушкодження
здоров'я припинено з 01 січня 2006 року
незалежно від часу настання страхового
випадку.

В той же час ступінь втрати професійної
працездатності в розмірі 20% вперше, як
зазначалось вище, було встановлено
позивачу 09.03.2004 року. Тому посилання
відповідача на те, що відшкодування
моральної шкоди позивачу повинно
провадитися за рахунок роботодавця
судова колегія до уваги не приймає.

Також спростовуються й доводи
відповідача щодо відсутності підстав
відшкодування позивачу моральної
шкоди, оскільки, факт заподіяння такої
шкоди у зв'язку з отриманими ним
професійними захворюваннями
встановлений в судовому засіданні. Так,
позивач постійно зазнає фізичних
страждань з приводу погіршення
здоров'я, погіршення життєвих умов,
які викликають у нього моральні
страждання та вимагають додаткових
зусиль для організації його життя.

Розмір моральної шкоди в сумі 4000 грн.
суд першої інстанції визначив з
урахуванням характеру, обсягу та
тривалості моральних страждань, які
зазнав позивач, а також виходячи із
засад розумності, виваженості та
справедливості, і тому, на думку
колегії суддів, є правильним.

З огляду на вищенаведене суд 1-ої
інстанції дійшов правильного висновку
про часткове задоволення позовних
вимог позивача.

З вказаними висновками суду першої
інстанції вважає за необхідне
погодитись і судова колегія
апеляційного суду, оскільки зроблені
вони на підставі встановлених ним
обставинах справи, всебічно, повно та
об'єктивно досліджених доказах, та на
підставі правильного застосування
норм матеріального і процесуального
права.

У відповідності з вимогами ч.1 ст.308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Рішення суду відповідає вимогам ст.ст.
213, 214 ЦПК України.

Доводи, викладені апелянтом в
апеляційній скарзі, є такими ж самими,
як його заперечення проти позову, які
були предметом дослідження у суді
першої інстанції та їм була дана
належна правова оцінка, інших доводів
апеляційної скарги або нових обставин,
що підлягають встановленню, апелянт не
навів.

Отже, доводи апеляційної скарги не
спростовують фактичних обставин
справи, встановлених судом, і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, яке призвело
або могло призвести до неправильного
вирішення справи і не містять
передбачених законом підстав для
скасування або зміни оскаржуваного
рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1,
315, 317, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду ССНВ України
в м.Краснодоні Луганської області
відхилити, а рішення Краснодонського
міськрайонного суду Луганської
області від 12 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але
може бути оскаржена у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20-ти днів
після її проголошення.

Головуючий:

Судді: