Справа № 202/5068/14-ц
№2/0202/4131/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 червня 2014 року Індустріальний
районний суд м. Дніпропетровська у
складі:

головуючого судді: Бєсєди Г.В.

при секретарі: Марченко М.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 з
позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування поданої заяви позивач
ОСОБА_1 зазначив, що з 10 березня 2000
року він перебуває у зареєстрованому
шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 У шлюбі у
них народилось двоє дітей. У 2012 році у
взаємовідносинах з дружиною почали
виникати конфлікти, після народження
другої дитини була спроба відновити
стосунки, однак навесні 2013 року
стосунки почались погіршуватись,
виникали постійні сварки, скандали,
погрози розлученням зі сторони
відповідача. У вересні 2013 року він
виїхав за кордон та до грудня 2013 року з
дружиною не проживав. На початку січня
2014 року ним була зроблена ще одна
спроба для примирення, він та дружина з
дітьми проживали разом за кордоном з
січня 2014 року по 05 березня 2014 року,
однак і ця спроба виявилась невдалою та
після багатьох скандалів дружина за
своїм бажанням виїхала в Україну та з
цього часу було припинено як спільне
проживання, так і підтримання шлюбних
стосунків між ним та відповідачем.
Враховуючи попередній досвід і кілька
невдалих спроб відновити стосунки,
вважає неможливим подальше збереження
шлюбу, зазначаючи, що постійне
непорозуміння створює несприятливі
моральні та психологічні умови для
нього та завдає шкоду повноцінному
розвитку та вихованню їх малолітнім
дітям та суперечить як його інтересам,
так і інтересам дітей.

В судове засідання з'явився позивач,
просив суд задовольнити позов в
повному обсязі та не надавати строк для
примирення. В наступні судові
засідання позивач не з'явився, подав
через канцелярію суду письмові
пояснення та просив суд проводити
подальший розгляд справи без його
участі, позов задовольнити. В судові
засідання з'являвся також представник
позивача, наполягав на задоволенні
позовної заяви.

В судове засідання з'являлась
відповідач ОСОБА_2, зазначала, що
взагалі не заперечує щодо розірвання
шлюбу, однак має певні домовленості з
позивачем, у зв'язку з чим просила
відкласти розгляд справи. В подальшому
в судове засідання не з'явилась, подала
через канцелярію суду письмову заяву, в
якій заперечувала проти позову та
просила суд надати сторонам строк для
примирення для мирного врегулювання
конфлікту, не зазначаючи обставини, які
б свідчили про можливість зберегти
сім'ю.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали цивільної справи,
вважає, що позовна заява підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Статтею 21 СК України визначено, що
шлюбом є сімейний союз жінки та
чоловіка, зареєстрований у органі
державної реєстрації актів цивільного
стану. Частиною 1 статті 110 цього ж
кодексу встановлено, що позов про
розірвання шлюбу може бути
пред'явлений одним із подружжя.

З матеріалів справи вбачається, що
сторони перебувають у зареєстрованому
шлюбі з 10 березня 2000 року, що
підтверджується свідоцтвом про шлюб
серії НОМЕР_1, виданим відділом
реєстрації актів громадянського стану
Орджонікідзевського району м.
Запоріжжя, актовий запис № 65.

У шлюбі у позивача та відповідача
народилось двоє дітей: ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 112 Сімейного
кодексу України суд з'ясовує фактичні
взаємовідносини подружжя, дійсні
причини позову про розірвання шлюбу,
бере до уваги наявність малолітньої
дитини, дитини-інваліда та інші
обставини життя подружжя. Суд
постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам їхніх
дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що сімейні стосунки
між позивачем та відповідачем почались
погіршуватись з початку 2012 року, а з
березня 2014 року сторони разом не
проживають.

Як зазначено позивачем, надання строку
для примирення є недоцільним та
зашкодить інтересам сторін та їх дітям,
а його рішення про розірвання шлюбу є
виваженим та він впевнений у своїх
намірах.

Відповідно до ст. 51 Конституції України
шлюб ґрунтується на вільній згоді
жінки та чоловіка.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України
передбачено право кожного з подружжя
припинити шлюбні відносини.

Збереження шлюбу за відсутності згоди
одного з подружжя вже є таким, що буде
суперечити його інтересам виходячи з
положень ст. 24 СК України.

З урахуванням викладеного, приймаючи
до уваги, що сторони разом не
проживають, сімейних стосунків не
підтримують, відбулась втрата почуттів
любові та поваги, суд вважає, що
подальше збереження родини стало
неможливим, тому даний шлюб необхідно
розірвати.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК України ст.ст. 24,
56, 111, 112 СК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, та
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований
відділом реєстрації актів
громадянського стану
Орджонікідзевського району м.
Запоріжжя 10 березня 2000 року, актовий
запис № 65 - розірвати.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано у строк,
встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом. Апеляційна скарга
на рішення суду подається протягом
десяти днів з дня його проголошення до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через суд першої інстанції.

Суддя:
Г.В. Бєсєда