АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/8664/2014
Головуючий у першій інстанції -
Доповідач - Оніщук М.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 липня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука
М.І.,

суддів
Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Троц В.О.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Пугача
С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві апеляційну
скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 14 травня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Даніель», треті
особи: приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
відділ Державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у місті Києві про визнання
виконавчого напису нотаріуса таким, що
не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовом до ПАТ КБ «Даніель»,
треті особи: приватний нотаріус КМНО
ОСОБА_6, ВДВС Шевченківського РУЮ у
місті Києві, в якому просила визнати
виконавчий напис від 25.12.2013,
зареєстрований в реєстрі за № 12414,
посвідчений приватним нотаріусом КМНО
ОСОБА_6 таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування заявлених вимог
вказувала, що виконавчий напис вчинено
нотаріусом з порушенням вимог
законодавства, оскільки нотаріусом не
було перевірено безспірність вимог та
стягувачем не було надано нотаріусу
первинні документи, які б
підтверджували заборгованість.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 14.05.2014 у задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позову.
Вважає, що рішення суду ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, невідповідністю
висновків суду дійсним обставинам
справи, неповним з'ясуванням обставин
справи, що призвело до неправильного
вирішення справи. Зокрема, судом не
враховано того факту, що нотаріус не
мав права на вчинення виконавчого
напису, оскільки не мав у своєму
розпорядженні доказів безспірності
заборгованості позивача перед банком.
Також суд не звернув уваги на те, що
нотаріусом вчинено виконавчий напис на
завищену суму заборгованості, яка не
відповідає сумі заборгованості, що
визначена у досудовій вимозі,
надісланій позичальнику. Крім того,
судом було проігноровано ст. 11 ЗУ «Про
захист прав споживачів», що призвело до
стягнення з позичальника коштів за
вчинення виконавчого напису.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав апеляційну скаргу
з викладених в ній підстав та просив її
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення
апеляційної скарги заперечував за її
безпідставністю та необґрунтованістю
і просив апеляційну скаргу відхилити, а
рішення суду залишити без змін,
оскільки воно ухвалене з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення осіб, які з'явились в судове
засідання, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
в межах доводів апеляційної скарги,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення суду,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

На переконання колегії суддів
оскаржуване рішення суду вказаним
вимогам процесуального закону не
відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
виконавчий напис вчинено у
відповідності до вимог чинного
законодавства.

Колегія суддів не може погодитись з
такими висновком суду першої
інстанції, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
14.09.2011 між ПАТ КБ «Даніель» та ОСОБА_4
укладено кредитний договір № 1612-04
КЗЖ-Т, за умовами якого банк надав
позичальнику кредит у сумі 1 080 000 грн. з
процентною ставкою 18% річних та
кінцевою датою повернення 14.09.2018.

Для забезпечення виконання
зобов'язання за кредитним договором
між банком та ОСОБА_4 укладено договір
іпотеки від 15.09.2011, який посвідчений
15.09.2011 приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_7
та зареєстровано в реєстрі за № 3916.

Згідно п. 6.2.2 іпотечного договору, у
випадку набуття права звернення
стягнення на предмет іпотеки
іпотекодержатель набуває право від
свого імені продати предмет іпотеки
будь-якій особі на підставі договору
купівлі-продажу з дотриманням умов,
визначених в Законі України «Про
іпотеку».

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України
«Про іпотеку», у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання,
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

Згідно ч. 3 вказаної статті звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про
нотаріат» для стягнення грошових сум
або витребування від боржника майна
нотаріуси вчиняють виконавчі написи на
документах, що встановлюють
заборгованість. Перелік документів, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів,
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Статтею 88 Закону Країни «Про нотаріат»
визначено, що нотаріус вчиняє
виконавчі написи, якщо подані
документи підтверджують безспірність
заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем та за умови, що з дня
виникнення права вимоги минуло не
більше трьох років, а у відносинах між
підприємствами, установами та
організаціями - не більше одного року.

Відповідно до п. 282 розділу 32 Інструкції
про порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
Наказом Міністерства юстиції України
від 03 березня 2004 року № 20/5, яка діяла на
час вчинення оспорюваних виконавчих
написів, для стягнення грошових сум або
витребування від боржника майна
нотаріуси вчиняють виконавчі написи на
документах, що встановлюють
заборгованість.

Пунктом 284 вказаної Інструкції
визначено, що нотаріус вчиняє
виконавчі написи: якщо подані
документи підтверджують безспірність
заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем; за умови, що з дня
виникнення права вимоги минуло не
більше трьох років. Якщо для вимоги, за
якою видається виконавчий напис,
законом установлено інший строк
давності, виконавчий напис видається у
межах цього строку. Заборгованість або
інша відповідальність боржника
визнається безспірною і не потребує
додаткового доказування у випадках,
якщо подані для вчинення виконавчого
напису документи передбачені
Переліком документів, за якими
стягнення заборгованості провадиться
у безспірному порядку, затвердженому
постановою Кабінету Міністрів України.

Пунктом 1 Переліку документів,
затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999
№ 1172, за яким стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів
нотаріусів, встановлено, що для
одержання виконавчого напису
подаються: оригінал нотаріально
посвідченої угоди; документи, що
підтверджують безспірність
заборгованості боржника та
встановлюють прострочення виконання
зобов'язання.

При цьому, відповідно до положень ст. 35
Закону України «Про іпотеку» в
редакції, чинній на час вчинення
оспорюваного виконавчого напису, у
разі порушення основного зобов'язання
та/або умов іпотечного договору
іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. В цьому
документі зазначається стислий зміст
порушених зобов'язань, вимога про
виконання порушеного зобов'язання у не
менш ніж тридцятиденний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
розпочати звернення стягнення на
предмет іпотеки відповідно до цього
Закону.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції не
звернув уваги на те, що визначена у
виконавчому написі сума
заборгованості за кредитним договором
є більшою, ніж сума заборгованості, яка
була зазначена ПАТ «КБ «Даніель» у
вимогах про усунення порушень,
надісланих позивачці у порядку ст. 35
Закону України «Про іпотеку».

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до копії вимоги ПАТ «КБ
«Даніель» про усунення порушень від
04.03.2013 № 2-04-861, яка надсилалась
позивачці та поручителю ОСОБА_8
заборгованість за кредитним договором
№ 1612-04-КЗЖ-Т від 15.09.2011 станом на 04.02.2013
становить 1 216 056,62 грн., з яких: 1 080 000,00
грн. - несплачені платежі по погашенню
кредиту; 92 120,69 грн. - сума нарахованих та
несплачених в строк відсотків за
користування кредитом; 16 200,00 - сума
нарахованої та несплаченої в строк
комісії за управління кредитом; 23 491,53
грн. - пеня за несплачені в строк
відсотки за користування кредитом; 14 082,
78 грн. - пеня за не сплачену в строк
комісію за управління кредитом (а.с.
29-30).

Згідно виконавчого напису приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 від 25.12.2013
про звернення стягнення на нерухоме
майно, а саме: п'ятикімнатну квартиру,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що
належить на праві особистої приватної
власності ОСОБА_4, нотаріусом
запропоновано за рахунок коштів,
отриманих від реалізації нерухомого
майна, задовольнити вимоги ПАТ «КБ
«Даніель» у розмірі: 1 080 000 грн. загальна
сума заборгованості за кредитом; 280 898,69
грн. - сума нарахованих та не сплачених
в строк процентів за користування
кредитом; 48 600 грн. - сума нарахованої та
не сплаченої в строк комісії за
управління кредитом; 283 360, 54 грн. - пеня
за не сплачені в строк проценти за
користування кредитом; 51 159, 60 грн. пеня
за несплачену в строк комісію за
управління кредитом; 93 029, 34 - пеня за
прострочені платежі по погашенню
кредиту, що загалом становлять: 1 837 048, 17
грн., а також витрати пов'язані з
вчиненням виконавчого напису - 4 000 грн.

Відтак, зазначену у виконавчому написі
від 25.12.2013 приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 суму заборгованості не
можна вважати безспірною, а тому у
нотаріуса були відсутні підстави для
вчинення виконавчого напису.

Також в апеляційній скарзі апелянт
посилався на те, що відповідно до ст. 88
Закону України «Про нотаріат» нотаріус
вичиняє виконавчі написи, якщо подані
документи підтверджують безспірність
заборгованості боржника перед
стягувачем.

Документами, які можуть підтверджувати
наявність чи відсутність
заборгованості, а також встановлювати
розмір зазначеної заборгованості,
можуть бути виключно документи
первинної бухгалтерської
документації, оформлені у
відповідності до норм статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність», оскільки тільки
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій і
складені під час здійснення
господарської операції - є правовою
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій.

Однак, при вчиненні оспорюваного
виконавчого напису нотаріус не
отримував від банку чи позивача
первинні бухгалтерські документи щодо
видачі кредиту та здійснення його
часткового погашення (платіжні
доручення, меморіальні ордери,
розписки, чеки тощо), не направляв
відповідні повідомлення про їх
отримання, тому у нотаріуса були
відсутні підстави вважати, що розмір
заборгованості позивача перед банком,
а також суми штрафних санкцій та
процентів, зазначені у написі, є
безспірними. Розрахунок боргу, наданий
працівниками ПАТ «КБ «Даніель», є лише
відображенням односторонніх
арифметичних розрахунків банку, та не
може слугувати доказом безспірності
розміру грошових вимог відповідача до
позивача.

За вищенаведених обставин, колегія
суддів вважає, що нотаріус не мав права
на вчинення виконавчого напису,
оскільки не мав у своєму розпорядженні
доказів безспірності заборгованості
позивача перед банком.

Також є обґрунтованими доводи
апеляційної скарги щодо
безпідставного стягнення з
позичальника коштів за вчинення
виконавчого напису в сумі 4000 грн.

Відповідно до абзацу 2 пункту 2
Постанови пленуму Верховного Суду
України «Про практику розгляду
цивільних справ за позовами про захист
прав споживачів» серед іншого
передбачає, що відносини, які витікають
із договорів про надання
фінансово-кредитних послуг для
задоволення власних побутових потреб
громадян у тому числі про надання
кредитів регулюються положеннями
Закону України «Про захист прав
споживачів».

Згідно до ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», договір,
відповідно до якого кредитодавець
надає кошти (споживчий кредит) або бере
зобов'язання надати їх споживачеві для
придбання продукції у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
споживач зобов'язується повернути їх
разом з нарахованими відсотками, є
договором про надання споживчого
кредиту; а отже, на правовідносини, які
виникли між позивачем та банком,
поширюються вимоги Закону України «Про
захист прав споживачів».

Відповідно до п. 11 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів», якщо
кредитодавець у позасудовому порядку
або до судового провадження
звертається з вимогою про повернення
споживчого кредиту або погашення
іншого боргового зобов'язання
споживача, кредитодавець не може у
будь-який спосіб вимагати будь-якої
плати або винагороди від споживача за
таке звернення.

Таким чином, стягнення з боржника на
користь кредитодавця плати за вчинення
виконавчого напису суперечить
положенню п. 11 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів».

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку про
обґрунтованість як заявлено позову,
так і доводів апеляційної скарги.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є: неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, тощо.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що у зв'язку з неповним
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідністю
висновків суду обставинам справи та
неправильним застосування норм
матеріального права, рішення суду
підлягає скасуванню, з ухваленням
нового рішення про задоволення позову.

Також у відповідності до положень ст. 88
ЦПК України з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню 243 грн. 60
коп. судового збору.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4
- ОСОБА_5 - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 14 травня 2014 року -
скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_4 до Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Даніель», треті особи: приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, відділ
Державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у місті Києві про визнання
виконавчого напису нотаріуса таким, що
не підлягає виконанню - задовольнити.

Виконавчий напис від 25 грудня 2013 року,
вчинений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, зареєстрований у
реєстрі за № 12414, визнати таким, що не
підлягає виконанню.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства комерційний банк «Даніель»
(м. Київ, вул. Московська, 8-Б,
ідентифікаційний код 26475516) на користь
ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 243
(двісті сорок три) грн. 60 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та протягом
двадцяти днів може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді