Справа №573/253/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Терещенко О. І.Номер
провадження 22-ц/788/1169/14 Суддя-доповідач -
Гагін М. В. Категорія - 31
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Гагіна М. В.,

суддів - Хвостика С. Г. , Попруги С. В.

за участю секретаря - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Білопільського районного
суду Сумської області від 30 квітня 2014
року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
Товариства з додатковою
відповідальністю Страхова компанія
«Кредо» про стягнення майнової та
моральної шкоди, завданої злочином, -

в с т а н о
в и л а:

Рішенням Білопільського районного
суду Сумської області від 30 квітня 2014
року ОСОБА_3 у задоволенні позову
відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3.,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати зазначене
рішення суду та ухвалити нове рішення
про задоволення позову.

При цьому доводить, що в матеріалах
справи відсутній примірник договору
страхування на підставі якого видано
страховий поліс. Страхова компанія не
зазначила про порушення фіксації або
порядок оформлення страхового випадку
ОСОБА_4 або іншого порушення умов
договору страхування.

Вказує, що нормами кримінального
процесуального кодексу не регулюються
договірні відносини страхування
цивільної відповідальності, тому
ОСОБА_3 має право у разі настання
страхового випадку звернутися з
позовом до страхової компанії, яка на
підставі договору відшкодовує
матеріальну і моральну шкоду. Різницю у
5000 грн. на відшкодування моральної
шкоди ОСОБА_4 сплатив, що
підтверджується розпискою.

Крім того, вказує, що їй не були
відшкодовані відповідачем витрати на
лікування.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
ОСОБА_3 та її адвоката ОСОБА_5, які
підтримали доводи апеляційної скарги,
адвоката ОСОБА_4 - ОСОБА_6, який
заперечував проти доводів апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи
та обговоривши підстави апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції виходив з того, що
відсутні законні підстави для
стягнення завданої майнової та
моральної шкоди з ТДВ СК «КРЕДО» і
ОСОБА_4, оскільки останній самостійно
відшкодував збитки потерпілій, а
подвійна оплата моральної та майнової
шкоди потерпілій особі з винної особи
(страхувальника) законодавством
України не передбачена.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції, оскільки суд дійшов
цих висновків повно і всебічно з'ясував
обставини справи, вірно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і застосував відповідні
їм норми матеріального права.

Відповідно до ст.3 ЗУ «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності здійснюється з метою
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та/або майну
потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди та
захисту майнових інтересів
страхувальників.

Згідно ст.6 ЗУ «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» страховим
випадком є дорожньо-транспортна
пригода, що сталася за участю
забезпеченого транспортного засобу,
внаслідок якої настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована, за
шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або
майну потерпілого.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку (ч.2 ст.1187 ЦК
України).

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа,
яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Судом першої інстанції встановлено, що
31 липня 2013 року близько 03 год. 30 хв.
ОСОБА_4, перебуваючи в стані
алкогольного сп'яніння, рухаючись на
автомобілі «Fiat Doblo», реєстраційний
номер НОМЕР_1, зі швидкістю близько 90
км/год на 56 км автодороги
Глухів-Путивль-Суми в напрямку
м.Ворожба Білопільського району та
перевозячи пасажира ОСОБА_3, під час
руху на проїзній частині при виборі
безпечної швидкості руху не врахував
конкретні дорожні умови, а саме: темний
час доби, наявність заокруглення на
проїзній частині та те, що у салоні
автомобіля знаходиться пасажир, перед
виконанням обгону ОСОБА_4 не
переконався, що смуга руху, на яку він
буде виїжджати, вільна від
транспортних засобів на достатній для
обгону відстані, перетнув суцільну
лінію дорожньої розмітки, яка поділяє
транспортні потоки протилежних
напрямків руху, не впорався з
керуванням, з'їхав з траси у правий
кювет по ходу свого руху та допустив
перекидання автомобіля.

У результаті дорожньо-транспортної
пригоди ОСОБА_3 отримала тілесні
ушкодження у вигляді закритого
перелому обох гілок лобкової кістки зі
зміщенням, закритого травматичного
розриву симфізу з больовим синдромом
та вираженим порушенням функції нижніх
кінцівок, консолідованого перелому
обох гілок лонної кістки зі зміщенням,
розриву лонного симфізу І-ІІ ступеню,
помірне порушення функції статики та
ходи. Вказані тілесні ушкодження
відносяться до категорії середньої
тяжкості за ознакою тривалого розладу
здоров'я більше 21 дня.

ОСОБА_3 понесла витрати на лікування в
сумі 847 грн., на підтвердження чого
надала товарні чи фіскальні чеки.

Ухвалою Білопільського районного суду
Сумської області від 17 січня 2014 року
ОСОБА_4 було звільнено від кримінальної
відповідальності за ч.1 ст.286 КК України
у зв'язку з примиренням з потерпілою
ОСОБА_3 та відшкодуванням їй завданих
збитків, а кримінальне провадження
№1-кп/573/7/14, що зареєстроване в ЄРДР 31
липня 2013 року за №0000683, закрито.
Ухвала набрала законної сили 27 січня 2014
року.

Також судом встановлено, що
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_4 була застрахована у ТДВ СК
«КРЕДО» за полісом обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів від 04 липня 2013
року №АС/0954484 строком дії до 04 липня 2014
року з лімітом відповідальності в 100000
грн. за шкоду, заподіяну здоров'ю, і 50000
грн. за шкоду, заподіяну майну третіх
осіб, франшиза за договором складає 500
грн.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_4 не вжив належних заходів щодо
повідомлення страхової компанії про
страховий випадок, тобто не виконав
свій обов'язок за договором
страхування й вимог ст.33 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

ОСОБА_3 не зверталась до страховика -
ТДВ Страхової компанії «Кредо» - із
заявою про отримання страхового
відшкодування у порядку, визначеному
ст.35 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів».

Відтак подання позову як до страхової
компанії, так і до ОСОБА_4 є передчасним,
оскільки відсутній сам факт порушення
чи не визнання права ОСОБА_3 на
отримання страхового відшкодування як
потерпілій у дорожньо-транспортній
пригоді, що сталася за участю
забезпеченого транспортного засобу.

За таких обставин, доводи апеляційної
скарги не ґрунтуються на законі,
висновків суду першої інстанції не
спростовують та не дають підстав для
зміни чи скасування оскаржуваного
рішення, ухваленого з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308,
ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Білопільського районного
суду Сумської області від 30 квітня 2014
року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -