Справа № 1326/8703/2012
Головуючий у 1 інстанції: Дячишин В.Ф.
Провадження № 22-ц/783/3624/14
Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2014 року колегія суддів cудової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левка Я.А.

секретар - Глинський О.А.

з участю позивача ОСОБА_2

представника відповідача
Департаменту житлового господарства
та інфраструктури Львівської міської
ради - Синьовського В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою Департаменту
житлового господарства та
інфраструктури Львівської міської
ради до якої приєдналась Львівська
міська рада на заочне рішення
Франківського районного суду м. Львова
від 11 листопада 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Міського
комунального підприємства
ремонтно-будівельного управління №1
Львівської міської ради, з участю
третіх осіб Департаменту житлового
господарства та інфраструктури
Львівської міської ради, Львівської
міської ради про стягнення
невиплаченої заробітної плати, -

В С Т А Н О
В И Л А:

У жовтні 2012 року ОСОБА_2 звернувся
в суд з указаним позовом. Заявами від
23.04.2013р., 04.11.2013 року позовні вимоги
збільшив та в кінцевому просив
постановити рішення, яким стягнути з
міського комунального підприємства
РБУ-1 Львівської міської ради
невиплачену заробітну плату за період
з листопада 2010 року по жовтень 2013 року в
сумі 151 768 грн. 26 коп.

Заочним рішенням позов задоволено.
Постановлено про стягнення з Міського
комунального підприємства
ремонтно-будівельне управління №1
Львівської міської ради на корись
ОСОБА_2 заборгованість по невиплачені
заробітній платі в сумі 151 768 грн. 26 коп.

Рішення оскаржила третя особа -
Департамент житлового господарства та
інфраструктури ЛМР. Вважає рішення
незаконним, прийнятим з порушенням
норм матеріального та процесуального
права. В апеляційній скарзі зазначає,
що 11.11.2013 року судом ухвалено рішення
без з'ясування причин відсутності
третіх осіб, які до того не були
залучені до справи, а також без
з'ясування фактичних обставин справи,
оскільки з моменту порушення
провадження у справі, відповідач
тривалий час як юридична особа не
існує, прийнято рішення про його
ліквідацію, чого не заперечив сам
позивач. Судом в порушення вимог ст. 222
ЦПК України не скеровувалось на адресу
третіх осіб прийняте рішення. Судом не
було досліджено, яка заробітна плата
була встановлена позивачу, згідно з
трудовою угодою, як вираховується
розмір можливої заробітної плати
відповідно до Галузевої угоди. Судом не
з»ясовано який посадовий оклад мав
позивач, оскільки як вбачається із
штатного розкладу працівників апарату
управління МКП РБУ №1 станом на 01.01.2008
року, інженеру виробничо-технічного
відділу підприємства було встановлено
посадовий оклад в розмірі 1205 грн.. в
межах місячного фонду оплати праці.
Окрім того, згідно з довідкою в.о.
директора МКП РБУ №1 вбачається, що за
період з 01.11.2008 року по 01.12.2010 року
ОСОБА_2 нараховувалась заробітна плата,
виходячи з реальних об'ємів
виробництва, від 375 грн. 59 коп. до 1404 грн.
30 коп. за окремі місяці. Тому
незрозуміло, яким чином судом було
визначено середньомісячний розмір
заробітної плати позивача в сумі 4, 5
тис. грн.. Окрім цього, ОСОБА_2 жодної
роботи, згідно з своїми
функціональними обов'язками за період,
у якому він просив суд стягнути
заробітну плату не виконував, оскільки
в даний час підприємство вже фактично
не здійснювало господарської
діяльності. Всі працівники
підприємства звільнені. Наказом від
24.12.2010 рок №561-к, звільнено з посади в.о.
директора МКП РБУ№1 ОСОБА_3, при цьому,
виконання обов'язку директора
підприємства було покладено на ОСОБА_2,
який фактично виконувати даний наказ
відмовився і залишившись один на
підприємстві, будучи окрім цього
головою первинної профспілкової
організації відмовився надавати собі
згоду на звільнення, при тому, що
наказом по підприємству від 30.09.2009 року
№35-к, ОСОБА_2 в тому числі інших
працівників був попереджений про
звільнення згідно з п.1 ст. 40 КЗпП
України.

Суд першої інстанції як на правову
підставу для задоволення позову
зіслався на ст. 116 КЗпП України, яка на
спірні правовідносин не поширюється,
оскільки регулює питання порядку
розрахунку працівника при звільненні.
Позивачем не надано жодного доказу
того, що він звертався до роботодавця
із заявою про звільнення на конкретну
дату. Навпаки він усіляко ухилявся від
звільнення, яке ініціював
роботодавець. Посилання суду на те, що
ОСОБА_2 звертався до департаменту та
виконавчого комітету із проханням
надати довідку з місця праці та копію
трудової книжки -не мають жодного
юридичного значення, оскільки позивач
не перебував в трудових відносинах із
зазначеним органом, останній не має
перед ним будь-яких зобов'язань.

Судом безпідставно зроблено посилання
на ст. 34 Закону України «Про оплату
праці» та Закону України «Про
компенсацію громадянами втрат частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати», адже в даному випадку
ніякої затримки строків виплати
заробітної плати не було і підстави для
нарахування та виплати такої позивачу
були відсутні.

З врахуванням наведеного просить
скасувати заочне рішення суду та
постановити нове, яким в задоволенні
позову ОСОБА_2 відмовити.

Третя особа - Львівська міська рада
приєдналася до апеляційної скарги
Департаменту житлового господарства
та інфраструктури.

При розгляді справи за апеляційною
скаргою та заявою про приєднання до
апеляційної скарги представник
апелянта підтримав апеляційну скаргу.
Будучи присутнім в судовому засіданні
02.06.2014 року представник Львівської
міської ради Березяк Б.С. висловися в
підтримання апеляційної скарги .

Позивач ОСОБА_2 просить рішення суду
першої інстанції залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.
Вважає, що судом постановлено законне
рішення. Просить врахувати
неодноразові звернення до третіх осіб,
в тому числі до Львівської міської ради
як засновника РБУ з проханням провести
розрахунок, вирішити питання
звільнення та видати трудову книжку,
котра по даний час знаходиться у
апелянта. Таким чином порушено його
права, які оскаржуваним рішенням
частково захищено.

Інші учасники в судове засідання не
з»явились, належно повідомлені про
розгляд справи з апеляційною скаргою,
тому колегія суддів вважає можливим
продовжувати розгляд справи у
відсутності осіб, що не з»явились, що
відповідає вимогам ч. 2 ст. 305 ЦПК
України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає до задоволення
частково.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60
ЦПК України суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданих
відповідно до вимог цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб
які беруть участь у справі. При цьому
кожна із сторін зобов»язана довести ті
обставини на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень, а
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

У відповідності до вимог ст. 213
ЦПК України, рішення суду повинно
бути законним і обгрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з»ясованих
обставин, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення
суду в повній мірі таким вимогам не
відповідає

Перевіряючи законність рішення суду
першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
враховує наступні обставини та
звертає увагу на те, що з метою
всебічної перевірки законності
рішення суду та обгрунтованості
апеляційної скарги судове засідання
02.06.2014 року відкладено для надання
можливості
апелянтам надати суду всі докази,
в тому числі, що стосуються трудових
відносин позивача, оплати праці
останнього за спірний період. В
судовому засіданні 16.06.2014 року
представник апелянта ствердив, що
інших письмових доказів в
обгрунтування апеляційної скарги,
окрім наданих суду апеляційної
інстанції немає, відсутні такі і у
Львівській міській раді, котра є
засновником РБУ - 1, тому просять
врахувати надані документи при
розгляді справи за апеляційною
скаргою.

Матеріалами справи, в тому числі з
наданих суду апеляційної інстанції
документів, встановлено, що ОСОБА_2 з
02.04.1973 року, згідно наказу № 36 від 05.04.1973
року працює у міському комунальному
підприємстві ремонтно-будівельне
управління №1. В тому числі у спірний
період на посаді начальника
виробничо-технічного відділу.
Відповідно до статуту міського
комунального підприємства
ремонтно-будівельне управління №1
основною діяльністю МКП РБУ-1 є
будівництво та капітальний ремонт
будівель та споруд. МКП РБУ-1
підпорядковане, підконтрольне та
підзвітне департаменту житлового
господарства та інфраструктури
Львівської міської ради.

Судом вірно встановлено і це не
спростовано апелянтами, що заробітна
плата має нараховуватися позивачу
відповідно до Галузевої угоди,
укладеної між Міністерством з питань
житлово-комунального господарства
України, Всеукраїнським об'єднанням
обласних організацій роботодавців
підприємства житлово-комунальної
галузі "Федерація роботодавців ЖКГ
України» та Центральним комітетом
профспілки працівників
житлово-комунального господарства,
місцевої промисловості, побутового
обслуговування населення України на
2010-2012 роки /далі Галузева угода/.

Відповідно до п. 1.1.3 розділу 1 даної
угоди, мінімальна тарифна ставка
(оклад) за просту некваліфіковану працю
встановлюється у розмірі не нижче
визначеної законодавством мінімальної
заробітної плати, а мінімальна тарифна
ставка робітника І розряду - у розмірі
не менше 120% відсотків розміру
мінімальної заробітної плати,
встановленої законом.

Беручи до уваги посаду займану
позивачем у спірний період, вказаний
коєфіцієнт підлягав застосуванню до
його заробітку. Крім того Додатком №3
до Галузевої угоди, визначено
коефіцієнти співвідношень розмірів
мінімальних місячних посадових
окладів керівників, професіоналів,
фахівців та технічних службовців до
мінімальної тарифної ставки робітника
І розряду основного виробництва
(мінімального посадового окладу
(ставки) працівника основної професії),
встановлених у колективному договорі.
Згідно цього додатку коефіцієнт
начальника виробничого, технічного,
планово-економічного та іншого
функціонального відділу становить 2,8.
Вказаний коефіцієнт також необхідно
застосувати при нарахування оплати
праці позивачу з врахуванням займаної
ним посад у спірний період.

Доказів щодо застосування
коефіцієнту згідно із Додатком №2 до
угоди, яким визначено коефіцієнти
співвідношень мінімальної тарифної
ставки робітника І розряду (місячної
тарифної ставки) за підгалузями, видами
робіт та окремими професіями до
встановленої Галузевою угодою
мінімальної тарифної ставки робітника
І розряду, а такий коефіцієнт на
будівельно-монтажні і
ремонтно-будівельні роботи, монтаж,
технічне обслуговування та ремонт
фонтанів, ліфтів і диспетчерських
систем становить 1,45. - позивачем суду
не надано, тому в цій частині з
обґрунтованістю його вимог колегія
судів не погоджується.

З долучених суду апеляційної інстанції
документів убачається, що з листопада
2010 року позивачу підприємство
перестало нараховувати заробітну
плату, що не заперечили представники
апелянта та підтверджено копією
довідки МКП РБУ-1 Львівської міської
ради від 20 грудня 2010 року. Вказана у
довідці заробітна плата з червня 2008
року по жовтень включно 2010 року
стягнута з відповідача за заявою
позивача про видачу судового наказу
про стягнення нарахованої але не
виплаченої заробітної плати від 23.03.2011
року згідно судового наказу від 20.04.2011
року Франківського районного суду м.
Львова / справа № 2-н-465/11/.

25.10.2011 року винесено постанову про
закінчення виконавчого провадження
про його виконання.

Оскільки ні відповідачем, ні третіми
особами у справі не надано суду першої
та апеляційної інстанції даних про
розмір заробітної плати позивача у
спірний період, визнано факт, що така
заробітна плата позивачу взагалі не
нараховувалась, колегія суддів вважає
за необхідно врахувати встановлені
Законами України «Про Держаний бюджет
України на 2010 рік», «Про Державний
бюджет України на 2011 рік», «Про
Держаний бюджет України на 2012 рік»,
«Про Державний бюджет України на 2013
рік» визначені державою розміри
мінімальної заробітної плати, які
становили: 01.11.2010 року - 907 гр., 01.12. 2010
року -992 гр., з 01.01.2011 року по 01.04.2011 року -
941 гр., з 01.04.2011 року по 01.10. 2011 року - 985
гр., з 01.10.2011 року по 01.12.2011 року - 985 гр.,
01.12.2011 року - 1004 гр., з 01.01.2012 року по
01.04.2012 року - 1073 гр., з 01.04.2012 року по 01.07.2012
року - 1102 гр., з 01.07.2012 року по01.10.2012 року -
1102 гр., 01.10.2012 року - 01.11.2012 року-1118 гр., з
01.12.2012 року - 1134 гр. з 01.01.2013 року по
01.11.2013 року - 1147 гр.

Провівши відповідний розрахунок з
врахуванням вказаних вище пунктів
Галузевої угоди на 2010 - 2012 роки, з
врахуванням п.1.1.3 розділу 1 даної
угоди, мінімальна тарифна ставка
(оклад) за просту некваліфіковану працю
/ 1, 2 / та Додатком №3 до угоди за яким
коефіцієнт начальника виробничого,
технічного, планово-економічного та
іншого функціонального відділу
становить 2,8. - за спірний період до
стягнення з відповідача підлягає сума
121 874 гр. 45 коп., яка обрахована шляхом
перемножування за кожен місяць
спірного періоду встановленого на
відповідний період розміру
мінімального заробітної плати на
коефіцієнти 1,2 та 2, 8 та додаванням цих
сум.

Колегія суддів вважає, що за період з
січня 2013 року по жовтень 2013 року
заробіток позивача необхідно
нарахувати саме по вказаному в
означених пунктах Галузевої угоди
принципу, оскільки незважаючи на
чинність угоди в період 2010 - 2012 року -
зміна заробітної плати в сторону
зменшення без згоди працівника не
передбачена законом.

Колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції з
посиланням на ст. 2 ЗУ «Про компенсацію
громадянам втрати частини доходів у
зв»язку з порушенням строків їх
виплати» - за якою компенсація
громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням
строків їх виплати провадиться
у разі затримки на один і більше
календарних місяців виплати доходів,
нарахованих громадянам за період
починаючи з дня набрання чинності цим
Законом. Та з висновком про
необхідність стягнути з відповідача на
користь позивача суму компенсації у
зв'язку з порушенням строків виплати
заробітної плати виходячи з поданого
позивачем розрахунку, оскільки
позивачем такої вимоги не заявлялось і
розрахунок компенсаційних виплат не
проведено.

Безпідставними є посилання суду на ст.
116 КЗпП України, оскільки на спірні
правовідносини ця норма не
поширюється. Доказів припинення між
сторонами трудових відносин немає.

З матеріалів справи убачається, що
згідно з вимогами Статуту міського
комунального підприємства
Ремонтно-будівельного управління № 1,
остання редакція якого зареєстрована
26.02.2007 року - засновником такого є
Львівська міська рада, яка не несе
відповідальності по зобов»язаннях
піддприємства / п.1.9 Статуту./
Підприємство є юридичною особою. Лише
за змістом п. 7.2 Статуту - начальник
підприємства призначається і
звільняється з посади міським головою.

Згідно п. 10.1 Статуту - припинення
діяльності Підприємства здійснюється
у формі реорганізації або ліквідації
відповідно до діючого законодавства.

Ліквідація Підприємства проводиться
за розпорядженням міського голови,
рішення суду, арбітражного суду. / п.10.3
Статуту/.

З матеріалів справи убачається, що
21.12.2012 року позивач звертався до
міського голови, директора
Департаменту житлового господарства
та інфраструктури Львівської міської
Ради з проханням видати довідку про те,
що не звільнений з підприємства,
вирішити питання про видачу трудової
книжки в тому числі з врахуванням
того, що засновником такого є
Львівська міська рада, а оперативне
керівництво на думку позивача,
здійснює Департамент житлового
господарства та інфраструктури. / а.с. 4
/. З листів - відповідей в.о. директора
вказаного департаменті від 28.01.2013 року
вбачається, що позивачу роз»яснено, що
трудова книжка може зберігатися лише у
роботодавця, яким не є вказаний
Департамент і позивач у трудових та
інших відносинах з такими не
перебуває./а.с. 42/.

На звернення позивача до міського
голови від 31.01.2013 року про видачу
розпорядження про видачу трудової
книжки, заступником міського голови
листом від 04.03.2013 року надана відповідь
про фактичне припинення станом на
01.12.2010 року діяльності РМБУ - 1 та
звільнення керівника, а також, що
неможливо розшукати трудову книжку
позивача та видати довідку про
заробітну плату. Проінформовано про
початок процедури ліквідації
підприємства /а.с. 44/.

Із наведеної переписки слідує про
обізнаність третіх осіб про порушення
трудових прав позивача протягом
тривалого часу і не вжиття у межах
компетенції відповідних заходів.

На звернення ОСОБА_2 міський голова
листом 10.04.2013 року повідомив, що на
розгляд сесії Львівської міської ради
19.03.2013 року виносився проект ухвали
«Про припинення шляхом ліквідації МКП
«Ремонтно-будівельне управління-1» .
Однак питання знято з розгляду на
доопрацювання у постійних комісіях. /
а.с. 57/.

Аналогічного змісту надіслано
відповідь позивачу з Департаменту
житлового господарства та
інфраструктури від 02.04.2013 року/ а.с. 58/.

З пояснень представника апелянта та
представника Львівської міської ради -
даних про повторне винесення на сесію
означеного питання немає.

Таким чином, на даний час підприємство -
роботодавець позивача у встановленому
законом порядку не ліквідовано.
Долучені до справи копії: наказу МКП
«РБУ №1» від 21.05.2009 року № 12 про
попередження по звільнення у зв»язку
із скороченням у тому числі позивача з
31 липня 2009 року та від 30.09. 2009 року про
попередження про вивільнення по ст.
40.п.1 КЗпП «Скорочення чисельності
штату працівників» з 08.12.2009 року ряду
працівників, в тому числі позивача - не
свідчить про припинення між сторонами
трудових відносин, оскільки наказ про
звільнення позивача не видано, що
визнано апелянтом. / а.с. 85, 132 /.

Копії наказів від 01.10.2008 року, 07.11.2008
року, 03.11.2008 року щодо встановлення
неповного робочого часу - не можуть
братися до уваги, оскільки дія цих
наказів не поширюється на спірний
період.

Пояснення представника апелянта про
те, що позивач не може бути звільнений
по причині, що є членом виборного
органу профспілкової організації - не
узгоджується з чинним законодавством,
оскільки законом врегульовані питання
звільнення таких працівників, як у разі
скорочення посади так і у разі
ліквідації підприємства.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги,
скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення у справі нового
рішення про часткове задоволення
позову.

Керуючись ст. 303, ст.. 304, п.2 ч.1 ст.307, п.1 ч.1
ст. 309 , ч.2 ст. 314 , ст.316, 317 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л
А :

Апеляційну скаргу Департаменту
житлового господарства та
інфраструктури Львівської міської
ради до якої приєдналась Львівська
міська рада задовольнити частково.

Заочне рішення Франківського
районного суду м. Львова від 11
листопада 2013 року скасувати та
ухвалити у справі нове рішення, яким
позовні вимоги ОСОБА_2 до Міського
комунального підприємства
ремонтно-будівельного управління №1
Львівської міської ради з участю
третіх осіб Департаменту житлового
господарства та інфраструктури
Львівської міської ради, Львівської
міської ради про стягнення
невиплаченої заробітної плати
задовольнити частково.

Стягнути з Міського
комунального підприємства
«Ремонтно-будівельного управління № 1
Львівської міської ради» на користь
ОСОБА_2 невиплачену заробітну плату у
за період з 01.11.2010 року по 01.11.2013 року в
сумі 121 874 гривни 45 коп./сто двадцять
одну тисячу вісімсот сімдесят чотири
гривни /, що становить суму заробітної
плати без врахування обов»язкових
відрахувань та платежів та на користь
держави 2 437 гр. 48 коп. судового збору.

В решті в позові відмовити.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення, може бути оскарженим у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий

Судді