Справа №
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2014 року Вишгородський
районний суд Київської області в
складі:

головуючої судді
Войнаренко Л.Ф.,

при секретарі Клименко
В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вишгороді цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення моральної шкоди та
матеріального збитку, спричиненого
смертю потерпілого у
дорожньо-транспортній пригоді, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач у березні 2014 року
звернулася в суд з позовом про
стягнення моральної шкоди та
матеріального збитку, спричиненого
смертю потерпілого у ДТП.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30
березня 2011 року близько 15-ї години 20
хвилин у м. Вишгороді на вулиці
Набережній відбулася
дорожньо-транспортна пригода, в якій
загинув її батько - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.
На думу позивача, відповідач
ОСОБА_2 спричинив дорожньо-транспортну
пригоду, керуючи вантажним автомобілем
марки «ЗІЛ -133ГЯ» днз НОМЕР_1, рухаючись
по автодорозі «Десна-Вишгород-Київ» по
вулиці Набережній в м. Вишгород
здійснив маневр заїзду в незаконно
розширений відбійник на
нерегульованому пішохідному переході,
не переконався у безпеці руху для
автотранспорту, перегородивши шлях
моторолеру, за кермом якого перебував
її батько, що рухався позаду справа в
напрямку м. Києва в одному з ним
напрямку. Внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3
загинув.

Позивач вказує, що внаслідок
винних дій відповідача їй та її родині
були спричинені моральні та
матеріальні збитки, пов'язані із з
втратою та похованням батька, чоловіка,
дідуся.

Матеріальні збитки складаються
із вартості похорон у сумі 14585, грн.,
вартості встановлення пам'ятнику у
розмірі 7000 грн., вартості моторолеру, що
на момент його продажу становила 4500
грн.

Також, позивач заявляючи позовні
вимоги зазначила, що крім матеріальних
збитків, їм було завдано непоправної
моральної шкоди, розмір якої вона
оцінила в сумі 10000000,00 грн.

На підставі ст. ст. 23,1166,1167,1187,1201 ЦК
України позивач просила стягнути з
відповідача суму заподіяного
матеріального збитку в розмірі 26085, 00
грн. та 10000000,00 грн. завданої моральної
шкоди.

У судовому засіданні позивач
підтримала позовні вимоги у заявленому
розмірі і просила їх задовольнити.

Представник відповідача у
судовому засіданні заперечив проти
задоволення позову, вказуючи на
відсутність вини ОСОБА_2 у
дорожньо-транспортній пригоді, що мала
місце 30 березня 2011 року. Обґрунтовуючи
свої заперечення представник
відповідача послався на постанову про
відмову в порушенні кримінальної
справи від 04.04.2011р., якою в порушенні
кримінальної справи за ст. 286 КК України
щодо ОСОБА_2 за фактом
дорожньо-транспортної пригоди, що мала
місце 30.03.2011р. на автодорозі
«Десна-Вишгорд-Київ» по вул. Набережна
в м. Вишгороді Київської області,
внаслідок якої загинув ОСОБА_3 було
відмовлено, за відсутністю в діях
ОСОБА_2 ознак злочину. Також
представник відповідача вказував на
відсутність на час розгляду справи
будь-якого процесуального документа,
яким би ОСОБА_2 був би визнаний винним
за фактом дорожньо-транспортної
пригоди, що мала місце 30 березня 2011
року.

Заслухавши пояснення осіб, які
брали участь у розгляді справи,
дослідивши письмові докази та інші
матеріали справи, суд вважає, що позов
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Судом встановлено, що 30 березня 2011
року близько 15-ї години 20 хвилин на
проїзній частині автодороги
«Десна-Вишгород-Київ» в м. Вишгороді по
вулиці Набережній відбулося зіткнення
моторолера марки «VIPER» д.н.з НОМЕР_2 під
керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки
«ЗІЛ-133ГЯ» д.н.з НОМЕР_1 під керуванням
водія ОСОБА_2

Внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди водій моторолера ОСОБА_1 від
отриманих тілесних ушкоджень загинув
на місці пригоди.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України
джерелом підвищеної небезпеки є
діяльність, пов'язана з використанням,
зберіганням або утриманням
транспортних засобів, механізмів та
обладнання, використанням, зберіганням
хімічних, радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Таким чином вбачається, що
дорожньо-транспортна пригода, що мала
місце 30 березня 2011 року сталася
внаслідок дії двох джерел підвищеної
небезпеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: 1) шкода, завдана
одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій
завдано шкоди, вона їй не
відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб,
діяльністю яких було завдано шкоди,
розмір відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

В роз'ясненнях, наданих в п.3 Постанови
Пленуму Верховного Суду України N6 від
27.03.92р. «Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» (Із змінами,
внесеними згідно з Постановами
Пленуму Верховного Суду України N 7 (
v0007700-94 ) від 08.07.94 N 11 (v0011700-94 ) від 30.09.94 N 15 (
v0015700-98 ) від 25.05.98 N 9 ( v0009700-03 ) від 24.10.2003 )
Верховний Суд України роз'яснює, що
розглядаючи позови про відшкодування
шкоди, суди повинні мати на увазі, що
особи, які спільно заподіяли шкоду,
тобто заподіяли неподільну шкоду
взаємопов'язаними, сукупними діями,
або діями з єдністю наміру, несуть
солідарну відповідальність перед
потерпілими. У такому ж порядку
відповідають володільці джерел
підвищеної небезпеки за шкоду,
заподіяну внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки
іншим особам. Питання про
відповідальність за шкоду, заподіяну
при цьому самим джерелам підвищеної
небезпеки кожного із їх володільців
перед іншим з них, вирішується за
правилами ст.440 ЦК ( 1540-06 ): шкода,
заподіяна одному з володільців з вини
іншого - відшкодовується винним; при
наявності лише вини володільця, якому
заподіяна шкода, вона йому не
відшкодовується; при наявності вини
обох володільців - розмір
відшкодування визначається відповідно
до ступеня вини кожного; при
відсутності вини володільців у
взаємному заподіянні шкоди - жоден з
них не має права на відшкодування.

Аналогічні за змістом роз'яснення
надані в п.8 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки», зокрема, ВССУ вказує, що
розглядаючи позови про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки, суди повинні мати на увазі,
що особи, які спільно завдали шкоди,
тобто завдали неподільної шкоди
взаємопов'язаними, сукупними діями, або
діями з єдністю наміру, несуть
солідарну відповідальність перед
потерпілими (статті 543, 1190 ЦК). У такому
самому порядку відповідають особи, які
здійснюють діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки іншим особам.
Спір про відшкодування шкоди, завданої
при цьому самим джерелам підвищеної
небезпеки кожним із їх володільців
перед іншим із них, вирішується за
правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода,
завдана одному з володільців із вини
іншого, відшкодовується винним; не
відшкодовується шкода, завдана
володільцю лише з його вини; за
наявності вини всіх володільців розмір
відшкодування визначається судом у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення
(тобто залежно від ступеня вини
кожного); у разі відсутності вини
володільців у взаємному завданні шкоди
жоден із них не має права на
відшкодування.

Аналізуючи вищенаведене вбачається, що
у разі завдання шкоди внаслідок
взаємодії джерел підвищеної небезпеки
їх володільцям питання про її
відшкодування вирішується за
принципом вини, тобто на загальних
підставах, визначених ст. 1166 ЦК України,
тому твердження позивача про те, що
відповідач має відшкодувати шкоду
незалежно від його вини, так як він
керував джерелом підвищеної небезпеки,
не можуть бути прийняті судом до уваги,
оскільки не ґрунтуються на вимогах
закону.

Положеннями статей 1166 та 1167 ЦК України
визначено, що майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи внаслідок непереборної
сили, відшкодовується у випадках,
встановлених законом.

Шкода, завдана правомірними діями,
відшкодовується у випадках,
встановлених цим Кодексом та іншим
законом.

Моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим, органу місцевого
самоврядування, фізичної або юридичної
особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі
внаслідок її незаконного засудження,
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування запобіжного
заходу, незаконного затримання,
незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених
законом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім

випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

В судовому засіданні позивачем не
доведено, що відповідач є особою, яка
заподіяла шкоду, а також, що завдана
шкода є наслідком дії джерела
підвищеної небезпеки, яким керував
відповідач, оскільки не надала жодних
процесуальних документів, які б
вказували на наявність вини ОСОБА_2 в
заподіянні смерті потерпілому ОСОБА_1

За таких обставин, суд приходить до
висновку про відмову в задоволенні
позову у зв'язку з недоведеністю та
відсутністю правових підстав для його
задоволення.

Керуючись ст..11,60,208,209,213 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 -
відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову у
вигляді накладення арешту на житловий
будинок з надвірними будівлями, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що
належить ОСОБА_2.

На рішення суду може бути протягом
десяти днів подана апеляційна скарга
до Апеляційного суду Київської області
через Вишгородський районний суд
Київської області.

Суддя
Л.Ф.Войнаренко