Справа № 0210/2510/2012 Провадження №
22-ц/772/2097/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Питель С. М.Категорія: 27
Доповідач: Міхасішин І. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області в складі:

Головуючого :
Міхасішина І.В.

Суддів: Голоти
Л.О., Пащенко Л.В.

При секретарі:
Агеєвій Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці справу за
апеляційною скаргою представника
публічного акціонерного товариства
«ПриватБанк» - Шуліки Аліни
Володимирівни на рішення
Крижопільського районного суду
Вінницької області від 28 травня 2014 року
у цивільній справі за позовом
публічного акціонерного товариства
«ПриватБанк» до ОСОБА_3, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору - ОСОБА_4, про звернення
стягнення, -

встановила:

В грудні 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулось з позовом до ОСОБА_3, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
ОСОБА_4 обґрунтовуючи позовні вимоги
тим, що 06.09.2007 року між КБ «ПриватБанк»
та ОСОБА_4 був укладений кредитний
договір, згідно з умовами якого
позичальнику надано кредит у розмірі
15000,00 доларів США зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 11,04 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення 04.09.2017 року. В порушення умов
договору позичальник зобов'язання за
договором виконував неналежним чином,
у зв'язку з чим станом на 06.12.2012 року
виникла заборгованість в розмірі 24360,06
дол. США, що за курсом 7.99 відповідно до
службового розпорядження НБУ від 06.12.2012
року складає 194636,90 грн., яка складається
з 12921,21 дол. США - заборгованість за
кредитом; 5257,21 дол. США - заборгованість
по процентам за користування кредитом;
930,00 дол. США - заборгованість по комісії
за користуванням кредитом; 4061,84 дол. США
- пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, а також
штрафи відповідно до Договору: 31,29 дол.
США - штраф (фіксована частина); 1158,51 дол.
США - штраф (процентна складова).

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором КБ «ПриватБанк»
і ОСОБА_3 06.09.2007 року уклали договір
іпотеки №VIGWGA00001623, згідно з яким
відповідач надала в іпотеку нерухоме
майно, а саме: будинок загальною площею
69,90 кв.м , житловою площею 39,70 кв.м., який
розташований за адресою: АДРЕСА_1, що
належить їй на праві власності на
підставі договору купівлі-продажу.
Обумовлена сторонами договору іпотеки
ціна предмету іпотеки дорівнює 95950 грн.
00 коп. Враховуючи, що дані зобов'язання
за кредитним договором позичальником
не виконуються, останній ухиляється
від взятих на себе обов'язків по їх
виконанню перед КБ «ПриватБанк»,
просили в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
звернути стягнення на предмет іпотеки
та виселити відповідача та інших осіб,
які зареєстровані та/або проживають у
вищевказаному житловому будинку зі
зняттям з реєстраційного обліку у
територіальному органі державної
міграційної служби України.

Рішенням Крижопільського районного
суду Вінницької області від 28 травня 2014
року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ
КБ «ПриватБанк» просить рішення суду
першої інстанції скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позову,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин, які мають значення для
справи, порушення норм матеріального
та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення , яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем в порушення умов договору в
односторонньому порядку було
збільшено процентну ставку за
договором без погодження збільшення з
позичальником. При цьому Законом
України «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
заборони банкам змінювати умови
договору банківського вкладу та
кредитного договору в односторонньому
порядку» від 12.12.2008 року, ст. 1056-1 ЦК
України, ст. 55 Закону України «Про банки
і банківську діяльність» банкам
забороняється в односторонньому
порядку збільшувати розмір процентної
ставки за кредитними договорами, а
умова договору щодо права банку
змінювати розмір процентів в
односторонньому порядку є нікчемною.

З такими висновками суду першої
інстанції погодитися неможливо.

По справі встановлено, що 06.09.2007 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 був
укладений кредитний договір № V1GWGA00001623,
згідно з умовами якого позичальнику
надано кредит у розмірі 15000,00 доларів
США на споживчі потреби зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 11,04 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 04.09.2017 року.

З метою забезпечення зобов'язання за
кредитним договором 06.09.2007 року між ПАТ
КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено
договір іпотеки - житлового будинку за
адресою АДРЕСА_1, що належить
іпотекодавцю на праві власності на
підставі договору купівлі-продажу.
Сторони визначили, що вартість
предмета іпотеки складає 95950 грн.

В разі невиконання іпотекодавцем
зобов'язань, забезпечених іпотекою,
іпотекодрежатель має право одержати
задоволення за рахунок переданого в
іпотеку предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами
іпотекодавця.

Згідно п. 4.1 кредитного договору при
порушенні позичальником будь-якого
зобов'язання, передбачених п.п. 2.2.2, 2.2.3
договору банк має право нарахувати, а
позичальник зобов'язується сплатити
банку пеню в розмірі 0,15% від суми
простроченого платежу, але не менше 1
грн. за кожен день прострочки. Сплата
пені здійснюється у гривні. У випадку,
коли кредит видається в іноземній
валюті, пеня сплачується в гривневому
еквіваленті по курсу НБУ на дату
сплати.

Відповідно до п. 7.4 договору при
порушенні позичальником зобов'язань по
погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.1,
2.2.4, 2.3.3 цього договору, позичальник
сплачує банку відсотки за користування
кредитом у розмірі 2,4% на місяць,
розраховані на суму непогашеної в
строк заборгованості по кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи і не
заперечується сторонами, з квітня 2010
року ОСОБА_4 припинив погашати
заборгованість за кредитним договором,
внаслідок чого станом на 16.12.2012 року
виникла заборгованість, яка згідно
розрахунку позивача становить 24360,06
дол. США, що за курсом 7.99 відповідно до
службового розпорядження НБУ від 06.12.2012
року складає 194636,90 грн., яка складається
з 12921,21 дол. США - заборгованість за
кредитом; 5257,21 дол. США - заборгованість
по процентам за користування кредитом;
930,00 дол. США - заборгованість по комісії
за користуванням кредитом; 4061,84 дол. США
- пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, а також
штрафи відповідно до Договору: 31,29 дол.
США - штраф (фіксована частина); 1158,51 дол.
США - штраф (процентна складова).

Відповідно до п.2.3.1 договору банк має
право в односторонньому порядку
збільшувати розмір процентної ставки
за користування кредитом при зміні
кон'юктури ринку грошових ресурсів в
Україні, а саме: зміні курсу долара США
до гривні більше ніж на 10% у порівнянні
з курсом долара США до гривні,
встановленого НБУ на момент укладення
даного договору; зміні облікової
ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у
страховий (резервний) фонд або зміні
середньозваженої ставки по кредитах
банків України у відповідній валюті .
При цьому банк надсилає позичальникові
письмове повідомлення про зміну
процентної ставки протягом 7
календарних днів з дати вступу в
чинність зміненої процентної ставки.
Збільшення процентної ставки банком у
вищевказаному порядку можливо в
границях кількості пунктів, на яке
збільшилася ставка НБУ, розмір
відрахувань у страховий фонд,
середньозважена ставка по кредитах або
пропорційно збільшенню курсу НБУ.

Закон України від 12 грудня 2008 року №
661-VI "Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
заборони банкам змінювати умови
договору банківського вкладу та
кредитного договору в односторонньому
порядку", яким передбачено, що
встановлений кредитним договором
розмір фіксованої процентної ставки не
може бути збільшений банком в
односторонньому порядку, а також, що
умова договору щодо права банку
змінювати розмір фіксованої
процентної ставки в односторонньому
порядку є нікчемною, набрав чинності з
10 січня 2009 року.

Як вбачається із наданого
позичальником розрахунку проценту
ставку за кредитним договором з 11,04% до
13,08% змінено банком 29.11.2008 року, тобто до
набрання чинності Законом України "Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо заборони банкам
змінювати умови договору банківського
вкладу та кредитного договору в
односторонньому порядку".

Виходячи із закріпленого Конституцією
України принципу незворотності дії в
часі законів та інших
нормативно-правових актів (частина
перша статті 58), всі рішення банку в
будь-якій формі (постанова, рішення,
інформаційний лист) щодо підвищення
процентної ставки в односторонньому
порядку є неправомірними лише з 10 січня
2009 року (Рішення Конституційного Суду
України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у
справі про зворотну дію в часі законів
та інших нормативно-правових актів).

Як роз'яснено в п. 28 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішення спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» при
підвищенні процентної ставки
з'ясуванню підлягають визначена
договором процедура підвищення
процентної ставки (лише повідомлення
позичальника чи підписання додаткової
угоди тощо); дії позичальника щодо
прийняття пропозиції кредитора тощо.

Договором від 06.09.2007 року не
передбачено процедури погодження
позичальником рішення банку про
збільшення процентної ставки чи
підписання додаткової угоди до
договору, а тому дії банку щодо
нарахування заборгованості з
розрахунку 13, 08% річних на суму
заборгованості за кредитом не можна
вважати порушенням умов договору та
закону.

Суд першої інстанції на дані обставини
уваги не звернув, не з'ясував належним
чином норми матеріального права, які
регулюють спірні правовідносини та
дійшов необґрунтованого висновку, що
банком в односторонньому порядку було
змінено умови договору, що є підставою
для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору,
вимог ЦК та інших актів цивільного
законодавства.

Згідно з ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на
предмет іпотеки. Право
іпотекодержателя на звернення
стягнення на предмет іпотеки також
виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет
іпотеки здійснюється на підставі
рішення суду, виконавчого напису
нотаріуса або згідно з договором про
задоволення вимог іпотекодержателя.

31.10.2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
надіслав на адресу ОСОБА_4, ОСОБА_3
повідомлення-вимогу про повернення
суми кредиту в повному обсязі, а також
комісії та штрафних санкцій,
нарахованих на день повернення кредиту
в тридцятиденний строк з дня отримання
цієї вимоги. Додатково попереджено, що
у випадку невиконання або неналежного
виконання порушеного зобов'язання в
тридцятиденний строк з дня отримання
цієї вимоги, банк має намір продати
предмет іпотеки, уклавши відповідний
договір купівлі-продажу з будь-якою
особою-покупцем, або звернути
стягнення на предмет іпотеки у
будь-який інший спосіб, передбачений
законодавством України, кредитним
договором та договором іпотеки.
Оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» прийняв
рішення про звернення стягнення на
предмет іпотеки, у разі невиконання або
неналежного виконання порушеного
зобов'язання в тридцятиденний строк з
дня отримання цієї вимоги, вимагав
добровільно звільнити нерухоме майно:
АДРЕСА_1 разом з усіма членами місії та
іншими мешканцями. У випадку
невиконання вимоги про добровільне
звільнення вищезазначеного житлового
будинку, що є предметом іпотеки, ПАТ КБ
«ПриватБанк» має намір звернутися до
суду з позовною заявою про примусове
виселення та зняття з реєстрації осіб,
які зареєстровані та, або проживають у
будинку (а.с. 15-16).

Згідно із ст. 35 Закону України «Про
іпотеку» у разі порушення основного
зобов'язання та/або умов іпотечного
договору іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу

про усунення порушення. В цьому
документі зазначається стислий зміст
порушених зобов'язань, вимога про
виконання порушеного зобов'язання у
не менш ніж тридцятиденний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
прийняти рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору.

Положення частини першої цієї статті
не є перешкодою для реалізації права
іпотекодержателя звернутись у
будь-який час за захистом своїх
порушених прав до суду у
встановленому законом порядку

Згідно із ст. 40 Закону України «Про
іпотеку» звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей.
Виселення проводиться у порядку,
встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного

місяця з дня отримання цієї вимоги.
Якщо мешканці не звільняють житловий
будинок або житлове приміщення у
встановлений або інший погоджений
сторонами строк добровільно, їх
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду.

Як роз'яснено п . 43 постанови пленуму
Вищого пеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішення спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», згідно з
частиною четвертою статті 9, статті 109
Житлового кодексу України, статей 39 - 40
Закону України "Про іпотеку" виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення, яке є предметом
іпотеки, проводиться в порядку,
встановленому законом. При цьому суд за
заявою іпотекодержателя одночасно з
рішенням про звернення стягнення на
предмет іпотеки за наявності підстав,
передбачених законом, ухвалює рішення
про виселення мешканців цього
житлового будинку чи житлового
приміщення

При цьому примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо мешканці
добровільно не звільнили житловий
будинок чи житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника
або в інший погоджений сторонами строк.

Позивачем не надано доказів на
підтвердження обставин, що
іпотекодавець ОСОБА_3 отримала
повідомлення від 31.10.2012 року про
усунення порушення зобов'язання за
кредитним договором та попередження
про намір звернути стягнення на
предмет іпотеки.

Також в матеріалах відсутні докази
того, що банком було прийнято рішення
про звернення стягнення на предмет
іпотеки та направлено мешканцям
будинку по АДРЕСА_1 вимоги про
добровільне виселення з будинку в
тридцятиденний строк з дня отримання
відповідної вимоги.

Колегія суддів не приймає до уваги
повідомлення-вимогу банку від 31.10.2012
року як належний доказ прийняття
банком рішення про звернення стягнення
на предмет іпотеки і вимогу до
мешканців звільнення житла, оскільки
дана вимога стосується погашення
заборгованості за кредитним договором
і лише попереджається про можливість
застосування однієї із процедур
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Будь-яких доказів того, що мешканцями
будинку була отримана вимога банку про
добровільне звільнення приміщення та
невиконання цієї вимоги у
тридцятиденний строк з дня її
отримання позивачем не надано.

Таким чином, підстави для виселення
іпотекодавця разом з усіма мешканцями
відсутні.

Оскільки вирішення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки пов'язане
із вимогами про виселення, підстави для
якого відсутні, тому колегія суддів
приходить до висновку про відмову у
позові повністю.

За таких обставин, суд першої інстанції
неповно з'ясував обставини, які мають
значення для справи, не застосував до
спірних правовідносин норми
матеріального права, які підлягають до
застосування, рішення суду підлягає до
скасування з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника
публічного акціонерного товариства
«ПриватБанк» - Шуліки Аліни
Володимирівни задовольнити частково.

Рішення Крижопільського районного
суду Вінницької області від 28 травня 2014
року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову публічного
акціонерного товариства «ПриватБанк»
до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору -
ОСОБА_4, про звернення стягнення
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та з цього
часу може бути оскаржене до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/
І.В. Міхасішин

Судді: /підпис/
Л.О. Голота

/підпис/
Л.В. Пащенко

З оригіналом вірно: