АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ ап 22-6434/14
Головуючий у 1 інстанції: Сіромашенко
У Х В А Л А

Іменем України

17 червня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Нежури В.А.

суддів: Невідомої Т.О.,
Саліхова В.В.

при секретарі: Меєчко Д.П.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "Правекс-Банк" на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 12 лютого 2014 року у справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
"Правекс-Банк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за
договором про відкриття кредитної
лінії та за зустрічним позовом ОСОБА_1
до Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк "Правекс-Банк", треті
особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист
прав споживача шляхом розірвання
договору про відкриття кредитної
лінії.

В С Т А Н О В И Л А

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 12 лютого 2014 року позов
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк "Правекс-Банк" до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за договором
про відкриття кредитної лінії
задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на
користь ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК»
заборгованість в сумі 985 713,84 грн.,
судовий збір в сумі 860,25 грн., а всього 986
574,09 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_3 на
користь ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК»
заборгованість в сумі 985 713,84 грн.,
судовий збір в сумі 860,25 грн., а всього 986
574,09 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_4 на
користь ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК»
заборгованість в сумі 985 713,84 грн.,
судовий збір в сумі 860,25 грн., а всього 986
574,09 грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_1 до ПАТ КБ "ПРАВЕКС-БАНК", 3-і
особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист
прав споживача шляхом розірвання
договору про відкриття кредитної лінії
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ
КБ "Правекс-Банк" звернулося до суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги
позивача ПАТ КБ "Правекс-Банк" в
повному обсязі, в задоволенні
зустрічного позову відмовити,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального
права.

Зокрема в своїй скарзі апелянт
зазначає, що суд першої інстанції
дійшов невірних висновків та таких що
не відповідають обставинам справи,
оскільки суд стягнув з боржників не всю
суму заборгованості, посилаючись на ч.2
ст. 258 ЦК України.

В суді апеляційної інстанції
представник апелянта підтримав подану
скаргу, із викладених в ній підстав,
представник відповідача проти
задоволення апеляційної скарги
заперечував, просив залишити рішення
суду першої інстанції без змін.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення, колегія суддів
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 23 травня 2007 року між
АКБ "Правекс-Банк", правонаступником
якого є ПАТ "Правекс-Банк" (далі -
позивач), та ОСОБА_1 (далі - відповідач)
укладено Договір про відкриття
кредитної лінії № 785-002/07Ф (Кредитний
договір).

Згідно п. 1.1. Кредитного договору Банк
надає Позичальнику кредитну лінію в
іноземній валюті з лімітом
кредитування 90 000 доларів США для
споживчих цілей, а також з метою оплати
страхових платежів відповідно до
договору страхування заставного майна
Відповідно до п.п. 1.2, 1.4 Кредитного
договору кредит надається
позичальнику строком з 23 травня 2007 року
до 23 травня 2014 року з виплатою 15% річних
та підлягає поверненню відповідно до
графіку зменшення ліміту кредитування,
встановленому в п.1.1 цього договору.

Згідно з п. 1.3 Кредитного договору у
кожному випадку невиконання
(неналежного виконання) позичальником
своїх зобов'язань за договором (у
відношенні строків сплати відсотків і
повернення кредиту та/або сплати
відсотків та/або повернення кредиту не
в повному обсязі), розмір відсоткової
ставки збільшується на 1 % річних,
починаючи з розміру, встановленого в п.
1.2 кредитного договору. У разі
подальшого невиконання позичальником
своїх зобов'язань за договором розмір
відсоткової ставки збільшується з
урахуванням збільшень процентних
ставок, здійснених раніше. Новий розмір
відсоткової ставки встановлюється від
дня, наступного за днем, в який
Позичальник повинен був виконати свої
зобов'язання, однак не виконав їх або
виконав не в повному обсязі.

Згідно п. 4.2. Кредитного договору
відсотки за користування кредитом
підлягають сплаті щомісячно в строк до
10 числа місяця, наступного за місяцем
нарахування відсотків, а також в момент
повернення кредиту, вказаний в п.1.2
цього договору.

Відповідно до п. 4.3. Кредитного договору
шляхом підписання цього договору
сторони дійшли згоди в тому, що у
випадку виникнення у Позивальника
прострочки по сплаті відсотків за
користування Кредитом та/або
виникнення прострочки по сплаті
чергової частини кредиту, відповідно
до Графіку зменшення ліміту
кредитування строк користування
Кредитом, зазначений в п. 1.2 договору,
припиняється достроково на 10-й день
місяця, наступного за місяцем, в якому
виник факт прострочки. Про припинення
строку користування кредитом Банк
письмово повідомляє Позичальника.

Відповідно до п. 9.1 Кредитного договору
за порушення строків повернення
кредиту чи внесення відсотків за
користування кредитом Позичальник
сплачує Банку пеню за кожний день
прострочення в розмірі подвійної
відсоткової ставки, зазначеної в п. 1.2
цього договору, від суми
заборгованості за весь період
прострочки.

20 червня 2008 року між позивачем та
відповідачем було укладено Договір про
внесення змін та доповнень до
Кредитного договору № 785-002/07Ф від 23
травня 2007 року, яким встановлена
відсоткова ставка в 16 % річних.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_1
зобов'язань за кредитним договором №
785-002/07Ф від 23.05.2007 р. між ОСОБА_2 та ПАТ
"Правекс-Банк" 25.05.2007 р. укладено договір
поруки №785-002/07Ф-1, між ОСОБА_3 та ПАТ
"Правекс- Банк" 25.05.2007 р. укладено
договір поруки №785-002/07Ф-2, а між ОСОБА_4
та ПАТ "Правекс-Банк" 25.05.2007 року
укладено договір поруки №785-002/07Ф-3.

Відповідно до п.1.1. зазначених
договорів поруки, поручителі, у порядку
та на умовах передбачених даними
договорами, зобов'язались нести
солідарну відповідальність перед
Банком за виконання у повному обсязі
зобов'язань ОСОБА_1 за договором про
відкриття кредитної лінії № 785-002/07Ф від
23 травня 2007 року та можливих змін та
доповнень до нього щодо сплати
процентів, неустойки (штрафу, пені),
вчасного та у повному обсязі погашення
основної суми боргу за кредитом у строк
до 23 травня 2014 року у розмірі 90 000
доларів США та будь - якого збільшення
цієї суми, яке прямо передбачено
умовами Кредитного договору,
відшкодування збитків та іншої
заборгованості.

25 травня 2007 року між ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 (Іпотекодавці) та ПАТ
"Правекс-Банк" (Іпотекодержатель)
укладено Договір іпотеки №785-002/07Ф,
відповідно до якого Іпотекодавці для
забезпечення виконання в повному
обсязі зобов'язань Позивальника перед
Іпотекодержателем за договором №
785-002/07Ф про відкриття кредитної лінії
від 23 травня 2007 року та можливих змін та
доповнень до нього щодо сплати
процентів, неустойки (штрафу,пені),
вчасного та у повному обсязі погашення
основної суми боргу за кредитом та
будь-якого збільшення цієї суми, яке
було прямо передбачено умовами
Кредитного договору, відшкодування
збитків, іншої заборгованості,
передали в іпотеку Іпотекодержателю
належне їм на праві власності нерухоме
майно: квартиру АДРЕСА_1.

13 січня 2009 року відповідачам ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 направлялись вимоги
за № 7158/38, № 7157/38, № 7156/38 відповідно, з
зазначенням розміру виниклої у ОСОБА_1
за кредитним договором заборгованості
та необхідності до положень договорів
поруки виконати взяті на себе
зобов'язання та сплатити
заборгованість протягом 30 календарних
днів з моменту отримання вимоги. Дані
вимоги були отримані ними 11 лютого 2009
року та залишені без виконання.

18 червня 2009 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 було вчинено виконавчі
написи № 516, № 517, відповідно до яких
було запропоновано стягнути
заборгованість у сумі, еквівалентній 98
179 доларів США, з ОСОБА_3, ОСОБА_2, що
виникла у них внаслідок порушення
ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним
договором № 785-002/07Ф від 23 травня 2007
року.

Також, 18.06.2009 року був виданий
виконавчий напис № 518, яким
запропоновано звернути стягнення на
нерухоме майно, яким є квартира
АДРЕСА_1, яка належить на праві
власності ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

З виконання виконавчих написів
державної виконавчою службою 18.02.2011
року були відкриті виконавчі
провадження ВП № 24506085, ВП № 24812631, ВП №
24813341.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 14 серпня 2013 року було
задоволено позов ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
до ПАТ КБ "Правекс-Банк", треті особи -
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
ОСОБА_1 про визнання виконавчих написів
такими, що не підлягають виконанню та
визнано такими, що не підлягають
виконанню виконавчі написи від 18.06.2009
р., зареєстровані в реєстрі за № №516, 517,
518, вчинені приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від
10 жовтня 2013 року рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 14 серпня 2013 року скасовано та
ухвалено нове, про відмову в
задоволення позову.

На даний час виконавчі написи не
виконані, заборгованість з
відповідачів за первісним позовом не
стягнута.

25 січня 2013 року позивачем ОСОБА_1 було
направлено вимогу, в якій зазначено, що
ним допущена прострочка виконання
зобов'язання, а саме: по поверненню
кредиту в розмірі 85 000 доларів США та
поверненню відсотків за користування
кредитом в розмірі 37 325, 33 доларів США.
Крім того, за несвоєчасне повернення
кредиту та відсотків за користування
кредитом по Кредитному договору, йому
нарахована пеня, яка складає 25 222, 00
доларів США за несвоєчасне повернення
кредиту та 15 125, 00 доларів США за
несвоєчасне повернення відсотків, та
запропоновано у добровільному порядку
протягом 10 днів з моменту отримання
даної вимоги сплатити Банку суму
заборгованості по кредиту, а також всі
штрафні санкції, нараховані за
порушення кредитних зобов'язань, та
роз'яснено право Банку достроково
стягнути заборгованість у повному
обсязі за рахунок заставленого майна
або звернути стягнення на його грошові
кошти і майно, у разі якщо він порушує
термін платежів, встановлені кредитним
договором.

Зазначену вимогу ОСОБА_1 отримав 02.02.2013
р., що підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення.

Крім цього, 25.01.2013 р. позивачем
відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
також направлялись вимоги та
повідомлялось про наявність у ОСОБА_1
заборгованості за Кредитним договором
та повідомлено про солідарну майнову
відповідальність та про необхідність
виконання зобов'язань за договорами
поруки та сплатити заборгованість
протягом 10-ти днів з моменту отримання
вимоги, які були ними отримані 01 лютого
2013 року, що також підтверджується
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення.

Згідно розрахунку заборгованості від 30
серпня 2013 р. заборгованість ОСОБА_1
перед позивачем за Кредитним договором
становить 125 781, 83 доларів США, що
еквівалентно 1 005 374, 17 грн., з якої:
непогашений кредит - 85 000 доларів США, що
еквівалентно 679 405 гривням; пеня за
несвоєчасне погашення кредиту - 1 827,56
долари США, що еквівалентно 14 607, 69 грн.;
несплачені відсотки - 36 718, 45 доларів
США, що еквівалентно 293 490, 57 грн.; пеня за
несвоєчасне погашення відсотків - 2 235, 83
доларів США, що еквівалентно 17 870, 99 грн.

У відповідності до частин 1, 2 статті 1054
ЦК України, за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти. До відносин за
кредитним договором застосовуються
положення параграфа 1 глави 71, якщо інше
не встановлено цим параграфом.

Відповідно до ч. І ст. 1048 ЦК України,
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюється
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України. У
разі відсутності іншої домовленості
сторін проценти виплачуються щомісяця
до дня повернення позики.

.За приписами ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 530 ЦК України
передбачено, що зобов'язання підлягає
виконанню у встановлений строк.

Статтею 612 ЦК України визначено, що
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

У відповідності до ст. 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Договором або законом
можуть бути встановлені інші види
забезпечення виконання зобов'язання.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 549 ЦК України
пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 стаття 553 ЦК України
встановлено, що за договором поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку.

Відповідно частин 1, 2 статті 554 ЦК
України, у разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Особи, які спільно дали поруку,
відповідають перед кредитором
солідарно, якщо інше не встановлено
договором поруки (ч. З ст. 554 ЦК України).

Виходячи з аналізу зазначеної правової
норми поручителі, які спільно
поручились, відповідають перед
кредитором солідарно. У разі укладення
декількох договорів поруки на
виконання одного й того самого
зобов'язання правила ч. 3 ст. 554 ЦК
України не застосовується.

У такому випадку кредитор має
право пред'явити вимогу до кожного з
поручителів на підставі окремого
договору, відповідно до яких кожен із
поручителів відповідає перед
кредитором разом із боржником як
солідарні боржники.

Як вбачається зі змісту позовної заяви
та заяви про збільшення позовних вимог,
позивач ставить питання про стягнення
у солідарному порядку заборгованості
за кредитним договором з усіх фізичних
осіб - поручителів.

Таким чином, у даному випадку ч. 3 ст. 554
ЦК України не може бути застосована і
поручителі не несуть солідарної
відповідальності перед кредитором, так
як відсутня їх спільна порука.

Як роз*яснино у пунктах 3, 4 17 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, від 30 березня 2012
року N 5 "Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин", наявність виконавчого
напису нотаріуса, вчиненого за
невиконання кредитного договору, за
відсутності реального виконання
боржником свого зобов'язання, не
свідчить про припинення договірних
правовідносин сторін й не звільняє
боржника від відповідальності за
невиконання ним грошового зобов'язання
та не позбавляє кредитора права на
отримання процентів за користування
кредитом і пені, передбачених
договором за несвоєчасну сплату
кредиту. У разі звернення кредитодавця
до суду після вчинення виконавчого
напису про звернення стягнення на
предмет іпотеки з вимогою про
стягнення кредитної заборгованості
суд має з'ясувати питання про виконання
виконавчого напису і з урахуванням
цього вирішити спір на підставі
чинного законодавства та умов
кредитного договору.

В судовому засіданні представником
відповідачів заявлено клопотання про
застосування позовної давності, в
порядку ст. 257 ЦК України до вимог про
стягнення річних відсотків та пені.

Згідно ст. 256 ЦК України, позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

До вимог про стягнення неустойки
(штрафу, пені) застосовується позовна
давність в один рік (ч. 2 ст. 258 ЦК
України).

Правова природа пені така, що строк
позовної давності щодо її стягнення
обчислюється по кожному дню (місяцю), за
яким нараховується пеня, окремо. Право
на позов про стягнення пені за кожен
день (місяць) виникає щодня (щомісяця)
на відповідну суму, а позовна давність
обчислюється з того дня (місяця), коли
кредитор дізнався або повинен був
дізнатися про порушення права.

Статтею 267 ЦК України встановлено, що
заява про захист цивільного права або
інтересу має бути прийнята судом до
розгляду незалежно від спливу позовної
давності. Позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови в позові.

Таким чином, виходячи із встановлених
фактичних обставин справи, умов
кредитного договору та договорів
поруки, з урахуванням вимог чинного
законодавства, суд дійшов правильного
висновку про стягнення з відповідачів
пені за несвоєчасне погашення кредиту
та пені за несвоєчасне погашення
відсотків за період з 30.08.2012 р. по 30.08.2013
р.

Суд також обгрунтовано частково
задовольнив первісний позов,
стягнувши окремо з кожного з
відповідачів солідарному з ОСОБА_1
заборгованість останнього перед
позивачем за Кредитним договором в
розмірі 123 368, 44 доларів США, що
еквівалентно 985713, 84 грн., з якої:
непогашений кредит - 85 000 доларів США, що
еквівалентно 679 405 гривням; пеня за
несвоєчасне погашення кредиту за
період з 30.08.2012 р. по 30.08.2013 р. - 883,10 долари
США, що еквівалентно 7055,97 грн.;
несплачені відсотки - 36 718, 45 доларів
США, що еквівалентно 293 490, 57 грн.; пеня за
несвоєчасне погашення відсотків за
період з 30.08.2012 р. по 30.08.2013 р. - 766,89
доларів США, що еквівалентно 6127, 45 грн.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_1 суд виходив із того, що
для розірвання Кредитного договору у
разі істотної зміни обставин необхідна
наявність всіх перелічених у ст. 652 ЦК
України умов одночасно.

Але ОСОБА_1 не було доведено наявності
всіх чотирьох умов, необхідних для
розірвання кредитного договору у
зв'язку із істотною зміною обставин,
якими сторони керувалися при укладенні
договору.

Крім того, відповідно до статті 36
Закону України "Про Національний банк
України" офіційний курс гривні до
іноземних валют встановлюється
Національним банком України.

Валютні курси, як зазначено у частині
першій статті 8 Декрету Кабінету
Міністрів України "Про систему
валютного регулювання та валютного
контролю", встановлюються Національним
банком України за погодженням з
Кабінетом Міністрів України.

Поряд з цим, згідно Положення про
встановлення офіційного курсу гривні
до іноземних валют та курсу
банківських металів, затвердженого
постановою Правління Національного
Банку України від 12 листопада 2003 року N
496, офіційний курс гривні до іноземних
валют, зокрема до долара СІЛА,
установлюється щоденно. Для розрахунку
курсу гривні до іноземних валют
використовується інформація про
котирування іноземних валют за станом
на останню дату.

Отже, незмінність курсу гривні до
іноземних валют законодавчо не
закріплена.

Таким чином, укладаючи спірний
кредитний договір в іноземній валюті,
сторони приймали на себе певні ризики,
на випадок зміни валютного курсу та в
момент укладення договору не мали
будь-яких законних підстав вважати, що
зміна встановленого валютного курсу не
настане.

Разом з тим ОСОБА_1 не доведено, що
зазначені ним обставини є підставою
для розірвання Кредитного договору,
оскільки в нього існувала можливість
передбачення в момент укладення
договору зміни курсу гривні відносно
долара США, враховуючи динаміку зміни
курсів валют з моменту введення в обіг
національної валюти - гривні - і її
девальвації та можливість отримання
ним кредиту в національній валюті; не
доведено, що сторони при укладенні
кредитного договору були впевнені в
тому, що така зміна обставин не настане.

Виходячи із змісту статей 1046, 1054 ЦК
України, відповідальність за валютні
ризики лежать саме на позичальнику.

Відсутність у боржника необхідних
коштів не є підставою звільнення від
відповідальності за порушення
зобов'язання, як це передбачено статтею
617 ЦК України.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання
(стаття 625 ЦК України).

Отже, ОСОБА_1 зобов'язаний виконувати
кредитний договір у відповідності до
його умов та законодавства.

Оскільки рішення суду в частині
відмови у задоволенні зустрічного
позову ніким по суті не оскаржується,
його законність і обґрунтованість
колегією судів не перевірялася.

Щодо доводів апеляційної скарги, то
колегія суддів відхиляє їх як
безпідставні з огляду на те, що ч. 2 ст. 11
ЦПК України встановлено, що особа, яка
бере участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмету спору на
власний розсуд. Частиною 2 статті 31 ЦПК
України передбачено, що позивач має
право протягом усього часу розгляду
справи збільшити або зменшити розмір
позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи,
представник позивача 29.01.2014 р. надана
заява і розрахунок заборгованості
відповідача за Кредитним договором від
23.05.2007 р. станом на 30.08.2013 р. (т.2 а.с. - 9).

Вказана заява подана уповноваженим
представником позивача, оформлена
належним чином, і визнана судом заявою
про уточнення (зменшення) позовних
вимог, поданою порядку ст. 31 ЦПК
України.

Наведені в розрахунку дані
заборгованості відповідача були взяті
судом за основу при ухваленні рішення,
в якості останньої редакції змісту
пред*явлених вимог.

Посилання представника апелянта на те,
що заяву від 29.01.2014 р. із розрахунком
була надана на вимогу суду, і на погляд
представника апелянта ці документи не
слід було брати до уваги при вирішенні
справи не заслуговують на увагу,
оскільки, як зазначалося вище, заява і
розрахунок за змістом і формою
відповідають вимога процесуального
закону щодо можливої заяви позивача
про збільшення або зменшення позовних
вимог.

Крім того, представником апелянта не
надано доказів, що в подальшому до
закінчення судового розгляду, заява
від 29.01.2014 р. була відкликана чи змінена,
або в самій заяві є застереження про
можливі правові наслідки її подання
щодо розміру (змісту) позовних вимог.

Враховуючи наведене колегія суддів
вважає оскаржуване рішення законним і
обгрунтованим і підстави для його
зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "Правекс-Банк" відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 12 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: