У Х В А Л А

судового засідання

01.07.2014 року Франківський
районний суд м. Львова

в складі: головуючого-судді
Козюренко Р.С.

при секретарі -
Потюк В.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні скаргу Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Львівгаз» на постанову про повернення
виконавчого документа стягувачеві,-

в с т а н о в и в:

заявник звернувся до суду із скаргою
про скасування постанови державного
виконавця Франківського ВДВС
Львівського МУЮ посилаючись на те, що
в провадженні Франківського ВДВС
знаходився судовий наказ про стягнення
з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3. на користь
ПАТ «Львівгаз» 361,70 гривень
заборгованості. 28.11.2013 року державним
виконавцем винесено постанову про
повернення виконавчого документа
стягувачеві, у зв'язку із не виявленням
майна боржника, на яке можна звернути
стягнення для погашення
заборгованості. Просить вказану
постанову скасувати та виконати
судовий наказ №2н/465/513/13 виданого 22.04.2013
року.

Представники ПАТ «Львівгаз»,
Франківського ВДВС Львівського МУЮ та
боржник в судове засідання не
з'явилися, про причини неявки суд не
повідомили, хоча належним чином були
повідомлені про час та місце слухання
справи, а тому суд вважає за можливе
справу слухати у їх відсутності, так як
їх неявка не перешкоджає розгляду
скарги.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що скаргу слід
задовольнити з наступних підстав.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче
провадження» встановлено, що виконавче
провадження - це сукупність дій органів
і посадових осіб, зазначених у цьому
Законі, спрямованих на примусове
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно - правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

У відповідності з ч. 1, 2 ст. 5 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець зобов'язаний
вживати заходів примусового виконання
рішень, встановлених законом,
здійснювати необхідні міри для
своєчасного і повного виконання
рішення способом і в порядку,
передбаченому виконавчим документом.

Згідно роз'яснень Пленуму ВСУ (п.15 ППВСУ
від 26 грудня 2003 року №14 «Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність органів і посадових
осіб державної виконавчої служби та
звернень учасників виконавчого
провадження»), при виконанні рішень про
стягнення грошових коштів, державний
виконавець згідно зі ст.50 Закону
України «Про виконавче провадження» у
першу чергу звертає стягнення на кошти
боржника в гривнях та іноземній валюті,
інші цінності, і лише за відсутності у
боржника коштів і цінностей - на
належне йому інше майно, за винятком
того, на яке згідно із законом не може
бути звернено стягнення. Стягнення на
нерухоме майно (будинок, квартиру,
приміщення, земельну ділянку)
звертається за відсутності у боржника
достатніх коштів чи рухомого майна з
додержанням правил ст.62 Закону України
«Про виконавче провадження»

Відповідно до ч.1,2 ст.11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Згідно із вимогами ст. 383 ЦПК України
учасники виконавчого провадження та
особи, які залучаються до проведення
виконавчих дій, мають право звернутися
до суду із скаргою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої особи
державної виконавчої служби під час
виконання судового рішення,
ухваленого відповідно до цього
Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 387 ЦПК
України у разі встановлення
обґрунтованості скарги суд визнає
оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи

Як встановлено судом, на виконанні у
Франківському ВДВС Львівського МУЮ
знаходився судовий наказ №2н/465/513/13,
виданий Франківським райсудом м.
Львова про стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3. на користь ПАТ «Львівгаз» суми
заборгованості.

Згідно постанови головного державного
виконавця Франківського ВДВС
Львівського МУЮ Файда Х.О. від 28.11.2013
року повернув виконавчий документ
стягувачеві, у зв'язку із не виявленням
майна боржника, на яке можна звернути
стягнення для погашення
заборгованості.

Відповідно до ч.1,2 ст.14 ЦПК України
судові рішення, що набрали законної
сили, обов'язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України, а
у випадках, встановлених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України, - і
за її межами. Невиконання судового
рішення є підставою для
відповідальності, встановленої
законом.

Державний виконавець зобов'язаний
здійснювати необхідні заходи щодо
своєчасного і повного виконання
рішення, зазначеного в документі на
примусове виконання рішення, у спосіб і
порядок, визначений виконавчим
документом. Водночас відповідно до
пункту 2 частини першої статті 47 Закону
України «Про виконавче провадження»
виконавчий документ, прийнятий
державним виконавцем до виконання, за
яким стягнення не провадилося або було
проведено частково, повертається
стягувачеві, якщо у боржника відсутнє
майно, на яке може бути звернено
стягнення, і здійснені державним
виконавцем відповідно до цього Закону
заходи щодо розшуку такого майна
виявилися безрезультатними

Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ немає для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Відповідно до вимог ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом

Таким чином, враховуючи вищенаведене,
суд приходить до висновку, що скарга
підставна та підлягає до задоволення,
оскільки прийняте державним
виконавцем рішення про повернення
виконавчого документа стягувачеві є
передчасним.

Керуючись ст.387 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

скаргу Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації «Львівгаз» на постанову
про відмову у відкритті виконавчого
провадження - задоволити.

Скасувати постанову державного
виконавця Франківського ВДВС
Львівського МУЮ Файда Х.О. від 28.11.2013
року ВП№40063290 про повернення
виконавчого документа стягувачеві з
примусового виконання виконавчого
листа №2н/465/513/13, виданого 22.04.2013 року
Франківським районним судом м. Львова
про стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3.
на користь ПАТ по газопостачанню та
газифікації «Львівгаз» 361,70 гривень
заборгованості.

Зобов'язати державного виконавця
Франківського ВДВС Львівського МУЮ
Файда Х.О. прийняти до виконання
виконавчий лист №2н/465/513/13, виданий
22.04.2013 року Франківським районним судом
м. Львова про стягнення з ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3. на користь ПАТ по
газопостачанню та газифікації
«Львівгаз» 361,70 гривень заборгованості.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може
бути подано протягом п'яти днів з дня
отримання копії ухвали.

Суддя

Козюренко Р.С.