РІШЕННЯ

Іменем України

20.06.2014 року

Франківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого-судді
Ванівського Ю.М.,

при секретарі
Мартинюк Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті Львові
справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської
міської ради, третя особа П'ята
Львівська державна нотаріальна
контора про визнання права власності
на квартири у порядку спадкування, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в
подальшому доповненим заявою про
збільшення розміру позовних вимог до
Львівської міської ради, третя особа
П'ята Львівська державна нотаріальна
контора про визнання права власності
на квартири у порядку спадкування. Свої
вимоги обґрунтовує тим, що на підставі
ордеру №1380, виданого 15 листопада 1973
року виконавчим комітетом Львівської
міської ради депутатів трудящих,
зареєстрованого в будинкоуправлінні
№30 Комунального відділу Ленінського
району м. Львова 13 листопада 1973 року,
мати - ОСОБА_3, отримала в користування
квартиру АДРЕСА_1. З моменту свого
народження - ІНФОРМАЦІЯ_2 року і до
листопада 1999 року постійно проживав зі
своєю мамою у вказаній вище квартирі. В
листопаді 1999 року виїхав до м. Пскова
Російської Федерації, де проживав до
лютого 2005 року. У лютому 2005 року, у
зв'язку з необхідністю догляду за своєю
хворою матір'ю, повернувся до м. Львова,
де постійно проживав з нею до дня її
смерті у квартирі АДРЕСА_1, а після
смерті матері - у вказаній квартирі
проживає без реєстрації один.

В судове засідання позивач не з'явився,
проте подав заяву про розгляд справи у
його відсутності, позов із врахуванням
заяви про уточнення позовних вимог
підтримує повністю та просить його
позов задоволити.

Відповідач у судове засідання з'явився,
проти позову заперечив та у його
задоволенні просить відмовити у
зв'язку із безпідставністю такого.

В судове засідання представник третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмет спору: П'ята Львівська
державна нотаріальна контора
з'явилась. Вирішення справи поклалась
на розсуд суду.

З'ясувавши дійсні обставини справи,
дослідивши зібрані по справі докази у
їх сукупності, суд приходить до
висновку про те, що позов підставний та
підлягає задоволенню з наступних
мотивів та передбачених законом
підстав.

Судом встановлено, що на підставі
ордеру №1380, виданого 15 листопада 1973
року виконавчим комітетом Львівської
міської ради депутатів трудящих,
зареєстрованого в будинкоуправлінні
№30 Комунального відділу Ленінського
району м. Львова 13 листопада 1973 року,
мати позивача - ОСОБА_3, отримала в
користування квартиру АДРЕСА_1. З
моменту свого народження - ІНФОРМАЦІЯ_2
року і до листопада 1999 року позивач
постійно проживав зі своєю мамою у
вказаній квартирі. В листопаді 1999 року
виїхав до м. Пскова Російської
Федерації, де проживав до лютого 2005
року. У лютому 2005 року, у зв'язку з
необхідністю догляду за своєю хворою
матір'ю, повернувся до м. Львова, де
постійно проживав з нею до дня її
смерті у квартирі АДРЕСА_1, а після
смерті матері - у вказаній квартирі
проживав без реєстрації один. Мати
позивача померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Факт законності проживання у АДРЕСА_1
підтверджується Свідоцтвом про
народження ОСОБА_1, актами ЛКП
«Магістральне» №1260/1 від 04.10.2012 року,
№1287 від 25.10.2012 року та №1312 від 02.11.2012
року, Посвідкою на постійне місце
проживання НОМЕР_2 від 09.07.2012 року.

Адміністративний порядок вирішення
даного питання є неможливим, що
підтверджується листом Франківської
районної адміністрації за № 35-1583 від
28.05.2014р.

У відповідності до п. 1 ст. 328 ЦК України,
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є
перехід прав та обов'язків (спадщини)
від фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України встановлено, що
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом, а у статті 1223 ЦК України
зазначено, що у разі відсутності
заповіту, визнання його недійсним,
неприйняття спадщини або відмови від
її прийняття спадкоємцями за
заповітом, а також у разі не охоплення
заповітом усієї спадщини право на
спадкування за законом одержують
особи, визначені у статтях 1261-1265 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Днем відкриття спадщини, у
відповідності до ст. 1220 ЦК України, є
день смерті особи або день, з якого вона
оголошується померлою.

У відповідності до п. 5 ст. 1268 ЦК України,
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини.

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до п. 3 ст. 1268 ЦК України,
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Таким чином, позивач, у встановленому
законом порядку, успадкував квартиру
АДРЕСА_1.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа,
яка добросовісно заволоділа чужим
майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років, набуває права
власності на це майно (набувальна
давність).

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до ЦПК України, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Стаття 124 Конституції України
передбачає, що до юрисдикції судів
віднесено всі правові відносини, що
виникають у державі. Відповідно до ч.1
ст.15 ЦПК України, суди розглядають в
порядку цивільного судочинства справи
про захист порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин,
а також з інших правовідносин, крім
випадків, коли розгляд таких справ
проводиться за правилами іншого
судочинства.

Згідно із ч.1 ст.15 ЦК України, кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання, оспорювання. Відповідно до
ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту
цивільних прав та інтересів
передбачено визнання права, примусове
виконання обов'язку в натурі.

Відповідно до ст. 47 Конституції України
- кожен має право на житло. Держава
створює умови, за яких кожний
громадянин матиме змогу побудувати
житло, придбати його у власність або
взяти в оренду. Ніхто не може бути
примусово позбавлений житла інакше як
на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст. 61 Житлового кодексу України
- користування жилим приміщенням у
будинках державного і громадського
житлового фонду здійснюється
відповідно до договору найму жилого
приміщення.

В силу ст. 65 Житлового кодексу України -
наймач вправі в установленому порядку,
за письмовою згодою всіх членів сім'ї,
які проживають разом з ним, вселити в
займане ним жиле приміщення свою
дружину, дітей, батьків, а також інших
осіб. На вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей зазначеної згоди
не потрібно. Особи, що вселилися в жиле
приміщення як члени сім'ї наймача,
набувають рівного з іншими членами
сім'ї права користування жилим
приміщенням, якщо при вселенні між цими
особами, наймачем та членами його сім'ї,
які проживають з ним, не було іншої
угоди про порядок користування жилим
приміщенням.

Згідно ст. 64 Житлового кодексу України -
до членів сім'ї наймача належать
дружина наймача, їх діти і батьки.

Сама по собі відсутність реєстрації
позивача в квартирі не може виключати
проживання позивача в цій квартирі.
Зокрема, Пленум Верховного суду
України в п. 15 Постанови № 9 від 01.11.1996р.
«Про застосування Конституції України
при здійсненні правосуддя» зазначає з
урахуванням конституційного положення
про те, що ніхто не може бути примусово
позбавлений житла інакше як на
підставі закону за рішенням суду (ст. 47
Конституції), судам слід при вирішенні
житлових спорів виходити з
неприпустимості виселення в
адміністративному порядку за санкцією
прокурора осіб, які самоуправно
зайняли жиле приміщення або проживають
у будинках, що загрожують обвалом.

При розгляді спорів про право
користування жилим приміщенням
необхідно брати до уваги, що ст. 33
Конституції гарантує кожному, хто на
законних підставах перебуває на
території України, свободу пересування
та вільний вибір місця проживання. Це
означає, що наявність чи відсутність
прописки самі по собі не можуть бути
підставою для визнання права
користування жилим приміщенням за
особою, яка там проживала чи вселилась
туди як член сім'ї наймача (власника)
приміщення, або ж для відмови їй у
цьому.

Керуючись ст. ст. 33, 47, 124 Конституції
України, ст.ст. 10, 11, 15, 57, 158, 209, 212, 214, 215, 218,
224, 225, 226 ЦПК України, на підставі п. 1 ст.
328, ст. ст. 1216 - 1268 ЦК України,
ст.ст. 61, 64, 65, 106 Житлового кодексу
України, суд, -

вирішив:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2
(проживаючим за адресою: АДРЕСА_1,
паспорт громадянина Російської
Федерації НОМЕР_3, виданий Управлінням
внутрішніх справ м. Пскова Російської
Федерації 24.04.2000 року підрозділом 602-001,
ідентифікайний номер НОМЕР_1) право
власності в порядку спадкування на
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 31,30
кв.м., житловою площею 17,20 кв.м.

Апеляційна скарга на рішення
Франківського районного суду м. Львова
може бути подана протягом десяти днів з
дня його проголошення до Апеляційного
суду Львівської області через суд
першої інстанції. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
Ванівський Юрій Михайлович