Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/6034/13-ц
Провадження №: 2/332/66/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

11 червня 2014 р. Заводський районний
суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді
Мєркулової Л.О.

при секретарі -
Худайбердієвій Н.А.,

з участю прокурора -
Дадашева С.Ф.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом Запорізької міської ради до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи: МКП
«Основаніє», районна адміністрація
Запорізької міської ради по
Заводському району, реєстраційна
служба Головного управління юстиції у
Запорізькій області, про визнання
приватизації недійсною, та за позовом
ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в
інтересах малолітньої доньки - ОСОБА_3,
2006 року народження, до Запорізької
міської ради, треті особи: ОСОБА_1, орган
опіки та піклування районної
адміністрації Запорізької міської
ради по Заводському району, про
визнання добросовісним набувачем,
залишення у власності майна, суд , -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_1 про визнання
приватизації недійсною.

У своєму позові позивач вказав, що
відповідно до рішення Заводського
районного суду м. Запоріжжя від 17.09.2013
визнано право користування жилим
приміщенням у АДРЕСА_1 за ОСОБА_1.

Була здійснена приватизація
вищезазначеною квартири ОСОБА_1 та
видано свідоцтво про право власності
на спірне житло №601 видане районною
адміністрацією Запорізької міської
ради по Заводському району.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 24.12.2013
задоволена апеляційна скарга
Запорізької міської ради була
задоволена та рішення Заводського
районного суду від 17.09.2013 скасовано, у
задоволені позову ОСОБА_1 про визнання
права користування житловим
приміщенням - відмовлено.

Таким чином, не можна вважати законною
приватизацію квартири АДРЕСА_1 за
ОСОБА_1

Згідно з ч.1 ст.216 Цивільного кодексу
України у разі недійсності правочину
кожна сторона зобов'язана повернути
другій стороні у натурі все, що вона
одержала від виконання цього
правочину.

Відповідно до ст.1212 Цивільного кодексу
України особа, яка набула майно або
зберігала його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілої) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстав, на
якій воно було набуте, згодом відпала.

Частиною 1 п. З ст.388 Цивільного кодексу
України, встановлено, що якщо майно за
відплатним договором придбане в особи,
яка не мала права його відчужувати, про
що набувач не знав і не міг знати
(добросовісний набувач), власник має
право витребувати це майно від
набувача лише у разі, якщо майно вибуло
з володіння власника або особи, якій
він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

За таких обставин, позивач вважає
здійснену відповідачем приватизацію
та видане йому свідоцтво про право
власності на квартиру АДРЕСА_1 в м.
Запоріжжя районною адміністрацією
Запорізької міської ради по
Заводському району на ім'я ОСОБА_1, а
також договір купівлі-продажу спірної
квартири від 30.10.2013 укладений між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 незаконним, у зв'язку з
чим, державна реєстрація права
власності та договір купівлі-продажу
квартири має бути скасовано.

У своєму позові позивач просить
визнати недійсним та скасувати
свідоцтво про право власності від
15.10.2013 №601 виданого Районною
адміністрацією Запорізької міської
ради по Заводському району на ім'я
ОСОБА_1 на нерухоме майно, а саме
квартиру АДРЕСА_1 та скасувати державну
реєстрацію і повернути вищезазначену
квартир у комунальну власність.

06.05.2014 року позивачем була подана
уточнена позовна заява, в якій він
залучив в якості другого відповідача
ОСОБА_2 та уточнив свої вимоги, а саме:
просить визнати недійсним та скасувати
свідоцтво про право власності від
15.10.2013 №601 виданого Районною
адміністрацією Запорізької міської
ради по Заводському району на імя
ОСОБА_1 на нерухоме майно, а саме
квартиру АДРЕСА_1, скасувати договір
купівлі-продажу квартири за адресою:
АДРЕСА_1 від 30.10.2013 укладеного між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, повернути в
комунальну власність територіальної
громади в особі Запорізької міської
ради квартиру АДРЕСА_1, скасувати
державну реєстрацію в реєстрі речових
прав на нерухоме майно про реєстрацію
права власності на квартиру АДРЕСА_1 за
ОСОБА_2.

У судовому засіданні представник
позивача уточнений позов підтримала і
просить його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 -
адвокат ОСОБА_4 в судове засідання не
з'явився, хоча був повідомлений судом у
встановленому законом порядку, але
своїх причин неявки та заперечень суду
не надав.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому
засіданні позов не визнала і
звернулась до суд з окремим позовом,
який судом об'єднано в одне провадження
з позовом ЗМР до ОСОБА_1

У своєму позові ОСОБА_2 вказала, що 30
жовтня 2013 року, вона придбала собі у
власність двокімнатну квартиру за
адресою: АДРЕСА_1

Нею був укладений договір
купівлі-продажу вказаної квартири з
власником - ОСОБА_1, та посвідчено у
нотаріуса.

На час укладення договору
купівлі-продажу, продавець квартири -
ОСОБА_1 володіла казаною квартирою на
підставі свідоцтва про право власності
на житло № 601.

Після укладення вказаного договору, і
державної реєстрації права власності у
реєстрі речових прав на нерухоме майно,
вона, ОСОБА_2 стала законним власником
квартири АДРЕСА_1

25.12.2013 року, їй стало відомо, що до
Заводського районного суду, м.
Запоріжжя подано позовну заяву за
позовом Запорізької міської ради до
ОСОБА_1 про визнання свідоцтва про
право власності на спірну квартиру
недійсним.

На момент купівлі у ОСОБА_1
спірної квартири вона, ОСОБА_2, не знала
та не могла знати, що остання не мала
прав на її відчуження, оскільки ОСОБА_1
на законних підставах володіла
відчужуваним майном.

ОСОБА_2 вважає, що вона є добросовісним
набувачем двокімнатної квартири за
адресою: АДРЕСА_1, і тому законні
підстави про позбавлення її цього
майна відсутні.

Квартира була придбана нею на підставі
договору купівлі продажу і не може бути
визнаний недійсним, оскільки при його
укладенні були дотримані норми закону.

На даний час у придбаній квартирі
мешкають та зареєстровані вона,
ОСОБА_2, її чоловік ОСОБА_5 та їх
малолітня донька ОСОБА_3, 2006 року
народження. У придбаній квартирі вона
зробила ремонт.

Її малолітня донька, ОСОБА_3, 2006
року, відповідно до положень ст. 18
Закону України «Про охорону дитинства»
від 07 березня 2002 року, як член сім'ї
власника жилого приміщення має право
користуватися займаним приміщенням
нарівні з власником

У своєму позові ОСОБА_2 просить визнати
її, ОСОБА_2 добросовісним набувачем
квартири АДРЕСА_1 та залишити вказану
квартиру у її власності.

У судовому засіданні ОСОБА_2
свій позов підтримала.

Третя особа - реєстраційна
служба Головного управління юстиції у
Запорізькій області в судове засідання
не з'явилася,але надала до суду свої
письмові пояснення.

Третя особа - представник МКП
«Основаніє» просить розглянути справу
на розсуд суду.

Третя особа - представник
районної адміністрації Запорізької
міської ради по Заводському району - у
судовому засіданні заперечує проти
позову Запорізької міської ради.

Третя особа - представник органу
опіки та піклування районної
адміністрації Запорізької міської
ради по Заводському району у судовому
засіданні проти позову ОСОБА_2 не
заперечує.

Дослідивши докази по справі,
вислухав пояснення сторін, третіх осіб,
думку прокурора, пояснення свідка, суд
вважає, що позов Запорізької міської
ради до ОСОБА_1 задоволенню не
підлягає, а позов ОСОБА_2 до ЗМР
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

У судовому засіданні було встановлено,
що відповідно до рішення Заводського
районного суду м. Запоріжжя від 17.09.2013
визнано право користування жилим
приміщенням у АДРЕСА_1 за ОСОБА_1.

Була здійснена приватизація
вищезазначеною квартири ОСОБА_1 та
видано свідоцтво про право власності
на спірне житло №601 видане районною
адміністрацією Запорізької міської
ради по Заводському району.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 24.12.2013
задоволена апеляційна скарга
Запорізької міської ради була
задоволена та рішення Заводського
районного суду від 17.09.2013 скасовано, у
задоволені позову ОСОБА_1 про визнання
права користування житловим
приміщенням - відмовлено.

Із наданих до справи доказів
було встановлено, що на момент
приватизації квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1
була зареєстрована за рішенням суду,
яке набрало законної сили та ніким не
оскаржувало ся. Для здійснення
приватизації вищезазначеної квартири
ОСОБА_1 було наданий повний пакет
документів, необхідний для
використання нею свого права
приватизації житла та вчинені всі
необхідні для цього дії. Документи
надані для приватизації житла були
перевірені спеціалістом відділу
житлово-комунального господарства і
сумнівів щодо їх дійсності та
законності не виникало.

Тому районною адміністрацією
було видане розпорядження голови
районної адміністрації щодо
приватизації цього житла з неухильним
дотриманням вимог Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» та видано свідоцтво про право
власності на спірну квартиру.

Допитана у судовому засіданні
свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що вона як
агент нерухомості була присутня при
здійсненні правочину між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, і при цьому були дотримані усі
вимоги закону.

Згідно з нормами статті 330
Цивільного кодексу України, якщо майно
відчужене особою, яка не мала на це
права, добросовісний набувач набуває
права власності на нього, якщо
відповідно до статті 388 цього кодексу
майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до частини 1 статті 388
Цивільного кодексу України, якщо майно
за відплатним договором придбане в
особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно:
було загублене власником або особою,
якій він передав майно у володіння;
було викрадене у власника або особи,
якій він передав майно у володіння;
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

В п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними
роз'яснено, що відповідно до ч.5 ст.12 ЦК
добросовісність набувача
презюмується. Якщо судом буде
встановлено, що набувач знав чи міг
знати про наявність перешкод до
вчинення правочину, в тому числі й те,
що продавець не мав права відчужувати
майно, це може свідчити про
недобросовісність набувача і є
підставою для задоволення позову про
витребування у нього майна.

Норма ч.1 ст.216 ЦК України не може
застосовуватися як підстава позову про
повернення майна, переданого на
виконання недійсного правочину, яке
було відчужене третій особі.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про
основи соціального захисту бездомних
осіб і безпритульних дітей», держава
охороняє і захищає права та інтереси
дітей під час вчинення правочинів щодо
нерухомого майна. Неприпустиме
зменшення або обмеження прав та
інтересів дітей під час вчинення
будь-яких правочинів щодо жилих
приміщень.

Згідно положень вказаної норми, для
вчинення будь-яких правочинів щодо
нерухомого майна, право власності на
яке або право користування яким мають
діти, необхідний попередній дозвіл
органів опіки та піклування, що
надається відповідно до закону.
Посадові особи органів опіки та
піклування несуть персональну
відповідальність за захист прав та
інтересів дітей при наданні дозволу на
вчинення правочинів щодо нерухомого
майна, яке належить дітям.

Відповідно до вищезазначених норм, з
метою повного та всебічного розгляду
справи, а також захисту законних прав
та інтересів дитини, виникає об'єктивна
необхідність у залученні в якості
зацікавленої особи по справі - Відділ
опіки та піклування по Заводському
районі м. Запоріжжя.

Згідно положень ст. З
Европейської Конвенції «Про права
дитини» від 20 листопада 1989 року, в усіх
діях щодо дітей, незалежно від того,
здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню Інтересів дитини.

Відповідно до ст. 154 Сімейного Кодексу
України, ОСОБА_2,як мати, має право
звернутися до суду за захистом прав і
інтересів своєї дитини та бути її
законним представником.

Таким чином, у судовому
засіданні позов Запорізької міської
ради до ОСОБА_1. не знайшов свого
обгрунтування та доказів і крім цього,
підписаний особою, яка не мала на це
повноваження, бо від імені Запорізької
міської ради позови в суд підписувати
повинен міський голова, і тому позов
задоволенню не підлягає.

Позов ОСОБА_2 повністю знайшов
своє обґрунтування та докази і тому
підлягає задоволенню. повністю
знайшов свої докази і обґрунтування і
тому підлягає задоволенню у повному
обсязі.

Керуючись ст.ст. 208,209, 212-215 ЦПК
України, ст.ст. 330, 388 ЦК України, ст..154 СК
України, Європейською Конвенцією від
20.11.1989року «Про права дитини України,
суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Запорізької
міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті
особи: МКП «Основаніє», районна
адміністрація Запорізької міської
ради по Заводському району,
реєстраційна служба Головного
управління юстиції у Запорізькій
області, ОСОБА_2, про визнання
приватизації недійсною - відмовити у
повному обсязі.

Позов ОСОБА_2, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах малолітньої
доньки - ОСОБА_3, 2006 року народження, до
Запорізької міської ради, треті особи:
ОСОБА_1, орган опіки та піклування
районної адміністрації Запорізької
міської ради по Заводському району ,
про визнання добросовісним набувачем,
залишення у власності майна -
задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 добросовісним
набувачем квартири АДРЕСА_1 та залишити
квартиру її власності.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду шляхом подачі
протягом 10 днів апеляційної скарги з
дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної чинності
після закінчення десятиденного строку
для подання апеляційної скарги, якщо
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги,
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя:
Л.О.Мєркулова