У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року

м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Леванчука
А.О., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А.,
Юровської Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення апеляційного суду Київської
області від 18 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2012 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_3, в якому просило
стягнути з відповідача заборгованість
за кредитним договором від 08 серпня 2005
року № SAMDN0071 у розмірі 399 447 грн 99
коп., яка складається із заборгованості
за кредитом у розмірі 200 390 грн,
заборгованості за процентами за
користування кредитом у розмірі 141 693
грн 43 коп., заборгованості з комісії за
користування кредитом у розмірі 37 867
грн 04 коп., а також штрафів відповідно
до пункту 8.6 Умов та правил надання
банківських послуг у розмірі 500 грн
(фіксована частина) та у розмірі 18 997 грн
52 коп. (процентна складова).

На обґрунтування позовних вимог ПАТ
КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що 08
серпня 2005 року між ним та відповідачем
було укладено кредитний договір №
SAMDN0071, відповідно до умов якого
позичальник отримав кредит у розмірі 250
000 грн у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 14,40 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.

Позивач вказав, що відповідач
належним чином не виконував умови
кредитного договору, у зв'язку з чим
станом на 19 жовтня 2011 року утворилась
заборгованість у розмірі 399 447 грн 99 коп.

Посилаючись на вищевикладене, ПАТ КБ
«ПриватБанк» просило задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Баришівського районного
суду Київської області від 04
грудня 2013 року позов ПАТ КБ
«ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором від 08 серпня 2005
року № SAMDN0071 у
розмірі 399 447 грн 99 коп.

Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Київської області від 18 квітня 2014 року
апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено
частково, рішення Баришівського
районного суду Київської області від 04
грудня 2013 року у частині розміру
заборгованості змінено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором від 08 серпня 2005
року № SAMDN0071 у
розмірі 379 581 грн 05 коп.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення
апеляційного суду і передати справу на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає відхиленню з огляду на
наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про задоволення позовних
вимог, виходив із того, що ОСОБА_3
належним чином не виконував взяті на
себе зобов'язання, у зв'язку з чим
утворилась заборгованість, яка
підлягає стягненню.

Суд апеляційної інстанції, зменшуючи
розмір стягнутої з ОСОБА_3 на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитної
заборгованості, виходив із того, що
місцевим судом ухвалено законне і
обґрунтоване рішення, проте при
визначенні заборгованості за
кредитним договором місцевий суд
вказав суму, зазначену в позовній
заяві, яка, як з'ясувалося в суді
апеляційної інстанції, була відмінною
і завищеною від дійсної; також
апеляційний суд зазначив про
відсутність правових підстав для
застосування строку позовної давності,
оскільки ОСОБА_3 у квітні 2009 року
проводив розрахунки за допомогою
картки, а тому в силу вимог ст. 264 ЦК
України строк позовної давності
перервався.

Колегія суддів касаційного суду
вважає, що рішення суду апеляційної
інстанції ухвалено із дотриманням норм
матеріального і процесуального права з
огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 08 серпня 2005 року
між позивачем та відповідачем було
укладено кредитний договір №
SAMDN0071, з урахуванням додаткової
угоди від 10 листопада 2005 року до нього,
відповідно до умов якого позичальник
отримав кредит у розмірі 250 000 грн у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 14,40 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки (а. с. 10, 11, т. 1).

Відповідно до п. 1.1 цього договору
строк дії картки становить 2 роки.

Судами встановлено, що відповідач
належним чином не виконував умови
кредитного договору, у зв'язку з чим
станом на 19 жовтня 2011 року утворилась
заборгованість у розмірі 379 581 грн 05 коп.
(а. с. 4-9, т. 1).

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України
визначено, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник повинен
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу виконувати взяті на себе
зобов'язання належним чином (ст. 526 ЦК
України).

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Судом апеляційної інстанції
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що ОСОБА_3 проводив
розрахунки за допомогою кредитної
кратки у квітні 2009 року (а. с. 29-67, т. 2)

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 264 цього Кодексу
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново.

Отже, ОСОБА_3, здійснюючи розрахунки
кредитною карткою у квітні 2009 року,
підтвердив свою обізнаність щодо
виконання зобов'язання за кредитним
договором, тобто визнав такими діями
борг.

З огляду на викладене колегія суддів
касаційного суду вважає, що суд
апеляційної інстанції, зменшуючи
розмір стягнутої з ОСОБА_3
заборгованості за кредитним договором
з 399 447 грн 99 коп. до 379 581 грн
05 коп., дійшов обґрунтованого висновку,
що місцевим судом ухвалено законне та
обґрунтоване рішення, проте стягнуто
заборгованість за завищеним
розрахунком; також апеляційний суд
правильно зазначив, що ОСОБА_3 своїми
діями перервав перебіг строку позовної
давності.

Проаналізувавши матеріали справи та
виходячи з предмета заявленого позову,
колегія суддів касаційного суду дійшла
висновку про відповідність вимогам
закону рішення апеляційного суду
Київської області від 18 квітня 2014 року.

Докази та обставини, на які
посилається заявник у касаційній
скарзі, спростовуються матеріалами
справи та додаткового правового
аналізу не потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом
апеляційної інстанції були дотримані
норми матеріального та процесуального
права.

Доводи, наведені в касаційній скарзі,
фактично зводяться до переоцінки
доказів та незгоди заявника з
висновками суду апеляційної інстанції
щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 18 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук

Судді:

А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Г.В. Юровська

2

№ 6-21448св14

Головуючий в суді І інстанції -
Коваленко К.В.

Доповідач - Мазур Л.М.