Справа № 681/640/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 року

Полонський районний суд
Хмельницької області

в складі головуючого судді - Горщар А.Г.

при секретарі Іщук С.А.

з участю позивачки, її представника
ОСОБА_1, відповідачки ОСОБА_2,
відповідача ОСОБА_3, його представника
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полонне

цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання недійсним
договору купівлі-продажу земельних
ділянок, -

встановив:

Позивачка звернулась до суду з позовом
в якому просила визнати недійсним
договір від 15 травня 2007 року
купівлі-продажу земельної ділянки,
площами 1000 кв. м та 5000 кв. м,
розташованих в АДРЕСА_1, та стягнути з
ОСОБА_3 судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог
зазначала, 07 липня 1997 року вона
отримала державний акт на право
приватної власності на 0,60 га землі, що
знаходиться за вказаною адресою, із
яких 0,10 га для обслуговування
житлового будинку та 0,50 га для ведення
особистого підсобного господарства. На
зазначеній земельній ділянці є в
наявності належний для неї старий
жилий будинок, та новий недобудований
будинок. Її онука ОСОБА_2 перебувала в
шлюбі з ОСОБА_3 з 21.09.2002 року по 13.07.2012
року та проживали разом з нею. Оскільки
назване подружжя часто сварились, тому
з метою зміцнення їхньої сім`ї вона 15
травня 2007 року формально продала за
нотаріально посвідченим договором
купівлі-продажу згадані земельні
ділянки для ОСОБА_3, однак коштів в сумі
7830 грн., як це вказано в договорі, від
нього не отримувала. При цьому будинки,
які розташовані на відчуженій
земельній ділянці залишились у її
власності, та вона протягом всього
періоду часу користується цієї землею,
а відповідачі після посвідчення
нотаріусом договору купівлі-продажу
державний акт на право власності на
земельні ділянки не отримали, державну
реєстрацію його не провели. Вважає, що
вчинений нею правочин не був
спрямований на реальне настання
правових наслідків, в силу ст. 234 ЦК
України є фіктивним, а тому його слід
визнати із цих підстав недійсним.

В судовому засіданні ОСОБА_5 та її
представник заявлений позов
підтримали.

Відповідачка ОСОБА_2 позов визнала, та
в своїх поясненнях повністю
підтвердила обставини на які
посилалась позивачка.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав,
просив відмовити в ньому через пропуск
строку позовної давності і пояснив, що
дійсно купив у ОСОБА_5 згадану земельну
ділянку, при цьому заплатив для
позивачки гроші в сумі 7830 грн., як це
вказано в договорі, який не являвся
фіктивним. Також зазначив, що після
посвідчення нотаріусом договору
купівлі-продажу він не оформляв на себе
державний акт про право власності на
землю, та не проводив його державну
реєстрацію, однак такі дії він має
намір вчинити в теперішній час.

Заслухавши пояснення сторін, свідків,
дослідивши письмові докази суд вважає
позов задоволенню не підлягає.

Установлено, що 15 травня 2007 року між
ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено договір
купівлі-продажу, який цього ж дня
посвідчено приватним нотаріусом
Полонського районного нотаріального
округу ОСОБА_6

За умовами договору ОСОБА_5 передала у
власність ОСОБА_3 дві земельні ділянки,
розташовані в АДРЕСА_1, одна із яких
загальною площею 1000 кв. м, надана для
будівництва, обслуговування жилого
будинку, а інша загальною площею 5000 кв.
м для ведення особистого підсобного
господарства.

Згідно до пункту 4 Договору продаж
земельних ділянок проведено за 7830 грн.,
які Продавець отримав від Покупця
повністю до підписання цього договору.
При цьому Продавець своїм підписом під
цим договором підтвердив факт повного
розрахунку за продані земельні
ділянки, одержання від Покупця грошей в
сумі 7830 грн., та відсутність по
відношенню до них будь-яких претензій
фінансового характеру.

Пунктом 16 Договору передбачено, що він
підлягає державній реєстрації, та
реєстрації в районному відділі
Полонської регіональної філії
Державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру».

Відповідно до статті 657 ЦК України, у
редакції чинній на час виникнення
спірних правовідносин, договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню.

За положеннями статей 210, 640 ЦК України
договір, який підлягає нотаріальному
посвідченню і державній реєстрації є
укладеним з моменту державної
реєстрації.

Постановою № 9 Пленуму Верховного Суду
України від 6 листопада 2009 року "Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними" пунктом 8 роз'яснено, що
відповідно до частини першої статті 215
ЦК підставою недійсності правочину є
недодержання стороною (сторонами)
вимог, які встановлені статтею 203 ЦК,
саме на момент вчинення правочину. Не
може бути визнаний недійсним правочин,
який не вчинено.

У зв'язку з цим судам необхідно
правильно визначати момент вчинення
правочину (статті 205- 210, 640 ЦК тощо).

Зокрема, згідно із статтями 210 та 640 ЦК
не є вчиненим правочин у разі
нездійснення його державної
реєстрації, якщо правочин підлягає
такій реєстрації.

Встановивши ці обставини, суд
відмовляє в задоволенні позову про
визнання правочину недійсним. Наслідки
недійсності правочину не
застосовуються до правочину, який не
вчинено.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_3 не здійснив державну реєстрацію
нотаріально посвідченого між ним та
ОСОБА_5 спірного договору
купівлі-продажу земельних ділянок, а
відтак даний правочин на підставі
наведених норм ЦК України не є
вчиненим, а тому він не може бути
визнаний судом недійсним.

Керуючись наведеним ст. 10, 60, ч.3 ст. 209,
ст. 212-215 ЦПК суд,-

вирішив:

В позові ОСОБА_5 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Хмельницької
області шляхом подачі до суду першої
інстанції апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий ________________