У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Юровської Г.В., Леванчука А.О.,
Макарчука М.А.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом заступника
військового прокурора Дарницького
гарнізону в інтересах Держави,
Міністерства оборони України в особі
Національного університету оборони
України до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
третя особа −? Київське
квартирно-експлуатаційне управління
Міністерства оборони України, про
виселення з гуртожитку без надання
іншого житлового приміщення та за
зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 до Національного університету
оборони України, третя особа −?
Київське квартирно-експлуатаційне
управління Міністерства оборони
України, про визнання права
користування житловим приміщенням, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
13 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду м. Києва від 19 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2009 року заступник військового
прокурора Дарницького гарнізону
звернувся до суду з позовом, в якому з
урахуванням уточнень просив виселити
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з жилого
приміщення гуртожитку в будинку по
АДРЕСА_1 без надання іншого жилого
приміщення. Посилався на те, що
зазначені особи самовільно вселилися
та безпідставно займають приміщення у
вказаному гуртожитку, який призначений
для проживання слухачів Національного
університету оборони України.
Враховуючи, що відповідачі не були і не
є слухачами даного університету,
просив виселити їх зі спірного
житлового приміщення.

У березні 2013 ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
звернулися до суду із зустрічним
позовом, посилаючись на те, що при
їхньому заселенні у спірну кімнату
гуртожиток мав статус казарми, а після
набуття казармою статусу гуртожитку та
передачі його на баланс університету,
вони продовжували проживати у кімнаті,
а університет не здійснював жодних дій
відносно їхнього виселення. При цьому
вони проживали у спірній кімнаті
протягом 13 років та сплачували
житлово-комунальні послуги. Враховуючи
викладене та той факт, що вони не мають
іншого житла, хоча повинні бути
забезпечені житловою площею, позивачі
просили визнати за ними право на
користування житловим приміщенням у
гуртожитку в будинку по АДРЕСА_1.

Справа судами розглядалась
неодноразово.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києві від 13 грудня

2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва

від 19 лютого 2014 року, позов заступника
військового прокурора Дарницького
гарнізону задоволено.

Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з
жилого приміщення гуртожитку в будинку
по АДРЕСА_1.

У задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5,

ОСОБА_6 відмовлено в повному обсязі.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду,
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову заступника
військового прокурора Дарницького
гарнізону відмовити, обґрунтовуючи
свої вимоги порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суд першої інстанції, з висновком якого
погодився і апеляційний суд, ухвалюючи
рішення про задоволення позову,
обґрунтовано виходив із того, що на
момент зайняття житлової площі у
кімнаті АДРЕСА_1 вказана будівля мала
статус казарми та відповідач з родиною
був поселений до неї тимчасово на
підставі усного прохання заступника
начальника Генерального штабу
Збройних Сил України. Таким чином
встановивши, що відповідач незаконно
вселився у жиле приміщення, суд
керуючись положеннями ч. 3 ст. 116 ЖКК
України, дійшов обґрунтованого
висновку про наявність підстав для
виселення відповідача та його родини
без надання іншого житлового
приміщення.

Із матеріалів справи та змісту судових
рішень не вбачається, що судами при
вирішенні спору допущено порушення
норм матеріального чи процесуального
права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК
України як підстави для скасування
рішення.

Доводи касаційної скарги висновків
суду першої інстанції, з якими
погодився й апеляційний суд, не
спростовують.

Частиною 3 статті 332 ЦПК України
визначено, що суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Оскільки судом повно та всебічно
з'ясовано дійсні обставини справи,
надано належну оцінку зібраним у ній
доказам, ухвалено законне і
обґрунтоване рішення, подану касаційну
скаргу слід відхилити, а оскаржувані
судові рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 13 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 19 лютого
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Г.В. Юровська А.О. Леванчук М.А.
Макарчук