АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/8586/2014
Головуючий у 1 - й інстанції: Чала А.П.
Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И

26 червня 2014 року колегія суддів Судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду місті Києва
в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Гаращенка Д.Р.

- Музичко С.Г.

при секретарі - Пилипчук В.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Святошинського районного суду міста
Києва від 21 травня 2014 року в цивільній
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
визнання права на проживання,
користування квартирою та вселення та
за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа:Святошинська районна в
місті Києві державна адміністрація про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Святошинського районного
суду міста Києва від 21 травня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
визнання права на проживання,
користування квартирою та вселення
задоволено частково.

Вселено ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовленою

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа:
Святошинська районна в місті Києві
державна адміністрація про визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
ОСОБА_3 звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
Святошинського районного суду міста
Києва від 21 травня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення по суті позовних
вимог.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що
рішення суду є незаконним, ухвалене на
основі неповного з'ясування всіх
обставин справи. Зазначає, що судом 1-ї
інстанції не взято до уваги його
доводи про те, що ОСОБА_4 не проживає в
спірній квартирі з 2007 року, залишила її
добровільно, а тому втратила право
користування спірним жилим
приміщенням. Наявність у ОСОБА_4
реєстрації у спірній квартирі не може
бути підставою для визнання за нею
права користування жилим приміщенням.
Судом 1-ї інстанції не взято до уваги
даних фактів та ухвалено
необґрунтоване рішення.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та його
представник ОСОБА_5 повністю
підтримали доводи апеляційної скарги
та просили її задовольнити.

ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_6 проти
доводів апеляційної скарги
заперечували посилалась на те, що вони
є безпідставними, а рішення суду першої
інстанції повністю відповідає вимогам
закону.

Представник Святошинської районної в
місті Києві державної адміністрації в
судове засідання не з'явився, про день
та час слухання справи судом
повідомлений у встановленому законом
порядку, причину неявки суду не
повідомив, а тому колегія суддів
вважає можливим слухати справу в його
відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової
В.М., пояснення осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що 26 травня 1984 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено
шлюб.

04 серпня 1986 року виконавчим комітетом
Московської районної ради народних
депутатів міста Києва ОСОБА_3, сім'я
якого складалась із 2-х осіб, було
видано ордер за №24133 серії Б на право
зайняття однієї кімнати в окремій
квартирі АДРЕСА_1. Склад сім'ї: ОСОБА_3 та
ОСОБА_4.

28 серпня 1986 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були
зареєстровані в АДРЕСА_1.

17 лютого 1994 року шлюб між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 було розірвано.

18 листопада 2006 року між ОСОБА_3 та
ОСОБА_7 було укладено шлюб.

З довідки форми №3, виданої Комунальним
підприємством з утримання та
обслуговування житлового фонду
Святошинського району в місті Києві
№239 від 04.04.2014 року вбачається, що в
квартирі АДРЕСА_1зареєстровані ОСОБА_3
(наймач та власник особового рахунку)
та ОСОБА_4 (колишня дружина).

Судом також встановлено, що в 2003 році, в
2005 році, в 2009 році, в 2010 році, в 2013 році
ОСОБА_4 зверталась до Святошинського
РУ ГУ МВС України з заявами про те, що
колишній чоловік ОСОБА_3 чинить їй
перешкоди в користуванні квартирою
АДРЕСА_1 що підтверджується листами та
постановами про відмову в порушенні
кримінальної справи.

Рішенням Святошинського районного
суду міста Києва від 29 травня 2006 року
позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
ОСОБА_7, третя особа: Комунальне
підприємство з утримання та
обслуговування житлового фонду
Святошинського району в місті Києві
про усунення перешкод в користуванні
жилим приміщенням, вселення та
виселення задоволено.

Вселено ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_1.

Виселено ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_4
перешкоди в користуванні жилим
приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3, ОСОБА_7 до ОСОБА_4, треті особи:
Комунальне підприємство з утримання та
обслуговування житлового фонду
Святошинського району в місті Києві,
відділ громадянства та реєстрації
фізичних осіб Святошинського РУГУ МВС
України в місті Києві про визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
відмовлено.

Рішенням Святошинського районного
суду міста Києва від 05 квітня 2007 року
позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
ОСОБА_7, третя особа: Святошинська
районна у місті Києві державної
адміністрація про усунення перешкод в
користуванні жилим приміщенням,
вселення та виселення задоволено.

Вселено ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_4
перешкоди в користуванні жилим
приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1.

Виселено ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1.

11 березня 2014 року ОСОБА_4 звернулася до
Святошинського районного суду міста
Києва з позовом до ОСОБА_3 про визнання
права на проживання, користування
квартирою та вселення.

01.04.2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з
зустрічним позовом до ОСОБА_4, третя
особа:Святошинська районна в місті
Києві державна адміністрація про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим,
що в травні 2007 року після повернення до
спірної квартири виявив двері
відчиненими та відсутність в ній усіх
меблів, килимів, побутової техніки,
особистих речей колишньої дружини, а
також інших сімейних речей, при цьому
холодильник і килими, які позивачка не
змогла вивезти, тривалий час ще
зберігались у сусіда, що на даний час
помер і не має змоги підтвердити ці
обставини в суді. Після цього ним були
замінені замки і він разом зі своєю
дружиною ОСОБА_7 заново придбав усі
меблі та побутову техніку і облаштував
квартиру для проживання. Більше замків
в квартирі не змінював. Після вивезення
в травні 2007 року з квартири усіх речей,
ОСОБА_4 в спірній квартирі жодного дня
не проживала, оскільки ця квартира є
однокімнатною та знаходиться на
першому поверсі і в ній мешкає він
своєю дружиною ОСОБА_7. Вважає, що
позивачка має інше житло, де мешкає
тривалий час і фактично проживати в
спірній квартирі не бажає.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_4 та вселяючи її в квартиру
АДРЕСА_1, суд 1-ї інстанції виходив з
того, що позовні вимоги в даній частині
є обґрунтованими та підлягають до
задоволення.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду 1-ї інстанції зроблений
на підставі повного та об'єктивного
дослідження наданих сторонами доказів
та в повній мірі відповідає вимогам
закону.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто
не може бути обмежений у праві
користуватися жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом. Житлові права
охороняються законом, за винятком
випадків, коли вони здійснюються в
суперечності з призначенням цих прав
чи з порушенням прав інших громадян або
прав державних і громадських
організацій.

Відповідно до ст.64 ЖК України члени
сім'ї наймача, які проживають разом з
ним, користуються нарівні з наймачем
усіма правами і несуть усі обов'язки, що
випливають з договору найму жилого
приміщення. До членів сім'ї наймача
належать дружина наймача, їх діти і
батьки. Якщо вказані особи перестали
бути членами сім'ї наймача, але
продовжують проживати в займаному
жилому приміщенні, вони мають такі ж
права і обов'язки, як наймач та члени
його сім'ї.

Згідно із ст. 65 ЖК України, особи, що
вселились в жиле приміщення як члени
сім'ї наймача, набувають рівного з
іншими членами сім'ї права
користування приміщенням, якщо при
вселенні між цими особами, наймачем та
членами його сім'ї, які проживають
разом з ним, не було іншої угоди про
порядок користування жилим
приміщенням.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_4 вселилася в спірну квартиру на
підставі ордеру, як член сім'ї наймача
ОСОБА_3 та на даний час зареєстрована в
АДРЕСА_1. ОСОБА_3 перешкоджає ОСОБА_4 у
користуванні спірною квартирою, так як
вселив в неї свою другу дружину ОСОБА_7
та змінив замки у вхідних дверях.

За наведених обставин, колегія суддів
погоджується з висновками суду 1-ї
інстанції про задоволення позовних
вимог ОСОБА_4 про вселення її в квартиру
АДРЕСА_1.

Обґрунтованими є висновки суду 1-ї
інстанції про відмову в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
визнання права на проживання та
користування квартирою АДРЕСА_1
оскільки ОСОБА_4 на законних підставах
вселилася в спірну квартиру, набула
право користуватися нею на підставі
ордеру і дане право не потребує
додаткового підтвердження рішенням
суду.

За наведених обставин, колегія суддів
вважає, що рішення Святошинського
районного суду міста Києва від 21 травня
2014 року про часткове задоволення
позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
визнання права на проживання,
користування квартирою та вселення є
законним та обґрунтованим і правових
підстав для його скасування немає.

Відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні
зустрічного позову до ОСОБА_4, третя
особа: Святошинська районна в місті
Києві державна адміністрація про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, суд 1-ї
інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 не
проживає в спірній квартирі з поважних
причин, так як ОСОБА_3 чинить їй
перешкоди в користуванні квартирою.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду 1-ї інстанції зроблений
на підставі повного та об'єктивного
дослідження наданих сторонами доказів
та в повній мірі відповідає вимогам
закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців, крім випадків передбачених
цією статтею.

Частиною 2 вказаної статті визначено,
що якщо наймач або члени його сім'ї були
відсутні з поважних причин понад шість
місяців, цей строк за заявою
відсутнього може бути продовжено
наймодавцем, а в разі спору - судом.

Пленум Верховного Суду України в п. 9
постанови «Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України» №2 від
12.04.1985 року роз'яснив, що вирішуючи
спори про право користування жилим
приміщенням осіб, які вселились до
наймача, суд повинен з'ясувати, чи
дотриманий встановлений порядок при їх
вселенні, зокрема: чи була письмова
згода на це всіх членів сім'ї наймача,
чи прописані (зареєстровані) вони в
даному жилому приміщенні, чи було це
приміщення постійним місцем їх
проживання, чи вели вони з наймачем
спільне господарство, тривалість часу
їх проживання, тощо.

В п. 10 вказаної Постанови звернуто
увагу на те, що у справах про визнання
наймача або члена його сім'ї таким, що
втратив право користування жилим
приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно
з'ясувати причини відсутності
відповідача понад встановлені строки.
В разі їх поважності (перебування у
відряджені, у осіб, які потребують
догляду, внаслідок неправомірної
поведінки інших членів сім'ї тощо) суд
може продовжити пропущений строк. Коли
відсутній повернувся на жилу площу за
згодою членів сім'ї, його не можна
вважати таким, що втратив право на
житлову площу. Якщо ж він вселився в
жиле приміщення всупереч волі членів
сім'ї і був відсутній понад встановлені
строки без поважних причин, то суд
вправі визнати його таким, що втратив
право на жилу площу.

З урахуванням встановлених обставин
справи та вказаних норм права, колегія
суддів погоджується з висновком суду
1-ї інстанції про відсутність правових
підстав для задоволення вимог позивача
про визнання ОСОБА_4 такою, що втратили
право користування жилим приміщенням,
оскільки достовірно встановлено, що
вона тимчасово не проживає в АДРЕСА_1 з
поважних причин, а саме: у зв'язку з
тим, що у даній однокімнатній квартирі
проживає ОСОБА_3 зі своєю дружиною
ОСОБА_7, який чинить ОСОБА_4 перешкоди в
користуванні спірною квартирою. Дані
причини відсутності відповідача в
спірній квартирі є поважними.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
приходить до висновку, що суд 1-ї
інстанції обґрунтовано відмовив в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в
задоволенні зустрічного позову до
ОСОБА_4, третя особа:Святошинська
районна в місті Києві державна
адміністрація про визнання її такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом 1-ї інстанції не взято до уваги
доводи про те, що ОСОБА_4 не проживає у
спірній квартирі з 2007 року, колегія
суддів вважає безпідставними, з огляду
на таке.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності, а частинами 1, 4
стаття 60 ЦПК встановлено, що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог, заперечень,
крім випадків, установлених ст.61 цього
Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції врахував доводи
та заперечення сторін, дослідив надані
сторонами докази, заслухав покази
свідків, дав вказаним доказам вірну
правову оцінку та прийшов до вірного
висновку про те, що ОСОБА_4 не проживає в
спірній квартирі з поважних причин,
так як ОСОБА_4 чинить їй перешкоди в
користуванні вказаним жилим
приміщенням. З досліджених судом
доказів вбачається, що ОСОБА_4
неодноразово зверталась за захистом
свого порушеного права на житло до
суду, в органи міліції, прокуратури,
ЖЕКу, сплачує втрати на утримання
квартири, іншого житла в м.Києві не має.

Твердження апелянта про те, що суд 1-ї
інстанції фактично не вдавався до
оцінки доказів наявних у даній справі
та не здійснював аналізу фактичних
обставин справи, колегія суддів вважає
необґрунтованими, оскільки суд 1-ї
інстанції дотримався встановленого
ст.212 ЦПК України принципу оцінки
доказів, відповідно до якого суд на
підставі всебічного, повного й
об'єктивного розгляду обставин справи
аналізує і оцінює докази як кожен
окремо, так і в їх сукупності, у
взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і
ця оцінка повинна спрямовуватися на
встановлення достовірності чи
відсутності обставин, які
обґрунтовують доводи і заперечення
сторін та дав їм належну оцінку.

Інші доводи апеляційної скарги
правильність висновків суду першої
інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції є законним та обґрунтованим,
постановлено з дотриманням норм
процесуального та матеріального права,
а тому підстави для задоволення
апеляційної скарги ОСОБА_3 відсутні.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
міста Києва від 21 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: