Справа № 310/2574/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

09 липня 2014 року
м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд
Запорізької області в складі:

головуючого судді Прінь І.П.,

при секретарі Бевз О.А.,

за участю заявника ОСОБА_1,

представника заявника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за заявою
ОСОБА_1 про встановлення юридичного
факту, заінтересована особа - приватний
нотаріус Бердянського міського
нотаріального округу ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з заявою про встановлення
юридичного факту, а саме те, що заповіт,
складений ОСОБА_4 01.03.1995 року і
зареєстрований в Бердянській
державній нотаріальній конторі за
реєстровим №7-787 від 01.03.1995р., був
складений на користь ОСОБА_1 ( дошлюбне
прізвище ОСОБА_1). В обґрунтування заяви
зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1. помер
ОСОБА_4, після його смерті відкрилася
спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1.
ОСОБА_4 01.03.1995 року залишив заповіт,
яким заповідав належну йому на праві
власності квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_1.
Заповіт був посвідчений нотаріусом
Бердянської держнотконтори. 29.08.2008 вона
уклала шлюб і змінила прізвище ОСОБА_1
на ОСОБА_1. У встановлений законом
строк вона звернулася до нотаріуса з
заявою про прийняття спадщини після
померлого ОСОБА_4 Однак нотаріус
відмовив їй в оформленні спадщини,
оскільки у заповіті її прізвище на
українській мові зазначено «ОСОБА_1», а
не «ОСОБА_1». Гадає, що вказана помилка
була допущена внаслідок того, що при
виготовлені заповіту на друкарській
машинці був відсутній український
алфавіт, тому замість української
літери «Є» нотаріус написала російську
«Е». Інших спадкоємців у померлого не
має, ніхто, крім неї, заяви про
прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4
не подавав.

Заявник ОСОБА_1 та її представник
ОСОБА_2 заяву підтримали, просять її
задовольнити.

Заінтересована особа - приватний
нотаріус Бердянського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 подав
заяву про розгляд справи без його
участі.

Вислухавши пояснення учасників
процесу, показання свідків, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
наступного.

Відповідно до ст.256 ч.1. п.6 ЦПК України
суд розглядає справи про встановлення
факту належності правовстановлюючих
документів особі, прізвище, ім'я, по
батькові, місце і час народження якої,
що зазначені в документі, не збігаються
з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і
часом народження цієї особи,
зазначеним у свідоцтві про народження
або в паспорті.

Заявник ОСОБА_1 до укладення шлюбу мала
прізвище ОСОБА_1, що підтверджується
копією свідоцтва про шлюб (а.с.10).
Заявник з 30.09.2003 року зареєстрована і
проживає в квартирі АДРЕСА_1, що
підтверджується даними паспорту (а.с.5)
та копією довідки ОСББ «Батьківщина»
від 09.10.2013р. (а.с.49).

Вказана вище квартира належить на
праві власності ОСОБА_4 (а.с.6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер (а.с.9). Після
його смерті приватним нотаріусом
Бердянського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 заведена спадкова справа
за № 64 за 2013 рік, копія якої надана суду
(а.с.45-58).

Як вбачається з інформаційної довідки
зі Спадкового реєстру 01.03.1995 року
Бердянською державною нотаріальною
конторою був посвідчений заповіт
ОСОБА_4 за реєстровим номером 3-787.

Дослідивши копію цього заповіту (а.с.94),
судом встановлено, що ОСОБА_4, який
мешкав в АДРЕСА_1 на випадок своєї
смерті зробив таке розпорядження:
належну йому на праві власності
квартиру АДРЕСА_1 він заповідає ОСОБА_1.

З матеріалів спадкової справи видно, що
з заявою про прийняття спадщини в
порядку спадкування за заповітом після
померлого ОСОБА_4 звернулася тільки
ОСОБА_1 (а.с.46).

31.03.2014р. приватний нотаріус ОСОБА_3
виніс постанову про відмову ОСОБА_1 у
вчинені нотаріальної дії - видачі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом на квартиру, оскільки
прізвище спадкоємця у заповіті
«ОСОБА_1» не відповідає дошлюбному
прізвищу заявника «ОСОБА_1».

Допитана у судовому засіданні свідок
ОСОБА_5 суду показала, що вона, ОСОБА_4 і
його дружина були прихожанами одного
храму. Вони були особами похилого віку
і попросили її доглянути їх, між ними
згодом склалися дружні, навіть родинні
стосунки. На знак вдячності ОСОБА_4 ще у
1995 році залишив заповіт на свою
квартиру на користь її доньки ОСОБА_1
Після поховання ОСОБА_4 його дружина
виїхала на проживання до своєї сестри
на західну Україну, на спадщину вона не
претендує.

Свідок ОСОБА_9 суду показав, що ОСОБА_4
за життя залишив заповіт на свою
квартиру на ім'ям його дружини, це було
відомо усім. Батьки дружини доглядали
його до самої смерті і поховали його.

Зважаючи на встановлені у судовому
засіданні обставини, суд приходить до
висновку, що факт належності заявнику
ОСОБА_1 заповіту, складеного 01.03.1995р.
ОСОБА_4, знайшов своє підтвердження у
судовому засіданні, а тому суд вважає
необхідним цей факт встановити.

Керуючись ст. ст. 10,11,60,212-215,256-259 ЦПК
України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Встановити факт належності ОСОБА_1 (до
реєстрації шлюбу ОСОБА_1) заповіту,
залишеного ОСОБА_4, посвідченого
державним нотаріусом Бердянської
державної нотаріальної контори
Дмитренко М.Р. 01 березня 1995 року,
зареєстрованого в реєстрі за №3-787.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через
Бердянський міськрайонний суд
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя: І. П. Прінь