Номер провадження: 22-ц/785/6453/14
Головуючий у першій інстанції Вінська
Доповідач Мартинова К. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2014 року
м.
Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Мартинової К.П.,

суддів - Журавльова О.Г., Оверіної О.В.,

за участю секретаря - Счастлівцевої
Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
безпідставно набутих коштів, сплати
неустойки за неналежно виконану роботу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Комінтернівського районного
суду Одеської області від 07 травня 2014
року,

ВСТАНОВИЛА :

У вересні 2013 року ОСОБА_2
звернулась до Комінтернівського
районного суду Одеської області з
позовом до ОСОБА_3 про стягнення
безпідставно набутих коштів, сплати
неустойки за неналежно виконану
роботу, посилаючись на ст.ст. 1212, 1214 ЦК
України.

Позивачка посилалась на те, що 26 лютого
2007 року вона придбала земельну ділянку
загальною площею 0,100 га для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка)за адресою:
АДРЕСА_1.

У 2007-2008 році за попередньою
домовленістю вона передала ОСОБА_3 24 000
євро (в еквіваленті 273 600 грн.) та 17 900
доларів США (в еквіваленті 142 663 грн.).
Дана обставина підтверджується
власноруч написаною накладною на
отриманням коштів для купівлі
будівельних матеріалів. За
домовленістю між нею та ОСОБА_3 було
розпочато будівництво згідно
затвердженого нею проекту, який в
подальшому викладено та завірено
приватним підприємством - комерційне
підприємство «АТЛАНТ» в 2010 році.

Згідно розрахунку відповідача
вартість будівництва будинку та
вартість будівельних матеріалів
необхідних для його побудови складає 416
263 грн., а згідно висновку центру
«ЭКОСТРОЙ» від 08.07.2013 року фактична
вартість складає 297 347 грн., вартість
додаткових обсягів робіт по посиленню
і виправленню дефектів становить 262 937
грн. Різниця між сумою грошових коштів,
сплачених нею відповідачу, та сумою
грошових коштів, які склали його
фактичні витрати на будівництво
складає 118 916 грн. та складається з: 416 236
грн. - коштів, які фактично передані
відповідачу, 294 347 грн. - кошти які були
фактично витрачені відповідачем.

Уточнивши позов в процесі розгляду
справи позивачка остаточно просила суд
стягнути з відповідача на її користь
безпідставно набуті грошові кошти в
розмірі 416120, 61 грн.; моральну шкоду в
розмірі 300000 грн., вартість додаткових
витрат по посиленню та виправленню
дефектів у розмірі 262 937 грн.; неустойку
за неналежне виконання зобов'язання в
розмірі 297 347 грн.; вартість висновку
виготовленого Науково-виробничим
центром «ЕКОСТРОЙ» в розмірі 23 066,50 грн.
та вартість сплаченого судового збір у
розмірі 3 441 грн.

Представник відповідача позов не
визнав, посилаючись на те, що він за
усною домовленістю допомагав
позивачці при будівництві житлового
будинку по АДРЕСА_1 у придбанні
будівельних матеріалів.

Відповідач по справі ОСОБА_3
допитаний судом в якості свідка по
справі пояснив суду наступне.

Між ним та позивачкою по справі
ОСОБА_2 було укладено усну угоду на
будівництво будинку. Проект на
будівництво будинку та конкретні
домовленості щодо його обов'язків були
відсутні. До його обов'язків входила
закупівля матеріалів, найм працівників
для будівництва та контроль. За
виконану роботу його винагорода мала
складати 40%. Для будівництва будинку
він склав приблизний кошторис витрат
на придбання матеріалів та у 2007 році
розпочав будівництво будинку. З
отриманих від позивачки коштів хватило
лише на фундамент, ОСОБА_6 відмовились
приймати участь у фінансуванні
будівництва. У 2008 році отримав від
ОСОБА_4 іншу частину грошей для
будівництва та разом із її братом та
сином виконували усю необхідну роботу
для будівництва. За виконану роботу він
розраховувався з сином та братом
позивачки її грошима за домовленістю
між ними. Після 2008 року як закінчилось
фінансування з боку позивачки більше
нічого на будівництві будинку не робив.
На питання чи підписував розписки
відповів, що не пам'ятає. В 2012 році
зустрічався із ОСОБА_4 по питанню
перевищення затрат на 12 000 євро., з яким
він не був згодний, так як виконав усі
взяті на себе зобов'язання.

Рішенням Комінтернівського районного
суду Одеської області від 07 травня 2014
року в задоволені позовних вимог
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати, тому що воно
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити її позовні вимоги в
повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, заперечення на неї,
перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених вимог колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог та на підставі наданих
сторонами доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
ЦПК. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об"єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Згідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка
набула майно або зберегла його у себе
за рахунок іншої особи /потерпілого/
без достатньої правової підстави
/безпідставно набуте майно/,
зобов»язана повернути потерпілому це
майно.

Дія статті 1212 ЦК України
застосовується після скасування
підстав набуття.

Статтею 1214 ЦК України передбачено, що
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе без достатньої правової
підстави, зобов»язана відшкодувати всі
доходи, які вона одержала або могла б
одержати від цього майна з часу, коли ця
особа дізналася або могла дізнатися
про володіння цим майном без
достатньої правової підстави.

Правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним, ст. 204 ЦК України.

Нормами частин 2,3,4 ст. 653 ЦК України
встановлено, що у разі розірвання
договору зобов»язання сторін
припиняються. Якщо договір змінюється
або розривається у судовому порядку
зобов»язання змінюється або
припиняється з моменту набрання
рішенням суду про зміну або розірвання
договору законної сили. Сторони не
мають права вимагати повернення того,
що було виконане ними за зобов»язанням
до моменту зміни або розірвання
договору, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що у 2013 році
ОСОБА_2, посилаючись на ст.ст. 1212, 1214 ЦК
України, звернулась до суду з позовом
про стягнення з ОСОБА_3 безпідставно
набутих коштів та сплати неустойки за
неналежно виконану роботу в 2007-2008 роках
при будівництві житлового будинку
АДРЕСА_1.

У лютому 2007 року ОСОБА_2 за договором
купівлі-продажу придбала земельну
ділянку площею 0,100 га по АДРЕСА_1 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд. 27 червня 2008 року
ОСОБА_2 отримала Державний акт на право
власності на вказану земельну ділянку.

Після придбання земельної ділянки у 2007
році ОСОБА_2 в усній формі домовилася зі
своїм знайомим ОСОБА_3 про те, що він
буде будувати їй житловий будинок на
зазначеній земельній ділянці. ОСОБА_5
посилається на те, що для виконання
робіт по будівництву будинку вона
передала ОСОБА_3 24000 Євро, що
еквівалентно 273600 грн., та 17900 доларів
США, в еквіваленті 142663 грн., що
підтверджує письмовими документами
про придбання відповідачем
будівельних матеріалів / а.с. 9-11/.

У 2008 році будівництво основної частини
житлового будинку було завершено.

Рішенням № 169 від 25 серпня 2010 року
Олександрівської сільської ради
Комінтернівського району Одеської
області ОСОБА_5 надано дозвіл на
проектування та будівництво житлового
будинку, господарських будівель і
споруд на земельній ділянці по
АДРЕСА_1.. Зобов»язано ОСОБА_2 замовити в
ліцензованій проектній організації
проектну документацію на будівництво і
затвердити її згідно чинного
законодавства, до початку будівництва
оформити дозвіл на виконання
будівельних робіт в інспекції
Держархбудконтролю, здійснити
проектування та будівництво
відповідної до узгодженої проектної
документації,після закінчення
будівництва пред»явити житловий
будинок та господарчі будівлі та
споруди для прийому в експлуатацію
комісією, призначеною згідно вимог
чинного законодавства / а.с. 71/.

У грудні 2010 року ПП «Атлант» був
виготовлений робочий проект житлового
будинку АДРЕСА_1. У серпні 2011 року був
виготовлений технічний паспорт на
житловий будинок готовністю 87% за
АДРЕСА_1 за заявою ОСОБА_2

Висновком про технічний стан основних
конструкцій житлового будинку
АДРЕСА_1, складеного спеціалістами НПЦ
«Єкострой» в липні 2013 року встановлено,
що будівельні роботи на об»єкті
складають готовність на 70-87%, якість
будівельно-монтажних робіт низька,
вартість фактично виконаних робіт
станом на 2011 рік становить 193165,00 грн.,
вартість додаткових робіт по усиленню
та виправленню дефектів складає 262937,00
грн.

Позивачка просила стягнути з
відповідача безпідставно набуті ним
кошти, які вона йому передала для
виконання усної домовленості між ними
про будівництво будинку , на підставі
ст.ст. 1212, 1214 ЦК України.

Відповідач не заперечує, що між ним та
позивачкою існують зобов»язальні
договірні правовідносини.

Загальні підстави для виникнення
зобов'язання у зв'язку з набуттям,
збереженням майна без достатньої
правової підстави визначені нормами
глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює
випадки набуття майна або його
збереження без достатніх правових
підстав.

Предметом регулювання інституту
безпідставного отримання чи
збереження майна є відносини, які
виникають у зв'язку з безпідставним
отриманням чи збереженням майна i які
не врегульовані спеціальними
інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного
набуття, збереження майна виникають за
наявності трьох умов: а) набуття або
збереження майна, б) набуття або
збереження за рахунок iншої особи, в)
вiдсутнiсть правової підстави для
набуття або збереження майна
(відсутність положень закону,
адмiнiстративного акта, правочинну або
інших підстав, передбачених статтею 11
ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення
зобов'язань iз набуття, збереження
майна без достатньої правової підстави
виступають: 1) набуття або збереження
майна однiєю особою (набувачем) за
рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у
вигляді зменшення або незбiльшення
майна у iншої особи (потерпілого); 3)
обумовленість збільшення або
збереження майна на стороні набувача
шляхом зменшення або вiдсутностi
збільшення на стороні потерпілого; 4)
вiдсутнiсть правової підстави для
вказаної зміни майнового стану цих
осіб.

За змістом частини першої статті
1212 ЦК України безпідставно набутим
майном є майно, набуте особою або
збережене нею у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави.

Вiдповiдно до частини першої,
пункту 1 частини другої статті 11, частин
першої та другої статті 509 ЦК України
цивiльнi права та обов'язки виникають із
дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогiєю породжують цивiльнi
права та обов'язки. До підстав
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, належать договори
та iншi правочини. Зобов'язанням є
правовiдношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися вiд певної дiї, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно
виконуватися належним чином вiдповiдно
до умов договору та вимог цього
Кодексу, інших aктiв цивільного
законодавства, а за вiдсутноcтi таких
умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв
цивільного законодавства - вiдповiдно
до звичаїв ділового обороту або інших
вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті
177 ЦК України об'єктами цивільних прав
є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави
розуміється такий перехід майна від
однієї особи до іншої, який або не
ґрунтується на прямій вказiвцi закону,
або суперечить меті правовiдношення i
його юридичному змісту. Тобто
вiдсутнiсть правової підстави означає,
що набувач збагатився за рахунок
потерпілого поза підставою,
передбаченою законом, іншими правовими
актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК
України встановлено, що правочином є
дія особи, спрямована на набуття, зміну
або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно із частинами першою та
другою статті 205 ЦК України правочин
може вичинятися усно або в письмовій
формі. Сторони мають право обирати
форму правочину, якщо інше не
встановлено законом.

Правочин, для якого законом не
встановлена обов'язкова письмова
форма, вважається вчиненим, якщо
поведінка сторін засвідчує їхню волю
до настання відповідних правових
наслідків.

Приписами частини першої статті
207 ЦК України передбачено, що правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони.

Системний аналіз положень
частини першої, пункту 1 частини другої
статті 11, частини першої статті 177,
частини першої статті 202, частин першої
та другої статті 205, частини першої
статті 207, частини першої статті 1212 ЦК
України дає можливість дійти висновку
про те, що чинний договір чи інший
правочин є достатньою та належною
правовою підставою набуття майна
(отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим
чи збереженим без достатніх правових
підстав, якщо це відбулося в не
заборонений цивільним законодавством
спосіб з метою забезпечення породження
учасниками вiдповiдних правовідносин у
майбутньому певних цивільних прав та
обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи
інших юридичних фактів, правомірних
дій, які прямо передбачені частиною
другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої
статті 1212 ЦК України звужує
застосування інституту безпідставного
збагачення у зобов'язальних
(договірних) відносинах, або отримане
однією зi сторін у зобов'язанні
підлягає поверненню iншiй стороні на
пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за
наявності ознаки безпiдставностi
такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не
припиняється з підстав, передбачених
статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до
моменту його виконання, таке виконання
має правові підстави (підстави, за яких
виникло це зобов'язання). Набуття
однією зі сторін зобов'язання майна за
рахунок іншої сторони в порядку
виконання договірного зобов'язання не
є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка
набувача, потерпілого, інших осіб або
подія утворюють правову підставу для
набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК
України може бути застосована тільки
після того, як така правова підстава в
установленому порядку скасована,
визнана недійсною, змінена, припинена
або була відсутня взагалі.

Як свідчить аналіз матерiалiв справи,
відповідач набув майно, в даному
випадку кошти від позивачки на
підставі домовленості між ними про
будівництво будинку та з метою
закупівлі будівельних матеріалів для
цього та інших дій, пов»язаних з
будівництвом.

Крім того, грошові кошти не
передавались у власність чи
користування, їх було отримано не як
позику чи оплату за надані послуги
згідно з договором, а лише як предмет
договору.

За таких обставин, ураховуючи
встановлене, суд першої iнстанцiї
дійшов до правильного висновку про
безпідставність посилань позивачки на
те, що оспорювана сума вважається
отриманою відповідачем безпідставно в
розумінні статті 1212 ЦК України.

Посилання апеляційної скарги на
невідповідність висновків суду
обставинам справи є безпідставними,
оскільки встановлено та сторонами не
заперечується, що між ними виникли
зобов»язальні правовідносини. А такі
правовідносини регулюються нормами
зобов'язального права, які
застосовуються до окремих видів угод, а
не статтею 1212 ЦК України, на яку
посилалася позивачка як на підставу
позовних вимог. Таким чином, у разі
виникнення спору стосовно набуття
майна або його збереження без
достатніх правових підстав договірний
характер правовідносин виключає
можливість застосування до них судом
положень частини першої статті 1212 ЦК
України, у тому числі й щодо
зобов'язання повернути майно
потерпілому.

З інших підстав позов не заявлявся, що
не позбавляє такого права позивачку в
майбутньому.

Однак, колегія суддів погоджується
частково з доводами апеляційної скарги
стосовно неправильного застосування
судом першої інстанції строків
позовної давності при вирішенні
справи.

Суд першої інстанції помилково
відмовив у задоволенні позову про
стягнення безпідставно набутих коштів
за необґрунтованістю позову і за
пропуском строку звернення до суду з
цим позовом, що є взаємовиключними
підставами. Позовна давність
застосовується лише у випадку
обґрунтованості позову. У разі якщо
вимоги позову є необґрунтованими, то
суд має відмовити в його задоволенні за
необґрунтованістю.

При встановлених обставинах та на
підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України з
мотивувальної частини оскаржуваного
рішення необхідно виключити посилання
на відмову в задоволенні позову про
стягнення безпідставно набутих коштів
за пропуском строку.

В решті справа розглянута судом
відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України,
тобто в межах заявлених вимог та на
підставі наданих сторонами доказів,
які знаходяться в матеріалах справи,
належність та допустимість яких
перевірена судом та їм надана оцінка в
рішенні суду.

Інші доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються та не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 305, 307, 309 ч. 1 п. 4,
313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Виключити з рішення Комінтернівського
районного суду Одеської області від 07
травня 2014 року посилання на відмову в
задоволенні позову з підстав пропуску
строку позовної давності.

В решті рішення Комінтернівського
районного суду Одеської області від 07
травня 2014 року залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з
дня набрання ним законної сили.

Головуючий
К.П.
Мартинова

Судді
О.Г.
Журавльов

О.В. Оверіна