Номер провадження: 22-ц/785/5737/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Артеменка І.А.,
Суворова В.О.,

за участю секретаря - Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за апеляційною скаргою

Причерноморського державного
регіонального геологічного
підприємства Державної служби
геології та надр України на рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 3 грудня 2004 року у цивільній справі
за позовом ОСОБА_2 до Причерноморського
державного регіонального геологічного
підприємства Державного комітету
природних ресурсів України - «Про
визнання права власності», -

ВСТАНОВИЛА:

12.11.2004 року ОСОБА_2 звернулась до суду із
зазначеним позовом, по якому просила
визнати за нею право власності на
комплекс будівель та споруд, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1, та в
цілому складаються з: спального
корпусу літ. «А» загальною площею 222,9
кв.м., будинку відпочинку літ. «Б»
загальною площею 44,8 кв.м., будинку
відпочинку літ. «В» загальною площею 24,6
кв.м., каналізаційної насосної станції
літ. «Г», загальною площею 36,8 кв.м., душ -
туалет літ. «Д», альтанки літ. «Е»
загальною площею 12,8 кв.м.,
трансформаторної підстанції № 1764 літ.
«Ж», трансформаторної підстанції літ.
«З» та з шести будинків-вагончиків, що
складає базу відпочинку «Топаз».

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги,
позивач посилалась на те, що між нею та
відповідачем 20.04.2001 року був укладений
договір про спільну діяльність,
предметом якого є діяльність по
розвитку комплексу будівель та споруд
за вказаною адресою. Відповідно до
вказаного договору відповідач передав
позивачу земельну ділянку за вказаною
адресою з можливістю її розвивати як
базу відпочинку «Топаз». Позивач
власними коштами розбудувала вказану
територію, побудувавши на ній спальний
корпус, два будинки відпочинку,
каналізаційну насосну станцію,
душ-туалет, альтанку, АТП.

Позивач позов підтримала, просила
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Представник відповідача до суду не
з'явився, надавши листа, відповідно до
якого не заперечує проти задоволення
позовних вимог та просив справу
розгляну у відсутності представника
відповідача.

Рішенням Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 03.12.2004 року позов ОСОБА_2
задоволений, за нею визнано право
власності на комплекс будівель та
споруд, що розташовані за адресою:
АДРЕСА_2, та в цілому складаються з:
спального корпусу літ. «А» загальною
площею 222,9 кв.м., будинку відпочинку літ.
«Б» загальною площею 44,8 кв.м., будинку
відпочинку літ. «В» загальною площею 24,6
кв.м., каналізаційної насосної станції
літ. «Г», загальною площею 36,8 кв.м., душ -
туалет літ. «Д», альтанки літ. «Е»
загальною площею 12,8 кв.м.,
трансформаторної підстанції № 1764 літ.
«Ж», трансформаторної підстанції літ.
«З» та з шести будинків-вагончиків.

07.05.2014 року Причерноморське державне
регіональне геологічне підприємство
подало апеляційну скаргу на вказане
рішення суду, по якій просить рішення
районного суду скасувати, ухвалити у
справі нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на безпідставність
заявленого похову та рішення суду,
порушення районним судом норм
матеріального та процесуального права,
а також на те, що вказане рішення
районного суду має ознаки підробки.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, заявлених в
суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати або змінити рішення суду.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване
рішення не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України,
під час ухвалення судового рішення суд
вирішує, чи мали місце обставини
справи, якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються, які правовідносини
випливають із встановлених обставин,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правових відносин
та інші.

Оцінка зібраних по справі доказів має
здійснюватися за правилами,
передбаченими ст. 212 ЦПК України з
врахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК
України.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК
України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 303 ЦПК
України апеляційний суд досліджує
докази, які судом першої інстанції були
досліджені з порушенням встановленого
порядку або в дослідженні яких було
неправомірно відмовлено, а також нові
докази, неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Таким чином, суд, розглядаючи цивільну
справу у порядку позовного
провадження, повинен повно і всебічно
з'ясувати фактичні обставини справи,
однак не вправі виходити за межі
заявлених позовних вимог та тієї
доказової бази, яка сформована за
рахунок доказів, поданих до суду самими
учасниками процесу.

Згідно до п.3 ст. 10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень, а суд згідно
до ст. 11 ЦПК України, розглядає цивільну
справу в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Судом встановлені наступні фактичні
обставини у справі.

Відповідно до договору оренди від
13.06.2002 року Затоківська селищна рада
м.Білгород-Дністровського Одеської
області надала в оренду
Причерноморському державному
регіональному геологічному
підприємству земельну ділянку
загальною площею 4267 кв.м., розташовану
за вищезазначеною адресою, з метою
використання для експлуатації та
обслуговування комплексу будівель та
споруд.

До заявленого позову ОСОБА_2 надала
копію договору про спільну діяльність
від 20.06.2001 року, згідно якому предметом
договору є діяльність по розвитку
комплексу будівель та споруд, які
розташовані з вищезазначеною адресою.
Вкладом відповідача була вказана
земельна ділянка.

Позивач зазначила, що в період дії
вказаного договору за власні кошти
здійснила розвиток вказаної земельної
ділянки, побудувавши на ній
вищезазначені будівлі.

Тому, посилаючись на вказані обставини
позивач просила визнати за нею право
власності на комплекс будівель та
споруд, що розташовані за адресою:
АДРЕСА_1, та в цілому складаються з:
спального корпусу літ. «А» загальною
площею 222,9 кв.м., будинку відпочинку літ.
«Б» загальною площею 44,8 кв.м., будинку
відпочинку літ. «В» загальною площею 24,6
кв.м., каналізаційної насосної станції
літ. «Г», загальною площею 36,8 кв.м., душ -
туалет літ. «Д», альтанки літ. «Е»
загальною площею 12,8 кв.м.,
трансформаторної підстанції № 1764 літ.
«Ж», трансформаторної підстанції літ.
«З» та з шести будинків-вагончиків.

Колегія суддів звертає увагу, що в
позовних вимог, викладених позивачем у
тексі позову, позивач просить визнати
за нею право власності на комплекс
будівель та споруд, розташовані за
адресою: АДРЕСА_1, але під час судового
розгляду справи у судовому засіданні
позивач дає пояснення щодо об'єкту
нерухомості за адресою: АДРЕСА_2.

Також, колегія суддів звертає увагу, що
районний суд ухвалюючи рішення
посилається на адресу комплексу
будівель та споруд за номером НОМЕР_1,
крім того, визнає право власності за
позивачем на комплекс будівель та
споруд за номером НОМЕР_1.

Одночасно, колегія суддів звертає
увагу, що рішення районного суду
ґрунтується безпосередньо на
особистих поясненнях позивача, що
суперечить вимогам
цивільно-процесуального законодавства
України, оскільки жоден доказ не має
для суду наперед встановленого
значення. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності. Результати оцінки доказів
суд відображає в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті (ст. 212 ЦПК України).

Районним судом під час ухвалення
рішення про задоволення позовних
вимог, не було мотивовано якій нормі
законодавства суперечать дії
відповідача, в чому полягає порушення
закону.

Незаконним є рішення суду, ухвалене з
порушенням або неправильним
застосуванням норм матеріального
права. Порушення або неправильне
застосування матеріального чи
процесуального права має місце у разі
застосування закону, який не
поширюється на ці правовідносини, або
не застосовано закон, який підлягав
застосуванню, унаслідок неправильної
юридичної кваліфікації правовідносин
або неправильного витлумаченого
закону, який хоч і підлягав
застосуванню, проте його зміст і
сутність сприйнято неправильно через
розширене чи обмежене тлумачення.

У мотивувальній частині кожного
рішення має бути наведено посилання на
закон та інші нормативно-правові акти
матеріального права (назва, стаття, її
частина, абзац, пункт, підпункт закону),
у відповідних випадках - на норми
Конституції України, на підставі яких
визначено права та обов'язки сторін у
спірних правовідносинах, на статті 10, 11,
60, 212 та 214 ЦПК й інші норми
процесуального права, керуючись якими
суд установив обставини справи, права
та обов'язки сторін.

Однак районний суд не врахував
наведених положень закону, що призвело
до ухвалення незаконного і
необґрунтованого рішення.

Колегія суддів звертає увагу, що
позивачем по справі не було надано
належних та допустимих письмових
доказів на підтвердження своїх доводів
та позовних вимог, не надано доказів,
чим порушуються права та інтереси
позивача відповідачем.

Колегія суддів прийшла до висновку, що
районний суд під час ухвалення рішення
вважав встановленими недоведені
обставини, які мають значення для
справи, а також висновки районного суду
не відповідають обставинам справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів не погоджується з висновком
районного суду про задоволення
позовних вимог.

Тому, відповідно до положень ст. 309 ЦПК
України оскаржуване рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню,
а в задоволенні позову слід відмовити
з наведених раніше підстав.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314,
316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Причерноморського
державного регіонального геологічного
підприємства Державної служби
геології та надр України -
задовольнити.

Рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 3 грудня 2004 року - скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
В.І.
Сватаненко

І.А.
Артеменко

В.О. Суворов

18.06.2014 року
м. Одеса