Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/3024/14
Головуючий у 1 інстанції Пустовіт З.П.
Суддя-доповідач Дзярук М.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.,

Суддів: Дзярука М.П.,

Трофимової Д.А.,

При секретарі Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 24 квітня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_5, про
встановлення факту будівництва
нерухомого майна, визнання права
забудовника, визнання права власності
на будівельні матеріали в порядку
спадкування за законом, за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
встановлення факту спільного
будівництва житлової прибудови,
визнання права власності на 1/2 частину
житлової прибудови в порядку
спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом, який в ході розгляду
справи був неодноразово уточнений, до
ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_5, про
встановлення факту будівництва
нерухомого майна, визнання права
забудовника, визнання права власності
на будівельні матеріали в порядку
спадкування за законом,.

В позові зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер ОСОБА_6, після смерті якого
залишилося спадкове майно у вигляді
домоволодіння АДРЕСА_1.

Спадкоємцями першої черги за законом є
сини померлого - ОСОБА_7, ОСОБА_8, а також
дружина - ОСОБА_9, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Спадщину в рівних частках по 1/2 частці
прийняли ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Після смерті ОСОБА_6 на земельній
ділянці по АДРЕСА_1 ОСОБА_7 у 1976 році
збудував житлову прибудову під літ.
«А1» для проживання своєї сім'ї.

На підставі рішення виконкому
Бердянської міської ради народних
депутатів Запорізької області № 435 від
03.10.1996 року ОСОБА_10 та ОСОБА_8, як
співвласникам домоволодіння, було
надано дозвіл на оформлення документів
на збудовану житлову прибудову літ.
«А1», веранди «а1, а2, а 3, а4, а5», сараїв
«Б,Н», переобладнану кухню №1-2 під
житлову кімнату, площею 10,2 кв.м. по
АДРЕСА_1.

Проте за життя ОСОБА_7 не встиг оформити
правові документи на прибудову.

Вона, після смерті ОСОБА_7, прийняла
спадщину у вигляді 1/2 частки житлового
будинку АДРЕСА_1, до якої житлова
прибудова «А1» не ввійшла, бо станом на
2008 рік прибудова не була здана в
експлуатацію.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_8. після смерті
якого спадщину у вигляді ? частки
житлового будинку АДРЕСА_1 прийняла
його дочка ОСОБА_3

Рішенням Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 28.03.2006
року за заявою ОСОБА_3 було встановлено
факт відсутності самовільно
побудованої житлової прибудови «А1» по
АДРЕСА_1.

24.04.2006 року ОСОБА_3 подарувала свою
частку ОСОБА_5.

У 2013 році при зверненні до БТІ з приводу
здачі в експлуатацію прибудови «А1», їй
було повідомлено, що відповідно до
Інструкції про порядок проведення
технічної інвентаризації об'єктів
нерухомого майна, дана житлова
прибудова не належить до самочинного
будівництва, оскільки збудована до
05.08.1992 року, та вважається такою, що не
здана в експлуатацію.

Зазначає, що в провадженні
Бердянського міськрайонного суду
знаходиться справа за її позовом до
ОСОБА_5 про поділ будинку АДРЕСА_1. У
виготовленому 14.06.2013 року ОСОБА_5
технічному паспорті прибудова «А1» вже
не вказана як така, що не здана
експлуатацію, а тому між нею та ОСОБА_5
виник спір з приводу належності
прибудови під літ. «А1».

Посилаючись на те, що прибудова
належить саме їй після смерті батька
ОСОБА_7, а встановлення факту
будівництва необхідне їй для
оформлення спадщини після смерті
батька, просила суд встановити факт
будівництва житлової прибудови «А1» по
АДРЕСА_1 ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4,
та визнати за нею право власності на
житлову прибудову літ. «А1» по АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за законом після
смерті її батька.

В процесі розгляду справи ОСОБА_4
неодноразово зверталась до суду з
заявами про збільшення позовних вимог
та про зміну предмету позову.

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулась
до суду з зустрічною позовною заявою,
яка в ході розгляду справи була
уточнена, до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про
визнання права власності в порядку
спадкування за законом,.

В зустрічному позові зазначала, що
ухвалою народного суду м. Осипенка
2-ділянка від 17.06.1953 року встановлено
факт володіння на домоволодіння по
АДРЕСА_1 ОСОБА_6.

Після його смерті у 1951 році житловий
будинок успадкувала його дружина
ОСОБА_9 та син ОСОБА_7 по 1/2 частці у
праві спільної часткової власності.

До 1976 року її батько ОСОБА_8 проживав з
сім'ю в цьому ж будинку.

У 1972 році ОСОБА_9 вирішила збудувати
житлову прибудову для проживання її
батька. Вона купувала матеріали для
будівництва, а саме будівництво
здійснювалося її батьком, ОСОБА_7 та
ОСОБА_9

Після отримання її батьком квартири,
ОСОБА_9 вирішила добудувати житлову
прибудову для іншого сина ОСОБА_7, який
на той час проживав у найманій
квартирі, проте добудовували всі разом.

Після закінчення будівництва в
прибудові заселився ОСОБА_7 з сім'єю та
постійно там проживав.

Після смерті ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2,
спадщину у вигляді 1/2 частки житлового
будинку по АДРЕСА_1 прийняв її син та
батько позивача ОСОБА_8, інші
спадкоємці відмовилися від спадщини на
його користь.

На час відкриття спадщини вказана
житлова прибудова мала статус
самовільно збудованої і не ввійшла до
складу спадщини, проте до спадкоємця
перейшло право власності на будівельні
матеріали, обладнання тощо,
використані при її будівництві в
розмірі 1/2 частки, так як власником
іншої 1/2 частки будівельних матеріалів
був ОСОБА_7

03.10.1996 року рішенням № 435 виконкому
Бердянської міської ради ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 надано дозвіл на оформлення
документів на збудовану житлову
прибудову літ. «ЛІ», веранди «аі, а2, а 3,
а4, а5», сараї «Б,Н», переобладнану кухню
№.1-2 під житлову кімнату площею 10.2 кв.м.
по АДРЕСА_1.

За проведенням технічної
інвентаризації житлового будинку
АДРЕСА_1 та виготовленням 14.06.2013 року
нового технічного паспорту житлова
прибудова літ. «А1» не належить до
самочинного будівництва.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 батька ОСОБА_8
вона успадкувала належну йому ? частку
домоволодіння. На момент відкриття
спадщини житлова прибудова «А1» є
об'єктом самочинного будівництва, тому
не ввійшла до складу спадщини. Проте
вона фактично прийняла право власності
на будівельні матеріали, використані в
процесі будівництва житлової
прибудови.

21.04.2006 року за договором дарування вона
подарувала належну їй 1/2 частку
житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_5
Житлова прибудова. в розумінні ст.186 ЦК
України» є головною річчю та
відповідно не слідувала за головною
річчю при відчуженні за договором
дарування, проте оформити право
власності на 1/2 частину житлової
прибудови «А1» в позасудовому порядку
неможливо.

Посилаючись на зазначені обставини,
просила суд встановити факт спільного
будівництва житлової прибудови «А1» по
АДРЕСА_1 ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9, визнати
за нею право власності на 1/2 частину
житлової прибудови літ. «А1»,
розташованої по АДРЕСА_1, в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

У березні 2014 року позивач ОСОБА_4 подала
до суду заяву про збільшення позовних
вимог, посилаючись на обставини
викладені в передній позовній заяві та
те, що оформити право власності на
прибудову «А1» у порядку спадкування на
даний час перешкоджає та обставина, що
померлий не встиг оформити свідоцтво
про право власності, тому остаточно
просила встановити факт будівництва у
1976 році житлової прибудови «А1» по
АДРЕСА_1 ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4,
визнати за нею права забудовника на
забудову прибудову «А1», сіней «а1», «а2»
на земельній ділянці АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, визнати
за нею право власності на будівельні
матеріали, що були використані при
будівництві прибудови «А1», сіней «а1»,
«а2» в порядку спадкування за законом
після смерті ОСОБА_7.

Рішенням Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 24 квітня
2014 року у задоволенні позову ОСОБА_4
відмовлено. У задоволені зустрічного
позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на незаконність, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить змінити мотивувальну частину
рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 24 квітня
2014 року.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до статті 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Апелянт, подаючи апеляційну скаргу,
погоджується з висновками суду першої
інстанції, викладеними в резолютивній
частині рішення, однак не погоджується
з висновками суду, зробленими в
мотивувальній його частині.

Приведені в апеляційній скарзі доводи
позивача не можуть бути прийняті до
уваги, оскільки зводяться до
переоцінки доказів і незгоди з
висновками суду по їх оцінці та
особистого тлумачення апелянтом норм
матеріального та процесуального
закону.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК
України виключне право оцінки доказів
належить суду, який має оцінювати
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді у судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Справа розглянута судом у
відповідності з вимогами ст. 11 ЦПК
України, тобто в межах заявлених вимог
і на підставі доказів наданих
сторонами.

Питання законності та обґрунтованості
рішення суду першої інстанції вже були
предметом розгляду апеляційного суду
Запорізької області, за результатом
якого 05.06.2014р. була винесена ухвала про
відсутність порушень матеріального чи
процесуального закону, які могли б
призвести до скасування судового
рішення.

Крім того, апелянт може скористатися
можливістю звернення до суду за
роз»ясненням рішення суду в
передбаченому законом порядку, якщо
рішення суду є незрозумілим.

Таким чином, доводи
апеляційної скарги є необґрунтовані, а
рішення суду відповідає вимогам закону
та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст.
303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 24 квітня
2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: