АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Головуючий у 1 інстанції: Кізюн Л.І.
№ 22-ц/796/7794/2014
Доповідач: Шебуєва В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва

в складі:

головуючого-судді
Шебуєвої В.А.,

суддів
Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

при секретарі
Шпируку В.О.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1
на рішення Солом'янського районного
суду м. Києва від 15 квітня 2014 року в
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
треті особи: приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, Головне управління
юстиції у м. Києві, Товариство з
обмеженою відповідальністю «Триєс і
К», Товариство з обмеженою
відповідальністю «Лімар», про визнання
права власності на спадкове майно та
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Товариства з
обмеженою відповідальністю «Лімар»,
третя особа: Приватне підприємство
«ОСОБА_11», про визнання права власності
на частку у майні,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 15 квітня 2014 року позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи:
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
Головне управління юстиції у м. Києві,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Триєс і К» (далі - ТОВ
«Триєс і К»), Товариство з обмеженою
відповідальністю «Лімар» (далі - ТОВ
«Лімар»), про визнання права власності
на спадкове майно задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності в
порядку спадкування за законом на
автомобіль Мерседес-Бенц МL-270СDІ, 2002
року випуску, державний номер НОМЕР_1 та
нежитловий будинок (літера «Г»),
загальною площею 190,1 кв. м. по АДРЕСА_3
після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4

У іншій частині позовних вимог ОСОБА_2
відмовлено.

Відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1
до ОСОБА_2, ТОВ «Лімар», третя особа:
Приватне підприємство «ОСОБА_11», про
визнання права власності на частку у
майні.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
судовий збір у розмірі 3441,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
вказане рішення суду скасувати і
закрити провадження в справі.
Посилається на те, що рішення суду
першої інстанції було ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи. Зазначає, що вона є
спадкоємцем за заповітом померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5, який володів
часткою у статутному капіталі ТОВ
«Лімар» в розмірі 50%. Рішенням
Апеляційного суду м.Києва від 16 січня
2014 року в порядку спадкування за
заповітом після ОСОБА_5 за нею було
визнано право власності на частку у
статутному капіталі ТОВ «Лімар», що
складає 50% розміру статутного капіталу
вартістю 25 000 грн. Вважає, що вона має
право на 50% нежитлового будинку
АДРЕСА_3, яке було передане ТОВ «Лімар»
ОСОБА_4 на підставі мирової угоди,
визнаної ухвалою Солом'янського
районного суду м. Києва від 09 лютого 2011
року, а також на 50% автомобіля
Мерседес-Бенц МL-270СDІ, 2002 року випуску,
державний номер НОМЕР_1, який був
власністю ТОВ «Лімар» та проданий
матері позивача ОСОБА_4 згідно з угодою
купівлі-продажу, укладеною 20 квітня 2010
року через Товарну біржу «Регіональна
універсальна». Крім того, автомобіль
було продано ОСОБА_4 за 20 000,00 грн., тоді
як згідно з Висновком
фахівця-товарознавця цієї ж товарної
біржі від 20 квітня 2010 року його
вартість становить 146 431,74 грн. Вважає,
що вказані угоди є незаконними та
порушують її право власності на 50%
статутного капіталу ТОВ «Лімар». При
цьому, суд першої інстанції не
перевірив повноваження ОСОБА_2 на
укладення вказаних угод як директора
ТОВ «Лімар» та не звернув уваги на те,
що з 2006 року ОСОБА_2 не мав права
обіймати посаду директора ТОВ «Лімар»
та вчиняти будь які юридично значимі
дії від імені юридичної особи. Також
зазначає, що ухвалу Солом'янського
районного суду м.Києва від 09 лютого 2011
року про визнання мирової угоди вона
оскаржила в апеляційному порядку. Не
маючи рішення апеляційного суду щодо
розгляду її апеляційної скарги, суд
першої інстанції прийняв упереджене
рішення про часткове задоволення
позову ОСОБА_2 Також в провадженні
Солом'янського районного суду м.Києва
перебуває цивільна справа за її
позовом до ТОВ «Лімар», ОСОБА_2 про
визнання недійсними договору поставки
№ 4 кухонного обладнання від 26 липня 2007
року та угоди купівлі-продажу
легкового автомобіля.

В судове засідання апелянт ОСОБА_1,
представники третіх осіб Головного
управління юитсції у м.Києві, ТОВ
«Трієс і К», ПП «ОСОБА_11», приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 не
з'явилися, повідомлениі про місце і час
розгляду справи, а тому судова колегія
дійшла висновку про можливість
слухання справи у їх відсутність

ОСОБА_2 та його представник,
представник ТОВ «Лімар» просять
відхилити подану апеляційну скаргу, а
рішення суду залишити без змін,
посилаючись на його законність та
обґрунтованість.

Вислухавши пояснення осіб, які
з'явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ухвалою
Солом'янського районного суду м. Києва
від 09 лютого 2011 року було визнано
мирову угоду, укладену між сторонами
виконавчого провадження з
добровільного виконання рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 16 вересня 2010 року про стягнення з
ТОВ «Лімар» на користь ОСОБА_4
заборгованості у розмірі 1 759 457,00 грн. За
умовами даної мирової угоди ТОВ
«Лімар» передало, а ОСОБА_4 прийняла
нежитловий будинок (приміщення) за
адресою: АДРЕСА_3 в рахунок погашення
боргових зобов'язань ТОВ «Лімар» в
розмірі 1 666 607,00 грн., оціненої
відповідно до експертизи від 22 червня
2010 року (а. с. 11-12, т. 1).

Вказане нежитлове приміщення належало
ТОВ «Лімар» на підставі свідоцтва про
право власності, виданого Київською
міською державною адміністрацією 05
березня 2002 року на підставі Наказу «Про
оформлення права власності на об'єкт
нерухомого майна» від 04 березня 2002 року
№ 93-В (а. с. 70, т. 1).

Відповідно до листа Київського
міського бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
від 11 липня 2013 року № 15385 (И-2013) згідно з
даними Бюро первинна реєстрація права
власності нежилої споруди-павільйон з
літнім майданчиком - кафе - загальною
площею 190.1 кв. м. за адресою АДРЕСА_3 була
проведена за ТОВ «Лімар» на підставі
свідоцтва про право власності,
виданого 05 березня 2002 року. Від ТОВ
«Лімар» право власності на нежитловий
будинок (літ. Г) перейшло до ОСОБА_4 на
підставі мирової угоди, затвердженої
ухвалою Солом'янського районного суду
м. Києва від 09 лютого 2011 року (а. с. 38-39, т.
2).

ЗгідноВитягу про державну реєстрацію
прав № 34056603 від 08 травня 2012 року
нежитловий будинок (літ. Г) за адресою:
АДРЕСА_3, зареєстрований на праві
власності за ОСОБА_4 (а.с. 14, т. 1).

20 квітня 2010 року між ТОВ «Лімар» та
ОСОБА_4 на товарній біржі «Регіональна
Універсальна» було укладено угоду
купівлі-продажу, реєстраційний № 009110,
відповідно до якої ТОВ «Лімар» продало
ОСОБА_4 транспортний засіб
Мерседес-Бенц МL-270СDІ, 2002 року випуску,
державний номер НОМЕР_1 (а. с. 83-84).

З 10 червня 1994 року по 01 грудня 2006 року
ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_5 (а .с. 21-22, т .1).

Як було встановлено, ОСОБА_4 та ОСОБА_5
були засновниками ТОВ «Лімар», розмір
внеску кожного з них до статутного
фонду становить 50%.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5

За життя ОСОБА_5 було складено заповіт
від 11 квітня 2007 року, відповідно до
якого усе своє майно, де б воно не
знаходилося і з чого воно б не
складалося, взагалі те, що йому
належало на момент смерті, він заповів
ОСОБА_1

На підставі заяви ОСОБА_1 про прийняття
спадщини від 06 травня 2011 року приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 було
заведено спадкову справу № 08/2011 щодо
майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від
16 січня 2014 року було задоволено позов
ОСОБА_1 до ТОВ «Лімар», треті особи:
ОСОБА_2, ГУЮ м. Києві, приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання
права власності на частку у статутному
капіталі та визнано за ОСОБА_1 право
власності на частку статутного
капіталу ТОВ «Лімар», вартістю 25 000 грн.,
що складає 50% розміру статутного
капіталу, в порядку спадкування за
заповітом після смерті ОСОБА_5,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 153-155, т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача
ОСОБА_2 - ОСОБА_4 (а. с. 24, т. 1).

30 травня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
із заявою про прийняття спадщини після
померлої ОСОБА_4 (а. с. 3, т. 3).

Батьки померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 -
ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відмовилися від
спадщини, яка залишилася після ОСОБА_4,
проти видачі свідоцтва про право на
спадщину на ім'я ОСОБА_2 не заперечували
(а. с. 18, 19, т. 3).

26 вересня 2013 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 було винесено постанову
про відмову ОСОБА_2 у видачі свідоцтва
про право на спадщину на: (а) частку в
статутному капіталі ТОВ «Триєс і К» (б),
частку в Статутному капіталі ТОВ
«Лімар» (в), нежитловий будинок,
розміщений за адресою: АДРЕСА_3, (г)
легковий автомобіль Мерседес-Бенц
МL-270СDІ, 2002 року випуску, державний
номер НОМЕР_1; (д) двокімнатну квартиру
АДРЕСА_1, (є) двокімнатна квартира
АДРЕСА_2, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2
ОСОБА_4 Відмова у видачі свідоцтва про
право на спадину обґрунтована
надходженням заяви ОСОБА_1 про
оспорення права позивача, а також
документів про вирішення справи судом
(а. с. 126, т. 3).

ОСОБА_2 звернувся до суду позовом до
ОСОБА_1, в якому просив визнати за ним у
порядку спадкування після померлої
ОСОБА_4 право власності на нежитловий
будинок по АДРЕСА_3, квартири АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2, автомобіль Мерседес, д. н.
НОМЕР_1, частку у розмірі 50% в статутному
капіталі ТОВ «Триєс і К» та частку у
розмірі 50% в статутному капіталі ТОВ
«Лімар». В подальшому ОСОБА_2 уточнив
позовні вимоги, просив визнати за ним у
порядку спадкування після померлої
ОСОБА_4 право власності на нежитловий
будинок по АДРЕСА_3, загальною площею
547,6 кв. м., квартири АДРЕСА_1, загальною
площею 55, 96 кв. м., та АДРЕСА_2, автомобіль
Мерседес, д.н. НОМЕР_1, на частку у
розмірі 50% в статутному капіталі ТОВ
«Триєс і К» та частку у розмірі 50% в
статутному капіталі ТОВ «Лімар».

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2, ТОВ «Лімар» про визнання права
власності на частку у майні. Просила
визнати недійсним договір поставки №4
від 26 липня 2007 року між ТОВ га ПП
«ОСОБА_11» кухонного обладнання,
визнати недійсною угоду
купівлі-продажу автомобіля Мерседес,
д.н. НОМЕР_1 від 20 квітня 2013 року та
визнати за нею право власності на
частку у майні померлої ОСОБА_4 -
нежитловому будинку по АДРЕСА_3, та
автомобілі Мерседес, д.н. НОМЕР_1 їх у
розмірі 50%, що складає 952 944, 37 грн.

04 лютого 2014 року ОСОБА_1 подала до суду
заяву про зменшення позовних вимог,
остаточно просила визнати за нею право
власності на частку у майні померлої
ОСОБА_4 - нежитловому будинку по
АДРЕСА_3, та автомобілі Мерседес, д.н.
НОМЕР_1 у розмірі 50%, що складає 952 944, 37
грн., стягнути з ОСОБА_2 на її користь
зазначену суму як частку вартості
майна.

06 березня 2014 року Солом'янським
районним суду м. Києва позовні заяви
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було об'єднано в одне
провадження, позов ОСОБА_2 про визнання
права власності на спадкове майно в
частині позовних вимог про визнання
права власності на квартири АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2, частку у розмірі 50% в
статутному фонді ТОВ «Триєс і К» та
частку у розмірі 50% в статутному фонді
ТОВ «Лімар» - виділено в окреме
провадження.

З'ясувавши обставини справи,
дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, суд першої інстанції дійшов
висновку про часткове задоволення
позовних вимог ОСОБА_2, визнавши за ним
право власності в порядку спадкування
за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2
ОСОБА_4 на автомобіль Мерседес-Бенц
МL-270СDІ, 2002 року випуску, державний
номер НОМЕР_1, та нежитловий будинок
АДРЕСА_3. У задоволенні позову ОСОБА_1
суд відмовив.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції.

Так, відповідно до положень ст. 1216 ЦК
України спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її.

Частиною 5 ст. 1268 ЦК України визначено,
що незалежно від часу прийняття
спадщини вона належить спадкоємцеві з
часу відкриття спадщини.

За ст. 392 ЦК України право власності
спадкоємця на спадкове майно підлягає
захисту в судовому порядку шляхом його
визнання у разі, якщо таке право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_4 набула право власності на
нежитловий будинок АДРЕСА_3 та
автомобіль Мерседес-Бенц МL-270СDІ, 2002
року випуску, державний номер НОМЕР_1,
на підставі ухвали Солом'янського
районного суду м. Києва від 09 лютого 2011
року про визнання мирової угоди та
угоди купівлі-продажу, укладеної 20
квітня 2010 року між ТОВ «Лімар» та
ОСОБА_4 на товарній біржі «Регіональна
Універсальна», реєстраційний № 009110.

Вказана ухвала суду на даний час є
чинною, угода купівлі-продажу від 20
квітня 2010 року визнана недійсною в
судовому прядку не була, а тому, суд
першої інстанції дійшов законного та
обґрунтованого висновку про визнання
за ОСОБА_2 права власності на
автомобіль Мерседес-Бенц МL-270СDІ, 2002
року випуску, державний номер НОМЕР_1,
та нежитловий будинок (літера «Г»), по
АДРЕСА_3 в порядку спадкування за
законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2
ОСОБА_4 відповідно до положень ст. ст. 392,
1216, 1218, 1268 ЦК України. Судом дійшов
привального висновку, що вказане майно
увійшло до складу спадщини, а право
ОСОБА_2 на спадкове майно оспорюється
ОСОБА_1

Також, колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
відсутність правових підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Так, заявляючи позов до ОСОБА_2, ТОВ
«Лімар», ОСОБА_1 посилалася на те, що
вона є єдиною спадкоємицею ОСОБА_5, який
був засновником ТОВ «Лімар», та
успадкувала після нього право
власності на частку статутного
капіталу ТОВ «Лімар», вартістю 25 000 грн.,
що складає 50% його розміру. Разом з тим,
відповідачами було порушено її право
на спадкування після ОСОБА_5 належної
йому частки у статутному фонді
товариства. Просила визнати за нею
право власності на частку у
нежитловому будинку по АДРЕСА_3 та
автомобілі Мерседес-Бенц МL-270СDІ,
державний номер НОМЕР_1, у розмірі 50%,
вартістю 952 944,37 грн., якої був
позбавлений ОСОБА_5, оскільки вона
перейшла у власність ОСОБА_4, та
стягнути вказану суму з ОСОБА_2

Разом з тим, мирова угода, визнана
ухвалою Солом'янського районного суду
м. Києва від 09 лютого 2011 року та угода
купівлі-продажу автомобіля від 20
квітня 2010 року була укладена ТОВ
«Лімар», а не ОСОБА_5, як фізичною
особою.

Відповідно до положень ст. 115 ЦК
України, ст. 85 ГК України, ст. 12 Закону
України «Про господарські товариства»
майно, передане йому у власність
засновниками і учасниками як внески;
продукція, вироблена в результаті
господарської діяльності товариства;
доходи, одержані від господарської
діяльності товариства; інше майно,
набуте товариством на підставах, не
заборонених законом, є власністю
господарського товариства.

При цьому, засновники (учасники)
господарського товариства з моменту
передачі йому майнових внесків
перестають бути їх власниками,
набуваючи замість права власності на
таке майно (передане товариству як
вклад) корпоративні права, що надають
передбачені законодавством
можливості: брати участь в управлінні
товариством, у розподілі його прибутку
(одержувати дивіденди), а в разі
ліквідації товариства - брати участь у
розподілі майна та коштів товариства
(що залишилися) пропорційно своєму
вкладу до статутного/складеного
капіталу.

Таким чином, нежитловий будинок по
АДРЕСА_3 та автомобіля Мерседес-Бенц
МL-270СDІ, державний номер НОМЕР_1 на
момент укладення угоди купівлі-продажу
від 20 квітня 2010 року та визнання
мирової угоди Солом'янським районним
судом м.Києва від 09 лютого 2011 року
належав на праві власності ТОВ «Лімар»,
а учаснику товариства ОСОБА_5

Перехід частки (її частини) учасника у
статутному капіталі товариства з
обмеженою відповідальністю до іншої
особи реглментовано ст. 147 ЦК України

Згідно з ч. 3 ст. 147 ЦК України частка у
статутному капіталі товариства з
обмеженою відповідальністю переходить
до спадкоємця фізичної особи або
правонаступника юридичної особи -
учасника товариства, якщо статутом
товариства не передбачено, що такий
перехід допускається лише за згодою
інших учасників товариства.

Розрахунки із спадкоємцями
(правонаступниками) учасника, які не
вступили до товариства, здійснюються
відповідно до положень статті 148 цього
Кодексу.

За правилом ч. 2 ст. 148 ЦК України
учасник, який виходить із товариства з
обмеженою відповідальністю, має право
одержати вартість частини майна,
пропорційну його частці у статутному
капіталі товариства. За домовленістю
між учасником та товариством виплата
вартості частини майна товариства може
бути замінена переданням майна в
натурі. Якщо вклад до статутного
капіталу був здійснений шляхом
передання права користування майном,
відповідне майно повертається
учасникові без виплати винагороди.
Порядок і спосіб визначення вартості
частини майна, що пропорційна частці
учасника у статутному капіталі, а також
порядок і строки її виплати
встановлюються статутом і законом.

Таким чином є безпідставними посилання
ОСОБА_1 на порушення її права на
спадкування після ОСОБА_5 належної йому
частки у статутному фонді ТОВ «Лімар».
Вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею право
власності на частку у майні померлої
ОСОБА_4 - нежитловому будинку по
АДРЕСА_3, та автомобілі Мерседес, д.н.
НОМЕР_1 у розмірі 50%, що складає 952 944, 37
грн. та стягнення з ОСОБА_2 на її користь
зазначеної суми як частки вартості
майна - не ґрунтуються на Законі.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є
законним і обґрунтованим. Судом було
правильно застосовано норми
матеріального та процесуального права,
дана вірна оцінка зібраним доказам по
справі, тому підстав для скасування
оскаржуваного рішення судом
апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 15 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді