Справа № 359/528/14-ц Головуючий у І
інстанції Борець Є.О.Провадження №
22-ц/780/3647/14 Доповідач у 2
інстанції Волохов Категорія 1
УХВАЛА

Іменем України

26 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Матвієнко Ю.О.,
Іванової І.В.

при секретарі Микитенко Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 5 травня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та
Бориспільського міськрайонного
управління юстиції, третя особа, яка не
заявляє самостійні вимоги щодо
предмета спору на стороні відповідача -
державний реєстратор реєстраційної
служби Бориспільського міськрайонного
управління юстиції Терещенко Олег
Володимирович про визнання
незаконними та скасування рішення про
державну реєстрацію права власності на
жилий будинок та свідоцтва про право
власності на нерухоме майно,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 та
Бориспільського міськрайонного
управління юстиції, третя особа, яка не
заявляє самостійні вимоги щодо
предмета спору на стороні відповідача -
державний реєстратор реєстраційної
служби Бориспільського міськрайонного
управління юстиції Терещенко О.В. про
визнання незаконними та скасування
рішення про державну реєстрацію права
власності на жилий будинок та
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог, ОСОБА_2 посилався на те, що він
був власником ? частки в будівельних
матеріалах та обладнанні, які були
використані в процесі будівництва
жилого будинку по АДРЕСА_1. ОСОБА_1 була
власником іншої ? частки в будівельних
матеріалах та обладнанні, які були
використані в процесі будівництва
цього жилого будинку. 25 жовтня 2013 року
реєстраційна служба Бориспільського
МРУЮ прийняла рішення №7222626 про
державну реєстрацію за ОСОБА_1 права
власності на жилий будинок по АДРЕСА_1.
В той же день на її ім'я було видано
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно №11596903. У такий спосіб
припинилось право власності позивача
на ? частку в будівельних матеріалах та
обладнанні, які були використані в
процесі будівництва жилого будинку.
Крім того, він втратив можливість
набути право власності на ? частку в
цьому об'єкті нерухомого майна після
реєстрації права власності на нього.

З метою відновлення порушеного права
ОСОБА_2 просив визнати незаконним та
скасувати рішення реєстраційної
служби Бориспільського МРУЮ №7222626 від
25 жовтня 2013 року та свідоцтво про право
власності на нерухоме майно №11596903,
видане 25 жовтня 2013 року на ім'я ОСОБА_1

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 5 травня 2014 року позовні вимоги
позивача задоволено. Визнано
незаконним та скасовано рішення
реєстраційної служби Бориспільського
міськрайонного управління юстиції
№7222626 від 25 жовтня 2013 року про державну
реєстрацію за ОСОБА_1 права власності
на жилий будинок по АДРЕСА_1. Визнано
незаконним та скасовано свідоцтво про
право власності на нерухоме майно
№11596903, видане 25 жовтня 2013 року на ім'я
ОСОБА_1 щодо жилого будинку по АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
витрати на оплату судового збору у
розмірі 243 гривень 60 копійок.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу,
в якій, просила скасувати рішення суду
першої інстанції з підстав неповного
з'ясування судом обставин, які мають
значення для справи, неправильного
застосування судом норм матеріального
та процесуального права, та ухвалити
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні заявлених позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді - доповідача, дослідивши
матеріали цивільної справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дійшла висновку про те, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14
Пленуму Верховного Суду України від 18
грудня 2009 року „Про судове рішення у
цивільній справі" зазначено, що рішення
є законним тоді, коли суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив
справу згідно з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин відповідно до
статті 8 ЦПК, а також правильно
витлумачив ці норми. Обґрунтованим
визнається рішення, ухвалене на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції відповідає
зазначеним вимогам закону.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що
протягом1976 - 1994 років ОСОБА_2 та ОСОБА_1
перебували у шлюбі.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 набули право спільної
сумісної власності на будівельні
матеріали та обладнання, які були
використані в процесі будівництва
жилого будинку по АДРЕСА_1, оскільки з
копії технічного паспорту на спірний
жилий будинок вбачається, що в 1981 році
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 збудували жилий
будинок по АДРЕСА_1, який не був
прийнятий в експлуатацію, оскільки
право власності на нього у
встановленому порядку не було
зареєстровано (а.с.55-59, 67-77).

Зі змісту рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 22 серпня 2012 року вбачається, що в
порядку поділу майна, що є об'єктом
спільної сумісної власності за ОСОБА_2
було визнано право власності на ?
частку в будівельних матеріалах та
конструкціях, які були використані в
процесі будівництва вищевказаного
жилого будинку (а.с.13-14).

Рішенням Апеляційного суду Київської
області від 19 листопада 2012 року, яке
набрало законної сили, змінено вказане
рішення суду першої інстанції, яким за
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визнано право
власності по ? частці в будівельних
матеріалах та обладнанні, які були
використані в процесі будівництва
жилого будинку по АДРЕСА_1 (а.с.15-16).

Судом першої інстанції встановлено, що
25 жовтня 2013 року реєстраційна служба
Бориспільського МРУЮ прийняла рішення
№7222626 про державну реєстрацію за
ОСОБА_1 права власності на спірний
жилий будинок, що вбачається також з
копії витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності №11597216 від 25
жовтня 2013 року (а.с.18).

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 набула право власності на
вказаний жилий будинок по АДРЕСА_1,
оскільки 25 жовтня 2013 рокуна її ім'я
було видано свідоцтво про право
власності на нерухоме майно №11596903
(а.с.17).

Відповідно до ст. ст. 21, 24, 41 Конституції
України, ст. ст. 319 ЦК України всі
громадяни є рівними у своїх правах,
усім власникам забезпечуються рівні
умови здійснення цих прав, в тому числі
щодо захисту права власності.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідно до ч.1 ст.21 ЦК України суд
визнає незаконним та скасовує правовий
акт індивідуальної дії, виданий
органом державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

Згідно з ч.1 ст.319 цього Кодексу власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Зважаючи на викладене, суд першої
інстанції вірно встановив характер
спірних правовідносин та прийшов до
обґрунтованого висновку, що у зв'язку з
реєстрацією за ОСОБА_1 права власності
на спірний жилий будинок, припинилось
право власності позивача на ? частку в
будівельних матеріалах та обладнанні,
які були використані в процесі його
будівництва, в результаті чого, ОСОБА_2
втратив можливість набути право
власності на ? частку в жилому будинку
після відповідної реєстрації права
власності на нього.

Суд першої інстанції вірно визначився
з характером спірних правовідносин,
які виникли між сторонами та прийшов до
обґрунтованого висновку про
задоволення заявлених позовних вимог
ОСОБА_2

Висновки суду відповідають вимогам
закону та обставинам справи.

Докази та обставини, на які посилається
апелянт у апеляційній скарзі, були
предметом дослідження судом першої
інстанції та додаткового правового
аналізу не потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального та
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, обґрунтовано викладених в
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення.

Керуючись ст.ст. 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 5 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: