Міжгірський районний суд
Закарпатської області
Справа № 302/264/14-ц
Номер рядка звіту 44
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(повне)

13.05.2014 р.
смт.Міжгір'я

Міжгірський районний суд
Закарпатської області в

особі головуючого судді Кривка В. П

при секретарі Гажук Н.В.,

з участю: позивача - представників
: адвокат ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача представник - ОСОБА_3,

третя особа ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні райсуду в смт.
Міжгір'ї справу за позовом ОСОБА_5 до
П.илипецької сільської ради, третя
особа без самостійних вимог ОСОБА_4
про встановлення факту прийняття
спадщини за померлим батьком
ОСОБА_6, визнання права
користування земельною ділянкою для
обслуговування житлового будинку
АДРЕСА_1, визнання недійсними і
скасування рішень Пилипецької
сільської ради № 1257 від 18.05.2010 р., №
1280 від 05.09.2010 р., № 28 від 22.09.2013 р. і
зобов'язання Пилипецької сільської
ради передати безоплатно в приватну
власність земельну ділянку площею 0,
15 га для будівництва і обслуговування
житлового будинку АДРЕСА_1 ,-

В С Т А Н О В
И В:

05.03.2014 року позивач
звернувся в суд з указаним позовом,
який обґрунтовано так.

Батько позивачки, подружжя
ОСОБА_6 і ОСОБА_7, проживали в АДРЕСА_1,
який належав їм на праві власності і
в якому проживала позивачка. Для
будівництва і обслуговування цього
будинку була відведена земельна
ділянка площею 0,15 га, що стверджено
записами в погосподарській книзі
сільської ради. Мати позивачки,
ОСОБА_7, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.
Пилипець. Батько ОСОБА_6 , на час
смерті проживав у вказаному будинку
і прийняв за нею спадщину, вступивши
у володіння та управління
спадковим майном згідно з ст.. 549 ЦК
України 1963 р. Починаючи з 1983 р. ОСОБА_6
проживав з позивачкою в с. Горонда
Мукачівського району, однак управляв
домоволодінням , обробляв город,
збирав урожай із земельної ділянки.
ОСОБА_6 за життя не оформляв право
власності на земельну ділянку.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер у с. Горонда
Мукачівського району, хоча
зареєстрованим облікувався в с.
Пилипець Міжгірського району, тобто
за місцем одержання пенсії. Померлий
заповітів не складав. Оскільки
позивачка проживала на час смерті з
батьком, є спадкоємцем першої черги
тому вважає, що фактично вступила в
управління і володіння спадковим
майном , бо за місцем проживання
батька в будинку позивачки в с.
Горонда Мукачівського району
залишились його особисті речі.
Позивачка вважає, що з часу смерті
батька з ІНФОРМАЦІЯ_2 в неї виникло
право користування земельною
ділянкою, відведеною для
обслуговування домоволодіння
АДРЕСА_1, оскільки після смерті батька
вона з братом постійно приїзджала
збирати урожай, а в їх відсутності це
робили на їх прохання сусіди. У
вересні 2013 р. позивачка звернулася
у Пилипецьку сільську раду із заявою
про передачу земельної ділянки в
приватну власність, однак рішенням
сесії ради № 28 від 28.09.2013 р.
відмовлено з мотивів, що ця земельна
ділянка виділена для будівництва
сільського клубу і відноситься до
земель сільської ради. У січні 2014 року
позивачка дізналась, що згідно
рішень Пилипецької сільської ради №
1257 від 18.05.2010 р. і № 1280 від 05.09.2010 р.
надано дозвіл на виготовлення проекту
відведення земельної ділянки для
будівництва і обслуговування клубу в
с. Пилипець і виготовлений проект
землеустрою затверджено.

Позивачка вважає вказані рішення
незаконними, які порушують її
спадкові права і просить захистити ці
права згідно з ст. ст. 15, 16, 302 ЦК
України, 152, 155, 116 ч. 5 ЗК України і
застосувати ст. 549, 561 ЦК України -1963 р.

Відповідач в особі
уповноваженого представника позов
заперечив повністю і цю позицію
обґрунтував так. Батько позивачки
ОСОБА_6 проживав у АДРЕСА_1, за яким
облікувалось в погосподарській книзі
0, 15 га земельної ділянки (на той час як
звичайне дворогосподарство ). У 1983 р.
ОСОБА_6 продав цей житловий будинок
подружжю ОСОБА_8 і ОСОБА_4 (попереднє
прізвище ОСОБА_4, на даний час ОСОБА_4)
за 3 тис. крб. СРСР, однак договір
купівлі-продажу в установленому
порядку не було посвідчено. У зв'язку з
цим ОСОБА_6 склав 16.07.1984 р. заповіт на
користь ОСОБА_4, а сам виїхав проживати
до дочки (позивачки) в с. Горонда
Мукачівського району. У 1986 р. будинок
у АДРЕСА_1 згорів унаслідок підпалу
ОСОБА_8, що стверджено вироком
Міжгірського районного народного суду
Закарпатської області від 24.10.1986 р. З
того часу житловий будинок став
непридатним для проживання , ніким не
відновлювався, фундамент зруйнувався,
а земельна ділянка не
використовувалась і
дворогосподарство обліковувалось як
закрите. У 2010 році Пилипецька сільська
рада ухвалила рішення про
відведення земельної ділянки площею
0, 16 га, що знаходиться біля
адмінбудинку сільської ради і раніше,
до 1983 р., вже використовувалась
ОСОБА_6, а надалі до 1986 р. ОСОБА_8 і
ОСОБА_4 , відведена для будівництва і
обслуговування сільського клубу,
оскільки розпорядником цієї
земельної ділянки є відповідач.
Представник відповідача заперечив
будь-яке використання цієї земельної
ділянки позивачкою протягом 20
останніх років і заявив, що право
власності на земельну ділянку не
оформлялось спадкодавцем ОСОБА_6 і
позивачка втратила право на
користування земельною ділянкою, в
тому числі за пропуском строків
позовної давності.

Третя особа без самостійних
вимог ОСОБА_4 позов заперечила і
пояснила таке. У 1983 р. вона з чоловіком
ОСОБА_8 ( на той час, перебуваючи з ним у
зареєстрованому шлюбі за прізвищем
ОСОБА_4) придбали за 3 тис. крб. СРСР
житловий будинок АДРЕСА_1 у ОСОБА_6
Однак договору купівлі-продажу
будинку не посвідчили, бо за ОСОБА_6 не
було оформлено право власності. У
зв'язку з цим ОСОБА_6 склав заповіт,
яким розпорядився після його смерті
передати їй будинок з прибудовами.
Заповіт посвідчено в Пилипецькій
сільській раді.

У 1986 р. її чоловік ОСОБА_8 на
грунті розірвання шлюбу умисно, в
нетверезому стані, підпалив будинок
за що був засуджений Міжгірським
районним судом. Унаслідок підпалу
будинок став непридатним для житла і
ОСОБА_4 перейшла проживати до
батьків. З того часу будинок і
земельна ділянка не
використовувалась. ОСОБА_4 заявила, що
про складання заповіту ОСОБА_6
позивачці було відомо. Окрім цього, і
позивачка і ОСОБА_6 знали про
спалення будинку, а тому будь-яких
претензій до неї не заявляли. ОСОБА_4
заявила, що після смерті ОСОБА_6 по
його заповіту не оформлялись
спадкові права, бо будинок відсутній, а
право власності на земельну ділянку
за ОСОБА_6 не було зареєстровано.

Оцінивши зміст позовних вимог,
доводи представників сторін, подані в
справу докази, суд установив такі
обставини.

Згідно відомостей
погосподарської книги що ведеться
Пилипецькою сільською радою житловий
будинок АДРЕСА_1 збудований у 1930 р. і
обліковувався як робоче
дворогосподарство, в якому проживали
: ОСОБА_7 (мати позивачки) до
ІНФОРМАЦІЯ_1 ( у зв'язку зі смертю) і
ОСОБА_6 (чоловік ОСОБА_7 і батько
позивачки). За дворогосподарством
облікувалось 0,15 га земельної ділянки,
в т.ч. 0,02 га під будівлями.

З 1987 року це дворогосподарство
вважається за записом закритим.
Згідно вироку Міжгірського
районного народного суду
Закарпатської області від 24.10.1986 р. в
справі № 1-49/1986 р. ОСОБА_8 визнаний
винним в учиненні злочину,
передбаченого ст. 145 ч. 2 КК УРСР і йому
призначено покарання 3 роки
позбавлення волі. Цим вироком
установлено такі обставини. 28.08.1986 р. в
с. Пилипець Міжгірського району
ОСОБА_8, перебуваючи в нетверезому
стані, будучи сердитим на дружину
ОСОБА_4 ( на той час розгляду справи
ОСОБА_4) через її згоду на розірвання
шлюбу підпалив будинок, який належав
йому і дружині без належного
оформлення документів, тобто договору
купівлі - продажу, який спільно
придбали за 3 тис. крб.. у ОСОБА_6 У
вироці зафіксовано покази ОСОБА_4 і
ОСОБА_6 як потерпілих щодо зазначених
вище обставин купівлі-продажу будинку
без оформлення документів, а також
складення ОСОБА_6 заповіту про
передачу будинку ОСОБА_4 після його
смерті, виїзд ОСОБА_6 з с. Пилипець у
1984 р. на постійне місце проживання
до дочки і відсутність будь-яких
претензій ОСОБА_6 з приводу
ушкодження будинку підпалом.

Згідно заповіту, складеного і
посвідченого 16.07.1984 р. у Пилипецькій
сільській раді ОСОБА_6 на випадок
своєї смерті розпорядився свій
житловий будинок з прибудовами, і
все, що є в будинку передати ОСОБА_4

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в
с. Пилипець Міжгірського району. ОСОБА_6
помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Перечин
Перечинського району Закарпатської
області. Померлі були батьками ОСОБА_5
( до одруження прізвище дівоче
ОСОБА_5). Позивачка після одруження
проживає в с. Горонда Мукачівського
району. Брат позивачки, ОСОБА_11, помер
ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Перечин . Позивачка
є єдиним спадкоємцем першої черги по
заповіту за померлими батьками.
Згідно відомостей з Мукачівської
державної нотаріальної контори
спадкової справи за померлим
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 та заповітів від
його імені не зареєстровано. Згідно
відомостей з Міжгірської державної
нотаріальної контори в спадкових
реєстрах не має заповітів від імені
померлого ОСОБА_6 і зареєстрованих
спадкових справ після смерті.

Згідно відомостей з відділу
містобудування та архітектури
Міжгірської РДА у 1987 р. розроблено
проект будівництва клубу в с.
Пилипець на 200 місць на місці старого
клубу на підставі рішень виконкому
Пилипецької сільської ради від 16.10.1986
р., загальних зборів уповноважених
колгоспників Колгоспу ім. Леніна від
10.10.1986 р., виконкому районної ради № 238
від 12.11.1986 р. За вказаними рішеннями і
проектом будівництво клубу не
розпочиналось унаслідок відсутності
фінансування. Натомість будівництво
цього закладу передбачено генпланом
забудови с. Пилипець.

Встановлені обставини визнані
сторонами і не оспорюються .

Згідно рішення Пилипецької
сільської ради від 18.05.2010 р. № 1257
надано дозвіл сільській раді на
виготовлення проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
площею 0, 16 га в с. Пилипець в ур. Біля
адмінбудинку» для будівництва і
обслуговування сільського клубу.
Рішенням цієї ради затверджено
проект землеустрою. Із змісту
проекту за кадастровим планом видно,
що відведена земельна ділянка межує
із землями : Пилипецької сільської
ради (адмінбудинку), православної
церкви Різдва Богородиці,
громадянами ОСОБА_12, ОСОБА_13,
автодорогою.

Згідно рішення Пилипецької
сільської ради №38 від 22.09.2013 р.
відмовлено позивачці в задоволенні
заяви про приватизацію
батьківського двору в АДРЕСА_1 в
зв'язку з тим, що ця земельна ділянка
виділена під будівництво сільського
клубу і розроблено
земельно-кадастрову справу.

Предметом спору є визнання
права користування земельною
ділянкою за позивачкою на основі
успадкування цього права після
смерті землекористувача - спадкодавця
та визнання недійсним рішень
органу місцевого самоврядування, що
заперечують це право та оскарження
відмови органу місцевого
самоврядування передати земельну
ділянку у приватну власність
безоплатно.

Згідно з ст. 549 ч. 1 ч. 2 ЦК України
1963 ., чинного на час виникнення
правовідносин по спадкуванню після
смерті ОСОБА_6 визнається, що
спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном;

2) якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про
відкриття спадщини. Ці дії повинні
бути вчинені протягом шести місяців
з дня відкриття спадщини.

Позивачка не довела, що вчинила
одну з вказаних дій, що свідчать про
прийняття спадщини.

Зокрема ОСОБА_6 помер у м.
Перечин, а похований в с. Пилипець
Міжгірського району. Натомість
позивачка пояснювала, що
спадкодавець до смерті проживав
разом з нею, тобто в с. Горонда
Мукачівського району. Належних доказів
вказаного в справу не подано. Суд
відхиляє письмові пояснення
ОСОБА_14, ОСОБА_15, односельчан
позивачки, бо за цими поясненнями
ОСОБА_6 проживав у позивачки з 1983 р.
по 1993 р. в с. Горонда Мукачівського
району і позивачка здійснювала обряд
поховання батька в с. Пилипець. Ці
пояснення не підтверджують те, що
позивачка вступила в фактичне
управління і володіння спадковим
майном ОСОБА_6 за місцем його
знаходження, а саме в с. Пилипець. Суд
також критично оцінює і відхиляє
покази свідків ОСОБА_16 (дочка
позивачки), ОСОБА_17 ( знайома ОСОБА_16),
за якими вона з позивачкою після
смерті ОСОБА_6 періодично приїздили
на його могилу і навідували земельну
ділянку, де раніше проживав ОСОБА_6 у
с. Пилипець, оскільки ці докази суд
визнає неналежними для
застосування ст. 549 ч. 1 п. 1 ЦК України
- 1963 р. Інших доказів для
встановлення цього факту в
справу не подано. Натомість
обставинами справи встановлено, що
ОСОБА_6 за життя не оформляв право
власності на житловий будинок.
Фактично в 1984 р. вчинив дії, якими
відчужив житловий будинок і земельну
ділянку ОСОБА_4. після ушкодження
будинку належного ОСОБА_6 не
заявив претензій і фактично
втратив будь-який інтерес до
вказаного майна протягом 13 років аж
до смерті . Це підтверджено
поясненнями представника
відповідача з Пилипецької сільської
ради, поясненнями третьої особи
ОСОБА_4, обставинами, встановленими
вироком Міжгірського районного
народного суду від 24.10.1986 р. Окрім
цього, в справі встановлено , що
ОСОБА_6 був користувачем земельної
ділянки, яка надавалась для
обслуговування житлового будинку
АДРЕСА_1. По суті, він добровільно
відмовився від користування цією
ділянкою у зв'язку з виїздом на
постійне місце проживання в інший
район області. Інший член цього
службового (робочого)
дворогосподарства, тобто його
дружина, померла раніше (1980 р.).

Отже, виникли підстави,
передбачені ст. 36 ЗК України УРСР - 1970
р., яка була чинна в період 1983-1986 р.р.,
для припинення права користування
цією земельною ділянкою. У
погосподарській книзі сільської
ради є запис про закриття
дворогосподарства, здійснений в 1987
році.

Станом на час розгляду справи
земельна ділянка фактично не
використовується за раніше визначеним
цільовим призначенням і знаходиться
в занедбаному стані із зруйнованими
залишками фундаменту, не огороджена.

Суд вважає, що у позивачки не
виникло права користування цією
ділянкою по спадкуванню за померлим
батьком, а тому вона має право на
користування земельною ділянкою та
одержання її у власність на
загальних підставах, передбачених ЗК
України 2001 р., тобто за відповідним
рішенням Пилипецької сільської ради.
Згідно з ст. 12 пунктів а, б, в ЗК
України 2001 р. до повноважень
сільської ради належить
розпорядження землями
територіальних громад, передача
земельних ділянок у власність
громадян чи надання їх у
користування.

Оскільки у 2010 році
оскаржуваними рішеннями Пилипецької
сільської ради спірну земельну
ділянку відведено для будівництва
сільського клубу, суд вважає
правомірними ці рішення відповідача,
а також рішення № 28 від 22.09.2013 р. ,
яким відмовлено позивачці в
задоволенні її заяви , поданої 09.09.2013
р. про приватизацію земельної
ділянки «батьківського двору».

Таким чином , виходячи з вище
викладених мотивів і підстав, суд
дійшов висновку, що позивачка не
довела належними доказами свої
вимоги, а відповідача запереченнями
позову та поданими в справу
доказами спростував позовні вимоги
повністю.

Судових витрат до стягнення чи
повернення не має.

Керуючись ст.ст. 212-215, 218 ЦПК
України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову
відмовити повністю.

Апеляційну скаргу на рішення
Міжгірського районного суду може бути
подано в апеляційний суд Закарпатської
області через райсуд протягом десяти
днів з дня проголошення, а особами, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення -
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Рішення набирає законної сили
згідно з ст. 223 ЦПК України.

Суддя: В. П. Кривка