АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6025/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Завізіон Т. В. Доповідач -
Свистунова О.В. Категорія 55
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по
цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді
Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої
В.Ю., Ремеза В.А.

при секретарі Книш К.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою Державного
підприємства «Науково-виробничий
комплекс «Автоматика та
машинобудування»

на рішення Жовтоводського міського
суду Дніпропетровської області від 16
квітня 2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до Державного підприємства
«Науково-виробничий комплекс
«Автоматика та машинобудування» про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку та відшкодування
моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2013 року позивач звернувся до
Жовтоводського міського суду
Дніпропетровської області з позовом до
Державного підприємства
«Науково-виробничий комплекс
«Автоматика та машинобудування» про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку та відшкодування
моральної шкоди, та просила
постановити судове рішення, яким
стягнути з відповідача на свою користь
6684,92 грн. у рахунок виплати сум, які
належали їй при звільненні, 5810,15 грн. - в
рахунок виплати середнього заробітку
за час затримки розрахунку при
звільненні, та 5000 грн. на відшкодування
моральної шкоди. Від сплати судового
збору звільнена, відповідно до чинного
законодавства.

20 січня 2014 року позивачка
звернулась до суду з заявою в якій
збільшила свої вимоги в частині
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку та просила
стягнути з відповідача в рахунок
виплати зазначених виплат у розмірі 8134
грн. /а.с.13/

11 березня 2014 року від позивачки ОСОБА_2
надійшла заява про залишення без
розгляду її позовних вимог в частині що
до сплати розрахункових сум при
звільненні в сумі 6684,92 грн., у зв'язку із
тим, що підприємство виплатило їй
зазначену суму, і просила розглянути в
цьому провадженні лише її вимоги про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку та відшкодування
моральної шкоди /а.с.42/.

Ухвалою Жовтоводського міського суду
від 28.03.2012 року зазначена заява була
прийнята судом і провадження по справі
у цій частині було залишено без
розгляду.

На підтримання позовних вимог
позивачка посилалась на те, що вона до
24.09.2013 року перебувала у трудових
стосунках з ДП "Науково-виробничий
комплекс "Автоматика та
машинобудування" (далі НВК АтМ),
звільнилася з підприємства за п. 1 ст. 38
КЗпП України, за власним бажанням,
однак, при звільненні відповідач
остаточно розрахувався з нею тільки
30.12.2013 року. Вважає, що підприємство
повинно виплатити їй середній
заробіток за час затримки розрахунку
за період часу з 24.09.2013 року по 30.12.2013
року за 70 робочих днів у розмірі 8134 грн.
та відшкодувати моральну шкоду у
розмірі 5000 грн., яка спричинена тим, що
несвоєчасний розрахунок підприємства
з нею примусив докладати додаткових
зусиль для організації своєї
життєдіяльності.

Рішенням Жовтоводського міського суду
Дніпропетровської області від 16 квітня
2014 року позовні вимоги задоволені
частково.

Суд стягнув з Державного підприємства
"Науково-виробничий комплекс"
"Автоматика та машинобудування",
юридична адреса якого вул. Гагаріна,
будинок 4 в м. Жовті Води на користь
ОСОБА_2 5148 грн.00 коп., із яких: 4684 грн. 00
коп. - в рахунок виплати середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні та 500 грн. 00 коп. - на
відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з Державного підприємства
"Науково-виробничий комплекс"
"Автоматика та машинобудування" на
користь держави 264 грн. 18 коп. судового
збору за розгляд справи у суді.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог ОСОБА_2 відмовлено судом - у
зв'язку з їх безпідставністю.

У апеляційній скарзі відповідач
просить рішення суду скасувати в
частині відшкодування моральної шкоди
та постановити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні зазначених
позовних вимог, з тих підстав, що
рішення суду першої інстанції ухвалено
з порушенням норм матеріального і
процесуального права.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
апеляційний суд дійшов висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні судом із
дослідженої копії трудової книжки
позивачки /а.с. 6/, встановлено, що перша
дійсно до 24.09.2013 року включно
перебувала у трудових відносинах з ДП
НВК АтМ та наказом №111лс від 19.09.2013 року
була звільнена з роботи по п. 1 ст. 38 КЗпП
України.

Судом також встановлено, що на
порушення вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України,
яка зобов'язує роботодавця при
звільненні працівника провести
виплату всіх сум, що йому належать від
підприємства в день звільнення,
відповідач своєчасно не розрахувався з
позивачем і зробив це тільки 30.12.2013
року, про що свідчить платіжне
доручення №219 /а.с.32/, про що не
заперечувала сама позивачка.

Розрахунковий листок підтверджує, що
на час звільнення позивачки
підприємство мало перед нею
заборгованість по сумах, що належали їй
при звільненні у розмірі 6 684,92 грн.
/а.с.31/.

Таким чином, суд першої інстанції вірно
встановив, що відповідач мав
заборгованість перед позивачкою по
розрахунковим сумам на час звільнення
у розмірі 6 684,92 грн. і ця заборгованість
була остаточно ним виплачена 30.12.2013
року.

Статтями 117 та 237- 1 КЗпП України
передбачено, що у разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки передбачені ст. 116 КЗпП України
підприємство повинно виплатити
працівникові середній заробіток за
весь час затримки по день фактичного
розрахунку, а також поклали на
роботодавця обов'язок по відшкодуванню
моральної шкоди, якщо порушення
законних прав працівника призвели до
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Нормою ст.23 ЦК України встановлено, що
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується
одноразово, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

Не викликає у колегії суддів
сумнівів заподіяння відповідачем
позивачу моральної шкоди, яка
виразилась у її моральних стражданнях
та переживаннях, зумовлених не
проведенням відповідачем розрахунку
при звільненні позивача, що, в свою
чергу, змусило останню докладати
додаткових зусиль для організації
свого життя внаслідок зменшення
розміру свого доходу, на який вона
розраховувала, а також зменшувати свої
видатки, а відтак і порушувати звичний
уклад свого життя.

Разом з тим, позивачем не надано
будь-яких доказів ні в суд першої, ні
апеляційної інстанції, що об'єктивно б
свідчили про істотність заподіяної їй
моральної шкоди і настання суттєвих
негативних наслідків для її
психологічного та фізичного стану.

З урахуванням викладеного, суд першої
інстанції правильно частково
задовольнив позовні вимоги в частині
відшкодування моральної шкоди з
урахуванням вимог розумності та
справедливості - шляхом стягнення з
відповідача моральної шкоди в розмірі
500 гривень.

Інші доводи апеляційної скарги
не спростовують правильність
висновків у рішеннях суду, протирічать
вимогам законодавства, яке регулює
спірні правовідносини, матеріалам
справи, зводяться до переоцінки
доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить
повному обсязі з'ясовані права та
обов'язки сторін, обставини справи,
доводи сторін перевірені і їм дана
належна оцінка, справа розглянута у
рамках позовних вимог та на підставі
доказів, наданих сторонами.

Враховуючи викладене та конкретні
обставини справи, судове рішення
відповідає вимогам норм матеріального
і процесуального права і тому, колегія
апеляційного суду вважає, що згідно до
ст. 308 ЦПК України правових підстав для
скасування рішення від 20 березня 2014
року не вбачає, а тому, доводи
апеляційної скарги підлягають
відхиленню, а рішення суду першої
інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Науково-виробничий
комплекс «Автоматика та
машинобудування»- відхилити.

Рішення Жовтоводського міського
суду Дніпропетровської області від 16
квітня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення і протягом двадцяти днів
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді