№521/55/14-ц
№пр 2п/521/309/14
Справа
№521/55/14-ц
У Х В А Л А

05 червня 2014 року
місто
ОСОБА_1

Малиновський районний суд м. Одеси у
складі:

головуючого судді Мазун І.А.,

за участю секретаря _Лукашкіної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі заяву Одеської
міської ради про перегляд заочного
рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 29 квітня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Малиновського районного
суду м. Одеси знаходиться справа за
позовом ОСОБА_2 до Одеської міської
ради про визнання права власності на
спадщину в порядку спадкування за
законом..

Заочним рішенням Малиновського
районного суду м.Одеси від 29 квітня 2014
року позовні вимоги задоволено.
Визнано за ОСОБА_2, 17.03.1950р.н. право
власності на 1/2 частину ізольованої
однокімнатної квартири, яка
знаходиться у місті Одесі, по вулиці
Бабеля, в будинку під №38, квартира під
№7, загальною площею 43,1 кв.м., житловою
площею 15,4 кв.м., в порядку спадкування
за законом майна ОСОБА_3, який помер
23.01.2007р. Визнано за ОСОБА_2, 17.03.1950р.н.
право власності на 1/2 частину
ізольованої однокімнатної квартири,
яка знаходиться у місті Одесі, по
вулиці Бабеля, в будинку під №38,
квартира під №7, загальною площею 43,1
кв.м., житловою площею 15,4 кв.м., в порядку
спадкування за законом майна ОСОБА_3,
який помер 23.01.2007р. Покладено на ОСОБА_2,
17.03.1950р.н. права та обов’язки набувача
за Договором довічного утримання,
посвідченим 07.09.1999р. державним
нотаріусом П’ятої Одеської державної
нотаріальної контори ОСОБА_1 за
реєстровим №3-1915, в частині довічного
утримання (догляду) ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

26.05.2014р. до суду надійшла
заява Одеської міської ради про
перегляд заочного рішення
Малиновського районного суду м.Одеси
від 29 квітня 2014 року, в якій заявник
вказував про те, що рішення суду є
необ’єктивним, необґрунтованим,
постановленим з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник
заявника підтримав подану заяву та
просив її задовольнити.

ОСОБА_2та її представник ОСОБА_5 проти
задоволення заяви заперечували та
просили відмовити в її задоволенні.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення сторін, суд
прийшов до висновку про необхідність
відмови в задоволенні заяви про
перегляд заочного рішення
Малиновського районного суду м.Одеси
від 29 квітня 2014 року.

Відповідно до ч.1 ст.232 ЦПК України
заочне рішення підлягає скасуванню,
якщо судом буде встановлено, що
відповідач не з»явився в судове
засідання та не повідомив про причини
неявки з поважних причин і докази, на
які він посилається, мають істотне
значення для правильного вирішення
справи.

Щодо причин неявки в жодне з судових
засідань в ході розгляду справи та не
повідомлення про поважність цих
причин, представник Одеської міської
ради пояснила, що вона є єдиним
представником міської ради та не має
часу встигати на всі судові засідання.
Належне повідомлення відповідача про
час та місце розгляду справи
підтверджуються поштовими
повідомленнями з відбитками штампу та
розписами працівників канцелярії
Одеської міської ради про отримання
судових повісток.

Оскільки заяв про відкладення слухання
справи від відповідача до суду не
надходило, суд, зі згоди представника
позивача, ухвалив заочне рішення,
згідно до ст. 224 ЦПК України, копія якого
була вручена відповідачу, що не
заперечується і представником
відповідача, про що в матеріалах справи
є її розписка.

Відповідно до ч. 2 ст. 229 ЦПК України,
необхідною умовою для перегляду судом
заочного рішення, має бути посилання на
обставини, що свідчать про поважність
причин неявки в судове засідання і
неповідомлення їх суду, і докази про це.

Однак, представник відповідача не
вказала на обставини, які були б
поважними для неявки в судове
засідання та не надала відповідних
доказів.

Відповідачем до заяви про перегляд
заочного рішення не додано жодного
доказу, який мав би істотне значення
для правильного вирішення справи.

Так, у своїй заяві представник
відповідача вказує, що ОСОБА_2
пропустила строк прийняття спадщини
ОСОБА_3, який помер 23.01.2007 року, але суд
залишив поза увагою цю обставину.
Однак, судом матеріалами справи
підтверджується, що позивачка у
встановленому законом порядку подала
ще 13.11.2007 року заяву про прийняття
спадщини свого померлого чоловіка
ОСОБА_3 й навіть отримала Свідоцтво про
право на спадщину за законом на частину
його спадкового майна.

Щодо наявності в матеріалах справи
підтвердження відсутності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину, суд
приймає до уваги лист П»ятої Одеської
державної нотаріальної контори від
13.12.2013 року, у якому нотаріус повідомляє
позивачку про неможливість видачі
свідоцтва про право на спадщину на
квартиру, яка знаходиться у місті
Одесі, по вулиці Бабеля, в будинку під
№38, квартира під №7 та роз’яснює їй
право на звернення до суду з питання
визнання права власності на спадщину.

Представник відповідача вважає, що
ОСОБА_3 не набув права власності на
спірну квартиру, а тому ця квартира не
може входити до складу його спадкового
майна. Однак, суд не погоджується з цим
твердженням. Чинне на момент укладення
договору довічного утримання
законодавство не ставило виникнення
права власності на нерухоме майно в
залежність від факту державної
реєстрації права власності в органі
технічної інвентаризації. Відповідно
до ст. 128 ЦК УРСР, моментом виникнення
права власності у набувача за
договором був момент передачі майна чи
розпорядчого документа. Тому суд
вважає, що ОСОБА_3 у встановленому
законом порядку набув право власності
на спірну квартиру за договором
довічного утримання, посвідченим
07.09.1999року державним нотаріусом П’ятої
Одеської державної нотаріальної
контори ОСОБА_1 за реєстровим №3-1915.

Наявність обтяження в вигляді заборони
відчуження спірної квартири, яке було
накладено нотаріусом при посвідченні
договору довічного утримання
07.09.1999року та не зняття цього обтяження
після смерті ОСОБА_6, померлої 20.02.2002
року, не дає підстав для висновку про не
виникнення чи про припинення права
власності ОСОБА_3 на спірну квартиру.

Представник відповідача вважає, що
після смерті ОСОБА_3, який помер 23.01.2007
року, його права та обов’язки набувача
за договором довічного утримання від
07.09.1999року ОСОБА_2 могла отримати лише
за згодою ОСОБА_4 Така позиція
представника відповідача
необґрунтована, оскільки відповідно до
ст. 757 ЦК України для переходу прав та
обов’язків набувача за договором
довічного утримання до спадкоємців, до
яких перейшло право власності на майно,
що було передане відчужувачем -
необхідність згоди відчужувача
законом не передбачена.

Твердження представника відповідача
про те, що ОСОБА_2, будучи опікуном
недієздатного ОСОБА_4, не мала права,
без письмової згоди органу опіки та
піклування, підписувати від імені
ОСОБА_4 договір довічного утримання від
07.09.1999року теж не обґрунтоване,
оскільки чинною на той час ст. 16 ЦК УРСР
не передбачалось обов’язковість згоди
органу опіки та піклування для
підписання позивачкою договору від
імені та в інтересах її підопічного.

З урахуванням наведеного вище, суд
вважає, що заява Одеської міської ради
про перегляд заочного рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 29 квітня 2014 року є необгрунтованою,
та має бути залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 208-210, 224-232 ЦПК України,
суд

У Х В А Л И В:

Заяву Одеської міської ради про
перегляд заочного рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 29 квітня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Одеської міської ради про
визнання права власності на спадщину в
порядку спадкування за законом
залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя:
І.А. Мазун