ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/7039/14-ц
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2014 р.Дарницький районний суд м.
Києва в складі:

головуючого - судді Сирбул О.Ф.

при секретарі - Семенченко Я.А.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ
майна подружжя,-

встановив:

У квітні 2014 року позивачка ОСОБА_2
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3
про поділ майна подружжя.

Свої позовні вимоги позивач мотивувала
тим, що 22 серпня 2008 року зареєстровано
шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2. Згідно до
рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 31.01.2012 р. шлюб між сторонами
розірвано. Від шлюбу є дитина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 Під час шлюбу сторонами,
була придбана квартира АДРЕСА_1
квартира була зареєстрована на ім'я
відповідача, ОСОБА_3. Та між сторонами
була домовленість про продаж сумісної
власності та розподілу між сторонами
вартості спірної квартири, позивач
надала нотаріальну заяву про згоду на
її продаж, однак чоловік домовленості
не дотримався та вона змушена
звернутися до суду за захистом свого
майнового права.

В своїх позовних вимогах просила
стягнути з ОСОБА_3 на її користь грошову
компенсацію вартості 2/3 частки
спільного майна подружжя від розміру
ринкової вартості квартири АДРЕСА_1 та
судовий збір 243,60 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2
позовні вимоги підтримала та просила
їх задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3
та його представник ОСОБА_5 проти
позову заперечували, пояснили, що
спірна квартира є особистою власністю
відповідача, оскільки придбана за його
особисті кошти. Просили у задоволенні
позову відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ст. 213 Цивільного
процесуального кодексу України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Суд вислухавши пояснення позивача,
заперечення відповідача, представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи вважає встановленими наступні
обставини.

22 серпня 2008 року зареєстровано шлюб між
ОСОБА_3 та ОСОБА_2, актовий запис № 755
(а.с. 14).

Згідно рішення Дарницького районного
суду м. Києва від 31.01.2012 р. шлюб між
сторонами розірвано (а.с. 18). Від шлюбу
є дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13).

Згідно рішення Дарницького районного
суду м. Києва від 20.02.2014 р. стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на
утримання дочки в розмірі 1/3 частини
від його заробітку (доходу) щомісячно,
починаючи з 20.11.2013 р., й до досягнення
дитиною повноліття (а.с. 19 - 20).

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року № 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» вирішуючи
спори між подружжям про майно, суду
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(ст.ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно
до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути
будь-які види майна, за винятком тих,
які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Судом встановлено, що під час шлюбу
сторонами, була придбана квартира
АДРЕСА_1 (а.с. 15-16).

Спірна квартира була зареєстрована на
ім'я відповідача, ОСОБА_3.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилалася, що між сторонами була усна
домовленість про продаж сумісної
власності та розподілу між сторонами
вартості спірної квартири, позивач
надала нотаріальну заяву про згоду на
продаж (а.с. 23), однак чоловік
домовленості не дотримався та вона
змушена звернутися до суду за захистом
свого права.

Судом встановлено, що відповідно до
договору купівлі-продажу квартири від
12.04.2013 р. ОСОБА_3 продав квартиру
АДРЕСА_1, вартість квартири 239 770,00 грн.
(а.с. 47-48).

Згідно з ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу
України та ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловіку на
праві сумісної власності.

У відповідності до ст. 69 Сімейного
кодексу України дружина і чоловік
мають право на поділ майна, що належить
їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Згідно ст. 70 Сімейного кодексу України
у разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

При поділі майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
в разі, якщо речі є неподільними,
присудження одному з подружжя грошової
компенсації замість його частки у
праві спільної сумісної власності на
майно допускається лише за його згодою
та попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду (ч. 4, 5 ст. 71
Сімейного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 364 Цивільного
кодексу України якщо виділ у натурі
частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим, співвласник який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової
компенсації або іншої матеріальної
компенсації вартості його частки.
Компенсація співвласників може бути
надана лише за його згодою.

Позивач в своїх позовних вимогах
ставить вимоги про стягнення з
відповідача відповідної грошової
компенсації її частки в цьому майні. За
таких вимог відповідач не повинен
вносити на депозитний рахунок суду
відповідну грошову суму.

Таким чином, кожен із подружжя має
право на ? частину у спільному
сумісному майні і частки позивача та
відповідача є рівними.

Посилання позивача на те, що слід
відступити від рівності часток на
підставі ч. 3 ст. 70 Сімейного кодексу
України, оскільки від шлюбу є дитина,
яка проживає з позивачем, дитина
перебуває на повному утриманні
позивача, розмір аліментів на
утримання дитини недостатній для
забезпечення її фізичного, духовного
розвитку та лікування та визнати за
позивачем право власності на 2/3 частини
спірного майна під час розгляду справи
не знайшли свого підтвердження в
розумінні ст.ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України.

Враховуючи, що подружжям спірна
квартира була відчужена позивач має
право на грошову компенсацію вартості ?
частки спільного майна подружжя,
квартири АДРЕСА_1 в розмірі 119 885,00 грн.
(239 770,00 грн. /вартість квартири/ : 2 = 119
885,00).

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень.

Посилання відповідача на те, що
придбання спірної квартирі вносилися
ним за особисті кошти під час розгляду
справи не знайшли свого підтвердження
в розумінні ст.ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України.

Суд, вислухавши учасників, які
приймали участь у справі, дослідивши
доказі по справі, з'ясувавши обставини
справи приходить до висновку, що
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню.

Оскільки позов частково
задовольняється, то відповідно до ч. 1
ст. 88 ЦПК України з відповідача
необхідно стягнути на користь позивача
сплачені судові витрати в розмірі 121,80
грн.

Керуючись п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року № 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», ст.ст. 60, 69, 70
Сімейного кодексу України, ст.ст. 364, 368
ЦК України, ст.ст. 10, 11, 27, 60, 88, 212-215 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна
подружжя - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт
НОМЕР_2 виданий Дарницьким РУ ГУ МВС
України в м. Києві 12.03.2007 р.) грошову
компенсацію вартості ? частки
спільного майна подружжя, квартири
АДРЕСА_1 в розмірі 119 885,00 (сто
дев'ятнадцять тисяч вісімсот
вісімдесят п'ять) гривень 00 копійок.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт
НОМЕР_2 виданий Дарницьким РУ ГУ МВС
України в м. Києві 12.03.2007 р.) судовий збір
в розмірі 121,80 (сто двадцять одну) гривню
80 копійок.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення. У
разі якщо рішення було проголошено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя: