У Х В А Л А

Іменем України

10 липня 2014 року
м.
Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого - Бондаренка Ю.О.,

суддів - Павліченко С.В., Собослой Г.Г.,

при секретарі - Чейпеш С.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Воловецького районного суду
Закарпатської області від 07 травня 2014
року, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року заступник начальника
відділу ДВС Воловецького районного
управління юстиції звернулася до суду
з поданням, яким просить: встановити
тимчасове обмеження у праві виїзду
громадянина України ОСОБА_1 за межі
України до виконання ним боргових
зобов'язань. В обґрунтування подання
посилається на те, що на виконанні
Відділу ДВС Воловецького районного
управління юстиції знаходиться
виконавче провадження ЄДРВП №42231871 по
виконанню виконавчого листа №2-6814/11
виданого 29.02.2012 року Ужгородським
міськрайонним судом Закарпатської
області про стягнення з ОСОБА_1 на
користь ПАТ «Райффазен Банк Аваль» в 224
353,05 грн. (а.с.3). Станом на 23.04.2014 року
боржником не вчинено дій, спрямованих
на виконання рішення суду, проведені
заходи з боржником не дають
позитивного результату щодо виконання
рішень суду, що свідчить про ухилення
боржника від виконання рішення суду.

Ухвалою Воловецького районного суду
Закарпатської області від 07 травня 2014
року подання головного державного
виконавця Відділу Державної
виконавчої служби Воловецького
районного управління юстиції -
задоволено. Встановлено громадянину
України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, інд.код.
НОМЕР_1, жителю АДРЕСА_1, тимчасове
обмеження у праві виїзду за кордон до
виконання ним боргових зобов'язань.
Виконання ухвали щодо обмеження у
праві виїзду ОСОБА_1 покладено на
Державну прикордонну службу України та
Головне управління державної
міграційної служби в Закарпатській
області.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу, якою просить скасувати ухвалу
Воловецького районного суду
Закарпатської області від 07 травня 2014
року та постановити нову ухвалу, якою в
задоволенні подання відмовити. Вимоги
апелянта мотивовані тим, що суд першої
інстанції ухвалив рішення
необґрунтовано з порушеннями норм
матеріального та процесуального права,
зокрема, зазначив, що суд не звернув
уваги на те, що державним виконавцем не
надано доказів, що він ухиляється від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням, а особа, яка має
невиконані зобов'язання, не може
вважатися винною в ухиленні, поки не
буде доведено протилежне.

В судовому засіданні апелянт підтримав
апеляційну скаргу і просили
задовольнити з зазначених в ні підстав,
також пояснив, що в тому самому банку
він має ще один кредит який старається
погашати. Кошти він бере у дружини
так-як сам не отримує доходів. Погашати
заборгованість по судовому рішенню він
на даний час не в змозі.

Державний виконавець в судове
засідання не з'явився, про дату та час
слухання справи повідомлявся належним
чином, що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК
України не перешкоджає розгляду
справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується апеляційна скарга,
об'єктивно оцінивши докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно вимог частини 1 статті 303
Цивільного процесуального кодексу
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно статті 6 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» однією з
підстав для тимчасових обмежень у
праві виїзду громадян України за
кордон визначено ухилення від
виконання зобов'язань, покладених на
особу судовим рішенням.

Статтею 377-1 ЦПК України, регулюється
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби. Суд негайно
розглядає подання, зазначене в частині
першій цієї статті, без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

За змістом п.5 ч.1 та ч.2 ст.6 Закону
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України» від
21.01.1994 року за №3857-ХІІ громадянинові
України, який має паспорт, може бути
тимчасово відмовлено у виїзді за
кордон якщо він ухиляється від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням, рішенням
іншого органу (посадової особи), - до
виконання зобов'язань.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що на
виконанні у Відділі Державної
виконавчої служби Воловецького
районного управління юстиції
перебуває виконавчий лист №2-6814/11
виданий 29.02.2012 року про стягнення з
ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффазен Банк
Аваль» боргу в розмірі 224 353,05 грн. (а.с.3).
25 лютого 2014 року державним виконавцем
винесена постанова про відкриття
виконавчого провадження ВП №42231871
(а.с.5). З матеріалів справи також
вбачається, що державним виконавцем
вживались заходи для встановлення
джерела доходів та майна ОСОБА_1 (а.с.6-23).
На час постановлення оскаржуваної
ухвали та її перегляду в апеляційному
порядку заборгованість не погашена.

Задовольняючи подання державного
виконавця, на підставі викладених ним
обставин, суд першої інстанції виходив
того, що ОСОБА_1 є боржником у
виконавчому провадженні та має
непогашений борг, з часу відкриття
виконавчого провадження боржником не
вчинено дій, спрямованих на виконання
рішення суду, жодної суми в рахунок
погашення заборгованості сплачено не
було, що є підставою у тимчасовому
обмеженні права на виїзд за межі
України з метою забезпечення повного
та своєчасного виконання зобов'язання.

Проте, такий висновок Воловецького
районного суду Закарпатської області є
помилковим, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» регулює
порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, визначає
випадки тимчасового обмеження права
громадян на виїзд з України і
встановлює порядок розв'язання спорів
у цій сфері.

Пунктом 2 статті 6 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» передбачено,
як підставу для тимчасового обмеження
у праві виїзду за кордон, наявність
невиконаних зобов'язань, але лише до
моменту виконання зобов'язань, або
розв'язання спору за погодженням
сторін у передбачених законом
випадках, або забезпечення зобов'язань
заставою, якщо інше не передбачено
міжнародним договором України.

Відповідно до п.18 ч.3 ст.11 Закону №606-XIV
державний виконавець має право у разі
ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника-фізичної особи
або керівника боржника-юридичної особи
за межі України до виконання
зобов'язань за рішенням.

Відповідно до положення ч.2, 3 ст.10 ЦПК
наявність умислу та обставини, які є
предметом посилання суб'єкта подання
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України як на підставу його
вимог, підлягають доведенню. Зокрема,
задоволення такого подання можливе
лише за умови доведення факту ухилення
боржника від виконання зобов'язання.

На момент звернення до суду з поданням
факт ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, повинен вже відбутися і бути
об'єктивно наявним та вбачатися з
матеріалів виконавчого провадження.

Відповідно до правової позиції
Верховного Суду України щодо вирішення
питання про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України «ухилення
від виконання зобов'язань, покладених
судовим рішенням, рішенням іншого
органу (посадової особи)», вжите у п.5 ч.1
ст.6 Закону № 3857-XII та у п.18 ч.3 ст.11 Закону
№ 606-XIV, позначає з об'єктивної сторони
такі свідомі діяння (дії чи
бездіяльність) особи боржника, які
полягають у навмисному чи іншому
свідомому невиконанні нею зазначених
обов'язків у виконавчому провадженні,
коли виконати цей обов'язок у нього є
всі реальні можливості (наприклад,
наявність майна, грошових коштів тощо)
і цьому не заважають будь-які незалежні
від нього об'єктивні обставини
(непереборної сили, події тощо). У
зв'язку з цим і здійснюється примусове
виконання. Це також є підставою для
звернення з поданням до суду щодо
вирішення питання про застосування до
такої особи тимчасового обмеження у
праві виїзду за межі України.

Таким чином, особа, яка має невиконані
зобов'язання, не може вважатися винною
в ухиленні, поки не буде доведено
протилежне.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
дійшла висновку про те, що судом першої
інстанції в судовому засіданні не
здобуто доказів того, що ОСОБА_1 при
наявності можливості ухиляється від
виконання боргових зобов'язань, а тому
оскаржувана ухвала підлягає
скасуванню з постановленням нової
ухвали про відмову у задоволенні
подання державного виконавця про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України.

Керуючись ст.ст.209, 218, 303, 307, 312-315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, -
задовольнити.

Ухвалу Воловецького районного суду
Закарпатської області від 07 травня 2014
року, - скасувати.

В задоволенні подання заступника
начальника Відділу Державної
виконавчої служби Воловецького
районного управління юстиції про
встановлення тимчасового обмеження у
праві виїзду за межі України
громадянину України ОСОБА_1 до
виконання ним боргових зобов'язань, -
відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді: