Провадження №22-ц/784/1220/14
інстанції: Тішко Д.А.
Суддя-доповідач апеляційного суду:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 липня 2014 р.
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого: Данилової О.О.,

суддів: Лівінського І.В.,
Шаманської Н.О.,

при секретарі судового засідання:
Бакуті Т.В.

за участю: представника позивача -
Ремешевського Є.А., представника
відповідачки - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_5

на рішення Центрального районного суду
м. Миколаєва від 25 березня 2013 р.,
ухваленого за позовом

публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк»

(далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»)

до

ОСОБА_5

про визнання договору іпотеки дійсним,
звернення стягнення на предмет
іпотеки, виселення ,

та за позовом третіх осіб

ОСОБА_6, ОСОБА_7

до

ПАТ КБ «ПриватБанк»

про визнання кредитного договору та
договору іпотеки недійсними,

в с т а н о в и л а :

У липні 2012 р. ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося з позовом до ОСОБА_5 про
визнання дійсним договору іпотеки,
звернення стягнення на предмет іпотеки
та виселення.

В обґрунтування своїх вимог
позивач вказував, що 27 червня 2007 р. між
ЗАТ КБ «ПриватБанк»(кредитором),
правонаступником якого є ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_1)
(позичальником) укладено кредитний
договір, за яким ПАТ КБ «ПриватБанк»
надало відповідачу 61 600 доларів США
кредиту строком до 26 червня 2017 р., а
останній, в свою чергу, зобов'язувався
повернути наданий кредит, сплатити
проценти за користування ним та
комісію за управління кредитом. З метою
забезпечення виконання договору
кредиту 27 червня 2007 р. з ОСОБА_5 був
укладений договір іпотеки, за яким
остання передала в іпотеку
Банку, належну їй квартиру АДРЕСА_1.

Позичальник своїх зобов'язань за
кредитним договором не виконував,
через що станом на 5 червня 2012 р.
виникло 83 374,57 доларів США
заборгованості за кредитним договором,
що еквівалентно 666 371 грн. 23 коп.

Посилаючись на викладені обставини,
позивач просив визнати дійсним
договір іпотеки від 27 червня 2007 р.,
укладений з ПАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_5 В рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ NKIРGA00000014 від 27 червня 2007 р. у розмірі
83 374, 57 доларів США, що еквівалентно 666371
грн. 23 коп. звернути стягнення на
квартиру АДРЕСА_1, шляхом продажу
вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ
«ПриватБанк» з укладанням від імені
відповідача договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою особою
покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру прав власності, з
отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх
передбачених нормативно - правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу предмету іпотеки, а також
виселити відповідача та інших осіб, які
зареєстровані або проживають у
зазначеній квартирі зі зняттям з
реєстраційного обліку у органах МВС
України в Миколаївській області, до
повноважень якого входять питання
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб, компетенція якого
територіально поширюється на адресу
вказаної квартири.

У січні 2013 р. третя особа - ОСОБА_6
(ІНФОРМАЦІЯ_1) звернувся з позовними
вимогами до ПАТ КБ «ПриватБанк» про
визнання кредитного договору та
договору іпотеки недійсними. На його
думку, договір не відповідає вимогам
чинного законодавства, оскільки ПАТ КБ
«ПриватБанк» не виконана
переддоговірна робота передбачена п. 2
ст. 11 Закону України «Про захист прав
споживача», умови договору є
несправедливими, оскільки з боку банку
мало місце порушення вимог чинного
законодавства та створення
дисбалансу договірних прав та
обов'язків на шкоду позивача.

Посилаючись на вказані обставини,
ОСОБА_6 просив про задоволення його
позовних вимог.

Рішенням Центрального районного
суду м. Миколаєва від 25 березня 2013 р.
позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено
частково. В рахунок погашення
заборгованості перед ПАТ КБ
«ПриватБанк» за кредитним договором №
NKIРGA00000014 від 27 червня 2007 р. у розмірі 666
371 грн. 23 коп., з яких 382 614 грн. 24 коп. -
заборгованість за кредитом, 148 483 грн. 14
коп. - заборгованість по процентам за
користування кредитом, 18 798 грн. 35 коп. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом, 84505 грн. 41 коп. -
пеня за несвоєчасне виконання
зобов'язань, 250 грн. 01 коп. - штраф
(фіксована частина), 31 720 грн. 08 коп. -
штраф (процентна складова), звернуто
стягнення на належну ОСОБА_5 квартиру
АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного
предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з
укладанням від імені відповідача
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою покупцем за
початковою вартістю не нижче 353 500 грн. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено. У задоволенні позову
ОСОБА_6 відмовлено. Розподілені судові
витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5
посилаючись на те, що суд першої
інстанції не перевірив всіх обставин
справи, що мають істотне значення для
правильного вирішення спору, зокрема
доказів отримання кредитних коштів,
належного розрахунку, підстав підняття
процентів, доказів отримання вимоги у
відповідності зі ст. 35 Закону України
«Про іпотеку», просила про скасування
судового рішення.

19 листопада 2013 р. третя особа ОСОБА_6
(ІНФОРМАЦІЯ_1), який водночас був
позивачем за позовом про визнання
кредитного договору та договору
іпотеки недійсними, помер.

Ухвалою апеляційного суду
Миколаївської області від 16 червня 2014
р. залучено до участі у справі як третю
особу та позивача правонаступників
ОСОБА_8 - ОСОБА_7 та ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_2)

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які приймали участь у розгляді
справи, дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає на підставі
наступного.

Так, судом встановлено, що 27
червня 2007 р. між ЗАТ КБ «ПриватБанк»
правонаступником якого є ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_6 укладено
кредитний договір № NKIРGA00000014,
відповідно до якого позивач надав
останньому 61600 доларів США кредиту
строком до 26 червня 2017 р. зі сплатою 11, 04
% річних за користування кредитом.

Відповідно до п.п. 2.2.4, 7.1, 7.4
кредитного договору позичальник
зобов'язався здійснювати погашення
кредиту та відсотків за користування
кредитом щомісячно, в період з 01 по 07
число кожного місяця у розмірі 889,54
доларів США.

З метою забезпечення виконання
кредитного зобов'язання 27 червня 2007 р.
між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5
укладено договір іпотеки нерухомого
майна - квартири АДРЕСА_1.

У зв'язку з порушенням
позичальником ОСОБА_6 пунктів 2.2.4, 7.1, 7.4
договору кредиту станом на 5 червня 2012
р. виникло 666 371 грн. 23 коп.
заборгованості за кредитним договором,
з яких 382 614 грн. 24 коп. - заборгованість
за кредитом, 148 483 грн. 14 коп. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом, 18 798 грн. 35 коп. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом, 84 505 грн. 41 коп. -
пеня за несвоєчасне виконання
зобов'язань, 250 грн. 01 коп. - штраф
(фіксована частина), 31 720 грн. 08 коп. -
штраф (процентна складова) ( а.с. 187-190).

Відповідно до ст. 33 Закону України
«Про іпотеку», у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Такі ж положення передбачені
п. 16.7.1 договору іпотеки.

Про неналежне виконання ОСОБА_6
зобов'язань за договором кредиту 28
травня 2012 р. було повідомлено
іпотекодавця ОСОБА_5( а.с. 13). Лист,
направлений позивачем 28 травня 2012 р.
на адресу відповідачки, містить
вимогу про дострокове погашення суми
кредиту та попередження, що в разі
невиконання цієї вимоги може бути
звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Відсутність доказів про вручення
зазначеного повідомлення
відповідачці, не є перешкодою для
реалізації права іпотекодержателя
звернутись у будь-який час за захистом
своїх порушених прав до суду (на
відміну від інших способів звернення
стягнення (частина 3 ст. 33 Закону «Про
іпотеку»), оскільки іпотекодавець у
судовому засіданні має можливість
заперечувати проти вимог
іпотекодержателя, що відповідає
положенням ст. 124 Конституції України
(п. 37 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 р. «Про
практику застосування судами
законодавства про вирішення спорів, що
виникають із кредитних
правовідносин»), а тому доводи
відповідачки про неотримання нею копії
вимоги, не можуть бути підставою для
відмови у задоволенні позову.

За таких обставин, суд обґрунтовано,
відповідно до ст. ст. 526, 589, 1054 ЦК
України та ст. ст. 33, 38 Закону України
«Про іпотеку», задовольнив позов та в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором, звернув
стягнення на майно, передане в іпотеку,
шляхом продажу предмету іпотеки ПАТ
КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені
відповідача договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем за початковою
вартістю не нижче 353 500 грн.

Посилання апелянта на відсутність
доказів перерахування кредитних
коштів, спростовуються наданими
позивачем заявкою позичальника на
видачу готівки та квитанцією про її
перерахування ( а.с.201).

Що стосується посилання апелянта на
незастосування судом строків позовної
давності, то колегія суддів вважає що
вони позивачем не пропущені, оскільки
боржник визнавав борг, його сплачував
та останній платіж ним зроблено у
травні 2012 р.

Доводи апелянта стосовно того, що
позивачем не надано відповідного
разрахунку щодо тіла кредиту,
процентів, колегія суддів до уваги
прийняти не може, оскільки в матеріалах
справи є два розрахунки кредитної
заборгованості ( а.с. 4-5, 187-190). Будь-яких
доказів, які б спростовували
правильність зазначеного розрахунок
відповідачем не надано.

Не можуть бути підставою для відмови у
задоволенні позову посилання
представника апелянта в засіданні
судової колегії на те, що іпотека
припинилась у зв'язку з припиненням
основного зобов'язання (смертю
боржника), оскільки відповідно до ч. 1
ст. 303 ЦПК України апеляційний суд
перевіряє законність та
обґрунтованість судового рішення на
час його ухвалення. На час ухвалення
оскаржуваного рішення основне
зобов'язання припинено не було. З цих же
підстав до спірних правовідносин не
може бути застосовано Закон України
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті».

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а тому не можуть бути
підставою для скасування.

За такого, колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду.

Рішення суду в частині відмови у
задоволенні позову ОСОБА_6 сторонами
не оскаржувалось, а тому апеляційним
судом в цій частині не перевірялось.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5
відхилити, а

рішення Центрального районного суду м.
Миколаєва від 25 березня 2013 р. залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але протягом двадцяти
днів з цього часу може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: