Справа № 461/3102/13
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/181/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

при секретарі: Бадівській О.О.

за участю: ОСОБА_2, представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Галицького районного суду
м.Львова від 19 квітня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ТзОВ
«Дент-Оптик» про зміну формулювання в
наказі на звільнення, стягнення
вихідної допомоги, стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні та
відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з
позовом до ТзОВ «Дент-Оптик», в якому
просить зобов'язати відповідача
змінити формулювання причин
звільнення позивача в наказі №6 від
31.12.2008р. словами «звільнити за власним
бажанням в зв'язку з невиконанням
власником або уповноваженим ним
органом законодавства про працю, умов
колективного договору»; зобов'язати
відповідача виплатити позивачу
вихідну допомогу в розмірі 2430, 69 грн.
середній заробіток за час затримки
розрахунку - 39865, 44 грн., компенсацію за
відпустку у вимушеному прогулі - 2765, 38
грн. та 5000, 00 грн. моральної шкоди. В
обгрунтування позову покликається на
те, що він не погоджується з наказом №6
від 31.12.2008р. про його звільнення,
оскільки в наказі відсутні причини
звільнення як це передбачено в
«Інструкції про порядок ведення
трудових книжок працівників». Причиною
звільнення позивач вважав та вважає
порушення власником умов трудового
договору. З 2006 року позивач переведений
на посаду головного бухгалтера з
ставкою в розмірі мінімальної зарплати
та виконував понаднормовий об'єм
роботи. Він неодноразово звертався до
керівництва з заявами на звільнення за
власним бажанням в зв'язку з порушенням
умов трудового законодавства. З 01.01.2009р.
йому перестали нараховувати офіційну
мінімальну зарплату на ТзОВ
«Дент-Оптик», посилаючись на кризу. Про
вивільнення за два місяці позивач не
попереджений, трудову книжку йому не
видали, з наказом про звільнення не
ознайомлювався. Крім того, позивач
вважає такими протиправними діями
відповідача йому було завдано
моральної шкоди, яка полягає у глибоких
моральних стражданнях пов'язаних з
втратою нормальних життєвих зв'язків,
значно погіршився стан здоров'я,
душевний спокій, самопочуття.

Рішенням Галицького районного
суду м. Львова від 19 квітня 2013 року в
задоволені позову відмовлено.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_2 подавши
апеляційну скаргу у якій зазначає, що
суд неправомірно відмовив йому в
задоволені позовних вимог та встановив
факти без відсутніх та належних
доказів. Вказує що в наказі відсутні
причини звільнення як це передбачено в
«Інструкції про порядок ведення
трудових книжок працівників» від 29.07.93
№ 58 та підпис працівника, який би
посвідчував факт ознайомлення з
наказом. Окрім того, зазначає
неправильно встановленою обставиною
щодо встановлення факту видачі
дублікату трудової книжки. Вважає
рішення необгрунтованим і незаконним
оскільки постановлене не на підставі
нормативно-правових актів які
встановлюють правила щодо прийому на
роботу, працевлаштування, звільнення з
роботи.

Просить скасувати рішення
Галицького районного суду м. Львова та
ухвалити нове рішення

по суті позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2,
представника ОСОБА_3, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги та заявлених вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. На
підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини, визнані сторонами, не
підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення
суду першої інстанції відповідає
зазначеним вимогам.

Районним судом встановлено, що згідно
наказу директора ТзОВ «Дент-Оптик» №2
від 03.01.2006 року ОСОБА_2 призначено
головним бухгалтером з 03 січня 2006 року,
згідно штатного розкладу (а.с.8).

14.12.2008 року ОСОБА_2 подав директору ТзОВ
«Дент-Отпик» заяву на звільнення за
власним бажанням з 01.01.2009 року згідно
чинного законодавства (а.с. 20).

Наказом директора ТзОВ «Дент-Отпик» №6
від 31.12.2008 року ОСОБА_2 звільнено з 01.01.2009
року за власним бажанням згідно ст.38
КЗпП України (а.с.21).

За змістом ст. 38 КЗпП України працівник
має право з власної ініціативи в
будь-який час розірвати укладений з ним
на невизначений строк трудовий
договір. При цьому строк розірвання
трудового договору і його правові
підстави залежать від причин, які
спонукають працівника до його
розірвання і які працівник визначає
самостійно. В разі, якщо вказані
працівником причини звільнення -
порушення працедавцем трудового
законодавства (ч. 3 ст. 38 КЗпП України),
не підтверджуються, або працедавцем не
визнаються, останній не вправі
самостійно змінювати правову підставу
розірвання трудового договору на ч. 1
ст. 38 КЗпП України.

Відповідно до п.12 Постанови Пленуму
Верховного суду України від 06.11.1992р. №9
«Про практику розгляду судами трудових
спорів» по справах про звільнення за
ст.38 КЗпП суди повинні перевіряти
доводи працівника про те, що власник
або уповноважений ним орган примусили
його подати заяву про розірвання
трудового договору.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції
прийшов до висновку про те, що позов є
безпідставним.

Під час розгляду справи в апеляційному
суді ОСОБА_2 подав заяву про
призначення експертизи, у якій просив
дослідити оригінал заяви на звільнення
з посади ОСОБА_2 від 14.12.2008 року (а.с. 218),
оскільки вважає її підробленою.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської
області від 27 грудня 2013 року у даній
справі призначено судову
почеркознавчу експертизу (а.с. 221).

Висновком № 639 криміналістичної
експертизи з дослідження почерку та
підпису від 27.03.2014 року (судовий експерт
Костів І.В.) встановлено, що підпис та
рукописний текст від імені ОСОБА_2 у
заяві на звільнення на ім'я директора
ТзОВ «Дент-Оптик» від 14.12.2008р. виконані
самим гр. ОСОБА_2 (а.с. 229-231), що
спростовує покликання апелянта про те,
що його заява від 14.12.2008 року на
звільнення є підробленою.

Колегія суддів не погоджується із
посиланням позивача на те, що копія
його заяви про видачу дубліката
трудової книжки у зв'язку з її втратою є
сфальсифікованою, оскільки ним не
підтверджено належними доказами
даного факту.

Покликання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі
на ст. 237-1 КЗпП України щодо
відшкодування моральної шкоди, колегія
суддів вважає необґрунтованим,
оскільки позивачем не підтверджено
доказами факт заподіяння йому
моральних чи фізичних страждань або
витрат немайнового характеру, втрати
нормальних життєвих зв'язків, що
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

В заяві про звільнення ОСОБА_2 не
зазначив на порушення відповідачем
трудового законодавства. А працедавець
не вправі самостійно змінювати
визначену працівником причину
звільнення з роботи.

Колегія суддів вважає, що покликання
ОСОБА_2 на ч.3 ст.38 КЗпП України є
безпідставним.

Колегія суддів погоджується із
зазначеним висновком районного суду,
оскільки такий є обґрунтованим, при
встановленні фактів судом не було
порушено норм цивільного
процесуального законодавства й
правильно застосовано норми
матеріального права.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, тому підстав для
скасування рішення Галицького
районного суду м. Львова від 19 квітня 2014
року колегія суддів не вбачає.

Рішення суду першої інстанції ухвалене
з дотриманням норм матеріального та
процесуального права у відповідності
до вимог ст.ст. 213-214 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 209, 303, 304, п.1 ч.1 ст.307,
ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Галицького районного
суду м. Львова від 19 квітня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий
Струс Л.Б.

Судді
Шандра М.М.

Шумська Н.Л.