АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Литвинюк І.М., Міцнея В.Ф.

секретаря Сташевського М.Р.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом Путильської селищної ради до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про знесення самовільно
побудованого житлового будинку та
приведення земельної ділянки у
попередній придатний для використання
стан та повернення самовільно зайнятих
земельних ділянок , за апеляційною
скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення
Путильського районного суду
Чернівецької області від 15 квітня 2014
року, -

В С Т А Н О В
И Л А :

В березні 2011 року Путильська селищна
рада звернулася в суд з позовом до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про знесення самовільно
побудованого житлового будинку та
приведення земельної ділянки у
попередній придатний для використання
стан та повернення самовільно зайнятих
земельних ділянок.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що
10 березня 2011 року селищною радою було
виявлено, що жителі смт. Путила ОСОБА_1
та ОСОБА_2 по вул. Українській, (навпроти
ветлікарні), самовільно, без надання
дозволу розпочали будівництво
житлового будинку на земельній ділянці
наданій в оренду для ведення
городництва. При цьому викопали
траншеї під фундамент розміром 9,50 х 11,50
м. та криницю і вимурували її.

Селищною радою були надіслані
попередження проте, щоб відповідачі
терміново припинили самовільне
будівництво, однак відповідачі
попередженням нехтували і
продовжували проводити самовільне
будівництво.

___________________________________________________________________№
22ц/794/875/2014 р.
Головуючий у І інстанції
Дідух Д.В.

Категорія: 6
Суддя-доповідач
Владичан А.І.

Рішенням 5-ї сесії VІ скликання №140/5-11
від 28.04.2011 року Путильської селищної
ради ОСОБА_1 відмовлено у передачі
земельної ділянки у власність по
АДРЕСА_1 у зв"язку з тим , що вона
призначена для ведення городництва, а
також її було зобов'язано розбити
огорожу та повернути самовільно
зайняті земельні ділянки. Даним
зобов'язанням ОСОБА_1 знехтувала і
продовжила самовільне будівництво, де
уже, на даний час, збудований житловий
будинок.

Просила суд зобов'язати ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 знести самовільно побудований
житловий будинок за адресою АДРЕСА_1,
привести земельну ділянку у попередній
придатний для використання стан та
повернути самовільно зайняті земельні
ділянки ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Рішенням Путильського районного суду
Чернівецької області від 15 квітня 2014
року позовні вимоги Путильської
селищної ради задоволено частково.

Не погоджуючись з вказаним
судовим рішенням ОСОБА_1, ОСОБА_2 подали
апеляційну скаргу, в якій вважають, що
дане судове рішення підлягає
скасуванню як таке, що постановлене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права та без врахування
всіх обставин і наявних у справі
доказів, що мають значення для
правильного вирішення справи. Просили
скасувати рішення Путильського
районного суду від 15 квітня 2014 року та
прийняти нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог
Путильської селищної ради про знесення
житлового будинку, та приведення
земельної ділянки в попередній
придатний для використання стан.

В своїй апеляційній скарзі
посилалися на те, що законних підстав
для відмови їм у наданні дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки немає,
тому вважають що незаконним та
неправомірними діями позивача вони
позбавлені можливості належним чином
оформити будівництво житлового
будинку.

Крім того, вказують, що будівництво
спірного житлового будинку здійснено з
дотриманням вимог
архітектурно-будівельних,
санітарно-технічних, та протипожежних
норм і правил, ніяких порушень прав
інших осіб не відбулося, і взагалі
знесення самочинного будівництва є
крайньою мірою, і можливе лише тоді,
коли використано усі передбачені
законодавством України заходи щодо
реагування та притягнення винної особи
до відповідальності.

Заслухавши доповідача про суть
оскаржуваного рішення, доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню виходячи з наступних
підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України,
апеляційний суд перевіряє законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених в суді першої
інстанції.

Частково задовольняючи позовні
вимоги Путильської селищної ради про
зобов'язання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знести
самовільно побудований житловий
будинок за адресою : АДРЕСА_1 та
привести земельну ділянку у попередній
придатний для використання стан, суд
першої інстанції виходив з того, що 26
лютого 1992 року 9сесією XXI скликання
Путильської селищної ради ОСОБА_1 було
виділено земельну ділянку розміром 0,6
га під огород. Відповідач
користувалась земельною ділянкою на
правах оренди. У 2011 році на даній
земельній ділянці відповідачами було
почато будівництво житлового будинку,
однак на земельних ділянках наданих
для городництва, закладання
багаторічних плодових насаджень, а
також спорудження капітальних
будівель і споруд не допускається.

Проте з такими висновками
колегія суддів погодитись не може.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Стаття 309 ЦПК України передбачає, що
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення, якщо неповно з'ясовано судом
обставини, що мають значення для
справи, не доведено обставини, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушено або неправильно застосовано
норми матеріального та процесуального
права.

Судом установлено, що у березні 2011
року ОСОБА_1 звернулася із заявою до
Путильської селищної ради з проханням
внести зміни в рішення 9-ої сесії XXI
скликання від 26 лютого 1992 року і надати
їй дану земельну ділянку, якою вона
користується протягом 19 років, у
власність для будівництва житлового
будинку.

Рішенням 5-ї сесії Путильської
селищної ради УІ скликання від 28 квітня
2011 року №1405-11 "Про розгляд заяви
ОСОБА_1." їй відмовлено у передачі
земельної ділянки у власність по
АДРЕСА_1 у зв"язку з тим , що вона
призначена для ведення городництва.

Щодо надання земельної ділянки у
власність, то слід зазначити, що за
приписами ст. 116 ЗК України громадяни та
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

Як вбачається з технічного висновку,
будівництво житлового будинку з
належними до нього будівлями та
спорудами побудовано з дотриманням
вимог архітектурно-будівельних,
санітарно-технічних та протипожежних
норм і правил. (а.с.231).

Як роз'яснив пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у п.5 постанови від 30 березня 2012
року №6 «Про практику застосування
судами статті 376 ЦКУ (про правовий режим
самочинного будівництва)» відповідно
до вимог статті 376 ЦК України право на
звернення до суду з позовом про
знесення або перебудову самочинно
збудованого об'єкта нерухомості мають
як органи державної влади, так і органи
місцевого самоврядування. Розглядаючи
зазначені позови відповідно до вимог
вказаної норми та положень частини
сьомої статті 376 ЦК України, суди мають
встановлювати, чи було видано особі,
яка здійснила самочинне будівництво,
припис про усунення порушень, чи
можлива перебудова об'єкту та чи
відмовляється особа, яка здійснила
самочинне будівництво, від такої
перебудови.

Згідно з ч. 17 ст. 29 Закону України
«Про планування і забудову територій»
здійснення будівельних робіт на
об'єктах містобудування без дозволу на
виконання будівельних робіт або його
перереєстрації, а також здійснення не
зазначених у дозволі будівельних робіт
вважається самовільним будівництвом і
тягне за собою відповідальність згідно
із законом.

Частиною 7 статті 376 ЦК України
встановлено, що суд за позовом
відповідного органу державної влади
або органу місцевого самоврядування
може постановити рішення, яким
зобов'язати особу, яка здійснила
(здійснює) будівництво, провести
відповідну перебудову у разі істотного
відхилення від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотного
порушення будівельних норм і правил. У
разі, якщо буде встановлено, що
проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво.

Розглядаючи позов про знесення
самочинного будівництва або
перебудову на підставі ч. 7 статті 376 ЦК
України, суд має встановити, чи було
видано особі, яка здійснила самочинне
будівництво, припис про усунення
порушень, чи можлива перебудова та чи
відмовляється особа, яка здійснила
самочинне будівництво, від такої
перебудови.

Якщо технічна можливість перебудови
об'єкта нерухомості відсутня або
забудовник відмовляється від такої
перебудови, суд, незалежно від
поважності причин відмови, за позовом
зазначених органів або особи, права чи
інтереси якої порушено таким
будівництвом, ухвалює рішення про
знесення самочинного будівництва.

Відмовою забудовника від
перебудови слід вважати як його заяву
про це, так і його дії чи бездіяльність
щодо цього, вчинені до або після
ухвалення рішення суду про
зобов'язання здійснити перебудову.

Дослідивши матеріали справи
колегією суддів встановлено, що
позивачем не надано суду доказів, що
будівництво вказаного житлового
будинку істотно порушує права інших
осіб, чи суперечить суспільним
інтересам, що не дає підстав для
застосування крайньої міри - знесення
самочинного будівництва.

Судом першої інстанції не вірно
встановлено, що на протязі періоду
ведення самовільного будівництва
житлового будинку гр. ОСОБА_1,
неодноразово притягувалася за це до
адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи,
колегією суддів встановлено, що 28
березня 2011 року інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Чернівецькій області складено
протокол про адміністративне
правопорушення №03-18/11П, однак
постанова про накладення
адміністративного стягнення у
матеріалах справи відсутня, що дає
підстави вважати, що ОСОБА_1 за дане
порушення, до адміністративної
відповідальності не притягувалася.

Встановлення вказаних обставин
залишилося поза увагою суду першої
інстанції.

Згідно п.22 Постанови Пленуму ВССУ з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України ЦКУ (про
правовий режим самочинного
будівництва)», знесення самочинного
будівництва є крайньою мірою і можливе
лише тоді, коли використано усі
передбачені законодавством України
заходи щодо реагування та притягнення
винної особи до відповідальності.

Постановою Путильського районного
суду Чернівецької області від 22 травня
2014 року, яка вступила в законну силу 09
червня 2014 року, зобов'язано Путильську
селищну раду розглянути на черговій
сесії Путильської селищної ради заяви
ОСОБА_1 від 30 грудня 2013 року та 01 квітня
2014 року про надання дозволу на розробку
проекту землеустрою про передачу
земельної ділянки у власність, для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд.

Отже висновок суду першої
інстанції про зобов'язання
відповідачів знести самовільно
побудований житловий будинок є
передчасним.

Заслуговують на увагу посилання
апелянта на те, що вона більше 22 років
підряд є належним землекористувачем,
безперешкодно та постійно
використовує вказану земельну ділянку
має право на відведення даної
земельної ділянки у власність в тому
числі і на умовах давності
користування.

Враховуючи вищенаведене колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
ухвалюючи рішення у справі неповно
з'ясував обставини, які мають значення
для справи, зробив висновки, які не
відповідають обставинам справи,
допустив порушення норм матеріального
права.

Рішення Путильського районного суду
Чернівецької області від 15 квітня 2014
року підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення, про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л
А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2
задовольнити .

Рішення Путильського районного суду
Чернівецької області від 15 квітня 2014
року скасувати.

В задоволенні позовних вимог
Путильської селищної ради до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про знесення самовільно
побудованого житлового будинку та
приведення земельної ділянки у
попередній придатний для використання
стан та повернення самовільно зайнятих
земельних ділянок, відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: