Справа № 752/3189/14-ц
Провадження № 2-о/752/93/14
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

07 травня 2014 року Голосіївський
районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді

Мирошниченко О.В.

при секретарі
Яловенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за заявою
ОСОБА_1, заінтересована особа: Друга
київська державна нотаріальна контора,
про встановлення факту родинних
відносин,-

в с т а н о в и в:

У березні 2014 року заявник ОСОБА_1
звернулася до Голосіївського
районного суду м. Києва з заявою про
встановлення факту родинних відносин,
в якій просить встановити що ОСОБА_2, є
матір'ю ОСОБА_1

В обґрунтування вимог, викладених у
заяві, зазначила про те, що ІНФОРМАЦІЯ_3
померла мати заявника - ОСОБА_2 Після
смерті матері ОСОБА_2 відкрилася
спадщина у вигляді земельної ділянки
площею - 0,0552 гектарів, кадастровий
номер 79595003, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1, є донькою померлої ОСОБА_3, що
підтверджується записом у свідоцтві
про народження серії НОМЕР_3 виданим
відділом актів громадського стану.

24 травня 1990 року Другою київською
державною нотаріальною конторою 24
травня 1990 року посвідчено заповіт за
реєстровим № 2-3396 від імені ОСОБА_3.
Заповіт від 24 травня 1990 року ОСОБА_3
склала на користь своєї доньки - ОСОБА_1,
в якому заповіла земельну ділянку
площею - 0,0552 гектарів, кадастровий
номер 79595003, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 та належала їй на підставі
Державного акта на право приватної
власності на землю, серії ІІІ- КВ № 12506,
виданого на підставі рішення Київської
міської ради від 23 грудня 1999 року №
160-3/662, зареєстрованого в книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю № 79-2-00837 від 27
вересня 2000 року.

05 грудня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
Другої київської нотаріальної контори
для отримання свідоцтва про право на
спадщину за заповітом на земельну
ділянку, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, однак, отримала відмову у
видачі свідоцтва про право власності
на земельну ділянку у зв'язку у
розбіжності у написанні прізвища
матері ОСОБА_1 в заповіті від 24.05.1990
року, свідоцтві про народження серії
НОМЕР_3 та свідоцтві про смерть серії
НОМЕР_1.

Так, заповіт посвідчений Другою
державною нотаріальною конторою від
24.05.1990 року зареєстрований № 2-3396 на ім'я
ОСОБА_3 у свідоцтві про народження
серії НОМЕР_3 мати ОСОБА_1 ОСОБА_3, а
свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1
видане на ім'я ОСОБА_2

У зв'язку з розбіжністю в прізвищах
матері у документах, заявник
позбавлена реалізувати своє право на
спадкування після смерті матері, у
зв'язку із чим і виникла необхідність у
встановленні факту, що має юридичне
значення.

У судовому засіданні представник
заявника підтримав вимоги, викладені у
заяві, та просив їх задовольнити.

Заінтересована особа - Друга
київська державна нотаріальна контора
- не забезпечила до суду явку
представника, при цьому надала до суду
заяву про слухання справи у
відсутність представника
заінтересованої особи.

Суд, вислухавши пояснення
представника заявника, допитавши
свідків, дослідивши матеріали справи,
дійшов до наступного висновку.

В пункті 7 Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику в справах про встановлення
фактів, що мають юридичне значення" №5
від 31.03.95 зазначено, що відповідно до п.
1 ст. 273 ЦПК України суд вправі
розглядати справи про встановлення
родинних відносин, коли цей факт
безпосередньо породжує юридичні
наслідки, наприклад, якщо
підтвердження такого факту необхідне
заявникові для одержання в органах, що
вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва
про право на спадщину.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_2, що
підтверджується даними свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_1, виданого 20 лютого
2004 року Відділом реєстрації смерті у м.
Києві (а.с. 6).

Після смерті ОСОБА_2 представник
ОСОБА_1 ОСОБА_4 звернулась до Другої
київської державної нотаріальної
контри для отримання свідоцтва про
право на спадщину за заповітом на
земельну ділянку, яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, однак, державний
нотаріус Другої державної
нотаріальної контори Абісова Т.Ф. у
видачі свідоцтва про право власність
на земельну ділянку відмовила, що
підтверджується довідкою № 4953/02-31 від 05
грудня 2013 року (а.с. 8), оскільки
заявником не надано документ, який би
підтверджував факт родинних відносин
із спадкодавцем. Так, у заповіті
посвідченого Другою державною
нотаріальною конторою від 24 травня 1990
року за реєстрованим № 2-3396 на імя
ОСОБА_3, у свідоцтві про народження
серії НОМЕР_3 записано мати заявника
ОСОБА_3 Разом з тим, у свідоцтві про
смерть серії НОМЕР_1 , прізвище
останньої вказано ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_1, її
батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_2, що
підтверджується даними свідоцтва про
народження серії НОМЕР_3 виданим
відділом актів громадського стану (а.с.
5).

30 липня 1960 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_1
укладено шлюб, зареєстрований 30 липня
1960 року Городським відділом РАЦС м.
Києва, про що 30 липня 1960 року зроблено
відповідний актовий запис № 91, що
підтверджується даними свідоцтва про
шлюб серії НОМЕР_4, виданим Городським
відділом ЗАГС 30 липня 1960 року (а.с. 50).
Після реєстрації одруження заявнику
присвоєно прізвище ОСОБА_1.

Відповідно до даних довідки № 1138,
виданої 06 жовтня 2004 року
Житлово-експлуаційною конторою 112
заявнику ОСОБА_1 її мати - ОСОБА_2,
проживала по АДРЕСА_1 у приватному
будинку в місті Києві, з 18 вересня 1944
року до моменту смерті, тобто до
ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 48).

Відповідно до експертного висновку №
056193-d від 14 лютого 2014 року, в якому
встановлено, що український запис
прізвища «ОСОБА_2» (свідоцтво про
смерть, запис ОСОБА_2) та російський
запис «ОСОБА_1» (свідоцтво про
одруження, запис російською мовою
ОСОБА_1; переклад свідоцтва про смерть з
української мови російською мовою,
запис ОСОБА_2) є ідентичними.

Таким чином, експертним висновком №
056/193-dвід 14.02.2014 року Українського бюро
лінгвістичних експертиз встановлено,
що невідповідність між записами у
вищевказаних документах виникла
внаслідок міжмовних
(українсько-російських та
російсько-українських) перетворень
прізвища через графічне відображення в
документальному записі прізвища
російською мовою характерної
російської орфоепічної особливості
(а.с. 7).

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України,
суд розглядає справу в порядку
окремого провадження про встановлення
факту, що має юридичне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦПК України,
визначено перелік справ по
встановлення фактів, що мають юридичне
значення.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду № 5 від 31.03.1995 року «Про
судову практику в справах про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення», в порядку окремого
провадження розглядаються справи про
встановлення фактів, якщо:

- згідно із законом такі факти
породжують юридичні наслідки, тобто
від них залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
громадян;

- чинним законодавством не
передбачено іншого порядку їх
встановлення;

- заявник не має іншої можливості
одержати або відновити загублений чи
знищений документ, який посвідчує факт,
що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов'язується з
наступним вирішенням спору про право.

Встановлення зазначеного факту
породжує для позивача правові
наслідки, оскільки у документах
містяться розбіжності в написанні
прізвищ спадкодавця та спадкоємця, що
позбавляє нотаріуса можливості видати
їй свідоцтво про право на спадщину.

Оцінюючи вказані вище обставини, суд
надходить до висновку про те, що заява
ОСОБА_1 підлягає задоволенню, як
обґрунтована.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 223, 234,
256-259 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа:
Друга київська державна нотаріальна
контора, про встановлення факту
родинних відносин ,- задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4
є матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційного скарги , якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя