АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/3690/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/2104/14
Головуючий у 1-й інстанції Стрюк Л. І.
Доповідач Корнієнко В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Корнієнка В.І.,

Суддів: Карпушина Г.Л., Абрамова П.С.,

При секретарі: Коротун І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засідання в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Полтавського районного суду
Полтавської області від 21 травня 2014
року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про встановлення земельного
сервітуту,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Полтавського районного суду
Полтавської області від 21 травня 2014
року у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення
земельного сервітуту - відмовлено.

З рішенням суду не погодився
представник позивача, внаслідок чого
подав на нього апеляційну скаргу, у
якій просить рішення скасувати та
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі.

Апелянт вважає рішення суду
незаконним та необґрунтованим, та
таким, що ухвалено внаслідок
невідповідності висновків суду
фактичним обставинам справи, із
порушенням та неправильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги
вмотивовує тим, що суд необґрунтовано
дійшов висновку з приводу відсутності
підстав для задоволення вимог про
встановлення земельного сервітуту.

При цьому вказує на безпідставне
надання судом переваги висновку
судової будівельно-технічної
експертизи, складеного експертом
ОСОБА_4 06 квітня 2014 року, у
відповідності до якого запропоновані
чотири варіанти виходу потребують
переобладнання житлових та
господарських приміщень, будівництво
яких узаконено у визначеному законом
порядку. З огляду на це наголошує на
порушенні права власності позивача.

Колегія суддів, дослідивши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, приходить до висновку, що
скарга не підлягає до задоволення, за
наступних підстав.

Відповідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Вирішуючи спірні правовідносини,
місцевий суд інстанції вірно встановив
коло та їх характер і правомірно
виходив з наступного.

Матеріалами справи підтверджується та
не заперечується сторонами, що
рішенням №28 виконавчого комітету
Щербанівської сільської ради
Полтавського району Полтавської
області від 27 квітня 1994 року ОСОБА_1 у
приватну власність було передано
земельну ділянку площею 0,04 га, що
розташована по АДРЕСА_1, для
обслуговування житлового будинку. На
підставі цього рішення виданий
Державний акт на право приватної
власності на землю серія ПЛ №19-00121 від 06
травня 1994 року.

Також встановлено, що інша частина
вищезгаданої земельної ділянки
належала ОСОБА_3 та ОСОБА_5, яка була
подарована їм ОСОБА_6 на підставі
договору дарування від 26 червня 1995
року. Згідно з рішенням Полтавського
районного суду Полтавської області
від 30.11.2010 року будинок з
господарськими спорудами розподілено
в натурі між співвласниками та визнано
частково недійсною приватизацію
земельної ділянки, проведену згідно з
рішенням виконавчого комітету
Щербанівської сільської ради
Полтавського району Полтавської
області від 27.04.1994 року за №28 у частині
проходу з земельної ділянки, який
відокремив 1/2 частину житлового
будинку, яка належить від її
присадибної ділянки.

Відповідно до статті 14 Конституції
України, право власності на землю
гарантується. Це право набувається і
реалізується громадянами, юридичними
особами та державою виключно
відповідно до закону.

Згідно з ч. 2 ст. 321 ЦК України особа може
бути позбавлена права власності або
обмежена у його здійсненні лише у
випадках і в порядку, встановлених
законом.

Відповідно до статті 401 Цивільного
кодексу України право користування
чужим майном (сервітут) може бути
встановлене щодо земельної ділянки,
інших природних ресурсів (земельний
сервітут) або іншого нерухомого майна
для задоволення потреб інших осіб, які
не можуть бути задоволені іншим
способом.

Згідно змісту п. 2-22
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 16 квітня 2004 року N 7 «Про
практику застосування судами
земельного законодавства при
розгляді цивільних справ», роз'яснено,
що встановлюючи земельний сервітут на
певний строк чи без зазначення строку
(постійний), суд має враховувати, що
метою сервітуту є задоволення потреб
власника або землекористувача
земельної ділянки для ефективного
її використання; умовою встановлення є
неможливість задовольнити такі
потреби в інший спосіб.

Матеріалами справи, а саме: висновком
судової земельно-технічної експертизи
№1194 від 29 січня 2014 року
підтверджується, що влаштувати прохід
до частини житлового будинку,
належного, позивачу в інший спосіб,
чим через земельну ділянку
відповідача, неможливо.

Разом з тим, згідно з висновком судової
будівельно-технічної експертизи №269-14
від 06 квітня 2014 року, запропоновано 4
можливих варіанти влаштування
безпосереднього виходу на шляхом
переобладнання(реконструкції)
належних частини житлового будинку,
господарських будівель і споруд.

З урахуванням цього, встановивши, що
задоволення потреб позивача у
влаштуванні проходу до належного йому
домоволодіння можливе у інший спосіб,
ніж встановлення сервітуту, місцевий
суд дійшов вірного та обґрунтованого
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_1

В свою чергу, доводи апеляційної скарги
є неспроможними, не спростовують
вищевказаних висновків суду першої
інстанції та не підтверджують
належними доказами їх неправомірність,
оскільки відповідно до ст. 212 ЦПК
України жоден доказ не має для суду
наперед встановленого значення, суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Посилання апелянта на порушення прав
позивача внаслідок необхідних
переобладнань для здійснення виходу до
домоволодіння, не є обґрунтованими з
огляду на те, що чинним законодавством
не передбачено задоволення потреб
власника, з метою непорушності
належного йому права власності, за
рахунок власності іншої особи.

Враховуючи викладене, судова колегія
дійшла висновку про те, що судом першої
інстанції з'ясовано всі обставини та
надано їх належну правову оцінку.
Порушень норм матеріального та
процесуального права, які б могли
призвести до зміни чи скасування
рішення Полтавського районного суду
Полтавської області від 21 травня 2014
року не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Полтавського районного суду
Полтавської області від 21 травня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий суддя : /підпис/
В.І. Корнієнко

Судді: /підпис/ Г.Л. Карпушин
/підпис/ П.С.
Абрамов

З оригіналом згідно: Суддя
апеляційного суду

Полтавської
області _______ В.І. Корнієнко