АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5663/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Мовчан Д. В. Доповідач - Гайдук
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого Гайдук В.І.,

суддів Калиновського,
Єлізаренко І.А.,

при секретарі Чоха К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційні скарги публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» та ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду
м. Дніпропетровська від 05 травня 2014
року

у цивільній справі за позовом
публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» до
ОСОБА_2, товариства з обмеженою
відповідальністю «Кінотеатр
Валентина» про стягнення
заборгованості за кредитом, за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до
публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України»,
третя особа - товариство з обмеженою
відповідальністю «Кінотеатр
Валентина», про визнання кредитного
договору недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року ПАТ «Державний ощадний
банк України» звернулось до суду з
позовом про стягнення заборгованості
за кредитним договором. В
обґрунтування заявлених вимог позивач
посилався на те, що між ним та ОСОБА_2
було укладено кредитний договір № 767/1
від 26 квітня 2006 року, за умовами якого,
банк надав, а відповідач ОСОБА_2
отримала у кредит грошові кошти в
розмірі 250000 грн. зі сплатою 18% річних за
користування кредитом та строком
користування кредитом 36 місяців.
Зобов'язання ОСОБА_2 за вказаним
кредитним договором були забезпечені
порукою на підставі договору поруки б/н
від 26 квітня 2006 року, укладеного між
позивачем та ТОВ «Кінотеатр
Валентина». Свої зобов'язання за
кредитним договором ОСОБА_2 належним
чином не виконала, у зв'язку з чим у неї
виникла заборгованість, яку
відповідачі добровільно не погашають,
тому позивач просив суд стягнути
солідарно з ОСОБА_2 та ТОВ «Кінотеатр
Валентина» у рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ 767/1 від 26 квітня 2006 року - 759321,40 грн. та
судовий збір у розмірі 3441,00 грн. (а.с. 2-11).

У лютому 2014 року ОСОБА_2 подала
зустрічну позовну заяву, в якій
заперечуючи проти заявлених ПАТ
«Державний ощадний банк України»
вимог, просила визнати недійсним
укладений між нею та банком кредитний
договір №767/1 від 26 квітня 2006 року,
посилаючись на те, що дана угода була
вчинена нею проти її волі та внаслідок
психічного тиску з боку її службового
керівництва, а кредитні кошти були
направлені на розвиток
підприємницької діяльності
господарського товариства (а.с. 128-130).

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 05 травня 2014 року
позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний
банк України» було задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ
«Державний ощадний банк України»
заборгованість за кредитним договором
№ 767/1 від 26 квітня 2006 року у загальному
розмірі 295013,54 грн. яка складається з
простроченої заборгованості по тілу
кредиту у розмірі 192000,00 грн., пені за
несвоєчасне повернення кредиту у
розмірі 35040,00 грн., трьох відсотків
річних за несвоєчасне погашення
основного боргу у розмірі 27125,85 грн.,
витрат від інфляції у розмірі 40847,69 грн.

В задоволенні решти позовних вимог за
первісним позовом - відмовлено. В
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2
до ПАТ «Державний ощадний банк
України» про визнання кредитного
договору недійсним - відмовлено.
Вирішено питання судових витрат. (а.с.
214-223)

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилається на
неправильне застосування судом норм
матеріального та процесуального права
при ухваленні судового рішення, у
зв'язку з чим ставить питання про його
скасування з прийняттям нового про
відмову у задоволенні позовних вимог
ПАТ «Державний ощадний банк України»
та задоволення зустрічного позову
ОСОБА_2 (а.с. 227-234).

З прийнятим рішенням, в частині відмови
у задоволенні позовних вимог про
стягнення заборгованості за кредитним
договором з поручителя ТОВ «Кінотеатр
Валентина» та в частині стягнення
повної суми пені, не погодилось ПАТ
«Державний ощадний банк України» та
подало апеляційну скаргу в якій,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права при ухваленні
судового рішення, просило його
скасувати в зазначеній частині та
задовольнити позов у повному обсязі
(а.с. 227-234).

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційних скарг і
заявлених вимог колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга ПАТ
«Державний ощадний банк України»
підлягає задоволенню, а апеляційна
скарга ОСОБА_2 частковому задоволенню
виходячи з наступного.

Частково задовольняючи позовні вимоги
ПАТ «Державний ощадний банк України»
та відмовляючи у задоволенні
зустрічного позову, суд першої
інстанції виходив із того, що внаслідок
неналежного виконання позичальником
кредитного зобов'язання, виникла
заборгованість з тіла кредиту, яку слід
стягнути на користь банку в повному
обсязі з урахуванням встановленого
індексу інфляції та 3% річних. До вимог
про стягнення пені суд першої
інстанції застосував спеціальну
позовну давність в один рік. При цьому,
суд першої інстанції дійшов висновку
про відсутність правових підстав для
солідарного стягнення даної
заборгованості із поручителя ТОВ
«Кінотеатр Валентина», через
нікчемність укладеного договору
поруки.

Проте повністю погодитись з такими
висновками суду не можна.

Як вбачається з матеріалів справи, 26
квітня 2006 року між ВАТ «Державний
ощадний банк України»
(правонаступником кого є позивач) та
ОСОБА_2 був укладений кредитний договір
№ 767/1 за умовами якого остання отримала
у кредит грошові кошти в розмірі 250000
грн. зі сплатою 18 % річних та з кінцевим
терміном повернення 25 квітня 2006 року.
(а.с. 21-27).

Судом також було встановлено, що 26
квітня 2006 року між позивачем та ТОВ
«Кінотеатр Валентина», від імені якого
на підставі довіреності діяв ОСОБА_4,
було укладено договір поруки, згідно
умов якого товариство зобов'язалось
солідарно відповідати перед банком за
виконання ОСОБА_2 своїх обов'язків за
кредитним договором № 767/1 від 26 квітня
2006 року, що підтверджується копією
зазначеного договору (а.с. 29-31).

Станом на 17 жовтня 2013 року утворилась
заборгованість у розмірі 759321,40 грн., яка
включає прострочену заборгованість за
кредитом - 192000 грн., пеня за несвоєчасне
повернення кредиту за період з 01 травня
2009 року по 31 травня 2012 року - 113218,32 грн.; 3%
річних за несвоєчасне погашення
основного боргу за період з 01 травня 2009
року по 17 жовтня 2013 року - 37125,85 грн.;
втрати від інфляції з 01 травня 2009 року
по 17 жовтня 2013 року - 426977,23 грн. (а.с. 12-14).

Також встановлено, що ОСОБА_2 на момент
укладення кредитного договору
працювала на посаді програмного
директора у ТОВ «Телевізійна компанія
«Приват ТБ Дніпро», генеральним
директором якого був ОСОБА_4, що
підтверджується копією трудової
книжки відповідача за первісним
позовом та довідкою № 02 від 04 лютого 2014
року (а.с. 134-137).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

У відповідності до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а при
відсутності таких умов і вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
застосовуються.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України встановлено,
що підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК
України.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України,
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі..

Згідно ч. 1 ст. 231 ЦК України, правочин,
вчинений особою проти її справжньої
волі внаслідок застосування до неї
фізичного чи психічного тиску з боку
другої сторони або з боку іншої особи,
визнається судом недійсним.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 21 постанови від
6 листопада 2009 року № 6 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними», при
вирішенні спорів про визнання
недійсним правочину, вчиненого особою
під впливом насильства (стаття 231 ЦК
України), судам необхідно враховувати,
що насильство має виражатися в
незаконних, однак не обов'язково
злочинних діях. Насильницькі дії
можуть вчинятись як стороною
правочину, так і іншою особою як щодо
іншої сторони правочину, так і щодо
членів її сім'ї, родичів тощо або їх
майна.

Обґрунтовуючи зустрічні позовні
вимоги про визнання кредитного
договору недійсним, ОСОБА_2 посилалась
на те, що підписуючи спірний договір
вона перебувала в службовій залежності
від свого керівництва, яке впливало на
неї психічним тиском, загрозою
звільнення та зменшення заробітної
плати, однак належних і допустимих
доказів про те, що кредитний договір
вона укладала перебуваючи під
психічним тиском ОСОБА_4, не надала.

Таким чином, враховуючи викладені
обставини, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку, що на момент
укладення угоди, волевиявлення ОСОБА_2
було вільним і відповідало її
внутрішній волі, безспірних та
достовірних доказів на підтвердження
того факту, що вона діяла під впливом
психічного тиску зі сторони ОСОБА_4 нею
не надано.

Разом із цим, відмовляючи ПАТ
«Державний ощадний банк України» у
задоволенні вимог про солідарне
стягнення даної заборгованості із
поручителя ОСОБА_2 за кредитним
договором, відповідача ТОВ «Кінотеатр
Валентина», місцевий суд послався на
постанову апеляційного господарського
суду від 31 березня 2013 року, якою було
встановлено відсутність повноважень
директора ТОВ «Кінотеатр Валентина» на
видачу ОСОБА_4 довіреності від 21 квітня
2006 року, на підставі якої він діяв
укладаючи договір поруки.

За змістом ст.241 ЦК України, правочин
вважається схваленим зокрема у разі,
якщо особа, яку представляли, вчинила
дії, що свідчать про прийняття його до
виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ
«Кінотеатр Валентина» на протязі
тривалого часу виконувало умови
договору поруки оплачуючи суми по
кредитному договору, про що свідчать
платіжні внески, листування, пояснення
сторін в судовому засіданні
(а.с.74,121-123,150).

Крім того, місцевий суд не врахував, що
спір, який розглядався у суді
господарської юрисдикції, був з
приводу визнання недійсним договору
іпотеки, укладеного між банком та ТОВ
«Кінотеатр Валентина», договір поруки
оспорено не було.

За таких обставин, колегії судів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
до передчасного висновку про відмову у
задоволенні вимог ПАТ «Державний
ощадний банк України» до ТОВ
«Кінотеатр Валентина», як поручителя .

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

В силу ст. 554 ЦК України у разі порушення
боржником зобов'язання, забезпеченого
порукою, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники, якщо договором
поруки не встановлено додаткову
(субсидіарну) відповідальність
поручителя. Поручитель відповідає
перед кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Приймаючи до уваги, що відповідачем ТОВ
«Кінотеатр Валентина» під час розгляду
справи у суді першої інстанції не було
надано належних доказів чи заперечень
щодо нікчемності укладеного договору
поруки та враховуючи, що відповідно до
положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу, судова колегія
приходить до висновку, що позовні
вимоги ПАТ «Державний ощадний банк
України» в частині солідарного
стягнення заборгованості за кредитним
договором з ТОВ «Кінотеатр Валентина»
підлягають задоволенню.

Крім того, колегія суддів не може
погодитись з висновком місцевого суду
про те, що до позовних вимог про
стягнення пені за несвоєчасне
повернення кредиту у розмірі 113218,32 грн.
застосовується спеціальна позовна
давність в один рік, виходячи з
наступного.

Відповідно до п. 6.7 кредитного договору
сторони домовилися про збільшення
строку позовної давності для всіх
грошових зобов'язань позичальника, в
тому числі для пені, до трьох років.

Згідно ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна
давність це строк, у межах якого особа
може звернулась до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю в три роки.

Відповідно до ст. ст. 259, 261 ЦК України
позовна давність, встановлена законом
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі. Перебіг починається
від дня коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Положень про неможливість збільшення
строку спеціальної позовної давності
за домовленістю сторін норми чинного
законодавства не містять.

Статтею 627 ЦК України визначено, що
свобода договору включає й вільне
визначення сторонами його умов, де
фіксуються взаємні права та обов'язки
учасників.

На порушення зазначених вимог закону,
суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про те, що до
позовних вимог про стягнення пені
застосовується спеціальна позовна
давність в один рік і вона не може бути
змінена за угодою сторін.

Таким чином, беручи до уваги наведене,
судова колегія вважає, що на користь
ПАТ «Державний ощадний банк України» з
ОСОБА_2 та ТОВ «Кінотеатр Валентина»
належить солідарно стягнути
заборгованість за кредитним договором
№ 767/1 від 26 квітня 2006 року у розмірі
373191,86 грн. яка складається з
простроченої заборгованості по тілу
кредиту у розмірі 192000,00 грн., пені за
несвоєчасне повернення кредиту у
розмірі 113218,32 грн., трьох відсотків
річних за несвоєчасне погашення
основного боргу у розмірі 27125,85 грн.,
витрат від інфляції у розмірі 40847,69 грн.

Висновки суду першої інстанції
стосовно розміру стягнутих витрат від
інфляції та трьох відсотків річних за
несвоєчасне погашення основного боргу,
колегія суддів вважає обґрунтованими,
підтвердженими розрахунками і доводи
апеляційної скарги ПАТ «Державний
ощадний банк України» їх не

Зважаючи на результат вирішення справи
та на підставі ст.ст. 82, 85 ЦПК України
судові витрати підлягають
перерозподілу, а саме: з відповідачів
за первісним позовом на користь ПАТ
«Державний ощадний банк України»
підлягає стягненню 3441,00 грн. -
компенсації судових витрат, понесених
позивачем у суді першої інстанції (а.с.
1), та 1827,00 грн. (а.с. 237) - судового збору за
розгляд справи судом апеляційної
інстанції, всього в сумі 5268,00 грн. по
2634,00 грн. з кожного в рівних частках.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія
суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» - задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково

Рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 05 травня 2014 року -
в частині часткового задоволення
позову публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» про стягнення заборгованості
за кредитом та в частині розподілу
судових витрат - скасувати та ухвалити
в цій частині нове рішення.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та
товариства з обмеженою
відповідальністю «Кінотеатр
Валентина» на користь публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» заборгованість
за кредитним договором № 767/1 від 26
квітня 2006 року у розмірі 373191,86 грн. яка
складається з простроченої
заборгованості по тілу кредиту у
розмірі 192000,00 грн., пені за несвоєчасне
повернення кредиту у розмірі 113218,32 грн.,
трьох відсотків річних за несвоєчасне
погашення основного боргу у розмірі
27125,85 грн., витрат від інфляції у розмірі
40847,69 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 та товариства з
обмеженою відповідальністю «Кінотеатр
Валентина» на користь публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» у рахунок
повернення сплаченого судового збору в
сумі 5268,00 грн. по 2634,00 грн. з кожного в
рівних частках.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту оголошення і протягом двадцяти
днів може бути оскаржено шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: