Справа № 442/2024/14
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/4096/14
Доповідач в 2-й інстанції:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого судді
- Ніткевича А.В.

суддів: Мікуш Ю.Р.,
Павлишина О.Ф.

секретаря Гацій
І.І.

з участю ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 24 квітня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Відділу Державної реєстрації актів
цивільного стану по м. Дрогобичу РС
ДМРУЮ м. Дрогобича про визнання
розірвання шлюбу недійсним, анулювання
актового запису про розірвання шлюбу,
визнання свідоцтва про розірвання
шлюбу недійсним та поновлення строку
звернення до суду, -

встановила:

В березні 2014 року позивач ОСОБА_2
звернувся в суд із позовною заявою до
Відділу Державної реєстрації актів
цивільного стану по м. Дрогобичу РС
ДМРУЮ м. Дрогобича, просив суд визнати
недійсним розірвання шлюбу між ним та
ОСОБА_4 анулювати актовий запис про
розірвання шлюбу від 27.10.1993 року та
визнати свідоцтво про розірвання
шлюбу, видані на ім"я ОСОБА_4 та ОСОБА_2
недійсними (а.с. 1-2).

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що
21.08.1971 року уклав шлюб з ОСОБА_4, від
шлюбу у них народився син ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1

ІНФОРМАЦІЯ_2 року дружина ОСОБА_4
померла внаслідок гіпертонічної
хвороби.

В березні 2014 року звернувся у
нотаріальну контору із заявою про
одержання свідоцтва про право на
спадщину, де йому повідомили, що він із
дружиною був розлучений.

Коли звернувся у РАЦС йому стало
відомо, що у 1993 році шлюб дійсно був
розірваний за згодою сторін.

Стверджував, що ніколи з дружиною до
відповідача не звертався з питанням
про розірвання шлюбу, заяви не писав і в
актовому записі про розірвання шлюбу
не розписувався, тому вважає дане
розлучення незаконним.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні
позову ОСОБА_2 до Відділу Державної
реєстрації актів цивільного стану по м.
Дрогобичу РС ДМРУЮ м. Дрогобича про
визнання розірвання шлюбу недійсним,
анулювання актового запису про
розірвання шлюбу, визнання свідоцтва
про розірвання шлюбу недійсним та
поновлення строку звернення до суду -
відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2

Вважає, що оскаржуване рішення є
незаконним, оскільки судом не повно
з'ясовано обставини справи, а
відповідачем не доведено обставини, що
мають значення для справи, внаслідок
чого судом зроблено невідповідні
висновки.

Звертає увагу суду на те, що суд не
оглянув оригінал актового запису та
книгу реєстрації актових записів, з
яких вбачається, що він не підписував
дані документи.

На час реєстрації другого шлюбу був
зроблений штамп в паспорті про
розірвання шлюбу у зв"язку із смертю
першої дружини.

Просить скасувати рішення
Дрогобицького міськрайонного суду від
24 квітня 2014 року та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача на підтримання доводів
апеляційної скарги, дослідивши
письмове заперечення відповідача на
скаргу, перевіривши матеріали справи,
межі та доводи скарги, колегія суддів
приходить переконання, що подану
апеляційну скаргу слід відхилити,
рішення суду першої інстанції залишити
без змін виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, зазначений законами України.

Статтею 10, 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів приходить висновку, що
оскаржуване рішення районного суду
відповідає зазначеним вище вимогам.

Судом встановлено, що 21.08.1971 року у
"Палаці Щастя" м. Дрогобич Львівської
області зареєстровано шлюб між ОСОБА_2
та ОСОБА_4, про що зроблений актовий
запис № 397, що підтверджується
свідоцтвом про одруження серія НОМЕР_1
(а.с. 5).

Від шлюбу у подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є
син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народження.

З запису акта про розірвання шлюбу № 329
від 27.10.1993 р. та повного витягу з
Державного реєстру актів цивільного
стану громадян щодо актового запису
про розірвання шлюбу, який видано
відділом ДРАЦ по міст Дрогобичу
реєстраційної служби Дрогобицького
міськрайонного управління юстиції у
Львівській області встановлено, що
шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано за
спільною заявою подружжя від 18 серпня
1993 року за № 48 (а.с. 12-15).

У відповіді на адресу суду № 307/02.1-04-25
від 02.04.2014 року начальник відділу ДРАЦС
по м. Дрогобичу повідомив, що надати
спільну заяву подружжя про розірвання
шлюбу від 18.08.1993 р. за № 48 немає
можливості, оскільки така знищена
шляхом спалення.

Згідно свідоцтва про смерть серії
НОМЕР_2 ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року
про що зроблено запис № 38 (а.с. 6, 16-18).

Стаття 51 Конституції України
передбачає, що шлюб ґрунтується на
вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен
із подружжя має рівні права і обов'язки
у шлюбі та сім»ї.

Примушування жінки та чоловіка до
шлюбу не допускається.

Оскільки оспорюване розірвання шлюбу
мало місце 27.10.1993 року, до даних
правовідносин суд застосовує норми
чинного на той час законодавства,
зокрема КпШС України в ред. 1969 року та
Інструкцію про порядок реєстрації
актів громадянського стану в Україні,
яка затверджена Міністром юстиції
України 29 грудня 1984 року № 22/5 (чинної
станом на 27 жовтня 1993 року).

Згідно із ст. 39 КпШС України розірвання
шлюбу провадиться в судовому порядку, а
у випадках, передбачених статтями 41 і 42
цього Кодексу, - органами реєстрації
актів громадянського стану.

Відповідно до ст. 41 цього кодексу при
взаємній згоді на розірвання шлюбу
подружжя, яке не має неповнолітніх
дітей, розірвання шлюбу провадиться
в органах реєстрації актів
громадянського стану.

Якщо між подружжям, що розлучається,
виник спір про майно, яке є їх спільною
сумісною власністю, або про аліменти на
користь того з них, хто є
непрацездатним, розірвання шлюбу може
бути здійснене в суді за заявою
подружжя або одного з них.

Відповідно до ст. 158 КпШС України
розірвання шлюбу підлягає реєстрації в
державних органах реєстрації актів
громадянського стану. Про зроблений
запис акта громадянського стану
видається відповідне свідоцтво. Актові
записи, вчинені в органах реєстрації
актів громадянського стану, до
спростування їх по суду є безспірними
доказами посвідчуваних ними актів.

В свою чергу, у п. 1 Інструкції про
порядок реєстрації актів
громадянського стану в Україні
передбачено, що відповідно до статті 158
КпШС України народження, смерть,
одруження, розірвання шлюбу,
встановлення батьківства, переміна
імені, по батькові і прізвища
підлягають реєстрації в органах
реєстрації актів громадянського стану.
Про зроблений запис акта
громадянського стану видається
відповідне свідоцтво.

Відповідно до п. 86 вказаної Інструкції
реєстрація розірвання шлюбу за
взаємною згодою подружжя у випадках,
передбачених статтею 41 КпШС України
провадиться на підставі їх заяви, в
якій повинно бути зазначено про
відсутність у подружжя неповнолітніх
дітей.

У цих випадках оформлення розлучення і
видача подружжю свідоцтва про
розірвання шлюбу провадиться після
закінчення одного місяця з дня подачі
подружжям заяви про розлучення.

Пунктом 87 Інструкції передбачено, що
реєстрація розірвання шлюбу за
взаємною заявою подружжя передбачає
особисту присутність кожного з них або
ж письмове підтвердження про згоду
того з подружжя, що відсутній, на
реєстрацію розірвання шлюбу.

Перед прийняттям заяви про розірвання
шлюбу керівник відділу реєстрації
актів громадянського стану
зобов'язаний провести бесіду з особами,
які подають заяву про розірвання шлюбу.

Якщо один з подружжя, незважаючи на
відсутність у нього заперечень проти
розлучення, ухиляється від явки для
реєстрації розірвання шлюбу в органах
реєстрації актів громадянського стану
(відмовляється подати відповідну заяву
або, подавши її, не бажає з'являтися
для реєстрації розлучення і при цьому
не просить про реєстрацію розлучення
за його відсутності) або коли місце
проживання другого з подружжя
невідоме, питання про розірвання
шлюбу розглядається судом.

Таким чином, реєстрація розірвання
шлюбу 27.10.1993 року між подружжям ОСОБА_2
та ОСОБА_4 проведена відповідно до
діючого на той час законодавства,
зокрема, спільна заява подружжя про
розірвання шлюбу була подана 18.08.1993
року, а реєстрація розірвання шлюбу
проведена більше ніж через місяць, на
той час спільний син подружжя вже був
повнолітній.

Про реєстрацію розірвання шлюбу
чоловіку ОСОБА_2 видане Свідоцтво серія
НОМЕР_3 а дружині ОСОБА_4 серія НОМЕР_4

Доводи апелянта про те, що йому не було
відомо про реєстрацію розірвання шлюбу
з ОСОБА_4, а штамп в паспорті про
розірвання шлюбу зроблений у зв"язку із
смертю дружини, спростовується власне
наявністю такого штампа в паспорті на
ім"я ОСОБА_2 серія НОМЕР_5 у якому
проставлена дата ІНФОРМАЦІЯ_2 року
(день смерті ОСОБА_4.) та номер актового
запису 329, що відповідає номеру
актового запису про реєстрацію
розірвання шлюбу від 27.10.1993 року.

Крім цього, колегія суддів звертає
увагу на те, що в записі акта про
одруження № 350 від 14.01.2001 року між
позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_6 в рядку № 13
проставлена відмітка про реєстрацію
розірвання шлюбу а/з № 329 від 27.10.1993
року, а в рядку № 11 зроблені підписи
особами, що одружуються, в тому числі
ОСОБА_2 (а.с. 19)

Враховуючи наведене судова колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції, щодо відсутності підстав
для задоволення позовних вимог,
оскільки такі є безпідставними та
спростовуються матеріалами справи.

Колегія суддів вважає, що судом
правильно встановлені фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримана
процедура розгляду, передбачена ЦПК
України, а тому підстав для скасування
рішення суду не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, тому
підстав для її задоволення немає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1
ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 24 квітня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин