АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5386/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Полубан М. П. Доповідач -
Петешенкова М.Ю. Категорія 53
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2014 року
м. Дніпропетровськ

23 червня 2014 року Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого -
Петешенкової М.Ю.

суддів - Дерев'янка
О.Г., Черненкової Л.А.,

при секретарі - Кириченко
М.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Комунального
закладу «Петропавлівська центральна
районна лікарня» Дніпропетровської
обласної ради на рішення
Петропавлівського районного суду
Дніпропетровської області від 23 квітня
2014 року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до Комунального закладу
«Петропавлівська центральна районна
лікарня» Дніпропетровської обласної
ради про визнання дій неправомірними, -

В С Т
А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року позивачка звернулась з
вищезазначеним позовом обґрунтовуючи
його тим, що вона перебуває у трудових
правовідносинах з відповідачем і з 01
жовтня 2013 року до теперішнього часу
займає посаду лікаря - педіатра
консультаційної поліклініки. Наказом
КЗ «Петропавлівська центральна
районна лікарня» Дніпропетровської
обласної ради № 203 від 24 вересня 2013 року
за неналежне виконання службових
обов'язків, а саме відмову їхати в м.
Дніпропетровськ 23 вересня 2013 року
згідно наказу головного лікаря ОСОБА_3
до неї застосовано дисциплінарне
стягнення у вигляді догани.

Вважає даний наказ незаконним,
оскільки у спірному наказі
відповідачем не зазначино причини
відрядження до м. Дніпропетровськ. В
присутності свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5
від неї витребувано пояснення, в яких
остання зазначила причиною відмови від
поїздки свій поганий стан. 20 вересня 2013
року консіліум в поліклініці лікарні
ім. Мечнікова у складі професора
кафедри терапії Гейченко В.П.,
обласного ревматолога Лисунець Т.К.,
доцента Погорєлова А.В., завідуючої
консультаційної поліклініки Тарасенко
Т.М. Встановлено їй діагноз: Синдром
ревматичної поліміалгії, активність 1.
Станом на 02 жовтня 2013 року призначено
стаціонарне обстеження та лікування в
лікарні ім. І.І. Мечнікова. З 20 вересня
2013 року їй призначено довготривалий
курс стероїдних горманів та по
теперішній час вона отримує лікування
призначене ревматологом та перебуває
на лікарняному листі. Відповідач
сприяла закриттю лікарняного та виходу
її нею на роботу, так як знала , що її
можна буде звільнити з роботи
внаслідок фізичного стану або знайти
причину для інших виговорів ( без
свідків відповідач погрожувала
звільнення по статті ), оскільки в цьому
році остання довготривалий час
лікувалась та перебувала на
лікарняному листі у невропатолога і
особисто у відповідача , як лікуючого
лікаря . В черні 2013 року після огляду її
обласною МСЕК і не визнання останньої
інвалідом ОСОБА_3 їй повідомила " Ось і
добре ви абсолютно здорові, тобто
можете працювати" і взагалі неврологи
перестали піклуватися про стан її
здоров"я, який з кожним днем
погіршувався. Проте, їй з такими
захворюваннями протипоказані фізичні
навантаження, а на час активного
лікування ходити якомога менше, також
як і хвилювання , що приводять до
приступів задухи. ЇЇ захворювання із
групи тяжких дифузних захворювань
сполучної тканини, яке приводить до
тяжкої інвалідності.

Просила суд визнати дії
відповідача щодо притягнення її 24
вересня 2013 року до дисциплінарної
відповідальності у вигляді догани
наказом № 203 від 24 вересня 2013 року "щодо
оголошення догани ОСОБА_2" -
неправомірними діями та визнати
оскаржуваний наказ " Щодо оголошення
догани ОСОБА_2" незаконним і скасувати
його. Стягнути з відповідача 10000 грн. на
її користь в рахунок відшкодування
моральної шкоди.

Рішенням Петропавлівського районного
суду Дніпропетровської області від 23
квітня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2
частково задоволені (а.с. 61-66).

Визнано дії КЗ «Петропавлівська
центральна районна лікарня»
Дніпропетровської обласної ради щодо
притягнення ОСОБА_2 24 вересня 2013 року до
дисциплінарної відповідальності у
вигляді догани наказом № 203 від 24
вересня 2013 року "Щодо оголошення догани
ОСОБА_2" - неправомірними.

Визнано наказ КЗ «Петропавлівська
центральна районна лікарня»
Дніпропетровської області № 203 від 24
вересня 2013 року" Щодо оголошення догани
ОСОБА_2" - незаконним та скасувано його.

Стягнено з КЗ «Петропавлівська
центральна районна лікарня»
Дніпропетровської області 500 грн. на
користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування
моральної шкоди.

Вирішено питання про розподіл судового
збору.

В апеляційній скарзі КЗ
«Петропавлівська центральна районна
лікарня» Дніпропетровської обласної
ради посилаючись на порушення норм
процесуального права та неправильне
застосування матеріального права
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
першої інстанції - залишити без змін з
наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України -
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема
питання про те, які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин та яка правова норма підлягає
застосуванню до спірних правовідносин.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, ОСОБА_2 перебуває у
трудових відносинах з КЗ
«Петропавлівська центральна районна
лікарня» Дніпропетровської обласної
ради. Наказом головного лікаря КЗ
«Петропавлівська центральна лікарня»
Дніпропетровської області від 23
вересня 2013 року прийнято рішення про
відрядження ОСОБА_2, лікаря - педіатра
КДП в ОКЗ «Обласна клінична дитяча
лікарня» для погодження документації
щодо програми «Лікарня доброзичлива до
дитини». Оплату за відрядження
проводити згідно чинного
законодавства.

Наказом головного лікаря КЗ
"Петропавлівська центральна лікарня"
Дніпропетровської області № 203 від 24
вересня 2013 року зазначається, що за
невиконання функціональних обов'язків,
а саме відмова їхати в м.
Дніпропетровськ 23 вересня 2013 року
ОСОБА_2 оголосити догану.

Згідно посадової інструкції
районного педіатра, затвердженої
головним лікарем Петропавлівської ЦРЛ
"ДОР" (без дати), а саме - п.2.15 районний
педіатр здійснює систематичні виїзди в
лікувально-профілактичні заклади з
консультативною та
організаційно-методичною метою.

В той же час в трудовій книжці
позивача, серії НОМЕР_1, записом № 11 від
02 лютого 1998 року зазначається, що
ОСОБА_2 переведена на посаду районного
педіатра з неповним робочим днем.

Іншим записом № 13 від 02 січня 2006
оку. в вищезазначеній трудовій книжці
зазначається, що ОСОБА_2 переведена
лікарем-педіатром районного
поліклінічного відділення в зв'язку зі
зміною штатного розпису на підставі
класифікатора ДК 003-95.

Згідно виписки із історії хвороби,
протоколу онлайн - консиліуму
позаштатного спеціаліста з
ревматології, протоколу обстеження
хворого та Довідки Кіровської МСЕК №
0239321 від 28 січня 2014 року вбачається, що
позивачка дійсно хворіє та хронічні
захворювання та їй призначено третю
групу інвалідності та рекомендовано
лікування у ревматолога, психіатра
амбулаторно, стаціонарно,
санаторно-курортне лікування за
показанням.

Разом з тим, функціональними
обов'язками позивача прямо не
передбачено зобов'язання здійснювати
систематичні поїздки за межі
адміністративного району з
консультативною та
організаційно-методичною метою. Даний
обов'язок покладається на районного
педіатра.

Частково задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_2 суд першої інстанції правильно
прийшов до висновку про недоведеність
відповідачем обов'язкової службової
поїздки лікаря ОСОБА_2 службовим
автомобілем до м. Дніпропетровська,
оскільки головний лікар ЦРЛ знала про
стан здоров'я позивачки і як лікар з
достатнім стажем лікарської практики
мала знати, що поїздки з вказаними
хворобами можуть потягти негативні та
тяжкі наслідки.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про відсутність підстав в
діях позивачки складу дисциплінарного
проступку передбаченими вимогами ст.147
КЗпП України, а тому наказ КЗ
«Петропавлівська центральна районна
лікарня» Дніпропетровської області №
203 від 24 вересня 2013 року" Щодо
оголошення догани ОСОБА_2" є незаконним
та підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України
моральна шкода полягає, зокрема, у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів.

Згідно з ч.ч. 3-4 ст. 23 ЦК України
моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості. Моральна
шкода відшкодовується незалежно від
майнової шкоди, яка підлягає
відшкодуванню, та не пов'язана з
розміром цього відшкодування.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» зазначено, що
відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювана, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювана та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Разом з цим, згідно пункту 9
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди»: «Розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, враховується стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого
спростування інформації редакцією у
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості».

За таких обставинах, з урахуванням
конкретних обставин справи суд
обґрунтовано задовольнив позовні
вимоги ОСОБА_2 у розмірі 500 грн. в
рахунок відшкодування моральної шкоди.

Доводи, вказані відповідачем в
апеляційній скарзі про те, що суд
неповно з'ясував обставини по справі, а
наданим його доказам не надав належної
оцінки, необґрунтовані та зводяться до
переоцінки доказів по справі і незгоди
з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України,
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які могли б
призвести до скасування рішення суду,
судом апеляційної інстанції не
встановлено.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л
И Л А:

Апеляційну скаргу Комунального
закладу «Петропавлівська центральна
районна лікарня» Дніпропетровської
обласної ради - відхилити.

Рішення Петропавлівського районного
суду Дніпропетровської області від 23
квітня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з цього
часу.

Судді: