Провадження : 22ц/790/5116/14
Головуючий 1-ї інстанції - Скотар
Доповідач - Шевченко Н.Ф.
Категорія : договірне.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Бобровського
В.В., Пономаренко Ю.А.

при секретарі - Ткаченко Г.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Московського районного суду м.
Харкова від 19 березня 2013 року по справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2,
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2012 року Публічне акціонерне
товариство «Дельта Банк» (далі Банк)
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
посилаючись на те, що у жовтні 2008 року
між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір, за яким
останній отримав кредит в сумі 6 000
доларів США строком до 29.04.2010 року під
9,5% річних. У зв'язку з тим, що відповідач
свої зобов'язання належним чином не
виконував, станом на 12.09.2012 року виникла
заборгованість в розмірі 29 388,99 грн., з
яких 20 620,42 грн. сума заборгованості за
кредитом, а 8 768,57 грн. - за відсотками.

У грудні 2011 року між кредитором АКІБ
«УкрСиббанк» та Публічним
акціонерним товариством «Дельта Банк»
було укладено договір купівлі-продажу
прав вимоги за кредитом, за яким право
вимоги до боржника за певним кредитним
договором перейшло до ПАТ «Дельта
Банк».

В забезпечення виконання
зобов'язання за кредитним договором
між Банком та ОСОБА_1 було укладено
договір поруки, за яким поручитель
відповідає перед кредитором за
виконання зобов'язань за кредитним
договором в тому ж розмірі що і
боржник.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав в
повному обсязі, не заперечував проти
суми заборгованості за договором
кредиту, проте зазначив, що не в змозі
її виплатити через брак коштів.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 19 березня 2013 року позов
задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1
на користь ПАТ «Дельта Банк»
заборгованість за договором
споживчого кредиту в розмірі 29 388,99 грн.,
а також судовий збір по 146,94 грн. з
кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
змінити рішення суду першої інстанції,
скасувавши в частині стягнення з
нього, як поручителя, заборгованості за
договором кредиту.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги апелянт посилається на: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав доведеними; порушення
норм матеріального і процесуального
права.

Неявка осіб, які беруть участь у справі,
належним чином повідомлених про час та
місце судового розгляду справи
являється їх волевиявленням, яке
свідчить про відмову від реалізації
свого права на безпосередню участь у
судовому розгляді справи та інших
процесуальних прав, тому не може бути
перешкодою для розгляду судом
апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК
України щодо неприпустимості
зловживання сторонами своїми
процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК
України щодо строку розгляду
апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо
строків процесуальних дій, а також
зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК
України, колегія суддів визнала неявку
представника позивача та ОСОБА_2 в
судове засідання такою, що не
перешкоджає апеляційному розгляду
справи.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість судового рішення
відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України
у межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, судова колегія вважає за
необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити з таких підстав.

При вирішенні справи районним судом
встановлено, що 29 жовтня 2008 року між
АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір № 0 за
яким останній отримав кредит в сумі 6 000
доларів США строком до 29.04.2010 року під
9,5% річних (а.с.6).

На забезпечення виконання зобов'язань
за вказаним кредитним договором 29
жовтня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» і
ОСОБА_1 було укладено договір поруки №
235213, у відповідності до якого ОСОБА_1
взяв на себе зобов'язання солідарно
відповідати у повному обсязі перед
Банком за повне і своєчасне виконання
ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним
договором № 0 від 29 жовтня 2008 року
(а.с.12).

08 грудня 2011 року між кредитором ПАТ
«УкрСиббанк» та Публічним
акціонерним товариством «Дельта Банк»
було укладено договір купівлі-продажу
прав вимоги за кредитом, за яким право
вимоги до боржника за певним кредитним
договором перейшло до Банку (а.с.31-32).

У зв'язку з тим, що відповідач ОСОБА_2
свої зобов'язання належним чином не
виконував, станом на 12.09.2012 року виникла
заборгованість в розмірі 29 388,99 грн., з
яких 20 620,42 грн. сума заборгованості за
кредитом, а 8 768,57 - за відсотками (а.с.26).

06 серпня 2008 року Банк на адресу
Позичальника та Поручителя направив
письмові Досудові вимоги, в яких у
зв'язку з порушенням ОСОБА_2 умов
кредитного договору вимагав погасити
всю заборгованість за кредитним
договором на протязі 30 календарних
днів (а.с. 23-24).

Задовольняючи позов районний суд
виходив з того, що відповідачами не
виконані зобов'язання, прийняті за
договорами кредиту та поруки, а тому з
них на користь позивача підлягає
стягненню в солідарному порядку вся
сума наданих в кредит коштів з
урахуванням процентів за користування
кредитними коштами за порушення
зобов'язання, передбачених умовами
укладеного між сторонами договору
кредиту.

Проте повністю погодитися з такими
висновками суду не можна.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Висновки суду про те, що у
відповідності з вимогами ст. 526 ЦК
України сторони зобов'язані виконувати
умови договору належним чином, у
відповідності до умов договору та
вимог цього Кодексу, та що з ОСОБА_2
підлягає стягненню сума
заборгованості за кредитним договором,
є правильними.

Разом з тим, не можна погодитись з
висновками суду щодо солідарного
стягнення суми заборгованості за
кредитним договором з Позичальника та
Поручителя.

Згідно з ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

Пред`явленням вимоги до поручителя є як
направлення (вручення) йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання. Сама
по собі умова договору про дію поруки
до повного виконання позичальником
зобов'язання перед кредитодавцем або
до повного виконання поручителем
взятих на себе зобов'язань не може
розглядатися як установлення строку
дії поруки, оскільки це не відповідає
вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою
строк визначається роками, місяцями,
тижнями, днями або годинами (Постанова
Пленуму № 5 від 30 березня 2012 року Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин»).

Таким чином, умови договору поруки,
укладеного між Банком та ОСОБА_1 про
його дію до повного повернення
Боржником або Поручителем
заборгованості за кредитним договором
(п.3.1) не свідчать про те, що договором
установлено строк припинення поруки,
тому в цьому випадку, підлягають
застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України
про те, що порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

Відповідно до умов договору поруки
ОСОБА_1 зобов'язався солідарно
відповідати перед Банком у повному
обсязі за своєчасне та повне виконання
зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним
договором № 0 від 29 жовтня 2008
року.

Пунктом 1.2.8 Договору № 0
встановлений кінцевий термін
повернення кредиту 29 квітня 2010 року
(а.с.5).

Дані про те, що в шестимісячний строк
після встановлення дати повернення
кредиту Поручитель отримав від Банку
вимогу про погашення кредитної
заборгованості матеріали справи не
містять, не надано таких доказів і суду
апеляційної інстанції.

Посилання представника позивача на те,
що ОСОБА_1 направлялась письмова
Досудова вимога від 06 серпня 2012 року
(а.с.24) не можуть бути прийняті до уваги,
оскільки вказана вимога була
направлена поза межами шестимісячного
строку від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

З позовом до суду Банк звернувся 04
грудня 2012 року, тобто також після
спливу шестимісячного строку від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання.

Зазначені обставини свідчать про
припинення дії договору поруки.

З огляду на викладене, у суду не було
правових підстав для задоволення
позову в частині солідарного стягнення
заборгованості за кредитним договором
з Боржника та Поручителя.

Вказана правова позиція висловлена
Судовими палатами у цивільних і
кримінальних справах Верховного Суду
України у постанові від 23 травня 2012
року № 6-33цс12.

Доводи апеляційної скарги, щодо
припинення договору поруки є
обґрунтованими, рішення в частині
солідарного стягнення з відповідачів
заборгованості за кредитним договором
не відповідає нормам матеріального
права.

Відповідно до п.п.2, 4 ч.1 ст.309 ЦПК
України, недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими та порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права є підставою для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення.

Оскільки допущені районним судом
порушення норм матеріального та
процесуального права призвели до
неправильного вирішення справи, судова
колегія вважає за необхідне рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити частково, стягнути з
ОСОБА_2 на користь позивача
заборгованість за договором
споживчого кредиту в розмірі 29 388,99 грн.,
а також судовий збір по 293,88 грн., ., а у
задоволенні позову до ОСОБА_1
відмовити.

За змістом ст.88 ЦПК України, у разі
часткового задоволення позову, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог.

Оскільки судовою колегією у
задоволенні позову до ОСОБА_1
відмовлено, то з ОСОБА_2 на користь
Банку підлягають стягненню судові
витрати в сумі 293,88 грн.

Керуючись ст. 303, ст. 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, п.п.2,
4 ч.1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316,317,319
ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Московського районного суду м.
Харкова від 19 березня 2013 року
скасувати.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» заборгованість за
кредитним договором № 0 від 29
жовтня 2008 року у сумі 29 388,99 грн. (
двадцять дев'ять тисяч триста
вісімдесят вісім) грн. 99 коп. з яких: 20 620
грн. 42 коп. заборгованість за кредитом,
8 768 грн. 77 коп. заборгованість за
процентами.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» заборгованість судові
витрати 293,88 грн., (двісті дев'яносто три)
грн. 88 коп.

У задоволенні позову до ОСОБА_1 -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
Судді