Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц778/2206/14
Головуючий у 1 інстанції: Кофанов А.В.
Суддя-доповідач: Стрелець Л.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 р.
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізькій області у складі:

головуючого Савченко О.В.,

суддів
Стрелець Л.Г.,

Каракуша К.В.

при секретарі:
Каменській О.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Вільнянського районного суду
Запорізької області від 24 березня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про поділ спільного майна; за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про поділ спільного майна,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_3 про поділ
спільного майна.

В обґрунтування позову зазначав, що
перебував у зареєстрованому шлюбі з
відповідачем з 24.02.2012 року по 13.11.2013
року, від якого мають спільну малолітню
дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказував, що в період шлюбу на підставі
договору купівлі-продажу за спільні
кошти придбали квартиру, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
загальною вартістю 19000 доларів США, що
згідно з курсом НБУ станом на 04.12.2013 р.
становить 150100 грн. За період спільного
проживання за його кошти та кошти його
батьків у квартирі було проведено
ремонт.

Після розірвання шлюбу відповідач без
попередження у його відсутності
змінила замок у вхідних дверях та
відмовила йому у доступі до квартири, а
також до його особистих речей
мотивуючи це втратою правом
користування квартирою у зв'язку з
розлученням. З цього приводу він 17.11.2013
року звернувся до районного відділу
міліції. Проте його заява до
теперішнього часу не розглянута,
ніяких заходів не вжито.

Посилаючись на вказані обставини,
просив суд провести поділ спільного
майна подружжя визнавши за кожною із
сторін справо власності на ? частину
квартири АДРЕСА_1

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернулась із
зустрічним позовом до ОСОБА_4 про поділ
спільного майна. В обґрунтування
позову зазначала, що квартира була
придбана за час шлюбу, проте її купівля
була проведена за її особисті грошові
кошти, які вона отримала ще до
укладення шлюбу, також частину коштів
на купівлю квартири надали її родичі.
Зазначала, що ОСОБА_4 під час шлюбу ніде
не працював, не піклувався про
збереження сім'ї, не цікавився спільною
дитиною, всі витрати щодо утримання
дитини та квартири вона несла особисто
за власні кошти.

Посилаючись на вказані обставини,
просила суд поділити зазначену
квартиру, визнавши за нею право
власності на ? її частини, а за
відповідачем на ? її частини,
відступивши від принципу рівності
часток у майні подружжя.

Рішенням Вільнянського районного суду
Запорізької області від 24 березня 2014
року позов ОСОБА_4 задоволено.
Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено
частково. Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_3
за кожним право власності на ? частину
квартири АДРЕСА_1 в порядку поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності. В задоволенні
іншої частини зустрічного позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає,
що судом не повно досліджено всі
обставини справи, тому просить його
змінити, в частині визнання за нею
права власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1 та постановити в цій частині
рішення, яким визнати за нею право
власності на ? частини квартири, а за
ОСОБА_4 право власності на ? частину
квартири.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Майно, яке належало кожному з подружжя
до одруження, а також одержане ним під
час шлюбу в дар або в порядку
спадкування, за умовами статті 57 СК
України є власністю кожного з них
(роздільним майном).

Отже зазначеною нормою, яка діяла на
час придбання спірної квартири, чітко
визначено, яке майно є особистою
власністю кожного з подружжя.

Згідно зі статтею 70 СК України в разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
їх частки є рівними.

Як убачається з матеріалів справи
позивач і відповідачка перебували в
зареєстрованому шлюбі з 24 лютого 2012
року до 13 листопада 2013 року.

У період шлюбу, 08 червня 2012 року, ними
було придбано квартиру АДРЕСА_1, що
підтверджується договором
купівлі-продажу від 08.06.2012 року
зареєстровано в реєстрі № 936 ( а.с.29-30).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі.

Письмових доказів, які б свідчили про
те, що спірну квартиру відповідачка
ОСОБА_3 перебуваючи у шлюбі з позивачем
одержала в дар, в порядку спадкування
або придбала за особисті кошти, які
належали їй до шлюбу або за кошти
отриманні в дар від її батьків, остання
суду не надала.

У разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що спірна квартира була придбана
сторонами в період їхнього шлюбу та є
їхнім спільним майном, яке за законом
підлягає поділу по 1/2 частині кожному.

Підставами відступу від засад рівності
часток подружжя, згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 70
СК України можуть бути, зокрема те, що
один із подружжя не дбав про
матеріальне забезпечення сім'ї,
приховав, знищив чи пошкодив спільне
майно, витрачав його на шкоду інтересам
сім'ї. Також за рішенням суду частка
майна дружини, чоловіка може бути
збільшена, якщо з нею, ним проживають
діти, а також непрацездатні повнолітні
син, дочка, за умови, що розмір
аліментів, які вони одержують,
недостатній для забезпечення їхнього
фізичного, духовного розвитку та
лікування.

Доводи апеляційної скарги щодо
можливості суду зменшити частку
позивача з урахуванням інтересів
спільної неповнолітньої дитини не
підлягають задоволенню, оскільки, як
правильно зазначив суд в своєму
рішенні ОСОБА_3 не надала належних та
допустимих доказів тому, що позивач
ОСОБА_4 ухилявся від утримання дитини
або надавав недостатні аліменти на її
утримання.

Ураховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що судом повно і всебічно
з"ясовані обставини справи, висновки
відповідають цим обставинам і набутим
доказам, характер правовідносин між
сторонами визначений правильно, норми
матеріального і процесуального права
при розгляді спору не порушені,
застосовані правильно, ухвалено
законне і обгрунтоване рішення, а
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду.

Керуючись ст. ст. 303,307,308,313-315,317,319 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Вільнянського районного суду
Запорізької області від 24 березня 2014
року ва цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте вона може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: