АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3944/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Парфьонов Д. О. Доповідач -
Городнича В.С. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого -
Городничої В.С.,

суддів -
Лаченкової О.В., Григорченка Е.І.,

при секретарі - Косенко
І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Новомосковського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 06
березня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
майнової та моральної шкоди, завданої
внаслідок вчинення злочину, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року позивач з звернувся
до суду з позовом до відповідача,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, яка сталась з вини відповідача
позивачу завдано тілесні ушкодження.
Перебуваючи на лікуванні ушкоджень,
завданих з вини відповідача, позивачем
понесено витрати на лікування -
придбання лікарських засобів. Крім
того, внаслідок пригоди позивач
переніс стрес, внаслідок отриманих
ушкоджень та перебування на лікуванні
порушено звичайні умови життя,
пропущено спортивні змагання, змінено
місце праці.

Враховуючи вищезазначене, позивач
просив стягнути з відповідача
відшкодування завданої майнової шкоди
в розмірі 1654,00 грн., матеріальної шкоди
в розмірі 20 000 грн.

Рішенням Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 06 березня 2014 року
задоволені частково позовні вимоги
позивача. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 суму завданої майнової шкоди в
розмірі 1654 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 суму завданої моральної
шкоди в розмірі 2000 грн. В решті позовних
вимог - відмовлено. Вирішено питання
щодо судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду та
постановити нове рішення, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду залишенню без змін з
наступних підстав.

Встановлено, що у відповідності до
вироку Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від
22.04.2013 року, 15.04.2012 року ОСОБА_3, керуючи
технічно справним автомобілем
«ДЕУ-Сенс», державний номерний знак
НОМЕР_1 скоїв зіткнення із автомобілем
«ВАЗ-2105», державний номерний знак
НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2
Відповідача визнано винним у вчиненні
злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК
України. Присуджено до стягнення з
відповідача на користь КЗ
«Дніпропетровська клінічна лікарня
№16» 1884 грн. 96 коп. в рахунок
відшкодування витрат на стаціонарне
лікування постраждалого ОСОБА_2 в сумі
385,56 грн. та потерпілої ОСОБА_4 в сумі
1499,40 грн.

Повноваження на керування автомобілем
«ВАЗ-2105» державний номерний знак
НОМЕР_2 підтверджується наданою
позивачем копією довіреності на право
керування означеним транспортним
засобом.

Згідно висновку фахівця
судовомедичного експерта №1189 від
17.04.2012 року за результатами
судово-медичного обстеження ОСОБА_2
отримав тілесні ушкодження у вигляді:
черепно-мозкової травми, струсу
головного мозку, забійної рани голови,
синців, числених саднин.

У відповідності до виписного епікризу
№3569/343 у ОСОБА_2 виявлено тілесні
ушкодження у вигляді: гострої закритої
черепно-мозкової травми, струсу
головного мозку, забію нирок,
гематурії, ушибу м`яких тканин обох н/к,
забію обох колінних суглобів.

Згідно медичної карти позивача №3569/343
вбачається, що позивач перебував на
стаціонарному лікуванні в
хірургічному відділенні КЗ
«Дніпропетровська клінічна лікарня
№16» з 16.04.2012 року по 25.04.2012 року.
Позивачу призначались лікарські
засоби.

Встановлено, що позивачем в період з
16.04.2012 року по 20.04.2012 року понесено
витрати на лікування (придбання
лікарських засобів) в сумі 1654,81 грн.

Згідно квитанції №38655.52.1 від 04.06.2013 року
відповідачем сплачено суму в розмірі
1884,00 грн. на розрахунковий рахунок КЗ
«Дніпропетровська клінічна лікарня
№16» з призначенням платежу: «за
лікування ОСОБА_4 та ОСОБА_2.».

Крім того, встановлено, що сума в
розмірі 385,56 грн. є сумою відшкодування
витрат на стаціонарне лікування
постраждалого ОСОБА_2 та складається з
вартості витрат, пов`язаних із
перебуванням хворого у лікарні без
включення до складу даної суми витрат
на придбання лікарських засобів.

З огляду на викладене суд першої
інстанції дійшов до висновку, що
віповідальність за шкоду, заподіяну
позивачу, має нести саме відповідач.

З'ясувавши в достатньо повному обсязі
права та обов'язки сторін, обставини по
справі, перевіривши доводи сторін та
давши їм правову оцінку, суд
постановив рішення, що відповідає
вимогам закону. Висновки суду
достатньо обґрунтовані і підтверджені
наявними в матеріалах справи
письмовими доказами

Апелянт в своїй скарзі посилається на
те, що у зв'язку із завданням тяжких
тілесних ушкоджень відповідачем, що
спричинили у позивача ушкодження
здоров'я, зменшилась його професійна та
загальна працездатність. Крім того,
апелянт вважає рішення суду незаконним
у зв'язку з тим, що судом було
неправильно встановлено обставини, які
мають значення для справи, внаслідок
неправильного дослідження та оцінки
доказів, а також порушення норм
процесуального права.

Проте, з такими доводами апелянта
погодитися не можна.

Враховуючи роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України, даних у п.9
постанови «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» за № 4 від 31.03.1995р.
розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин, а зокрема,
стану здоров'я потерпілого, тяжкості
вимушених змін у його житті, часу та
зусиль, необхідних для відновлення
попереднього стану.

Розмір відшкодування моральної шкоди
суд визначає виходячи з вимог
розумності, справедливості, а також
істотності зазначених змін в звичному
складі життя позивача у зв'язку із
злочином.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода може полягати у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна. Оскільки вина
відповідача у завданні шкоди доведена,
моральна шкода підлягає стягненню з
відповідача. При визначенні розміру
відшкодування моральної шкоди суд
врахував тяжкість завданої позивачу
душевної травми, характер і глибину
душевних та фізичних страждань
позивача, який перебував на лікуванні,
не міг вести активний спосіб життя, не
міг працювати. В той же час, враховуючи
принцип розумності та справедливості,
враховуючи обставини справи, розмір
спричиненої матеріальної шкоди, суд
прийшов до вірного висновку, що позовні
вимоги про відшкодування моральної
шкоди позивачем явно завищені, в
зв'язку з чим, підлягають частковому
задоволенню у розмірі 2000 гривень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Однак, зі змісту апеляційної скарги
щодо відшкодування моральної шкоди в
сумі 20 000 грн. не зазначено, в чому
полягає ця шкода, якими неправомірними
діями чи бездіяльністю її заподіяно
позивачеві, з яких міркувань він
виходив, визначаючи розмір шкоди, та
якими доказами це підтверджується.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
є необґрунтованими, безпідставними та
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці
та особистого тлумачення апелянтом
норм матеріального та процесуального
права.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які могли б
призвести до скасування рішення суду
судом апеляційної інстанції не
встановлено.

Вирішуючи спір між сторонами, суд
першої інстанції в достатньо повному
об'ємі з'ясував права та обов'язки
учасників спору, обставини справи,
перевірив доводи сторін та давши їм
належну правову оцінку, ухвалив
рішення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 06 березня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: