Провадження №2/521/2524/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

« 02» червня 2014 року Малиновський
районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Целуха А.П.,

при секретарі судового засідання
Корнієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання
сумісної власності, виділі в натурі і
визнанні права власності на спадкове
майно, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, ОСОБА_1 про визнання права
власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

31.01.2002 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до
Малиновського районного суду м.Одеси з
позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання
сумісної власності, визнання права
власності на спадкове майно. В
обґрунтування поданого позову
позивачі посилалися на те, що вони є
дітьми покійного ОСОБА_5 від першого
шлюбу та спадкоємцями першої черги на
майно батька ОСОБА_5, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1. Окрім них спадкоємцями
першої черги є дружина ОСОБА_4 та син
ОСОБА_3. Вважають, що вони мають право на
1/8 частину кожний наступного
майна:будинок за адресою: АДРЕСА_3,
автомобіль ВАЗ 21043 д/н НОМЕР_1,
автомобіль марки ВАЗ 21063, д/н НОМЕР_2,
квартира за адресою: АДРЕСА_1. За життя
батько позивачів заповіт не склав. З
метою захисту своїх прав, неможливості
вирішення цього питання в іншому
порядку, ніж судовому, позивачі
звернулися до суду з цим позовом.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 29.09.2003 року (головуючий
суддя - Джабурія О. В.) позов задоволено
частково.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської
області від 10.03.2004 року, апеляційну
скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_3 задоволено,
рішення Малиновського районною суду м.
Одеси від 29.09.2003 року скасовано, справу
направлено на новий розгляд.

ОСОБА_1, ОСОБА_2 доповнили позовні
вимоги (а.с. 57), а згодом, 22.09.2004 року
уточнили позовні вимоги (а.с.306, 306 зв.) в
яких зазначили, що в період розгляду
справи у суді відповідачі здійснили
відчуження спадкового майна, окрім
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3.
Позивачі просили ухвалити рішення,
яким визнати за кожним із них право
власності на 925 частин домоволодіння
АДРЕСА_3, виділити в натурі кімнату літ.
« 2-4» площею 19, 7 кв.м. в будівлі „Б" та 12
частину кімнати літ. « 2-3» площею 10,1
кв.м. в будівлі „Б" та стягнути з
відповідачів 14 639,70 гривень в якості
компенсації вартості реалізованого
відповідачами майна, що входила до
спадкової маси та була відчужена
відповідачами і стягнути завдану
моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідач ОСОБА_4 померла,
про що Першим відділом реєстрації
актів цивільного стану Приморського
районного управління юстиції м. Одеси в
книзі реєстрації актів про смерть
зроблено відповідний актовий запис №
1151.

У жовтні 2013 року представник
відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_8 надав суду
зустрічну позовну заяву про визнання
права власності на спадкове майно. У
якій, посилаючись на те, що 1825
спірного домоволодіння покійний
батько та покійна мати відповідача
ОСОБА_1 придбали під час шлюбу, тому на
праві сумісної власності покійній
ОСОБА_4 належить 925 спірного майна і на
праві спадщини, що відкрилася після
смерті її чоловіка - ОСОБА_5 ще 9100 від 1825
домоволодіння АДРЕСА_3. Після смерті
своєї матері ОСОБА_4 єдиним спадкоємцем
належного померлій майна є ОСОБА_3, який
постійно проживав разом з спадкодавцем
та вважає що таким чином прийняв
спадщину і просить суд визнати за ним
право власності на спадкове майно - 54100
частини домоволодіння номер АДРЕСА_3,
стягнутим з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_1 витрати на державне мито і
правову допомогу, відмовити позивачам
у частині визнання за ними права на 925
частин домоволодіння, виділення кімнат
в натурі та стягнення компенсації за
моральну шкоду.

Представник позивачів надав до суду
заяву, в якій підтримав позовні вимоги
у повному обсязі, зустрічні позовні
вимоги не визнав; позивач ОСОБА_2 також
надав до суду заяву, в якій підтримав
позовні вимоги, просив суд у
зустрічному позові - відмовити. Позивач
ОСОБА_1, належним чином сповіщена про
час та місце проведення судового
засідання у судове засідання не
з'явилася.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання
не з'явився, про час і місце судового
засідання сповіщений належним чином,
причин своєї неявки суду не повідомив,
представник відповідача ОСОБА_8 надав
суду заяву про розгляд справи у його
відсутності та у відсутності
відповідача (а.с. 27 т.ІІ)

Розгляд справи здійснюється судом за
відсутністю осіб, які беруть участь у
справі, в силу частини другої статті 197
ЦІІК України фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Суд встановлено наступні обставини.

29 вересня 1970 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4
було укладено шлюб, про що бюро-РАГС
Дрокієвського району Молдавської РСР
зроблено актовий запис № 108 (свідоцтво
про укладення шлюбу серії НОМЕР_3; а. с.
24).

За час сумісного проживання ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 на підставі договору купівлі -
продажу від 30 жовтня 1999 року придбано
18/25 частин домоволодіння АДРЕСА_3 (а.с. 6)
, автомобіль ВАЗ 21 043 д/н НОМЕР_1 (а.с.9),
автомобіль марки ВАЗ 21063, д/н НОМЕР_2, а
також на підставі договору купівлі -
продажу № 2845 від 03.07.1997 року квартира
за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 99,100, 100зв.),
зазначено майно зареєстроване на ім'я
ОСОБА_4.

Відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи №12296
від 18.02.2003 року (а.с. 63-68), додатку №3 до
зазначеного висновку, висновку
судової будівельно-технічної
експертизи №14782/3410 від 11.04.2006 року,
договору купівлі - продажу від 30 жовтня
1999 року (а.с. 6) спірний житловий будинок
(1825 частин домоволодіння) складається з
окремо зведеного кам'яного житлового
будинку при домобудівлі номер АДРЕСА_3,
позначений літерою «Б» загальною
площею 56.2 кв.м., житловою - 39.8 кв.м.,
будинок складається з трьох житлових
кімнат, дві з яких „2 - 4" площею 19.7 кв.м.
та „2 - 5" площею 10.0 кв.м. - суміжні, а
ізольована житлова кімната „2 - 3"
площею 10.1 кв.м. не відповідає діючим
нормативним вимогам, які
пред'являються до житлових приміщень
по площі та не може бути виділена в
склад однокімнатної квартири. до
складу спірної домобудівлі входять
прибудова літера «б», надвірні споруди
сарай - «В», сарай «Г», літня кухня «Е»,
«і-іі» - мощення, «№1,2.4» - огорожа. Крім
зазначеного розподіл житлового
будинку літери «Б» технічно
неможливий, дійсна ринкова вартість 925
частин складає 130 037 гривен 50 копійок, що
еквівалентно 25 750 умовних одиниць.

Відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи №
7877/7878 від 16.09.2003 року (а.с. 127 зв.) вартість
однокімнатної квартири АДРЕСА_1
складає 90 610 гривень, що в еквіваленті
дорівнює І 7 000 доларів CШA. Відповідно до
листа ВАТ ..Одеса - Авто" ринкова
вартість автомобіля ВАЗ 2І043. 1995 року
випуску становить 13 751. 40 грн., риночна
вартість автомобіля ВАЗ 21063. 1985 року
випуску становить 7 142. 20 грн.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, про що
Відділом реєстрації актів
громадянського стану Жовтневого
районного управління юстиції м.Одеси в
К низі реєстрації актів про смерть
зроблено відповідний актовий запис №
2098. Заповіту відносно розпорядженням
належним йому на момент смерті майном
ОСОБА_5 не склав.

Позивачі звернувшись до нотаріальної
контори (а.с. 92, 95) прийняли спадщину,
набули право власності, проте не
оформили її у встановленому законом
порядку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідач ОСОБА_4
померла, про що першим відділом
реєстрації актів цивільного стану
приморського районного управління
юстиції м. Одеси в Книзі реєстрації
актів про смерть зроблено запис за № 1151
(а.с. 390); заповіту відносно
розпорядженням належним їй на момент
смерті майном ОСОБА_4 не склала.
Спадкоємцем щодо майна померлої
ОСОБА_4 є її син відповідач ОСОБА_3.
Спадкоємець на час відкриття спадщини
постійно проживав разом із
спадкодавцем.

Дослідивши матеріали справи суд
вважає, що позов ОСОБА_1, ОСОБА_2
підлягає задоволенню; зустрічний позов
ОСОБА_3 - частковому задоволенню.

Згідно частини третьої статті 10 ЦІІК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексу.

При розгляді даної цивільної справи
суд керується нормами ЦК України у
редакції 1963 року, Кодексу про шлюб і
сім'ю України в редакції 1969 року
оскільки згідно п. 4 Перехідних
положень ЦK України в редакції 2003 року,
Цивільний кодекс України 2003 року
застосовується до цивільних
правовідносин, що виникли після вступу
його в силу. Щодо цивільних
правовідносин, що виникли до вступу в
силу Цивільного кодексу України в
редакції 2003 року, його положення
застосовуються до тих прав і
обов'язків, які виникли або продовжують
існувати після вступу його в силу.
Оскільки правовідносини між сторонами
по даній справі виникли і існували до
01.01.2004 року, тобто до вступу в силу
Цивільного кодексу України в редакції
2003 року, суд вважає необхідним
застосувати до правовідносин між
сторонами правові норми, передбачені
Цивільним кодексом України в редакції
1963 року, та Кодексом про шлюб та сім`ю 1969
року. При цьому, правовідносини які
склалися між спадкодавцем ОСОБА_4 на її
спадкоємцем ОСОБА_3 регулюються
нормами Цивільного кодексу 2003 року.

Згідно статті 86 ЦК України в редакції
1969 року право власності - це
врегульовані, законом суспільні
відносини щодо володіння, користування
і розпорядження майном.

Згідно ст. 22 КпШС України в редакції 1969
року майно, нажите подружжям за час
шлюбу, є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні
права володіння, користування і
розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами
на майно і в тому разі, якщо один з них
був зайнятий веденням домашнього
господарства, доглядом за дітьми або з
інших поважних причин не мав
самостійного заробітку.

Згідно ст.24 КпШС України майно, яке
належало кожному з подружжя до
одруження, а також одержане ними під
час шлюбу в дар або в порядку
успадкування, є власністю кожного з
них.

Роздільним майном кожного з подружжя є
речі індивідуального користування
(одяг, взуття тощо), хоча б вони і були
придбані під час шлюбу за рахунок
спільних коштів подружжя, за винятком
коштовностей та предметів розкоші.

Визначаючи норми матеріального права,
що підлягають застосуванню та надаючи
правову кваліфікацію фактично
існуючим по справі правовідносинам суд
виходив з того, що до спадкових
відносин підлягає застосування норми
ЦК УРСР, оскільки вони виникли та
припинили своє існування прийняттям
спадщини позивачами. Згідно статті 524
ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за
законом і за заповітом. Спадкоємство за
законом має місце, коли і оскільки воно
не змінено заповітом. Згідно з пунктом
першим частини другої статті 549 ЦК
УРСР спадкоємець прийняв спадщину,
якщо він подав в державну нотаріальну
контору заяву про прийняття спадщини.
Позивачі звернувшись до нотаріальної
контори, і, таким чином прийняли
спадщину, набули право власності, проте
не оформили це право у встановленому
законом порядку.

Спадкодавець за життя заповіт не
складав, усі спадкоємці згідно
приписів статті 529 ЦК УРСР є
спадкоємцями за законом першої черги.
Доля кожного з позивачів у спадковому
майні покійного ОСОБА_5 становить 1/4
частину. Спадкодавцю на праві спільної
сумісної власності подружжя за життя
належало 1825 (або 72100) домоволодіння
номер АДРЕСА_3; до спадщини, що
відкрилася після смерті ОСОБА_5 ввійшла
36100 зазначеного домоволодіння.
ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідач ОСОБА_4
померла, заповіту відносно
розпорядженням належним їй на момент
смерті майном не склала. Іі син,
відповідач у справі ОСОБА_3 на
підставі статей 1261, пункту третього
статті 1268 Цивільного кодексу України
(2003) прийняв спадщину до якої входить
36100 (12 від 72100) будинковолодіння номер
АДРЕСА_3, що належало покійній на праві
спільної сумісної власності та 14
частка майна, яке належало покійному
ОСОБА_5.

Таким чином право сторін, що до
спадкового будинковолодіння номер
АДРЕСА_3 визначено так: ОСОБА_2 18
частина від 72100; ОСОБА_1 - 18 частина від
72100; ОСОБА_3 68 (18 + 18 + 48) від 72100, що
відносно окремо зведеного будинку
літера «Б» з прибудовою та надвірними
спорудами визначається таким чином:

ОСОБА_2 18 частина; ОСОБА_1 - 18 частина;
ОСОБА_3 68.

Спадкове майно: автомобіль марки ВАЗ
21043 д/н НОМЕР_4, автомобіль марки ВАЗ 21063.
д/н НОМЕР_2, квартира за адресою:
АДРЕСА_1. після смерті спадкодавця
ОСОБА_5 та на протязі часу проведення
судового провадження відповідачами
було відчужено, одержані від продажу
майна кошти відповідачка використала
на власний розсуд на потреби особисті
та на потреби сім*ї, до складу якої на
час продажу майна входив її син,
відповідач ОСОБА_3. Таким чином, вимога
позивачів про стягнення 18 частки
вартості відчуженого спадкового майна
з відповідача є обґрунтованою, при
цьому, відповідно до статті 388 ЦК
України, покупці, що придбали майно,
яке входило у спадкову масу є
добросовісними набувачами і придбане
ними не може бути витребувано.

Доля позивачів у спадковому майні
становить 1/8 частину. Оскільки усе
майно окрім домоволодіння було
реалізовано відповідачами, грошовий
еквівалент долі ОСОБА_2 в спадковому
майні: автомобіль ВАЗ 21043 - 1 718 гривень 92
копійки; ВАЗ 21063 - 892 гривень 77 копійок;
квартира АДРЕСА_1 - 11 262 гривень 50
копійок; доля ОСОБА_1 в спадковому
майні: автомобіль ВАЗ 21043 - 1 718 гривень 92
копійки; ВАЗ 21063 - 892 гривень 77 копійок;
квартира АДРЕСА_1 - 11 262 гривень 50
копійок.

Відповідач ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи з
дитинства, не має об'єктивної
можливості виплатити грошову
компенсацію іншим співвласникам
(позивачам) за відчужене спадкове
майно, тому вимога позивачів щодо
виділу кожному з них по 12 частин в
домобудівні АДРЕСА_3 є обґрунтованою

Між учасниками провадження не
досягнуто згоди щодо розподілу в
натурі приміщень спірного
домоволодіння.Відповідно до висновку
№ 14782/3410 від 11.04.2006 року з технічної
точки зору розділити спірні 18/25 частин
домоволодіння АДРЕСА_3 на дві частини з
виділом 9/25 частин з організацією
необхідних жилих та підсобних
приміщень для двох самостійних
квартир, кожна з яких відповідала б
вимогам ДБН - не можливо. В зв'язку з тим,
що розподіл житлового будинку літ. „Б"
при домобудівні АДРЕСА_3 технічно не
можливо, у відповідності з Постановою
Пленуму Верховного Суду України від
25.12.1992 року № ІЗ п. 6 зазначена сума
грошової компенсації у сумі, яка станом
на 15.01.11р. становить 53 390 доларів США, що
в еквіваленті за курсом НБУ станом на
день ухвалення судового рішення
становить 426 580 гривень.

Згідно ст. 358 ЦK України (2003) право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою.

Співвласники можуть домовитися про
порядок , що регулює право власності
громадян на житловий будинок (з і
змінами), при вирішенні справи про
виділ в натурі часток жилого будинку,
що є спільною частковою власністю, це
можливо, якщо кожній із сторін може
бути виділено відокремлену частину
будинку з самостійним виходом
(квартиру). Виділ також може мати місце
при наявності технічної можливості
переобладнати приміщення в ізольовані
квартири. Якщо виділ частки будинку в
натурі неможливий, суд вправі за
заявленим про це позовом встановити
порядок користування відособленими
приміщеннями (квартирами, кімнатами)
такого будинку. Порядок користування
жилим будинком може бути встановлено
також і між учасниками спільної
сумісної власності. При неможливості
виділу частки будинку в натурі або
встановлення порядку користування ним
власнику, що виділяється, за його
згодою присуджується грошова
компенсація.

Розмір грошової компенсації
визначається за угодою сторін, а за
відсутності такої угоди - судом за
дійсною вартістю будинку на час
розгляду справи. Під дійсною вартістю
будинку розуміється грошова сума, за
яку він може бути проданий у даному
населеному пункті чи місцевості. Для її
визначення при необхідності
призначається експертиза. В окремих
випадках суд може, враховуючи
конкретні обставини справи, і за
відсутності згоди власника, що
виділяється, зобов'язати решту
учасників спільної власності сплатити
йому грошову компенсацію за належну
частку з обов'язковим наведенням
відповідних мотивів.

Зокрема, це може мати місце, якщо частка
у спільній власності на будинок є
незначною й не може бути виділена в
натурі чи за особливими обставинами
сумісне користування ним неможливе, а
власник у в цьому будинку не проживає і
забезпечений іншою жилою площею.

Крім того, відповідач не надав згоди
компенсувати позивачам вартість
належної останньому частки у праві
спільної часткової власності, а
примушувати його до цього є порушенням
його права, оскільки законом не
передбачено можливості набуття права
власності у примусовому порядку.

Позивачі у позовній заяві не висували
вимоги на отримання компенсації у
розмірі вартості належної їм частки
спадкового майна.

Таким чином, враховуючи, що спірне
домоволодіння не підлягає поділу в
натурі, позивачі не згодні на отримання
компенсації вартості її частки, суд
вважає за можливе в цій частині
позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст. 321 ЦК України (2003)
право власності є непорушним, ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права або обмежений в його
здійсненні. Позбавлення або обмеження
може статися лише у випадках та в
порядку, передбачених законом.

Відповідно до статті 391 ЦК України (2003)
власник майна вправі вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Згідно зі статтею 41 Конституції
України кожен має право володіти.
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Згідно зі ст. 317 ЦК України
власник на свій розсуд володіє,
користується і розпоряджається
належним йому майном. Згідно зі ст. 16 ЦK
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Вирішуючи питання про стягнення
моральної шкоди на користь позивачів
суд виходив з того, що відповідно до ч. 2
ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає
у фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна. При
цьому суд виходив з того, що між
сторонами виникли спірні відносини, що
не передбачають такого правового
наслідку порушення обраного сторонами
виду зобов'язання, як це визначено у ст.
611 ЦК України, а саме: можливості
відшкодування моральної шкоди за
встановлених у справі обставин. Отже,
цивільний закон передбачає можливість
відшкодування моральної шкоди в разі
існування між сторонами договірних
відносин лише в тому випадку, якщо
такий вид відповідальності сторони
самостійно визначать в Договорі, або
якщо існує норма права, яка передбачає
таку можливість для сторони і вона
відповідає специфіці конкретних
спірних правовідносин. Такі міркування
зобов'язують суд відмовити позивачам у
задоволенні вимоги про стягнення
моральної шкоди, як такої, що не
передбачена чинними нормами права.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. До судових витрат
згідно статті 79 ЦПК України
відносяться судовий збір та витрати,
пов'язані з розглядом справи, зокрема
витрати на правову допомогу; витрати
сторін та їх представників, що
пов'язані з явкою до суду; витрати,
пов'язані із залученням свідків,
спеціалістів, перекладачів та
проведенням судових експертиз;
витрати, пов'язані з проведенням огляду
доказів за місцем їх знаходження та
вчиненням інших дій, необхідних для
розгляду справи.

Суд вважає, що зібрані по справі докази
та встановлені судом фактичні
обставини справи, дають підстави
задовольнити позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 частково; зустрічний позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 також
задовольнити частково.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 529, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 16. 317, 358, 364,
365, 332, 383, 392 ЦК України, ст.ст. 10, 11,60,
130,208,209,212,213-215,224-225 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання сумісної власності, виділі в
натурі і визнанні права власності на
спадкове майно - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_5, на 14 частину окремо
зведеного будинку літера «Б» з
прибудовою та надвірними спорудами
при домоволодінні АДРЕСА_3.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_5 на 14 частину окремо
зведеного будинку літера «Б» з
прибудовою та надвірними спорудами
при домоволодінні АДРЕСА_3.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
ОСОБА_1 про визнання права власності на
спадкове майно - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_5, ОСОБА_4 на 24 частин
окремо зведеного будинку літера «Б» з
прибудовою та надвірними спорудами
при домоволодінні АДРЕСА_3.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1,
ОСОБА_2 державне мито в сумі 500 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1,
ОСОБА_2 витрати пов'язані с проведенням
експертизи в сумі 873 гривні 50 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1,ОСОБА_2 витрати на правову
допомогу в сумі 2 000 гривень.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Одеської області
шляхом подання до Малиновського
районного суду міста Одеси апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ
А.П. ЦЕЛУХ