Справа № 462/432/13
Головуючий у 1 інстанції: Постигач О.Б.
Провадження № 22-ц/783/3040/14
Доповідач в 2-й інстанції: Береза В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської
області у складі: головуючого - судді:
Берези В.І., суддів: Бойко С.М.,
Штефаніци Ю.Г., за участю секретаря
судового засідання: Брикайло М.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Залізничного районного суду
м.Львова від 28 лютого 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
визнання права власності на 1/2 ідеальну
частку земельної ділянки та розподіл
земельної ділянки, за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання права власності та поділ
земельної ділянки, стягнення моральної
шкоди,-

в с т а
н о в и л а:

рішенням Залізничного районного суду
м. Львова від 28 лютого 2014 року позов
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання
права власності на ? ідеальну частку
земельної ділянки та розподії
земельної ділянки задоволено частково.

Проведено розподіл земельної ділянки
площею 0,0513 га, що знаходиться по
АДРЕСА_1, відповідно до таблиці №2
висновку №2158 від 16.11.2010 р., а саме:
ОСОБА_3, ОСОБА_4 надано земельну ділянку
пл. 208, 58 кв. м, геометричними розмірам»
по периметру 4,02; 1, 00; 5,95; 18,68; 5, 95; 0,74; 5, 02
м; 19,42 м, що становитиме 1/2 частку у
будинковолодінні. ОСОБА_2 надано
земельну ділянку пл. 208, 58 кв. м, з
геометричними розмірами по периметру
6,09 31,76 5,38 18,68 5,95 1 4,02 3, 2,87 1,80 1,68 1 1,67 1,80 2,88
1,00 9,07, що становитиме 1/2 частку у
будинковолодінні.

На ділянку шириною 1 м геометричними
розмірами по периметру 3,88 1,80 2,35 1,80 3,87
1,00 2,87 1,80 1,67 1,00 1,68, 1,00 1,68, 1,80 2,87 1,00 пл. 13,69
кв.м, яка належить ОСОБА_5, встановлено
право сервітуту для ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
випадок необхідності дозволено
проводити ремонтні роботи покрівлі та
фасаду будинку.

В задоволенні зустрічної позовної
вимоги щодо визнання за ОСОБА_2 права
власності на 13/20 частин земельної
ділянки, що знаходиться по АДРЕСА_1 та
визнання за ОСОБА_3, ОСОБА_4 7/20 частин
земельної ділянки, що знаходиться по
АДРЕСА_1 та поділ земельної ділянки
відмовлено.

Рішення суду оскаржила відповідач,
позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2,
просить рішення скасувати, ухвалити
нове, яким провести розподіл земельної
ділянки площею 0,0513 га, що знаходиться
по АДРЕСА_1, згідно з яким ОСОБА_2,
відповідно до таблиці №1 висновку
судової будівельно-технічної
експертизи № 2993 від 15 вересня 2008 року,
надати земельну ділянку геометричними
розмірами по периметру: 18,63; 7,72; 4,05; по
будинку; 6,09; 31,76; 8,61 м, площею 273,9 кв.м, що
становитиме 13/20 часток.

ОСОБА_3, ОСОБА_4, відповідно до таблиці
№1 висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 2993
від 15 вересня 2008 року, надати земельну
ділянку геометричними розмірами по
периметру: 19,37; 7,72; 18,63; 2,70; 0,74; 5,02 м.,
площею 147,6 кв.м, що становитиме 7/20
часток.

На ділянку шириною 1 м геометричними
розмірами по периметру 3,88 1,80 2,35 1,80 3,87 1,00
2,87 1,80 1,67 1,00 1,68 1,00 1,68 1,80 2,87 1,00 пл. 13,69 кв.м,
яка належить ОСОБА_2, встановити право
сервітуту для ОСОБА_3, ОСОБА_4 на випадок
необхідності проводити ремонтні
роботи покрівлі та фасаду будинку.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що
суд належним чином не перевірив доводи
сторін щодо порядку користування
земельною ділянкою, неправильно
встановив характер спірних
правовідносин, невірно застосував
матеріальний закон та дійшов
передчасного висновку про
встановлення порядку користування
спірною земельною ділянкою відповідно
до розміру ідеальних часток у будинку.
Суд неповно з`ясував ті обставини, які
були зазначені касаційним судом. Суд не
врахував того, що між колишніми
власниками будинку на спірній
земельній ділянці жодних угод про
порядок користування земельною
ділянкою не було, а розмір ділянки
завжди був спірним. Колишнім
власникам будинку такий, будинок,
належав на праві часткової власності у
певних частках та ніхто з них власником
половини будинку в подальшому не був.
ОСОБА_2 купила житловий будинок 23 липня
2004 року у спадкоємця ОСОБА_8 - ОСОБА_9, а
саме 8/20 частин житлового будинку з
зазначенням земельної ділянки пл. 531,0
кв.м по фактичному користуванню без
будь-яких застережень по такій, та 5/20
частин житлового будинку вона ж купила
23 липня 2004 року у ОСОБА_8 з аналогічним
зазначенням щодо земельної ділнки.
Станом на липень 2004 року - вересень 2005
року співвласниками будинку було двоє -
ОСОБА_10 без визначення земельної
ділянки та ОСОБА_2 з частками, які
придбала в сумі 13/20 із зазначенням
земельної ділянки пл. 531,0 кв.м. Угоди між
ними щодо користування земельною
ділянкою не було. Згідно з договором
міни від 20.09.2005 року, співвласниками 7/20
часток належних ОСОБА_10 стали ОСОБА_3
та ОСОБА_4 (по 7/40 кожен), з цього часу
сторони стали співвласниками спільної
часткової власності без визначення
часток земельної ділянки. Суд невірно
визначив характер спірних
правовідносин, не взяв до уваги того,
що позивачу ОСОБА_3 в період з 1972 року по
1983 рік земельна ділянка на праві
користування не виділялась. При
укладенні договору дарування в 1983 році
на 7/20 частин належного їй житлового
будинку позивач ОСОБА_3 втратила право
як на частку 7/20, так і на будь-яку
земельну ділянку, а наступні
співвласники такого права не отримали.
Суд першої інстанції невірно
застосував норми матеріального права,
які регулюють відносини сторін,
оскільки слід застосовувати норми
Земельного кодексу України, які діяли
на 2004-2005 р.р. При передачі у 2007 році
спірної земельної ділянки у спільну
сумісну власність у заяві сторони
зазначали про передачу ділянки
розміром 531,0 кв.м для обслуговування
будинку, при цьому не зазначали що
претендують на ? її частини. Зазначена
ділянка відносилась до земель
м.Львова. Вирішений судом порядок
користування спірною земельною
ділянкою не відповідає ідеальним
часткам сторін та порушує законні
права та інтереси відповідача
(позивача) ОСОБА_2

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
відповідно до ст. 303 ЦПК України
законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід задовольнити, оскаржуване
рішення скасувати. Відповідно до вимог
ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджені тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні. Судом
першої інстанції встановлено, що
позивачу ОСОБА_4 на підставі договору
міни від 20 вересня 2005 року на праві
спільної часткової власності стало
належати 7/40 частин жилого будинку
АДРЕСА_1, відповідно і ОСОБА_11 на
підставі договору міни від 20 вересня
2005 року на праві спільної часткової
власності стало належати 7/40 частин
жилого будинку АДРЕСА_1

Згідно з п.1 зазначеного договору міни
від 20 вересня 2005 року, позивачі ОСОБА_4
та ОСОБА_3 передали ОСОБА_10 належну їм
на праві приватної власності кв.
АДРЕСА_2 в обмін на 7/20 частин жилого
будинку АДРЕСА_1.

Відповідачу ОСОБА_2 на підставі
договорів купівлі - продажу від 23 липня
2004 року належить 13/20 частин жилого
будинку АДРЕСА_1

Земельна ділянка площею 0,0513 га, яка
призначена для обслуговування цього
будинку на підставі державного акта
від 18.12.2007р., належить ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 на праві спільної сумісної
власності.

Як встановив суд першої інстанції,
відповідно до договору купівлі-продажу
від 24.11.1972р., ОСОБА_3 купила у сім'ї
ОСОБА_8 1/2 частину вищевказаного
будинку.

Рішенням народного суду Залізничного
району м. Львова від 11.12.1975р. в позові
ОСОБА_3 до ОСОБА_8 Г.1. та ОСОБА_12 про
реальний поділ будинковолодіння
відмовлено, а земельну ділянку
залишено у користуванні сторін, за
винятком самовільно захопленої, в
такому порядку, як сторони
користуються на день розгляду справи.

Крім того, із Рішення народного суду
Залізничного району м. Львова від
09.04.1976р. вбачається, що в користування
ОСОБА_3 відходить земельна ділянка під
город розміром 2,75 на 14,15 м і тут же 2,30 на
6,245 м, а за ОСОБА_13 закріплено 2,05 м на 20,5
м відповідно плану, остання частина
земельної ділянки знаходиться під
двором спільного користування.
Відносно частин земельної ділянки за
хатою, яка захоплена самовільно, суд не
вирішував. Наявністю цих рішень суд
першої інстанції спростував
виникнення між сторонами спільної
часткової власності у 2005 році.

Як встановлено судом, питання
користування вказаною земельною
ділянкою сторонами не вирішено, з
даного приводу між сторонами виникали
неодноразові суперечки.

Задовольняючи частково вимоги
позивача ОСОБА_3 про визнання за
сторонами права власності на ?
ідеальну частку земельної ділянки та
розподіл земельної ділянки пл. 0,0513 га
між сторонами відповідно до висновку
експертизи № 2158 від 16.11.2010 р. по 208,58
кв.м, що становить ? частку
будинковолодіння, суд першої інстанції
до спірних відносин застосував норми
ст. 91 Земельного кодексу УРСР, при
цьому зазначив про те, що позивач
ОСОБА_3 купила в 1972р. у сім'ї ОСОБА_13 1/2
частину будинку по АДРЕСА_1, саме тоді
спільна сумісна власність ОСОБА_13
перетворилась у спільну часткову у
зв'язку із укладенням договору
купівлі-продажу половини зазначеного
будинку, тому вирішив, що розподіл
земельної ділянки, щодо якої ніколи не
було угоди про користування земельною
ділянкою і таке користування завжди
було спірним, слід проводити на час
перетворення спільної сумісної
власності на спільну часткову, тобто на
1972 рік. Крім цього, зазначив, що зміна
ідеальних часток внаслідок добудови,
яка була здійснена попередніми
власниками, не є підставою для зміни
розміру земельної ділянки.

З таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів не
погоджується, так як суд невірно
визначився з характером спірних
правовідносин, невірно встановив час
перетворення спільної сумісної
власності на спільну часткову,
неправильно застосував норми
матеріального права до спірних
правовідносин.

Так, відповідно до ст. 91 Земельного
кодексу УРСР, особи, яким належить
будинок на праві спільної сумісної
власності, користуються земельною
ділянкою спільно. Порядок користування
земельною ділянкою визначається
співвласниками будинку залежно від
розміру часток у спільній власності на
будинок. Наступні зміни в розмірі
часток в спільній власності на будинок,
які стались у зв'язку із прибудовою,
надбудовою або перебудовою, не тягнуть
за собою змін встановленого порядку
користування земельною ділянкою. Угода
про порядок користування земельною
ділянкою є обов'язковою і для особи, яка
згодом придбає відповідну частку в
спільній власності на цей будинок. Якщо
згоди на користування спільною
земельною ділянкою не досягнуто, спір
вирішується в порядку, встановленому
ст.. 167 цього Кодексу.

Як зазначено у п. 21 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 16.04.2004 року
№ 7 «Про практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ», виходячи з того, що
порядок користування спільною
земельною ділянкою, у тому числі тією,
на якій розташовані належні
співвласникам жилий будинок,
господарські будівлі та споруди,
визначається насамперед їхньою угодою
залежно від розміру їхніх часток у
спільній власності на будинок, суд
відповідно до статті 88 ЗК України бере
до уваги цю угоду при вирішенні спорів
як між ними самими, так і за участю осіб,
котрі пізніше придбали відповідну
частку в спільній власності на землю
або на жилий будинок і для яких
зазначена угода також є обов'язковою.
Це правило стосується тих випадків,
коли жилий будинок було поділено в
натурі. Якщо до вирішення судом спору
між співвласниками жилого будинку
розмір часток у спільній власності на
земельну ділянку, на якій розташовані
будинок, господарські будівлі та
споруди, не визначався або вона
перебувала у користуванні
співвласників і ними не було досягнуто
угоди про порядок користування нею,
суду при визначенні частини спільної
ділянки, право на користування якою має
позивач (позивачі), слід виходити з
розміру його (їх) частки у вартості
будинку, господарських будівель та
споруд на час перетворення спільної
сумісної власності на спільну часткову
чи на час виникнення останньої.

Як видно з матеріалів справи та
інвентарної справи №1074, після того, як
позивач ОСОБА_3 в 1972 р. купила ? частину
житлового будинку по АДРЕСА_1 у сім`ї
ОСОБА_13, земельною ділянкою біля
будинку усі користувались спільно. У
договорі купівлі-продажу частини
будинку про земельну ділянку не
зазначено. Станом на 1975 р. загальний
розмір площі земельної ділянки
становив 531, 3 кв.м.

Як ОСОБА_3, так і ОСОБА_12, до своїх
частин у будинку здійснили прибудови.
Відповідно до рішення виконавчого
комітету Залізничної райради 1982 р. № 576
вирішено про узаконення здійсненої
ОСОБА_3 прибудови 17,1 кв.м під житлову
/а.с.96 інвент. спр./. ОСОБА_12 дозволено
добудувати до своєї ? частини
прибудову - 21 кв.м. Крім цього,
співвласником іншої ?? частин будинку
був ОСОБА_13 та ? - ОСОБА_12 У 1983 році такі
добудови були здійснені /а.с.97 інвент.
спр./.

В подальшому, у цьому ж 1983 році
зазначені особи - сумісні власники
будинку - ОСОБА_3 та ОСОБА_12, звернулись
до органу БТІ про визнання та
перерахунок їх долей, враховуючи
зазначені прибудови, та відповідно
після такого перерахунку ОСОБА_12
визначено 13/20 часток, а ОСОБА_3 - 7/20
часток з видачею на ці частини
свідоцтва про право власності /а.с.109,
111-113 інвентар.спр./. Таким чином, з 1983
року припинено право власності ОСОБА_3
на ? частину будинку та такій стало
належати 7/20 частин у будинку, іншим
співвласникам - ОСОБА_12 - 13/20 частин.
Саме ці частки не змінено і по
сьогодні, незважаючи на інші добудови з
боку ОСОБА_2, які у зазначений
перерахунок не увійшли.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції про те, що між сторонами у
справі спірні відносини з приводу
сільної часткової власності не могли
виникнути у 2005 році, оскільки існували
рішення Залізничного району м.Львова
від 11.12.1975 року та від 09.04.1976 року, не є,
на думку колегії суддів, доказом
відсутності виникненя спільної
часткової власності у 2005 році,
оскільки, як видно з рішення від 09.04. 1976
року, роз`яснено про користування
земельною ділянкою лише під городом, а
під двором визначено як спільне
користування, а рішенням від 11.12.1975 року
в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_12 про реальний
розподіл в будинковолодінні
відмовлено, а земельну ділянку
залишено у спільному користуванні.
Наведене підтверджує спільне
користування земельною ділянкою біля
будинку та відсутність будь-яких угод
про користування ? її частиною.

Окрім цього, є невірним висновок суду
першої інстанції про те, що порядок
користування спірною земельною
ділянкою встановлений ще у 1972 році та з
цього часу виникла спільна часткова
власність ще і тому, що відповідно до
договору дарування від 27.12.1983 року
позивач ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_14
належну їй частину будинку -7/20 частин
по АДРЕСА_1, таким чином, втративши
право користування як своєю часткою,
яка у цей час була саме 7/20, а не ?, така
втратила право і користування
земельною ділянкою, розмір якої до часу
приватизації змінювався. І лише з
укладенням договору міни від 20.09.2005
року позивач ОСОБА_3 набула право
власності на 7/20 частин будинку, того,
який вибув з її власності у 1983 році, та
з 1983 року по 20.09.2005р. ОСОБА_3 жодних прав
власності на будинок не мала.

Отже, для позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4
право спільної часткової власності
виникло з 20.09.2005 року, з набуттям у
власність 7/20 частин будинку (по 7/40
кожен) /а.с.241 інвент.спр./, з яких 13/20
належали ОСОБА_2. Оскільки з 23.07.2004 року
цю частку така, ОСОБА_2, купила (8/20+
5/20=13/20) /а.с.208, 209 інвент.спр./.

Таким чином, ОСОБА_2 стала володіти
спільною частковою власністю з 23.07.2004
року, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 набули право
спільної часткової власності 20.09.2005
року. Земельна ділянка залишилсь
перебувати у спільному користуванні та
на час її приватизації становила 0,0513
га.

На час виникнення спільної
часткової власності для сторін
ОСОБА_3, ОСОБА_4- 20.09.2005 р. та ОСОБА_2-
23.07.2004 р. стаття 91 Земельного кодексу
УРСР не діяла. А тому, до даних
правовідносин слід застосовувати
ст.377 ЦК України, ст.120 Земельного
кодексу України .

Відповідно до ст. 377 Цивільного кодексу
України, в редакції, яка діяла на час
набуття сторонами права власності на
житловий будинок, якщо житловий
будинок, будівля або споруда розміщені
на земельній ділянці, наданій у
користування, то у разі їх відчуження
до набувача переходить право
користування тією частиною земельної
ділянки, на якій вони розміщені, та
частиною ділянки, яка необхідна для їх
обслуговування.

Статтею 89 Земельного кодексу України
визначено, що володіння, користування
та розпорядження земельною ділянкою
спільної сумісної власності
здійснюються за договором або законом.

Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу
України, яка діяла на час набуття
сторонами права власності на житловий
будинок, при переході права власності
на будівлю та споруду до кількох осіб
право на земельну ділянку визначається
пропорційно часткам осіб у вартості
будівлі та споруди, якщо інше не
передбачено у договорі відчуження
будівлі і споруди.

Згідно з п. 19 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 16.04.2004 року
№ 7 «Про практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ», у справах за позовом
учасників спільної власності на землю
про встановлення порядку володіння й
користування спільною земельною
ділянкою, на якій розташовані належні
їм жилий будинок, господарські будівлі
та споруди, суд з'ясовує і враховує
можливість нормального користування
будинком і здійснення догляду за ним,
розташування господарських будівель,
споруд, необхідність зведення
будівель, розташування плодово-ягідних
насаджень співвласників, можливість
проходу з вулиці на подвір`я тощо,
вказане стосується також випадків,
коли належні особам на праві спільної
власності жилий будинок, господарські
будівлі та споруди розташовані на
земельній ділянці, яка знаходилася в їх
користуванні до її приватизації або за
договором оренди.

Як видно з матеріалів справи, згідно з
державним актом на право власності на
земельну ділянку від 18 грудня 2007 року,
сторонам, на праві спільної сумісної
власності належить земельна ділянка
площею 0,0513 га, що знаходиться на
АДРЕСА_1. Цільовим призначенням даної
земельної ділянки є обслуговування
житлового будинку /а.с. 8/.

Окрім зазначеного будинку на спірній
земельній ділянці знаходяться сараї,
позначені на плані літерами «В, Б, Е» та
вбиральня під літерою «Г», які
відповідно до висновку визначення
ідеальних часток в будинку між
співвласниками від 17 листопада 2006 року
займають позивачі та право
користування даними приміщеннями
відповідачем не оспорюється. /
інвентаризаційна справа № 1074 а.с. 228-248/.

Як видно з матеріалів справи, про що
зазначив і суд першої інстанції,
питання користування та розпорядження
вказаною земельною ділянкою сторонами
не вирішено, з даного приводу між
сторонами виникали неодноразові
суперечки.

Сторони у спільній частковій
власності на житловий будинок жодних
угод між собою щодо користування
земельною ділянкою не укладали, та
користувались такою спільно.

Отже, враховуючи наведене, а також те,
що угоди про порядок користування та
розподілу спірною земельною ділянкою
між сторонами досягнуто не було,
порядок користування спірною
земельною ділянкою сторонами
встановлений не був, колегія суддів
вважає, що розподіл земельної ділянки
слід провести відповідно до часток
сторін у праві власності на житловий
будинок на АДРЕСА_1 та відповідно до
таблиці №1 висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 2993
від 15 вересня 2008 року, який чітко
відповідає розмірам часток, які
належать сторонам у будинку АДРЕСА_1 на
даний час, надає можливість сторонам
належно користуватися своєю частиною
будинку і здійснення догляду за нею,
враховує можливість позивачів вільно
користуватись господарськими
будівлями, а саме сараями та
вбиральнею, які знаходяться в їх
користуванні, враховує можливості
сторін безперешкодно проходити з
вулиці на подвір'я та фактично не
виключає жодного із співвласників з
числа користувачів спільної земельної
ділянки /а.с. 88-90/. Відповідачу ОСОБА_2,
відповідно до таблиці №1 висновку
судової будівельно-технічної
експертизи № 2993 від 15 вересня 2008 року,
слід виділити земельну ділянку
геометричними розмірами по периметру:
18,63; 7,72; 4,05; по будинку: 6,09; 31,76; 8,61 м,
площею 273,9 кв.м, що становитиме 13/20
часток.

Позивачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4, відповідно
до таблиці №1 висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 2993
від 15 вересня 2008 року, слід виділити
земельну ділянку геометричними
розмірами по периметру: 19,37; 7,72; 18,63; 2,70;
0,74; 5,02 м, площею 147,6 кв.м, що становитиме
7/20 часток.

Згідно зі ст. 100 ЗК України, власник
земельної ділянки має право вимагати
встановлення земельного сервітуту для
обслуговування своєї земельної
ділянки.

Тому, із врахуванням того, що у
позивачів може виникнути необхідність
проведення ремонтних робіт покрівлі та
фасаду будинку, на ділянку шириною 1,0 м
з геометричними розмірами по
периметру: 1,0; 10,10; 1,0; 10,10 м, площею 10,1
кв.м, яка належить відповідачу ОСОБА_2,
для позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 слід
встановити безоплатне право сервітуту
на випадок необхідності проводити
ремонтні роботи покрівлі та фасаду
будинку.

Вимоги позивачів про визнання за ними
права власності на ? ідеальну частку
земельної ділянки, що знаходиться на
АДРЕСА_1, так і вимоги відповідача щодо
визнання за нею права власності на 13/20
частин земельної ділянки, що
знаходиться на АДРЕСА_1, та визнання за
позивачами права власності на 7/20
частин земельної ділянки, що
знаходиться на АДРЕСА_1 задоволеними
бути не можуть, оскільки державним
актом на право власності на земельну
ділянку від 18 грудня 2007 року за
сторонами закріплено їх право
власності на земельну ділянку площею
0,0513 га, що знаходиться на АДРЕСА_1 та
додаткового підтвердження дане право
власності не потребує. Крім того,
вказаний акт на даний час є чинним та
сторонами не оспорюється. Окрім того,
згідно з висновком судової
будівельно-технічної експертизи №2993
від 15 вересня 2008 року, реальний
розподіл земельної ділянки та
припинення спільного користування не
надається можливим /а.с. 87-89/.
Відповідачем не доведено про
підтвердження факту заподіяння їй
моральних страждань, тому вимога в
частині стягнення моральної шкоди за
зустрічним позовом задоволенню не
підлягає.

Враховуючи наведене, оскаржуване
рішення суду першої інстанції
підлягає скасуванню з ухваленням
нового, оскільки суд невірно
застосував до спірних правовідносин
норми матеріального права, невірно
встановив обставини, які впливають на
характер спірних правовідносин, та
дійшов передчасного висновку про
встановлення права користування
земельною ділянкою відповідно до
розміру ідеальних часток.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, ч.1ст.309, ст.ст.313,
319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Залізничного районного суду
Львівської області від 28 лютого 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
визнання права власності та розподіл
земельної ділянки - задовольнити
частково. Зустрічний позов ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права
власності та розподіл земельної
ділянки - задовольнити частково.

Провести розподіл земельної ділянки
площею 0,0513 га, що знаходиться на
АДРЕСА_1, згідно з яким ОСОБА_2,
відповідно до таблиці №1 висновку
судової будівельно-технічної
експертизи № 2993 від 15 вересня 2008 року,
надати земельну ділянку геометричними
розмірами по периметру: 18,63; 7,72; 4,05; по
будинку: 6,09; 31,76; 8,61 м, площею 273,9 кв.м, що
становитиме 13/20 часток.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4, відповідно до таблиці
№1 висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 2993
від 15 вересня 2008 року, надати земельну
ділянку геометричними розмірами по
периметру: 19,37; 7,72; 18,63; 2,70; 0,74; 5,02 м,
площею 147,6 кв.м, що становитиме 7/20
часток.

На ділянку шириною 1,0 м з геометричними
розмірами по периметру: 1,0; 10,10; 1,0; 10,10 м,
площею 10,1 кв.м, яка належить ОСОБА_2,
встановити для ОСОБА_3 та ОСОБА_4
безоплатне право сервітуту на випадок
необхідності проводити ремонтні
роботи покрівлі та фасаду будинку.

В задоволенні зустрічних позовних
вимоги щодо визнання за ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 права власності на 1/2 ідеальну
частину земельної ділянки, що
знаходиться на АДРЕСА_1 - відмовити за
безпідставністю.

В задоволенні позовних вимог щодо
визнання за ОСОБА_2 права власності на
13/20 частин земельної ділянки, що
знаходиться на АДРЕСА_1, визнання за
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 права власності на 7/20
частин земельної ділянки, що
знаходиться на АДРЕСА_1, та стягнення
моральної шкоди - відмовити за
безпідставністю.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскарженим до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в двадцятиденний
строк з дня набрання законної сили
рішенням апеляційного суду.

Головуючий
Береза В.І.

Судді:
Бойко С.М.

ОСОБА_17