Номер провадження: 22-ц/785/5875/14
Головуючий у першій інстанції Бошков
Доповідач Кварталова А. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого судді - Кварталової А.М.,

суддів - Троїцької Л.Л., Фальчука В.П.,

при секретарі - Швець В.Ф.,

за участю: позивач ОСОБА_2, його
представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання
права спільної сумісної власності
подружжя на майно, за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Ренійського
районного суду Одеської області від 17
квітня 2014 року, -

встановила:

25.05.2009р. ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_4 про визнання права
спільної сумісної власності подружжя
домоволодіння АДРЕСА_1.

При цьому, ОСОБА_2 посилався на те, що
відповідачці ОСОБА_4 до шлюбу належало
домоволодіння АДРЕСА_1, яке вона
отримала від бабусі у якості спадку.

Вартість спірного домоволодіння до
ремонту складала 13 400 грн. Позивач
своїми силами та за допомогою своїх
родичів відремонтували успадкований
відповідачкою будинок. Всього на
ремонт будинку і господарських споруд
було витрачено 15 229 грн. Сімейне життя
не склалося та сторони розірвали шлюб,
а оскільки спірне домоволодіння
зареєстровано на відповідачку, як
спадкоємицю після смерті бабусі, то
позивач ОСОБА_2 просив визнати
зазначене домоволодіння спільною
сумісною власністю подружжя.

Рішенням Ренійського районного суду
Одеської області від 11 квітня 2011р.
позов задоволено у повному обсязі.

Визнано житловий будинок із надвірними
та господарськими спорудами АДРЕСА_1
спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та
ОСОБА_4

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 01.02.2012р., рішення
Ренійського районного суду Одеської
області від 11.04.2011р. залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 17.10.2012р. рішення
Ренійського районного суду Одеської
області від 11.04.2011р. та ухвала
апеляційного суду Одеської області від
01.02.2012р. скасовані, справа направлена на
новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи позивач,
ОСОБА_2 просив позов задовольнити.

ОСОБА_4 просила в задоволенні позову
відмовити.

Останнім рішенням Ренійського
районного суду Одеської області від 17
квітня 2014р. у задоволенні позову
ОСОБА_2 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення Ренійського районного суду
Одеської області від 17 квітня 2014р.
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
позов задовольнити, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. При цьому,
посилався на те, що майно відповідача
за час шлюбу істотно збільшилось у
своїй вартості внаслідок його
спільних трудових і грошових затрат, а
тому він просив визнати житловий
будинок із надвірними та
господарськими спорудами АДРЕСА_1
спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та
ОСОБА_4

В суді апеляційної інстанції позивач
ОСОБА_2, його представник ОСОБА_3
підтримали апеляційну скаргу, просили
її задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_4 в судове
засідання не з'явилася, сповіщена
належним чином про слухання справи, про
що в матеріалах є докази(а.с. 92).
Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК
України, така неявка відповідача не
перешкоджає апеляційному розгляду
справи.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, мотиви і
доводи апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
вислухавши пояснення позивача та
його представника, колегія суддів
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні
позову, суд першої інстанції на
підставі ст. 62 СК України дійшов
висновку про те, що у процентному
відношенні за рахунок коштів позивача,
вартість домоволодіння АДРЕСА_1 за час
шлюбу сторін, з урахуванням його
ремонту за кошти позивача, збільшилась
на 9,44 %. В процентному відношенні це
набагато менше 50 відсотків від
вартості на час розірвання шлюбу, тому
вимоги позивача не підлягають
задоволенню.

Колегія суддів погоджується з
такими висновками суду, оскільки вони
відповідають фактичним обставинам
справи, зібраним доказам, яким дана
належна правова оцінка та вказаним
вище нормам матеріального і
процесуального права.

Згідно ст. 62 СК України, якщо майно
дружини, чоловіка за час шлюбу істотно
збільшилось у своєї вартості
внаслідок спільних трудових чи
грошових затрат або затрат другого
із подружжя , воно у разі спору може
бути визнане за рішенням суду об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Збільшення вартості майна та
істотність такого збільшення підлягає
з'ясуванню шляхом порівняння станом на
час вирішення спору вартості об'єкта в
стані, що існував до поліпшення, та його
вартості після поліпшення. При цьому,
сам по собі розмір грошових затрат
подружжя чи одного з них, а також і
визначена на час розгляду справи
ринкова вартість будинку не є тим
фактором, який єдиний безумовно
свідчить про істотність збільшення
вартості майна як об'єкта.

Відповідно до ч.3 ст.156 ЖК України
члени сім'ї власника будинку (квартири)
зобов'язані дбайливо ставитися до
жилого будинку (квартири). Повнолітні
члени сім'ї власника зобов'язані брати
участь у витратах по утриманню будинку
(квартири) і придомової території та
проведенню ремонту.

Судом встановлено, що сторони з 15
травня 2004р. перебували у
зареєстрованому шлюбі(а.с.8 т.1). 13.05.2009р.
за рішенням Ренійського районного суду
Одеської області, шлюб між ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 був розірваний(а.с.9 т.1).

Від шлюбу сторони мають двох
малолітніх дітей, сина - ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1., та доньку - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2

До укладення шлюбу, відповідачці
ОСОБА_4 належало домоволодіння АДРЕСА_1
яке вона отримала за заповітом,
посвідчений Ренійською районною
державною нотаріальною конторою
Одеської області - 04.07.1996р.,
зареєстрований в реєстрі за № 2550, від
бабусі - ОСОБА_8. Свідоцтво про право на
спадщину за заповітом від 01.01.2005р. № 106
видано на ім'я ОСОБА_4 При цьому, як
зазначено у свідоцтві інвентарна
вартість домоволодіння складала 13400
грн. (а.с.37 т.1).

Під час реєстрації прав на
нерухомість, була проведена оцінка
житлового будинку і дворових споруд,
загальна вартість яких склала 13 400
грн.(а.с.68т.1).

Після реєстрації прав на
нерухомість, позивачем і відповідачкою
за рахунок сумісних коштів,
безвідплатної допомоги близьких
родичів і знайомих позивача, вони
почали ремонтувати, успадкований
відповідачкою вищезазначений будинок.

З цією метою, позивачем ОСОБА_2
було придбано у різних постачальників
будівельні матеріали, обладнання
(повний перелік міститься на а.с. 4-6), а
також відповідачкою (повний перелік
міститься на а.с. 46).

Всього на ремонт будинку і
господарських споруд було витрачено 15
229 грн.

Як вбачається з висновку судової
будівельно - технічної експертизи, яка
була проведена ПП «Експерт- Центр
«Авант» м. Рени, первинна вартість
ремонтних робіт склала 23 606 грн.,
остаточна дійсна вартість ремонтних
робіт, виконаних позивачем склала 21 243
грн.( з урахуванням 10% фізичного зносу).
Дійсна вартість вищевказаного будинку
станом на 25.09.2009р. склала 80 600 грн.(а.с.54
- 98 т.1).

Згідно технічного паспорту на
житловий будинок АДРЕСА_1 станом на
15.05.2009р., його загальна площа складала
42,30 кв.м., житлова 23,30 кв.м.,
допоміжна(підсобна) - 19 кв.м.(а.с.67 т.1 ).

Згідно свідоцтва про право на спадщину
за законом від 01.01.2005р. ОСОБА_4 отримала
вищевказаний житловий будинок
загальною площею 42,30 кв.м., житловою
площею 23,30 кв.м.(а.с.37 т.1).

Як посилається позивач ОСОБА_2 в
своїх запереченнях, всього на ремонт
житлового будинку сторонами
витрачено 15 229 грн.(а.с.44,215т.1).

Таким чином, на ремонт спірного
житлового будинку сторонами витрачено
15 229 грн., де частка позивача складає
7614,50 грн., що не є істотною та суттєвою.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про те, що з урахуванням ч.1 ст.62 СК
України, та доказів які надані
позивачем, вищевказаний житловий
будинок не є об'єктом права спільної
сумісної власності.

Доводи апелянта проте, що
вартість спірного будинку значно
збільшилась є необґрунтованими,
оскільки позивачем не надано доказів з
цього приводу.

Майже у разі остаточної дійсної
вартості ремонтних робіт, виконаних
позивачем у розмірі 21 243 грн., як на це
посилається експерт у будівельно -
технічній експертизі, частка позивача
складає 10 621,50 грн., що не є істотною.

Доказів про те, що сторонами було
витрачено на ремонт спірного будинку
не 15 229 грн., а насправді більше коштів,
позивачем як до суду першої, так і
апеляційної інстанції не надано.

Тобто, позивачем не було надано
суду належних доказів того, що за
рахунок його грошових та трудових
затрат істотно збільшилась вартість
спірного будинку. Також не надано
належних доказів, що за рахунок його
коштів проводився саме капітальний
ремонт будинку, а не поточний ремонт. Не
доведено, що будинок істотно
збільшився у своїй вартості саме
внаслідок здійснених за період шлюбу
поліпшень, проведення переобладнання
та ремонтних робіт у будинку, а не
тенденцій до загального подорожчання
об'єктів нерухомості, що відбулося
значне збільшення житлової площі
вищевказаного будинку, а не загальної
та допоміжних приміщень і споруд.

Позивач, як на доказ істотного
збільшення вартості будинку, надав
копії квитанцій, накладних, довідок,
але вказані документи не є належними та
вагомими доказами саме істотного
збільшення вартості спірного будинку
відповідачки.

Разом з тим, як роз'яснено
Пленумом Верховного Суду України в п.4
постанови №7 від 4 жовтня 1991 року «Про
практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок», інші особи, які брали участь
у будівництві жилого будинку (його
купівлі) не на підставі угоди про
створення спільної власності, яка
відповідає законодавству, вправі
вимагати не визнання права власності
на будинок, а відшкодування своїх
затрат на будівництво (купівлю
будинку), якщо допомогу забудовнику
(покупцю) вони надавали не безоплатно,
але це вже цілком інші правовідносини,
які не є предметом дослідження в
зазначеній справі.

Позивач ОСОБА_2 має право на
відшкодування своїх затрат, але
таких вимог ним до суду не заявлено.

Враховуючи все вищевикладене,
колегія суддів розглянувши скаргу в
межах позовних вимог та доводів
апеляційної скарги вважає, що суд
першої інстанції порушень
матеріального та процесуального права
при вирішенні справи не допустив,
рішення суду відповідає фактичним
обставинам справи, а наведені в
апеляційній скарзі доводи
правильність висновків суду не
спростовують.

За таких обставин, апеляційну
скаргу необхідно відхилити, а рішення
суду залишити без змін.

Інші доводи скарги не
спростовують висновків суду, тому
мають бути відхилені.

Керуючись ст.ст. 209,303,307
ч.1п.1,308,314,315,317,319 ЦПК України, колегія
суддів,-

У Х В
А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ренійського районного суду
Одеської області від 17 квітня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
негайно з моменту проголошення, але
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
А.М.Кварталова

Л.Л. Троїцька

В.П. Фальчук