Провадження № 2/331/1097/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2014 р.
м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у
складі:

головуючого - судді Світлицької В.М.

при секретарі Нікітченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Запоріжжя
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення суми
боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу. В
обґрунтування позовних вимог
зазначено, що за двома розписками від
11.02.2014 р. позивачем було надано
відповідачу ОСОБА_2 позику у розмірі
266 143, 00 грн. в строк до 14.02.2014 р. та
до 28.02.2014 р. Відповідач ОСОБА_2 умови
договору позики порушив і борг
своєчасно не повернув. В добровільному
порядку відповідач ОСОБА_2
відмовляється повернути гроші, тому
позивач вимушений звернутися до суду з
даним позовом. Посилаючись на
зазначені обставини, з урахуванням
уточнених позовних вимог, просить суд
стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його
користь суму боргу за договором позики
у розмірі 266 143, 00 грн., моральну
шкоду у розмірі 1000, 00 грн., а
також судові витрати.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, надав суду заяву
про розгляд справи за його відсутності,
уточнені позовні вимоги підтримує в
повному обсязі, просить їх
задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не
з'явились, про дату, час та місце
судового засідання повідомлені
належним чином, причини неприбуття не
повідомили. Їх неявка не перешкоджає
розгляду справи, оскільки матеріалів,
наявних у справі достатньо для
розгляду її по суті.

За клопотанням представника позивача,
суд ухвалює рішення при заочному
розгляді справи, що відповідає
положенням ст. 224 ЦПК України.

Відповідно до ст. 197 ч.2 ЦПК України у
разі неявки в судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи в
разі, якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на
підставу своїх вимог або
заперечень. Відповідно до ст.11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних
чи юридичних осіб, в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб, які беруть участь у
справі.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона (
позикодавець) передає у власність
другій стороні ( позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів ( суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Відповідно до з ч.2 ст. 1047 ЦК України, на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України,
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і в термін передбачений
договором, одностороння відмова від
виконання зобов'язання не
допускається, боржник не звільняється
від відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання, якщо інше не
встановлено договором чи законом; якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк.

Судом встановлено, що 11.02.2014 р. між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір
позики у розмірі 266 143, 00 грн., згідно з
яким позивач передав відповідачу за
двома розписками від 11.02.2014 року суму у
розмірі 200 000, 00 грн. та суму у розмірі 66
143, 00 грн. Строк повернення грошей в
розписках визначено 14.02.2014 р. та 28.02.2014
р.

Проте, суму боргу у визначений у
розписці строк відповідач ОСОБА_2 не
повернув. Відповідачем ОСОБА_2 не
надано суду належних та допустимих
доказів про повернення боргу.

Оригінали розписок, які знаходяться у
позивача, оглянуті судом та копії цих
розписок надані суду.

Статтею 207 ЦК України передбачено, що
укладений між сторонами договір як
різновид правочину вважається таким,
що вчинений у письмовій формі, оскільки
його зміст зафіксовано в розписці.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків, за яким
відповідач взяв на себе обов'язок
сплатити позивачу 266 143, 00 грн.

Виходячи зі змісту ст. 640 ЦК України
договір є укладеним з моменту
передання відповідного майна або
вчинення певної дії.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що між сторонами склались
правовідносини, які регулюються ст. ст.
1046, 1047 ЦК України.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України
передбачено, що позикодавець має право
на одержання від позичальника
процентів від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом,
розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором.

Відповідно до ст. 629 ЦК України,
укладений між сторонами договір є
обов'язковим для виконання.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 та ч. 2 ст. 509 ЦК
України, зазначений договір є
підставою виникнення зобов'язань та
передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України
відповідальності за порушення
грошового зобов'язання.

Суд, виходячи із доведеності факту
отримання ОСОБА_2 суми коштів у борг
від ОСОБА_1, а також із того,
що сума боргу не була повернута
позичальником, приходить до висновку
щодо обґрунтованості позовних вимог у
частині стягнення суми боргу.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно з нормами процесуального права
передбачається, що обставини цивільних
справ з'ясовуються судом на засадах
змагальності, в межах заявлених
позовних вимог і на підставі наданих
сторонами доказів.

Іншого розрахунку названих сум
відповідачем суду не надано та не
спростовано розрахунок, наданий
позивачем.

Щодо позовних вимог про стягнення
моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного суду України № 4 від 31.03.1995
«Про судову практику с правах про
відшкодування моральної шкоди»,
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або бітової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності (в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків. У позовній заяві про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди має бути зазначено, в чому
полягає ця шкода, якими неправомірними
діями чи бездіяльністю її заподіяно
позивачеві, з яких міркувань він
виходив, визначаючи розмір шкоди, та
якими доказами це підтверджується.
Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювана, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювана та
вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Суду не надано жодних доказів
спричинення моральної шкоди, душевних
страждань, погіршення стану здоров'я
позивача, як наслідку протиправних дій
відповідача, на які посилається ОСОБА_1
в позовній заяві.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку про необґрунтованість
позовних вимог в частині стягнення з
відповідача моральної шкоди та
відсутністю підстав для їх
задоволення.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК
України підлягають задоволенню і
позовні вимоги про стягнення з
відповідача на користь позивача
понесених ним судових витрат
пропорційно сумі задоволених позовних
вимог.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 11, 59,60, 88, 208, 209, 212,
214-215, 224-226, 292, 294 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 266 143, 00
грн.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір у розмірі 950, 00 грн.

Стягнути зі ОСОБА_2 судовій збір у
розмірі 1712 грн. на користь держави.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Суддя:
Світлицька
В. М.