Справа № 740/1781/13-ц Провадження №
22-ц/795/1323/2014 Категорія
-цивільнаГоловуючий у I інстанції
-Гордієць Л. В. Доповідач - Зінченко С. П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2014 року м. ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ
СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЗінченко
С.П.,суддів:Кузюри Л.В., Мамонової
О.Є.,при секретарі:Шкарупі Ю.В. за
участю:позивача ОСОБА_5, відповідача
ОСОБА_6, представника відповідача
ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
апеляційну скаргу ОСОБА_8 на рішення
Ніжинського міськрайонного суду від 20
травня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_8 до Комунального підприємства
"Відділ архітектурно-технічного
планування та проектування", ОСОБА_6 про
визнання незаконними дій та приведення
будівель у відповідність державних
будівельних норм,

в с т а н о в и в:

Рішенням Ніжинського міськрайонного
суду від 20 травня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_8 задоволено частково,
визнано незаконними дії КП „Відділ
архітектурно-технічного планування та
проектування" щодо внесення змін до
витягу з рішення виконавчого комітету
Ніжинської міської ради № 432 від 21
серпня 2008 року шляхом дописування
відомостей в частині надання дозволу
на будівництво сараю ОСОБА_6 за адресою
АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл
судових витрат. В задоволенні решти
вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати дане рішення суду та
ухвалити нове рішення по суті позовних
вимог, викладених в заяві від 05 травня
2014 року. Апелянт не погоджується із
рішенням суду в частині відмови в
задоволенні усіх заявлених ним вимог.
Вказує, що його заява про надання згоди
на здійснення відповідачем прибудови
не може вважатись погодженням,
оскільки вона є лише пропозицією та
суб'єктивним баченням проблеми, є
актом, що підтверджує його готовність
до згоди, але не саму згоду. Апелянт
наполягає на тому, що висновок судової
будівельно-технічної експертизи, який
є чинним, ніким не оскаржений і не
скасований, є належним доказом у
справі, а тому суд першої інстанції
безпідставно не прийняв його до уваги.
Апелянт вказує, що рішення суду
неможливо виконати, оскільки судом
визнано незаконним дописування в текст
рішення виконавчого комітету про
дозвіл на будівництво за адресою
АДРЕСА_1, в той час як витяг із спірного
рішення містить адресу АДРЕСА_1.
Апелянт також не погоджується із
висновком суду про те, що сарай ОСОБА_6
збудовано на місці старого сараю,
наполягаючи на тому, що знесений старий
сарай перебував у їх спільній з
відповідачем власності, і будь-яких
повноважень щодо розпорядження
спільним майном він відповідачу не
надавав. Позивач зазначає, що
відповідачем будівництво сараю
здійснено з чисельними порушеннями,
зокрема, не були дотримані його
розміри, встановлені протипожежні
відстані та санітарні норми.

Позивач ОСОБА_5 підтримав апеляційну
скаргу, просив рішення суду першої
інстанції скасувати, ухвалити по
справі нове судове рішення, яким
задовольнити остаточні його позовні
вимоги.

Відповідач ОСОБА_6 та представник
відповідача КП «Відділ
архітектурно-технічного планування та
проектування» ОСОБА_7 заперечували
проти апеляційної скарги, вважали, що
суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до
наступного висновку.

Розглядаючи справу та ухвалюючи
рішення, суд першої інстанції виходив з
того, що твердження позивача про
викривлення КП "Відділ
архітектурно-технічного планування та
проектування" даних щодо змісту
рішення виконкому № 432 від 21.08.2008 року
знайшло своє підтвердження, а тому
позовні вимоги в частині визнання
незаконними дій відповідача
задоволено. Що стосується решти
позовних вимог, то суд першої
інстанції, відмовляючи в їх
задоволенні, вказав, що вимога про
визнання незаконним та скасування
будівельного паспорту на квартиру
відповідача ОСОБА_6 не відповідає
способу захисту порушеного права; що
позивачем не наведені правові підстави
для визнання незаконним та скасування
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно; вимога щодо
зобов'язання ОСОБА_6 здійснити
перебудова чи за власний рахунок
знести спірні будівлі не знайшла свого
підтвердження.

Апеляційний суд погоджується з такіми
висновками, оскільки судом першої
інстанції обставини справи з'ясовані в
обсягу, необхідному для правильного
вирішення спору, відповідно до
встановлених обставин, правильно
визначено суть і характер
правовідносин сторін та норми
матеріального права, що їх регулюють.

Зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_8
вбачається, що він не згоден із судовим
рішенням в частині відмови в
задоволенні його позовних вимог,
викладених в уточненій заяві від 05.05.2014
року (а.с.177-180).

Судом встановлено, що сторони по справі
є співвласниками по 12 частині кожний
житлового будинку з надвірними
спорудами по АДРЕСА_1 (а.с.85, 95).

В матеріалах справи також мається
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯГ № 886064, згідно
з яким ОСОБА_6 є власником земельної
ділянки площею 0,0500 га, розташованої по
АДРЕСА_1).

На підставі рішення виконавчого
комітету Ніжинської міської ради від 21
серпня 2008 року № 432 надано дозвіл на
реконструкцію в кв. 2 з добудовою
житлових та допоміжних приміщень по
АДРЕСА_1 (а.с.12), ОСОБА_6 здійснено
прибудову до квартири № 2, яка
позначена у технічному паспорті на
житловий будинок за літерами А-2 та а4
або номерами 2-3, 2-4, 2-5, 2-6, 2-7 (а.с.86-87).

Крім того, ОСОБА_6 здійснено побудову
сараю, фактичним розміром 3,60 х 7,0 м
(а.с.174).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_8
просив зобов'язати відповідача ОСОБА_6
здійснити за власний рахунок
перебудову прибудову та сараю, а у разі
неможливості здійснити перебудову - за
власний рахунок знести ці будівлі.

Відмовляючи в задоволенні цієї вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
вимога викладена неконкретно, не
зрозуміло в чому полягає порушення
прав позивача; що стосується прибудови,
то на це була згода позивача, а сарай
побудований на місці старого сараю.

Апеляційний суд погоджується з цим
висновком.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил. Особа, яка здійснила або
здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього.

Згідно із ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі
істотного відхилення від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотного
порушення будівельних норм і правил
суд за позовом відповідного органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову. Якщо
проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво. Особа, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво,
зобов'язана відшкодувати витрати,
пов'язані з приведенням земельної
ділянки до попереднього стану.

Знесення самочинного будівництва є
крайньою мірою і можливе лише тоді,
коли використано усі передбачені
законодавством України заходи щодо
реагування та притягнення винної
особи до відповідальності.

Відхилення від проекту забудови
об'єкту нерухомості або від вимог
будівельних норм і правил, які не є
істотними, не порушують прав інших осіб
та інтересів суспільства, не
суперечать санітарно-технічним
вимогам і правилам експлуатації, не
впливають на міцність і безпечність
цього об'єкта (зокрема, відхилення у
житловому будинку від внутрішнього
планування зі збереженням чи незначним
відхиленням від установленого
проектом розміру житлової площі,
незначна зміна його зовнішніх
габаритів, місця розташування тощо), не
можуть бути підставою для задоволення
вимог про перебудову чи знесення
об'єкта нерухомості.

У випадках порушення прав інших осіб
право на звернення до суду з позовом
про знесення або перебудову самочинно
збудованого об'єкта нерухомості
належить і таким особам за умови, що
вони доведуть наявність порушеного
права (ст. 391 ЦК України).

Наявність порушеного права має довести
особа, яка пред'явила позов про
знесення самочинного будівництва
(частина сьома статті 376 ЦК України,
частина перша статті 60 ЦПК України).

За матеріалами справи встановлено, що
прибудова до житлового будинку за
літерами А2 та а4 прийнята до
експлуатації, що підтверджується
технічним паспортом та витягом з
державного реєстру прав на нерухоме
майно (а.с.85-88, 95).

Судом також вірно встановлено, що на
здійснення прибудови була отримана
згода ОСОБА_8, який у своїй заяві (а.с.97)
не заперечував щодо добудови до
існуючого житлового будинку прибудови
розміром 8 м на 6 м, стіна якої буде
проходити по межі.

Отже, підстави вважати цю прибудову
самовільною, побудованою без згоди
іншого співвласника відсутні.

Крім того, позивачем не зазначено, які
його законні права та інтереси
порушені зазначеною прибудовою.

Що стосується спірного сараю, то за
матеріалами справи судом встановлено,
що на земельній ділянці, яка перебуває
у власності ОСОБА_6 з 09.01.2008 року,
останнім у 2008 році здійснено
будівництво сараю розмірами 3,54 м на 6,93
м (а.с.85 зворот, 88).

Згідно договору дарування від 24.07.2000
року, який був укладений між ОСОБА_9 та
ОСОБА_8, за яким останній отримав у дар 12
частину житлового будинку з
відповідною частиною надвірних
будівель, до житлових будівель,
зокрема, належали два дерев'яні сараї,
позначені літерами Б та В (а.с.189).

Згідно даних технічного паспорту на
житловий будинок по АДРЕСА_1 станом на
17.07.2000 року сарай, позначений літерою В,
знаходився на земельній ділянці, яка в
даний момент перебуває у власності
ОСОБА_6 (а.с.188 зворот), на тому самому
місці, де зараз знаходиться спірний
сарай, про знесення якого ОСОБА_8
заявлені позовні вимоги.

Отже, встановлено, що спірний сарай був
збудований ОСОБА_6 на місці старого
сараю.

Позивачем ОСОБА_8 суду не надано
жодного доказу на підтвердження
порушення його права та інтересів
будівництвом сараю на земельній
ділянці, що перебуває у власності
відповідача ОСОБА_6

Також вимоги позивача, стосовно
визнання незаконним будівельного
паспорту на квартиру відповідача
ОСОБА_6 задоволенню не підлягають,
оскільки така вимога не відповідає
способу захисту порушеного права
передбаченого ст.ст.15, 16 ЦПК України.

Що стосується інших позовних вимог, а
саме про визнання незаконним та
скасування свідоцтва на нерухоме майно
ОСОБА_6, постановлення окремих ухвал з
проводу допущених порушень, то
апеляційний суд повністю погоджується
із висновком суду першої інстанції про
відсутність законних підстав для їх
задоволення.

Доводи апеляційної скарги, що суд
безпідставно не погодився з висновком
судової будівельно-техничної
експертизи С-28 від 07 квітня 2014 року не
заслуговують уваги, оскільки висновок
експерта не має наперед встановленого
значення, йому не надається перевага
перед іншими доказами і, суд вірно
оцінив цей доказ за правилами,
встановленими ст.212 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду та не
дають підстав для його скасування,
рішення суду першої інстанції є
законним та обгрунтованим, ухваленим з
дотриманням вимог матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-314, 315, 317, 319
ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Ніжинського міськрайонного
суду від 20 травня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: