АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5179/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Шевцова Т.В. Доповідач - Тамакулова
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2014 року
м. Дніпропетровськ

16 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з цивільних справ Апеляційного
суду Дніпропетровської області в
складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Котушенко С.П., Петренко І.О.

при секретарі: Поляковій Н.О.,

яка розглянула в відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Дніпропетровської
міської ради на рішення Бабушкінського
районного суду м.Дніпропетровська від
15 травня 2013 року по справі за позовом
Дніпропетровської міської ради до
ОСОБА_2, треті особи: Державна податкова
інспекція у Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська, Управління
Держкомзему у м. Дніпропетровську про
внесення змін до договору оренди
земельної ділянки від 31 травня 2006 року,
та зустрічним позовом ОСОБА_2 до
Дніпропетровської міської ради про
розірвання договору оренди земельної
ділянки від 31 травня 2006 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2013 року Дніпропетровська
міська рада звернулася з позовом до
ОСОБА_2 про внесення змін до договору
від 31 травня 2006 року про оренду
земельної ділянки загальною площею 0,1569
га, що розташована в АДРЕСА_1,
зареєстрована в Державному реєстрі
земель за кадастровим номером
:02:112:0131, посвідченим приватним
нотаріусом ОСОБА_3 31 травня 2006 року за
реєстровим №4063, зареєстрованої в книзі
записів державної реєстрації
договорів 31липня 2006 року за №05.

Вимоги позивач обґрунтовував тим ,
що відповідно до п.4.1 договору на час
його укладення було визначено річну
орендну плата за земельну ділянку у
грошовій формі, в розмірі земельного
податку, збільшеного на коефіцієнт 1,3;
п.4.7, договору передбачено, що розмір
орендної плати переглядається щорічно,
або у разі зміни розмірів земельного
податку, підвищення цін, тарифів, у тому
числі внаслідок інфляції.

З 04 червня 2008 року, часу набрання
чинності змін до Закону України "Про
оренду землі", та з 01 січня 2011 року -
моменту набрання чинності Податковим
кодексом України, розмір річної
орендної плати за земельну ділянку,
надану відповідачу, суперечить чинному
законодавству і має складати
трикратний розмір земельного податку,
що встановлюється чинним
законодавства. З метою приведення
рішень міської ради у відповідність до
вимог чинного законодавства
Дніпропетровською міською радою було
прийнято рішення №216/8 від 02 лютого 2011
року про застосування заходів щодо
приведення договорів оренди землі у
відповідність до вимог закону.

Міський голова листом № 7/22-185 від 18
лютого 2011 звернувся до ОСОБА_2 з
пропозицією щодо приведення договору
від 31 травня 2006 року у відповідність до
вимог законодавства.

Відповідач не надав відповіді та
згоди на вказану вимогу, бо вважає, що
зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін.

Позивач зазначав, що Закон
передбачає зміни договору за рішенням
суду на вимогу однієї із сторін у разі
істотної зміни обставин, якими сторони
керувалися при укладенні договору
(ст.652 Цивільного кодексу України).

Відповідач позов не визнав, заявив
зустрічні вимоги про розірвання
договору оренди. В позові посилався на
те, що відповідно до ч. 5 договору
стосовно умов використання земельної
ділянки , п.5.1- земельна ділянка
передається в оренду: по фактичному
розміщенню складу металоконструкцій,
що належав ОСОБА_2 на праві власності за
договором купівлі-продажу від 30 липня
2003 року. 19 грудня 2012 року він продав це
приміщення ОСОБА_4 тому просив договір
розірвати.

Рішенням суду І інстанції зустрічний
позов задоволено, в позовних вимогах
Дніпропетровській міській раді
відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на порушення норм
матеріального та про цесуального
просить скасувати рішення й
постановити нове, яким задовольнити
вимоги, а в зустрічному позові
відмовити.

Рішенням Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 10 грудня
2013 року рішення районного суду
скасовано в повному обсязі, в позовних
вимогах відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 02 квітня 2014 року
рішення Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 10 грудня
2013 року скасовано, справу передано на
новий розгляд апеляційної інстанції.

Колегія суддів перевірила законність,
обґрунтованість рішення суду, в межах
заяв-лених вимог та апеляційної скарги
і дійшла до висновку, що скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 31 травня 2006 року
між Дніпропетровською міською радою та
ОСОБА_2 було укладено договір оренди
земельної ділянки. ОСОБА_2 прийняв в
строкове платне користування земельну
ділянку площею 0,1569 га, яка знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1 і зареєстрована в
Державному реєстрі земель за
кадастровим номером :02:112:0131.
Договір посвідчений приватним
нотаріусом ОСОБА_3 31 травня 2006 року, та
зареєстрований в реєстрі за № 4063. В
книзі записів державної реєстрації
договорів оренди землі договір
зареєстрований за № 05 31 липня 2006
року.

Підставою укладення зазначеного
договору є те, що 01 березня 2006 року
Дніпропетровською міською радою було
винесено рішення № 193/34, відповідно до
п.1 було вирішено затвердити проект
відведення земельної ділянки і
передати земельну ділянку площею 0,1569
(кадастровий номер :02:112:0131) в
оренду строком на п'ятнадцять років гр.
ОСОБА_2 по фактичному розміщенню складу
металоконструкцій за адресою: АДРЕСА_1 ,
який належав йому на праві приватної
власності, що підтверджено витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно №15364240 від 25 липня 2007 року.

При задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
та відмові в позові міській раді
районний суд виходив з того, що ОСОБА_2
відмовився від права користування
земельною ділянкою, фактичне
користування здійснює інша особа.
Відповідно до частини першої статті 93
Земельного кодексу України та статті 1
Закону України "Про оренду землі" право
оренди земельної ділянки - це засноване
на договорі строкове платне володіння
і користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для проведення
підприємницької та іншої діяльності.

За змістом ст.13 Закону України
"Про оренду землі" слідує, що оренда це
договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства. Підставами
припинення права користування
земельною ділянкою є: а) добровільна
відмова від права користування
земельною ділянкою; е) набуття іншою
особою права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, які
розташовані на земельній ділянці( ст. 141
ЗК України)

Згідно частини другої статті 120
ЗК України якщо, будівля або споруда
розміщені на земельній ділянці, що
перебуває у користуванні, то в разі
набуття права власності на ці об'єкти
до набувача переходить право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені, на тих самих
умовах і в тому ж обсязі, що були у
попереднього землекористувача.

Частиною першою статті 377 ЦК
України також передбачено, що до особи,
яка набула право власності на споруду,
переходить право користування на
земельну ділянку, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення в обсязі та на умовах,
встановлених для попереднього
землевласника (землекористувача).

Відповідно до ч.3 ст.7 Закону
України «Про оренду землі» до особи,
якій перейшло право власності на
житловий будинок, будівлю або споруду,
що розташовані на орендованій
земельній ділянці, також переходить
право оренди на цю земельну ділянку.
Договором, який передбачає набуття
права власності на житловий будинок,
будівлю або споруду, припиняється
договір оренди земельної ділянки в
частині оренди попереднім орендарем
земельної ділянки, на якій
розташований такий житловий будинок,
будівля або споруда.

При постановленні рішення вказані
норми закону суд належно не виконав.

За ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно буть законним та
обгрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконав всі вимоги цивільного
судочинства та вирішив справу згідно з
Законом.

Обґрунтованим є рішення, що ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обс-тавин, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і
заперечень, що підтверд-жені тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні

Під час ухвалення рішення суд, зокрема,
вирішує які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин і
яка правова норма підлягає
застосуванню (п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 214 ЦПК
України).

Статтею 15 ЦК України передбачено має
право кожній особі на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання та на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 30 ЦПК України
сторонами в цивільному процесі є
позивач і відповідач. Позивачем і
відповідачем можуть бути фізичні і
юридичні особи, а також держава. Право
на заміну відповідача в судовому
процесі закон надає виключно позивачу.

Суд за клопотанням позивача, не
припиняючи розгляду справи, замінює
первісного відповідача належним
відповідачем, якщо позов пред'явлено не
до тієї особи, яка має відповідати за
позовом, або залучає до участі у справі
іншу особу як співвідповідача. Після
заміни відповідача або залучення до
участі у справі співвідповідача справа
за клопотанням нового відповідача або
залученого співвідповідача
розглядається спочатку (ст.33 ЦПК
України).

Згідно ст. 16 ЦК України та ст. 11 ЦПК
України кожна особа самостійно вибирає
спосіб захисту в суді своїх прав і
розпоряджається предметом спору на
власний розсуд ; суд розглядає цивільні
справи за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

19 грудня 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4
уклали договір купівлі-продажу
нежилого приміщення- складу, який
посвідчено приватним нотаріусом
ОСОБА_5 (реєстр № 2484).та внесено до
Державного реєстру прав на нерухоме
майно (№ 1243940 від 14 березня 2013, запис
про право власності № 348972 від 22 лютого
2013 року).

19 грудня 2012року ОСОБА_2 підготував
заяву для пред'явлення за необхідністю
про згоду на переоформлення договору
оренди земельної ділянки на ім'я
ОСОБА_4, яка посвідчена приватним
нотаріусом ОСОБА_5 за реєстром за № 2487.

За п.6.6 договору оренди сторони
погодили що у разі зміни
землекористувача, придбання або
відчуження будівель та споруд протягом
місяця з моменту настання таких змін
можна звернутися до міської ради для
внесення відповідних змін у договір .

08 квітня 2013року ОСОБА_2 звернувся
до міського голови з відповідною
заявою на користь нового власника (вх.
№ 13/2704)

При постановленні рішення суд
дійшов до хибного висновку, бо
розглянув справу за вимогами
предметом спору яких є розірванння
договору, без належних позивачів та
відповідачів.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення
апеляційною інстанцією є неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права.

Суд постановив рішення в протиріч
вимог вказаної норми Закону без
належного з'ясування фактичних
обставин по справі, належно не
встановив правовідносини сторін не
уточнив позицію позивачів про
залучення в справу інших відповідачів,
зробив передчасні висновки та
постановив незаконне рішення, яке
підлягає скасуванню, з постановленням
нового - відмови в позовних вимогах.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської
міської ради- задовольнити частково.
Рішення Бабушкінського районного суду
м.Дніпропетровська від 15 травня 2013 року
по справі за позовом Дніпропетровської
міської ради до ОСОБА_2, треті особи:
Державна податкова інспекція у
Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська, Управління
Держкомзему у м. Дніпропетровську про
внесення змін до договору оренди
земельної ділянки від 31 травня 2006 року,
та зустрічним позовом ОСОБА_2 до
Дніпропетровської міської ради про
розірвання договору оренди земельної
ділянки від 31 травня 2006 року -скасувати.
В позовних вимогах -відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржене в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий:

С у д д і: