У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,
Остапчука Д.О., розглянувши у
попередньому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, Покотилівської
селищної ради Харківського району
Харківської області про визнання права
власності на житловий будинок, за
касаційною скаргою ОСОБА_7, який діє в
інтересах ОСОБА_4, на рішення
Харківського районного суду
Харківської області від 10 грудня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 20 березня 2014
року,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним
позовом, посилаючись на те, що йому на
праві власності належить Ѕ частина
житлового будинку АДРЕСА_1. З метою
покращення житлових умов він за власні
кошти завершив самочинне будівництво
прибудови літ. «А1-1», літ. «а2», на
збереження яких надано дозвіл
відповідно до рішення виконкому
Покотилівської селищної ради
Харківського району Харківської
області № 454 від 12 грудня 2006 року.
Відповідно до акту державної
приймальної комісії «Про прийняття
закінченого будівництвом об'єкта в
експлуатацію», затвердженого
розпорядженням голови Харківської РДА
№ 1853 від 23 серпня 2008 року вказані
прибудови були введені в експлуатацію.

Однак, право власності на вказану
прибудову та господарські будівлі в КП
«Харківське районне БТІ» не
зареєстровано, у зв'язку з виникненням
спору між ним та колишньою дружиною. На
його звернення до Покотилівської
селищної ради Харківського району
Харківської області з проханням надати
свідоцтво про право власності на
прибудову та господарські будівлі було
відмовлено, тому звернувся до суду з
вказаним позовом.

Рішенням Харківського районного суду
Харківської області від 10 грудня
2013 року, яке залишено без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 20 березня 2014 року в задоволенні
позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_4, не
погоджуючись з даними судовими
рішеннями першої та апеляційної
інстанцій подав касаційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судами
норм матеріального та процесуального
права, просить їх скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позовних
вимог.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги
та заперечення на неї, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з огляду на
наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Колегією суддів встановлено та
вбачається з матеріалів справи, що
оскаржувані рішення судів першої та
апеляційної інстанцій ухвалені з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків місцевого та
апеляційного судів, обґрунтовано
викладених в мотивувальних частинах
оскаржуваних рішень.

Судом першої інстанції повно
встановлені фактичні обставини справи
на основі об'єктивної оцінки наданих
сторонами доказів та вірно застосовані
норми матеріального та процесуального
права до спірних правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції правильно
застосував до спірних правовідносин
положення ст. 376 ЦК України та
роз'яснення, викладені у постанові
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 6 від 30 березня
2012 року «Про практику застосування
судами ст. 376 ЦК України (про правовий
режим самочинного будівництва)» та
виходив із того, що відповідач не надав
доказів того, що він звертався до
компетентних державних органів з
приводу прийняття прибудови та
господарських будівель в експлуатацію,
так як Законом України від 17 лютого 2011
року «Про регулювання містобудівної
діяльності» встановлено, що прийняття
в експлуатацію зведених до 31 грудня 2009
року індивідуальних (садибних)
житлових будинків, садових, дачних
будинків, які збудовані без дозволу на
виконання будівельних робіт,
здійснюється інспекціями державного
архітектурно-будівельного контролю за
результатами технічного обстеження
будівельних конструкцій та інженерних
мереж таких об'єктів за наявності
документа, що посвідчує право
власності або користування земельною
ділянкою, на якій вони розташовані.

Апеляційний суд дав належну оцінку
законності та обґрунтованості рішення
місцевого суду. Належним чином
перевірив встановлені судом фактичні
обставини справи з урахуванням
зібраних доказів та прийшов до
обґрунтованого висновку щодо
відсутності правових підстав для
скасування рішення місцевого суду.

За таких обставин, правові підстави для
скасування оскаржуваних рішень
відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7, який діє в
інтересах ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Харківського районного
суду Харківської області від 10
грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Харківської області від 20
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова Д.О.
Остапчук