Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2014 року
Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого -
судді Мармаша В.Я.

при секретарі -
Орловській К.А.

з участю позивачів -
ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника позивачів -
ОСОБА_3

відповідача -
ОСОБА_4

представника відповідача -
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третьої особи
Личаківського РВ ГУ ДМСУ у Львівській
області про визнання особи такою, що
втратила право на користування
житловим приміщенням, зустрічним
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
усунення перешкод в користуванні
житловим приміщенням, вселення, -

встановив:

Позивачі звернулися до суду із позовом
до відповідача про визнання її такою,
що втратила право користування
квартирою АДРЕСА_1 зі зняттям її з
реєстрації за вказаною адресою. Позов
мотивують тим, що з 2008 р. відповідач не
проживає у зазначеній квартирі без
поважних причин, залишивши помешкання,
вона жодного разу у ній не з'являлась,
не отримувала поштову кореспонденцію
за цією адресою та не оплачувала
житлово-комунальних послуг. Вказані
обставини стверджуються актами ЛКА «№
507» та показаннями свідків. З підстав,
передбачених ст. 71 ЖК України, оскільки
відповідач була відсутня понад шість
місяців у житловому приміщенні
квартири АДРЕСА_1 позов підлягає до
задоволення.

Відповідач звернулася до суду із
зустрічним позовом до відповідачів,
яким просила усунути перешкоди в
користуванні, вселивши її у квартиру
АДРЕСА_1. Позов мотивує тим, що вона є
основним квартиронаймачем вказаного
житлового приміщення, що складалось із
однієї кімнати у гуртожитку, яке було
одержано на неї як працівника
Агрофірми «Провесінь», її покійного
чоловіка та їх двох дітей. В подальшому
у 2007 році для покращення житлових умов
їй було додатково надано ще одну
кімнату гуртожитку, розташовану поряд.
Оскільки покійний чоловік постійно
спричиняв їй тілесні ушкодження,
починаючи з 2008 року вона неодноразово
змушена була не проживати вдома, з
приводу чого зверталась у
правоохоронні органи. Після смерті
чоловіка в кінці 2010 року у неї склались
конфліктні відносини з невісткою, яка
самовільно без її згоди викинула її
речі із квартири, здійснила самочинну
реконструкцію квартири, приєднавши її
кімнату до своєї, яку використовує як
кухню, внаслідок чого вона позбавлена
можливості проживання у квартирі. Акти
щодо її не проживання у квартирі були
складені у 2014 році після конфлікту з
приводу самочинно здійсненої
реконструкції квартири після її
неодноразових звернень із цього
приводу у правоохоронні органи та
Личаківську районну адміністрацію ЛМР.
Оскільки іншого житла у м. Львові вона
не має, виконує обов'язки опікуна
відносно матері, й перешкоди у
користуванні квартирою їй чинять
позивачі просила її позов
задовольнити.

У судовому засіданні позивачі та їх
представник первісний позов
підтримали, надали суду пояснення,
аналогічні викладеним у первісній
позовній заяві, проти зустрічного
позову заперечили, пояснивши, що
позивачі не чинили перешкод
відповідачу у користуванні квартирою,
яка має ключ від спірної квартири,
проведена у ній реконструкція не
перешкоджає користуванню квартирою,
оскільки в кімнаті, у якій знаходиться
ліжко, остання має можливість
переночувати у разі потреби. При цьому
протягом останнього року відповідач
фактично не виконує обов'язки опікуна
щодо своєї матері, яка до останнього
часу протягом року проживала у
квартирі із позивачами й відвідування
відповідачем останньої лише
спричиняло конфліктні відносини між
останніми.

Відповідач та її представник у
судовому засіданні зустрічний позов
підтримали, надали суду пояснення,
аналогічні викладеним у зустрічній
позовній заяві, проти первісного
позову заперечили, пояснивши, що
відповідач з 2008 року виконує обов'язки
опікуна відносно матері
непрацездатного віку за місцем
проживання останньої у с. Якимів
Кам'янко-Бузького району Львівської
області, у зв'язку з чим відсутні
підстави для визнання її такою, що
втратила право користування спірним
житловим приміщенням у м. Львові. Крім
того, вона, маючи ключі від спірної
квартири, періодично приходить туди,
інколи там ночує, постійному її
проживанню за вищевказаною адресою
перешкоджають відповідачі, які
самочинно переобладнали її кімнату під
кухню.

Заслухавши пояснення сторін та їх
представників, дослідивши та
перевіривши зібрані у справі докази,
постановляючи рішення відповідно до
вимог ст. 215 ЦПК України, суд вважає, що в
задоволенні первісного та зустрічного
позовів слід відмовити з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі. Відповідно до
ч.ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2
ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, не підлягають
доказуванню.

Судом встановлено, що в квартирі
АДРЕСА_1, яка належить до комунальної
власності, зареєстровані за місцем
проживання відповідач як основний
квартиронаймач та відповідачі із двома
неповнолітніми дітьми. При цьому, як
вбачається із інвентаризаційного акту
володіння фізичною особою жилими
приміщенням у гуртожитку для
тимчасового проживання громадян за
адресою: АДРЕСА_1 та витягу з протоколу
№ 51 спільного засідання правління та
профкому ВАТ «Агрофірма «Провесінь»
від 02.04.2007р., відповідачу ОСОБА_4 та
членам її сім'ї в кількості 4 чол. у 1991
році було надано у користування
кімнату № НОМЕР_1 у гуртожитку за
вищевказаною адресою, після чого у 2007
році для покращення житлових умов
останнім було надано додатково кімнату
№ НОМЕР_2 у гуртожитку, що знаходилась
поряд. При цьому як вбачається із
пояснень сторін (обставина визнана
сторонами) відповідач із покійним
чоловіком до 2008 року продовжувала
проживати у кімнаті № НОМЕР_1, позивач
ОСОБА_1 проживав у кімнаті № НОМЕР_2.

Як вбачається із технічного паспорту
на будинок (гуртожиток) АДРЕСА_1 від
09.04.2013р., кімнати № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 у
гуртожитку були приєднані одна до
одної шляхом закладення окремого
дверного отвору у кімнату № НОМЕР_1 та
вибиття такого через кімнату № НОМЕР_2.
Документів щодо законності здійсненої
реконструкції сторони суду не
представили, однак встановлено, що
підтверджується численними
зверненнями відповідача у
правоохоронні органи та Личаківську
районну адміністрацію ЛМР між
сторонами з приводу здійсненої
реконструкції існують конфліктні
відносини, оскільки відповідач оспорює
законність здійсненої реконструкції,
що підтверджується матеріалами
перевірок проведених Личаківським РВ
ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при
тимчасовій відсутності наймача чи
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців. Якщо наймач або члени його
сім'ї були відсутні з поважних причин
понад шість місяців, цей строк за
заявою відсутнього може бути
продовжено наймодавцем, а в разі спору -
судом. Жиле приміщення зберігається за
тимчасово відсутнім наймачем або
членами його сім'ї понад шість місяців
у випадку виїзду у зв'язку з виконанням
обов'язків опікуна чи піклувальника -
протягом усього часу виконання таких
обов'язків.

Як встановлено судом, що стверджується
довідкою Управління соціального
захисту населення Кам'янко-Бузького
РДА від 11.03.2014р. та довідкою Виконкому
Вирівської сільської ради
Кам'янко-Бузького району Львівської
області від 15.08.2012р., відповідач ОСОБА_4
з 2008 року тимчасово проживає на
АДРЕСА_2, де виконує обов'язки опікуна
матері ОСОБА_6 за місцем проживання
останньої, у зв'язку з чим отримує
допомогу по догляду за престарілою.
Будинок на АДРЕСА_2 ОСОБА_6 подарувала
відповідачу згідно договору від
23.01.2008р.

Таким чином, підстав для визнання
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням, відповідача, яка
за місцем постійного проживання
непрацездатної особи виконувала
обов'язки її опікуна, немає. При цьому
обставина фактичного не проживання
ОСОБА_6 протягом останнього року за
місцем її постійного проживання на
АДРЕСА_2 (чи неналежного виконання
обов'язків опікуна відповідачем у цей
період), з приводу чого допитувались
свідки у судовому засіданні, не має
правового значення, так як відповідач
не звільнена від обов'язків опікуна, й
місце реєстрації проживання ОСОБА_6 не
змінилось.

Крім того, відсутні підстави для
визнання відповідача такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням, оскільки остання, як
встановлено судом, тривалий час не
проживала постійно у спірному
житловому приміщенні з поважних
причин, оскільки до моменту смерті
покійного чоловіка наприкінці 2010 року
у неї з останнім існували конфліктні
відносини, в тому числі із заподіянням
їй тілесних ушкоджень (обставина
визнана сторонами та підтверджується
показаннями свідків, допитаних у
судовому засіданні, даними вироку
Личаківського районного суду м. Львова
від 10.12.2007р., яким покійного ОСОБА_7 було
засуджено за ч.2 ст. 342, ч. 1 ст. 345, ч. 2 ч. 345
КК України у справі 1-395/2007, що була
оглянута судом). У подальшому в період з
2011 року по теперішній час відповідач
неодноразово зверталася в
правоохоронні органи та в уповноважені
органи з приводу чинення їй перешкод у
користуванні житловим приміщенням у
спосіб самовільного винесення її речей
із квартири, проведеної позивачами
самочинної реконструкції квартири, що
стверджується матеріалами про відмову
у порушенні кримінальної справи,
висновками проведених перевірок (ЖРЗПЗ
№ 7549 від 30.11.2011р., висновки по заявах ЄО
№ 155 від 26.11.2012р., ЄО № 188, 192 від 27.11.2012р.,
ЄО № 957 від 05.02.2014р., ЄО № 1870 від 14.03.2014р.,
ЄО 1875 від 14.03.2014р., ЄО № 1909 від 15.03.2014р.), а
також її зверненнями та відповідями на
них Личаківської РА ЛМР, ВАТ «Агрофірми
«Провесінь», таким чином підтверджуючи
бажання користуватись спірним
житловим приміщенням. Крім того, як
вбачається із пояснень сторін, що не
спростовується показаннями свідків
допитаних у судовому засіданні,
відповідач має ключі від спірної
квартири, у зв'язку з чим періодично
приходила у таку, відзначала із
родичами святкові дні, відвідувала у
квартирі матір під час її перебування
там.

Вказані висновки суду не
спростовуються актами ЛКП «№ 507»,
складеними у 2014 році, та іншими
доказами наданими позивачами.
Відсутність періодичної оплати за
житлово-комунальні послуги з боку
відповідача, оскільки останньою
представлено суду лише три відповідні
квитанції, не є підставою для визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням, що
не позбавляє позивачів права у
судовому порядку вимагати з останньої
компенсації понесених витрат на оплату
житлово-комунальних послуг.

Одночасно суд не вбачає підстав для
задоволення зустрічного позову,
оскільки предметом позовних вимог
позовної заяви відповідача заявлено
усунення перешкод у користуванні
квартирою АДРЕСА_1 у спосіб її вселення,
позовних вимог про усунення перешкод у
користуванні квартирою шляхом
приведення приміщень квартири до
попереднього стану, оскільки
відповідач вбачає такі перешкоди у
самочинно здійсненій позивачами
реконструкції спірної квартири, вона
не заявляла. Натомість жодних перешкод
у доступі відповідача до спірного
приміщення судом не встановлено. Як
вбачається із пояснень сторін та
показань свідків, допитаних у судовому
засіданні, відповідач має ключі від
спірного житлового приміщення, у її
кімнаті наявне ліжко останньої, у
зв'язку з чим немає підстав для
судового захисту шляхом її примусового
вселення у квартиру, що не перешкоджає
останній у судовому порядку оспорювати
законність здійсненої позивачами
реконструкції квартири.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 205, 209, 212, 214-215
ЦПК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, третьої особи Личаківського РВ
ГУ ДМСУ у Львівській області про
визнання особи такою, що втратила право
на користування житловим приміщенням -
відмовити за безпідставністю позовних
вимог.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про усунення
перешкод в користуванні житловим
приміщенням, вселення - відмовити за
безпідставністю позовних вимог.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до Апеляційного суду
Львівської області в порядку і строки
передбачені ст.ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя
Мармаш В.Я.