Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/5924/2014
Головуючий у 1-й інстанції
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Желепи О.В.,

Іванченка М.М.,

при секретарі - Онищенко О.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
13 березня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного
майна подружжя.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які беруть участь у справі, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 13 березня 2014 року відмовлено
у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про поділ спільного майна подружжя.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2
просить скасувати рішення суду,
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов. Вважає, що рішення
суду першої інстанції є незаконним,
необґрунтованим, не відповідає
обставинам справи, нормам
матеріального та процесуального права.
Суд не дав належної оцінки докази,
наданим позивачем на підтвердження
того, що спірна квартира була придбана
саме за кошти позивача. Судом не було
взято до уваги те, що майнові права на
квартиру були придбані подружжям в
період шлюбу, який був зареєстрований 11
березня 2011 року, і відповідач не надала
достатніх доказів того, що лише на її
особисті кошти була придбана квартира.

Апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 і
відповідач ОСОБА_3 перебували в
зареєстрованому шлюбі з 11 березня 2011
року (а.с.8)

Відповідно до положень ст. 106 СК України
на підставі спільної заяви подружжя
Відділом державної реєстрації актів
цивільного стану Святошинського
районного управління юстиції у м. Києві
було складено актовий запис №354 від 23
жовтня 2012 року про розірвання шлюбу між
ними (а.с.9).

Дітей від шлюбу сторони не мають.

За договором купівлі-продажу майнових
прав №16-80/К68 від 20 січня 2012 року,
укладеним між АТХК «Київміськбуд» та
відповідачем ОСОБА_3,остання придбала
майнові права на квартиру АДРЕСА_4.
(а.с.13-17),

Згідно п.1.4 та п.1.5 зазначеного договору
покупець набуває право власності на
майнові права після оформлення Акту
приймання-передачі майнових прав, а
після набуття права власності на
майнові права на квартиру покупець
самостійно оформлює правовстановлюючі
документи на квартиру (а.с. 13).

Згідно п.1.2 Договору під майновими
правами у цьому договорі сторони
визначають право Компанії (АТХК
«Київміськбуд») набути у власність
квартиру, яке виникає у Компанії згідно
з Рішенням Київської міської ради за
№149/149 від 28 серпня 2008 року.

Згідно п.1.4 Договору
Компаніязобов'язана передати
покупцеві майнові права на квартиру, а
покупець прийняти їх; передача та
приймання майнових прав здійснюється
сторонами за Актом приймання-передачі
майнових прав після отримання
Сертифікату відповідності закінченого
будівництвом об'єкта та проведення
кінцевих розрахунків за фактично
збудовану площу відповідно до
технічних паспортів, виготовлених
Київським міським БТІ.

Житловий будинок по АДРЕСА_3 був
введений в експлуатацію в червні 2012
року (а.с.48).

Згідно довідки ПАТ «Холдингова
компанія «Київміськбуд» від 10 січня 2013
року вартість майнових прав на
квартиру АДРЕСА_1 сплачена Покупцем
становить 493 762,50 грн., що відповідає
оплаті 100% вартості майнових прав. (а.с.91)

З пояснень сторін встановлено, що
останній платіж в рахунок вартості
майнових прав за квартиру НОМЕР_3 у
розмірі 21 932,50 грн. згідно квитанції
№1440686 від 18 грудня 2012 року був внесений
відповідачем ОСОБА_3 за рахунок її
особистих коштів (а.с.92).

Відповідачем ОСОБА_3 було отримане
свідоцтво про право власності на
спірну квартиру від 22 травня 2013 року (
а.с.37, 41.)

У червні 2013 року позивач ОСОБА_2
звернувся до суду з даним позовом, В
обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що в період
перебування сторін у шлюбі ними було
набуто спільне майно - однокімнатна
квартира АДРЕСА_1, яка згідно свідоцтва
про право власності на квартиру
зареєстрована на ім"я відповідача
ОСОБА_3. Просив визнати квартиру
АДРЕСА_1 об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя та визнати
в порядку поділу спільного майна
подружжя за сторонами право власності
на 1/2 частину зазначеної квартири за
кожним.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала,
стверджувала, що спірна квартира не є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, оскільки була
придбана за власні кошти відповідача.
Внески за майнові права на спірну
квартиру в сумі 233 000,00 грн. за
квитанцією від 26 січня 2012 року; в сумі 60
603,00 грн. за квитанцією від 20 лютого 2012
року; в сумі 178 227,00 грн. за квитанцією
від 20 березня 2012 року здійснювались нею
за рахунок коштів, отриманих від
продажу успадкованої нею та її братом
ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_2, яка була
продана за 606 784,00 грн. за договором
купівлі-продажу від 17 березня 2012 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
квартира АДРЕСА_1, майнові права на яку
перейшли до відповідача після
розірвання шлюбу між сторонами, не може
бути визнана об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Судова колегія не погоджується з таким
висновком суду, вважає, що він не
відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

Так, з матеріалів справи та пояснень
сторін вбачається, що частина грошових
коштів на оплату вартості спірної
квартири, право власності на яку було
оформлене на ім'я відповідача ОСОБА_3
вже після розірвання шлюбу, була
внесена в період перебування сторін у
шлюбі.

Зокрема, у період шлюбу були здійсненні
внески в сумі 233 000,00 грн. по квитанції
від 26 січня 2012 року та в сумі 60 603,00 грн.
по квитанція від 20 лютого 2012 року ( а.с.11,
12).

Сторонами доказів про те, що у
січні-лютому 2012 року вони не
підтримували сімейних відносин, не
мали спільного господарства та
бюджету, надано не було.

Доводам позивача про те, що складовою
першого внеску за майнові права на
квартиру є кошти від продажу належного
йому автомобіля Тойота Королла 1.6, 2009
року випуску, номерний знак НОМЕР_4 у
розмірі 135000,00 грн., складовою другого
внеску є його особисті кошти в сумі 50
000,00 грн., як отримані у борг від ОСОБА_6,
суд першої інстанції дав належну
оцінку, обґрунтовано відхиливши їх,
зважаючи на те, що належних доказів на
їх підтвердження позивачем не надано.

Доводи відповідача про те, що грошові
внески за майнові права на спірну
квартиру у січні та лютому 2012 року були
здійснені нею за рахунок її особистих
коштів, отриманих від продажу
успадкованого майна, відхиляються
судовою колегією, оскільки зазначене
майно - квартира АДРЕСА_2 була продана
за 606 784,00 грн. за договором
купівлі-продажу лише 17 березня 2012 року
(а.с. 35-36).

Таким чином, судова колегія приходить
до висновку про те, що перший та другий
внески у сумі 293 603 грн. (233 000+ 60 603) за
майнові права на спірну квартиру були
здійснені у січні та лютому 2012 року за
рахунок спільних сумісних коштів
подружжя.

Позивачем визнається та обставина, що
останній - четвертий внесок у розмірі 21
932,50 грн. був здійснений відповідачем за
рахунок її особистих коштів.

Третій внесок у розмірі 178 227 грн. був
внесений 20 березня 2012 року - під час
перебування сторін у шлюбі, проте
позивачем не було надано доказів на
спростування доводів відповідача про
те, що цей внесок був здійснений нею за
рахунок її особистих коштів, отриманих
від продажу успадкованого майна, що
відбувся 17 березня 2012 року.

Зважаючи на наведені обставини,
колегія суддів вважає, що частина
вартості спірної квартири - 293 603 грн.
була сплачена сторонами за рахунок
спільних коштів подружжя.

З цієї суми частка відповідача
становить 146 801,50 грн. (293 603: 2), що складає
3/10 від вартості квартири, у зв'язку з
чим рішення суду першої інстанції
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення на підставі ст. ст. 68, 69, 70, 71,
57 СК України позовних вимог ОСОБА_2 про
поділ спільного майна подружжя, а саме
в частині визнання за ним права
власності на 3/10 спірної квартири.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и
л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 13 березня 2014 року скасувати.

Ухвалити в справі нове рішення
наступного змісту.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ
спільного майна подружжя задовольнити
частково.

В порядку поділу спільного сумісного
майна подружжя визнати за ОСОБА_2
(ідентифікаційний код НОМЕР_1) право
власності на 3/10 частини, за ОСОБА_3
(ідентифікаційний код НОМЕР_2) - на 7/10
частини квартири АДРЕСА_1,

Рішення може бути оскаржене в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня проголошення шляхом подання
касаційної скарги до суду касаційної
інстанції.

Головуючий: Судді: