Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Собіни І.М., Шимківа С.С.

секретар судового засідання
Ковальчук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Рокитнівського
районного суду від 14 квітня 2014 року в
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору ОСОБА_3, про
припинення права на частку у спільному
майні, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 11 листопада 2013 року звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_1, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору ОСОБА_3, про
припинення права на частку у спільному
майні .

Рішенням Рокитнівського районного
суду від 14 квітня 2014 року припинено
право власності ОСОБА_1, який
зареєстрований в АДРЕСА_6 на 1/3 частку
квартири АДРЕСА_2.

Визнано за ОСОБА_2, який проживає в
АДРЕСА_2 право власності на 1/3 частку
кв. АДРЕСА_2 з надвірними будівлями , яка
належить ОСОБА_1

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
компенсацію за 1/3 частку АДРЕСА_2 з
надвірними будівлями в розмірі 16567 грн.
(які внесені на депозитний рахунок суду
- 0032, отримувач ТУ ДСА у
Рівненській області, код отримувача
2625988, банк отримувача ГУ ІКСУ у
Рівненській області, код банку 833017).

Вирішено питання про судові витрати.

Вважаючи дане рішення незаконним,
через порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
ОСОБА_1 подав на нього апеляційну
скаргу.

При цьому покликаючись на ст. 365 ЦК
України зазначає, що позивачем не
доведено наявності всіх чотирьох
підстав, передбачених даною статтею.

Вказує, що позивачем не надано
доказів того, що частки співвласників
не можуть бути виділені в натурі із
врахуванням того, що вказана квартира
знаходиться на земельній ділянці в
одноповерховому будинку. Не надано
доказів того, що спільне володіння і
користування спірною квартирою є
неможливим.

Вважає, що суд дійшов невірного
висновку про те, що припинення його
права власності на квартиру не
завдасть йому та членам його сім"ї
істотної шкоди, оскільки місце
розташування квартири АДРЕСА_1 є
значно гіршим.

Не погоджується і з розміром
грошових коштів, запропонованих йому
за його частку у спірній квартирі,
оскільки вважає суму такою, яка не
відповідає ринковій вартості. Крім
того, зазначає, що не бажає отримати
компенсацію в рахунок своєї частки у
квартирі.

Стверджує, що експертиза по справі
була проведена без врахування наявної
самовільної добудови.

Безпідставним рахує застосування
судом положень ст. 47 ЖК України.

Просить скасувати оскаржуване
рішення та ухвалити нове про відмову в
задоволенні позову.

Перевіривши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, беручи до
уваги пояснення учасників процесу,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що частка
відповідача у спірному житловому
будинку не може бути виділена в натурі,
доводи позивачів щодо неможливого
спільного володіння і користування
будинком є обґрунтованими, а ОСОБА_1
забезпечений іншим житлом, а тому
припинення права на частку в квартирі
АДРЕСА_2 не завдасть істотної шкоди
його інтересам.

Однак колегія суддів апеляційного
суду з таким висновком суду першої
інстанції не погоджується з наступних
підстав.

Судом встановлено, що згідно копій
свідоцтв про право на спадщину за
законом від 26 квітня 2012 року
спадкоємцями квартири АДРЕСА_2, що
становить 49/100 домоволодіння, що
залишилася після смерті ОСОБА_4 є
ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3

Із технічного паспорта на квартиру
АДРЕСА_2 вбачається, що загальна площа
вказаної квартири становить 67,7 кв.м.,
житлова - 27.4 кв.м., квартира складається
з двох житлових кімнат, розмір часток
власності ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3
складає по 49/300 кожному.

Відповідно до ч.1 ст. 365 ЦК України право
особи на частку у спільному майні може
бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо: частка є незначною і не може бути
виділена в натурі; річ є неподільною;
спільне володіння і користування
майном є неможливим; таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

Виходячи з аналізу ч.1 ст.365 ЦК України
для припинення права особи на частку у
спільному майні необхідно встановити
наявність будь-якої із обставин,
передбачених пунктами 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК
України, за умови, що таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

Така правова позиція викладена у
Постанові Верховного Суду України від
16.01.2012 року у справі №6-81цс11.

Однак суд першої інстанції вимог
зазначеної норми закону не врахував та
неповно з"ясував обставини, що мають
значення для справи.

Так судом встановлено, що частки
ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 є рівними, тобто
сторони мають рівні права щодо
володіння та користування спірним
майном і частку ОСОБА_1 не можна вважати
незначною.

Суд першої інстанції посилався на те,
що між співвласниками склались
неприязні стосунки і спільне їх
проживання є неможливим, оскільки це
вбачається з пояснень сторін, однак в
суді апеляційної інстанції сторони
пояснили, що неприязні стосунки
склались між позивачем ОСОБА_2 та
ОСОБА_1, ОСОБА_3 на грунті спірного
майна. Спору чи неприязних стосунків
між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 немає, навпаки,
саме позивач ОСОБА_2 чинить їм
перешкоди у можливості користування їх
власністю.

Крім того, як передбачено у п. 4 ч. 1 ст. 356
ЦК України, припинення права особи на
частку в спільному майні не має
завдавати істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім"ї.

Без врахування зазначеної обставини
припинення права власності неможливе.

Суд першої інстанції не дослідив та
належної оцінки не дав даній обставині,
зіславшись лише на те, що у відповідача
вже існує право власності на ? частку
квартири АДРЕСА_2.

Позивачем ні в суді першої інстанції,
ні в апеляційному суді не наведено
переконливих мотивів, що позбавлення
відповідача спірного житла не завдасть
йому істотної шкоди.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів дійшла переконання, що рішення
суду підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позову.

На підставі наведеного,
керуючись ст. ст. 11, 303, 304, 309, 313-314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Рокитнівського районного
суду від 14 квітня 2014 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
ОСОБА_3, про припинення права на частку
у спільному майні відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуюча
А.М. Шеремет

Судді:
І.М. Собіна

С.С. Шимків