Справа № 747/372/14
Провадження № 2/747/96/14
РІШЕННЯ

іменем України

04.07.2014 року
смт.
Талалаївка

Талалаївський районний суд
Чернігівської області в складі:

головуючої судді
Тіщенко Л.В.

за участю секретаря
Зірки В.П

позивача ОСОБА_1

представника відповідача
Кашки Ф.П.

представника тертої особи
Кононіченко В.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт. Талалаївка
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Талалаївської селищної ради, третя
особа - сектор містобудування та
архітектури Талалаївської РДА, про
визнання права власності на спадкове
майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 23.06.2014 звернулась до
суду з позовом до відповідача та
третьої особи про визнання права
власності на спадкове майно. В
обґрунтування позову зазначає, що ї
батько - ОСОБА_4 - помер ІНФОРМАЦІЯ_1. За
життя батько склав заповіт, яким все
своє майно заповів позивачу. Після його
смерті відкрилась спадщина, в тому
числі і на житловий будинок з
надвірними будівлями, який
розташований по АДРЕСА_1. Позивач, як
спадкоємець за заповітом, в
установленому порядку з вернулась до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини. В час перевірки
документів при оформленні спадщини
було встановлено, що в батька позивача
відсутнє свідоцтво про право власності
на даний житловий будинок з надвірними
будівлями,хоча всі необхідні
підготовчі документи для цього були,
але з невідомих причин за життя батько
позивача не оформив право власності на
нерухоме майно. Тому позивач ОСОБА_1
просить суд визнати за нею право
власності на нерухоме майно, що
розташоване по АДРЕСА_1 і яке
складається з житлового будинку А-1
загальною площею 66,0 кв.м, прибудови а-1
загальною площею 18,3 кв.м., ганку
К-1загальною площею 2,5 кв.м., сараю Б-1,
погреба ПГ-1, гаражу б-1, сараю В-1, навісу
Д-1, Г-1, вбиральні У-1, огорожі № 1, 2, 3 в
порядку спадкування після смерті
ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
свій позов підтримала і просила
задовольнити, поскільки відсутність
належно оформленого права власності на
будинок та надвірні будівлі
перешкоджає їй, як спадкоємцю за
заповітом, оформити свої спадкові
права після смерті батька.

Представник відповідача -
Талалаївської селищної ради Кашка Ф.П. -
в судовому засіданні позв ОСОБА_1
визнав і не заперечував проти його
задоволення, поскільки позивач, як
рідна дочка ОСОБА_4 і спадкоємець за
заповітом, не має можливості оформити
свої спадкові права із-за відсутності
правовстановлюючих документів на
будинок з надвірними будівлями, які за
життя побудував її батько, але не
оформив право власності.

Представник третьої особи на стороні
відповідача - сектору містобудування
та архітектури Талалаївської РДА
Кононіченко В.М. - позов ОСОБА_1 визнала
і не заперечувала проти його
задоволення, поскільки будинок по
АДРЕСА_1 побудований з дотриманням
будівельних норм і стандартів,
належним чином введений в
експлуатацію, не впливає на
градобудівельну ситуацію вулиці, і
тому за позивачем, як спадкоємцем, може
бути визнано право власності.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши та
проаналізувавши наявні по справі
докази, приходить до наступного
висновку.

Судом встановлено, що спадкодавець
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_1 (а.с.12). Згідно
копії заповіту від 12.02.1998 року ОСОБА_4 на
випадок своєї смерті все свої майно
заповів дочці ОСОБА_1 (а.с.11). Згідно
витягу про реєстрацію в Спадковому
реєстрі від 27.08.2013 року у Спадковому
реєстрі зареєстрована спадкова справа
після смерті ОСОБА_4 (а.с.8). Згідно
повідомлення Талалаївської районної
державної нотаріальної контори від
16.04.2014 року позивача ОСОБА_1 було
повідомлено, що в час перевірки
документів, наданих для видачі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом виявлено відсутність
документів, які б стверджували право
власності на спадкове майно
спадкодавця ОСОБА_4, і тому неможливо
видати свідоцтво про право на спадщину
за заповітом (а.с.13). Згідно
повідомлення КП «Прилуцьке МБТІ» № 503
від 28.03.2014 року право власності на
нерухоме майно по АДРЕСА_1 станом на
31.12.2012 року не зареєстровано (а.с.14).
Дозволом на проведення робіт від 29.04.1974
року, виданого виконкомом
Талалаївської районної ради, було
дозволено ОСОБА_4 на земельній ділянці
по АДРЕСА_1 згідно рішення № 10 від 26.06.1970
року побудувати житловий будинок та
надвірні будівлі (а.с.15). Актом
приймання в експлуатацію закінченого
будівництвом житлового будинку і
господарських будівель
індивідуального забудовника від 09.04.1986
року було прийнято в експлуатацію
житловий будинок загальною площею 84
кв.м. та надвірними будівлями по
АДРЕСА_1 (а.с.17). У технічному паспорті на
житловий будинок індивідуального
будівництва по АДРЕСА_1, виготовленим
19.04.2001 року, зазначений власник будинку
ОСОБА_4 (а.с.18-22). Згідно довідки
Талалаївської селищної ради від 16.04.2014
року житловий будинок по АДРЕСА_1
знаходиться на земельній ділянці, яка
належить територіальній громаді в
особі Талалаївської селищної ради
(а.с.32). Даний житловий будинок на даний
час знаходиться в належному стані,
згідно технічного паспорту на
індивідуальний житловий будинок,
виготовленим 11.02.2014 року КП «Прилуцьке
МБТІ» (а.с.23-27). Згідно звіту про оцінку
майна від 11.04.2014 року, проведеним ТОВ
«Південні зірки», що має сертифікат
суб'єкта оціночної діяльності,
оціночна вартість об'єкту оцінки -
житлового будинку по АДРЕСА_1 - на дату
оцінки складає 22 554 грн. (а.с.23-62). Згідно
повідомлення Талалаївської районної
державної нотаріальної контори після
смерті ОСОБА_4 заведена спадкова справа
і спадкоємицею є дочка - ОСОБА_1 (а.с.68-70).

З встановленого в судовому засіданні
випливають наступні правовідносини.

Відповідно до статті 2 Закону України
від 1 липня 2004 року «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин, державна реєстрація
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень, що супроводжується внесенням
даних до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно та їх обмежень.
Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону
право власності та інші речові права на
нерухоме майно, набуті згідно з діючими
нормативно-правовими актами до
набрання чинності цим Законом,
визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до
набрання чинності Законом України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
нерухоме майно набувається в порядку,
який існував на час його спорудження, а
не виникає у зв'язку із здійсненням
державної реєстрації права власності
на нього в порядку, передбаченому цим
законом, яка є лише офіційним визнанням
державою такого прав, а не підставою
його виникнення.

Відповідно ст. 3 Закону України від 01
липня 2004 року «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» права на нерухоме майно, які
підлягають державній реєстрації
відповідно до цього Закону, виникають з
моменту такої реєстрації. Відповідно
до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на
нерухоме майно, що виникли до набрання
чинності цим Законом, визнаються
дійсними у разі відсутності їх
державної реєстрації, передбаченої цим
Законом, за таких умов: якщо реєстрація
прав була проведена відповідно до
законодавства, що діяло на момент їх
виникнення, або якщо на момент
виникнення прав діяло законодавство,
що не передбачало обов'язкової
реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на
житлові будинки, споруди регулювалася
підзаконними нормативними актами,
зокрема такими, як Інструкція про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР,
затверджена заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року, яка втратила
чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу від 1313 грудня 1995
року № 56, Тимчасове положення про
порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно, затверджене наказом
Міністерства юстиції України від 07
лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в
Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з
подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали
державну реєстрацію будівель, споруд,
державну реєстрацію права власності на
нерухоме майно, проте виникнення права
власності на будинки, споруди не
залежало від державної реєстрації до
часу набрання чинності ЦК та Законом
України від 01 липня 2004 року «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень».

При вирішенні питання щодо визнання
права власності на житлові будинки,
споруди у порядку спадкування, записи у
погосподарських книгах оцінюються у
сукупності з іншими доказами,
наприклад, ухваленими органами
місцевого самоврядування рішеннями
про оформлення права власності
громадян на будинки, технічним
паспортом на будівлі, документами про
відведення в установленому порядку
земельних ділянок під забудову тощо.

В п.3.1 узагальнення проведеного ВССУ
від 16.05.2013 року відмічено, що право
власності спадкоємця на спадкове майно
підлягає захисту в судовому порядку
шляхом його визнання у разі, якщо таке
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 - що у
випадках відсутності
правовстановлюючих документів та
відсутності реєстрації об'єкта
нерухомості за спадкодавцем (на ім'я
спадкодавця) суди в основному
задовольняють вимоги спадкоємців про
визнання права власності на нерухоме
майно.

Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК,
відповідно до якої позов про визнання
права власності може бути пред'явлений,
якщо це право оспорюється або не
визнається іншою особою, а також у разі
втрати власником документа, який
засвідчує його право власності.
Даний підхід, закріплено також в п.
37 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014
року «Про судову практику в справах про
захист права власності та інших
речових прав», де вказано, що з
урахуванням положень частини першої
статті 15 та статті 392 ЦК власник майна
має право пред'явити позов про визнання
його права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Виходячи зі змісту наведених норм
права, потреба в такому способі захисту
права власності виникає тоді, коли
наявність суб'єктивного права власника
не підтверджена відповідними доказами,
підлягає сумніву, не визнається іншими
особами або ними оспорюється.

Як встановлено в судовому засіданні,
спадкове домоволодіння було
побудовано в період з 1970 по 1986 роки, та
належало померлому ОСОБА_4, що
підтверджується дозволом на виконання
робіт від 29.04.1974 року, актом прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
житлового будинку від 09.04.1986 року,
технічним паспортом МБТІ від 19.04.2001
року.

Відповідно до ст.10-13 глави ІІІ
Інструкції про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР
від 31.01.1966 року (втратила чинність 19.01.1996
року), при відсутності
правовстановлюючих документів право
власності на нерухоме майно, що
знаходиться в сільській місцевості,
може бути підтверджено довідкою
виконавчого комітету відповідної
місцевої ради та висновком інвентар
бюро. Як випливає з цього нормативного
акту, що діяв на момент завершення
будівництва житлового будинку, акт
приймання в експлуатацію житлового
будинку та технічний паспорт МБТІІ є
актами органу влади, що підтверджують
право приватної власності ОСОБА_4 на
житловий будинок по АДРЕСА_1. Таким
чином, суд приходить до висновку, що
батько позивача - ОСОБА_4 - згідно
діючого на час побудови та здачі в
експлуатацію будинку та надвірних
будівель набув право власності на них.

У відповідності до ст.328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом і
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлено судом. Однією з законних
підстав набуття права власності є
спадкування.

Згідно листа Міністерства юстиції
України «Щодо порядку оформлення
документів в разі смерті власника
нерухомого майна» від 21 лютого 2005 року,
у разі смерті власника нерухомого
майна, первинна реєстрація права
власності на яке не була проведена і
правовстановлювальний документ
відсутній, питання визначення
належності цього майна попередньому
власнику та наступного його власника
(спадкоємця) повинно вирішуватися у
судовому порядку.

Відповідачем у справі є Талалаївська
селищна рада, яка в силу ст.335 ЦК України
наділена повноваженням ініціювати
питання про передачу безхазяйного
майна у комунальну власність.
Поскільки представник відповідача в
судовому засіданні позов ОСОБА_1 визнав
і не заперечував проти його
задоволення, з цього випливає, що
визнання відповідачем пред'явленого
позову не суперечить закону, не порушує
права, свобод чи інтересів інших осіб.

Враховуючи, що спадкодавець ОСОБА_4
помер до 01.01.2004 року, до спадщини,
відповідно до п.5 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України, який
набрав чинності 010.01.2004 року, необхідно
застосовувати правила Цивільного
кодексу Української РСР 1963 року.
Згідно з вимогами ч.1 ст. 524 даного
кодексу, спадкоємство здійснюється за
законом і за заповітом. Статтею 525 ЦК
УРСР передбачено, що час відкриття
спадщини, це день смерті спадкодавця.
Відповідно до п.4 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України щодо
цивільних відносин, які виникли до
набрання чинності ЦК України,
положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав та
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності. З
наведеного вище вбачається, що
поскільки спірні правовідносини
почалися до набрання чинності
Цивільним кодексом України і
продовжують існувати, поскільки
позивач, як спадкоємець за заповітом,
не може оформити свої спадкові права до
цього часу в зв'язку з відсутністю
правовстановлюючих документів на
будинок та надвірні будівлі, то є
підстави для застосування до даних
правовідносин положення ЦК України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із
способів захисту цивільних прав та
інтересів може бути визнання права. Як
передбачено ст. 1216 ЦК України,
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК
передбачено, що до складу спадщини
входять усі права та обов'язки, що
належали спадкодавцеві нам момент
відкриття спадщини і не припинились
внаслідок його смерті. Ст. 1217 ЦК
передбачає, що спадкування
здійснюється за заповітом або законом.
На підставі ст. 1297 ЦК України,
спадкоємець, який прийняв спадщину, у
складі якої є нерухоме майно,
зобов'язаний звернутися до нотаріуса
за видачею йому свідоцтва про право на
спадщину на нерухоме майно.

Поскільки спадкодавець ОСОБА_4 за життя
побудував житловий будинок з
надвірними будівлями, і згідно діючого
на той час законодавства являвся
власником побудованого, і дане право
залишається неуспадкованим
спадкоємцем за заповітом ОСОБА_1, суд
приходить до висновку про наявність
підстав для задоволення позову
враховуючи положення норм діючого
законодавства про спадкування - ЦК
України - за яким до складу спадщини
входять усі права та обов'язки, що
належали спадкодавцю на момент
відкриття спадщини і не припинились
внаслідок його смерті.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 16, 328, 392, 1216-1218, 1297 ЦК України,
ст.ст.10, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Талалаївської
селищної ради, третя особа - сектор
містобудування та архітектури
Талалаївської РДА, про визнання права
власності на спадкове майно -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
уродженкою с. В.Бубни Роменського
району Сумської області, мешканкою
АДРЕСА_1 право власності на нерухоме
майно, що розташоване по АДРЕСА_1 -
житлового будинку А-1 загальною площею
66,0 кв.м, прибудови а-1 загальною площею
18, 3 кв.м, ганку К-1загальною площею 2, 5
кв.м, сараю Б-1, погреба ПГ-1, гаражу Б-1,
сараю Б 1, навісу Д-1, вбиральні У-1,
огорожі № 1, 2, 3 в порядку спадкування
після смерті ОСОБА_4, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Чернігівської
області через Талалаївський районний
суд Чернігівської області протягом 10
днів з дня проголошення.

Суддя
Л.В.Тіщенко