Єдиний унікальний номер 258/3701/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/5276/2014
Головуючий в 1 інстанції Анісімова Н.Д.
Доповідач: Халаджи О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 липня 2014 року

Апеляційний суд Донецької області в
складі:

Головуючого судді Халаджи О.В.

суддів Бугрим Л.М., Азевича В.Б.,

при секретарі Баранчикову Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Кіровського районного суду м.
Донецька від 29 квітня 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права на
спадщину, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Кіровського районного суду м.
Донецька від 29 квітня 2014 року позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
права на спадщину задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності в
порядку спадкування за законом на ?
частину домоволодіння АДРЕСА_1, яке
раніше належало ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Не погодившись з вказаним рішенням
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій
зазначає, що судом першої інстанції
було неправильно застосовано норми
матеріального права, оскільки
відповідачці по справі спадщину після
смерті ОСОБА_4 не прийняли, на неї не
претендують, та згодні з тим, що все
домоволодіння було б оформлено на
позивачку. В судовому засіданні
відповідачі позов визнали в повному
обсязі. Тобто, відповідно до ч. 1 ст. 1272
ЦК України, відповідачі вважаються
такими, що не прийняли спадщину,
оскільки не подавали заяву про
прийняття спадщини або заяву про
надання додаткового строку на
прийняття спадщини, тощо. Таким чином,
висновок суду, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3
можуть реалізувати своє право на
спадщину, оскільки в нотаріальному
порядку не відмовились від спадщини, є
хибним та не відповідає нормам
матеріального права. Враховуючи
викладене, просить рішення Кіровського
районного суду м. Донецька від 29 квітня
2014 року скасувати, ухвалити нове, яким
задовольнити позов в повному обсязі.

Апелянт ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 у
судовому засідання доводи апеляційної
скарги підтримали та просили її
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 до судового
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, надав заяву з проханням
розглянути справу без його участі.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК
України, неявка сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про час і місце
розгляду справи, не перешкоджає
розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача,
з'явившихся сторін та їх представників,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши докази, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Проте рішення суду першої інстанції не
відповідає таким вимогам закону.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
ОСОБА_4, який раніше мешкав за адресою:
АДРЕСА_1. Після його смерті відкрився
спадок у вигляді домоволодіння, яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_1.
Вищевказане домоволодіння належало
спадкодавцю на підставі договору про
надання в безстрокове користування
земельної ділянки для будівництва
індивідуального жилого будинку,
посвідченого 15.11.1957 року нотаріусом
Кіровської нотаріальної контори міста
Сталіно.

Спадкоємцями першої черги після смерті
спадкодавця є позивачка, як рідна
донька спадкодавця, відповідачка
ОСОБА_2 як дружина спадкодавця та його
син - ОСОБА_3, інших спадкоємців не має,
іншого спадкового майна також немає.
Спадкоємці ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не
звернулися своєчасно протягом 6
місяців після смерті спадкодавця в
нотаріальну контору з приводу
відкриття спадщини, і на спадщину не
претендують.

Рішенням Кіровського районного суду
міста Донецька від 20 лютого 2014 року був
встановлений факт прийняття
позивачкою ОСОБА_1 спадщини після
смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до роз'яснень п. 23 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 7
від 30.05. 2008 року «Про судову практику у
справах про спадкування» свідоцтво про
право на спадщину видається за
письмовою заявою спадкоємців, які
прийняли спадщину в порядку,
установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають. У
разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину особа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

Постановою про відмову у вчиненні
нотаріальної дії від 29 липня 2013 року 4
державної нотаріальної контори було
відмовлено позивачці ОСОБА_1 у видачі
Свідоцтва про право на спадщину за
законом з тих підстав, що за життя
спадкодавця його право власності на
вищевказане домоволодіння не було
зареєстровано належним чином.

У відповідності до ч. 2 ст. 331 ЦК України,
право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації.

Апеляційним судом встановлено, що
02.11.1957 року ОСОБА_4 уклав договір про
надання в безстрокове користування
земельної ділянки, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1 для будівництва
індивідуального житлового будинку (а.с.
13-14), у відповідності до п. 9 якого, по
закінченню будівництва, побудовані на
земельній ділянці побудови вступають в
експлуатацію та становляться
особистою власністю забудовника, після
визнання прийомною комісією місцевої
Ради депутатів трудящих повної
готовності побудованих будівель,
оформлених актом.

Технічний паспорт на житловий будинок
за адресою: АДРЕСА_1, складений на ім'я
ОСОБА_4, в якому зазначено, що саме за
договором від 02.11.1957 року №13369,
останньому надано дозвіл на забудову
земельної ділянки, до того ж зазначено,
що документів на домоволодіння не має
(а.с. 21).

Згідно п. 1.6 Тимчасового положення про
порядок державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно, затвердженого Наказом
Міністерства юстиції України від 07.02.2002
року № 7/5 державній реєстрації
підлягає право власності на закінчене
будівництвом нерухоме майно, яке
прийняте в експлуатацію у
встановленому законодавством порядку.

Пунктом 8.1. зазначеного Положення
передбачено, що оформлення права
власності на нерухоме майно
проводиться з видачею свідоцтва про
право власності за заявою про
оформлення права власності на нерухоме
майно: а) органами місцевого
самоврядування: фізичним та юридичним
особам на новозбудовані,
реконструйовані об'єкти нерухомого
майна за наявності документа, що
посвідчує право на земельну ділянку, та
документа, що відповідно до вимог
законодавства засвідчує відповідність
закінченого будівництвом об'єкта
проектній документації, державним
будівельним нормам, стандартам і
правилам.

Так, вирішуючи спір по суті позовних
вимог суд першої інстанції не звернув
уваги, що за життя ОСОБА_4 не здобув у
встановленому законом порядку право
власності на спірний будинок, а тому
суд передчасно зробив висновок про
можливість визнання права власності в
порядку спадкування за іншими особами
саме на спірне нерухоме майно.

За змістом ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка по мерла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 178 ЦК України,
об'єкти цивільних прав (тобто і майнові
права) можуть вільно відчужуватися або
переходити від однієї особи до іншої в
порядку правонаступництва чи
спадкування або іншим чином, якщо вони
не вилучені з цивільного обороту, або
не обмежені в обороті, або не є
невід'ємними від фізичної чи юридичної
особи.

Таким чином, право забудовника, яке
полягало у введені жилого будинку в
експлуатацію, одержання свідоцтва про
право власності на житло та його
державній реєстрації не припинено у
зв'язку зі смертю ОСОБА_4 і може бути
успадковане спадкоємцями.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року № 7 "Про судову практику у справах
про спадкування" якщо будівництво
здійснювалося згідно із законом, то у
разі смерті забудовника до завершення
будівництва його права та обов'язки як
забудовника входять до складу
спадщини.

На підставі вищевикладеного
апеляційний суд вважає за необхідне
рішення суду першої інстанції
скасувати з відмовленням позивачці у
задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 316 ЦПК
України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Кіровського районного суду м.
Донецька від 29 квітня 2014 року
скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання права на спадщину
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили після його проголошення
та може бути оскаржено в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Судді: