Справа № 367/1513/13-ц Головуючий у І
інстанції Чернов Д.Є.Провадження №
22-ц/780/4216/14 Доповідач у 2 інстанції
ПриходькоКатегорія 1
РІШЕННЯ

Іменем України

09 липня 2014 року колегія судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого: Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній
Д.О.,

при секретарі: Черепинець А.І.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на заочне рішення Ірпінського міського
суду Київської області від 13 червня 2013
року за позовом прокурора міста Ірпеня
Київської області в інтересах держави
до Коцюбинської селищної ради
Київської області, ОСОБА_2, ОСОБА_1,
третя особа: Комунальне підприємство
«Святошинське лісопаркове
господарство» про визнання недійсними
рішення, державного акту на право
власності на землю, визнання права
власності на земельну ділянку,-

встановила:

у січні 2013 року до суду звернувся
позивач з вищезазначеним позовом.
Прокурор м. Ірпеня Київської області
мотивував його тим, що рішенням
Коцюбинської селищної ради від 24.12.2008 р.
№1767/25-5 «Про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення та
передачу у приватну власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1» ОСОБА_2 затверджено проект
землеустрою щодо відведення та
передачу у приватну власність
земельної ділянки.

На підставі зазначеного рішення ОСОБА_2
видано державний акт серії ЯЗ №449616
на право власності на земельну ділянку
площею 0,1500га., (кадастровий номер
земельної ділянки :01:042:0002),
цільове призначення - для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд.

Також позивач зазначав, що рішення
Коцюбинської селищної ради прийнято, а
державний акт видано з порушенням
вимог чинного законодавства, у зв'язку
з чим їх має бути визнано недійсними.

Зауважував, що зазначена земельна
ділянка знаходиться за межами сел.
Коцюбинське і даний факт
підтверджується висновком
судово-землевпорядної експертизи №325
від 05.03.2012 р. проведеної Київським
державним підприємством геодезії,
картографії, кадастрових та
геоінформаційних систем
«Київгеоінформатика». Також зазначає,
що спірну земельну ділянку у приватну
власність передано за рахунок земель,
що перебувають в постійному
користуванні комунального
підприємства «Святошинське
лісопаркове господарство».

Крім того, на підставі постанови Ради
Міністрів УРСР №673 від 20.06.1956 р., дана
земельна ділянка надана у користування
Святошинському лісопарковому
господарству без виключення її з
Держлісфонду України. Комунальне
підприємство «Святошинське
лісопаркове господарство» з 1976 року
постійно здійснює господарську
діяльність на оспорюваній земельні
ділянці, що підтверджується проектом
організації лісового господарства.
Вказана земельна ділянка містить
таксаційні описи.

Відповідно до інформації Державного
комітету України із земельних ресурсів
№9946/26/4-11 від 01.07.2011 р., Коцюбинською
селищною радою передано у власність
громадянам земельні ділянки загальною
площею 72га., в тому числі і відповідачу,
за рахунок земель, які знаходяться у
користуванні КП «Святошинське лісове
господарство» та згідно з
картографічними матеріалами
лісовпорядкування обліковуються як
квартали Святошинського та Київського
лісництв.

Також, за даними КП «Святошинське
лісопаркове господарство», зазначена
земельна ділянка відноситься до земель
лісогосподарського призначення та
будь-яких погоджень на вилучення
земель із свого користування
підприємство не надавало. Спірну
земельну ділянку в приватну власність
відповідача було передано без її
вилучення з користування КП
«Святошинське лісопаркове
господарство» на підставі
відповідного рішення органу державної
влади чи органу місцевого
самоврядування, прийнятого в межах
його компетенції.

Зазначав, що Коцюбинською селищною
радою не дотримано вимог щодо порядку
зміни цільового призначення землі.
Земельну ділянку лісового фонду
спірним рішенням Коцюбинської
селищної ради передано у приватну
власність для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд, що
призведе до знищення лісових ресурсів.
Крім того позивач зауважує, що у
порушення вимог ст.9 Закону України
«Про державну експертизу
землевпорядної документації», якою
передбачено обов'язковість проведення
вказаної експертизи проектів
землеустрою щодо відведення земель
лісогосподарського призначення,
проект землеустрою щодо відведення
спірної земельної ділянки ОСОБА_2
державну експертизу не проходив.

Позивач вказував, що при проведенні
додаткової перевірки було встановлено,
що на підставі договору
купівлі-продажу земельної ділянки №1248
від 24.04.2009 р. земельну ділянку площею
0,1500га., по АДРЕСА_1 придбав ОСОБА_1 На
державному акті на право власності на
земельну ділянку серії ЯЗ №449616,
виданому на ім'я ОСОБА_2, зроблено
відмітку від 24.04.2009 р. про перехід права
власності на спірну земельну ділянку
до ОСОБА_1

Тому просив визнати недійсним рішення
Коцюбинської селищної ради від 24.12.2008 р.
№1767/25-5 «Про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення та
передачу у приватну власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1»; визнати недійсним державний
акт серії ЯЗ №449616 на право власності на
земельну ділянку площею 0,1500га.
(кадастровий номер земельної ділянки
:01:042:0002), цільове призначення - для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, виданий на ім'я ОСОБА_2, із
відповідною відміткою про перехід
права власності до ОСОБА_1 на земельну
ділянку, та скасувати його державну
реєстрацію; визнати право власності
держави на земельну ділянку.

Також було залучено до участі у справі
ОСОБА_1 як співвідповідача.

Заочним рішенням Ірпінського міського
суду Київської області від 13 червня 2013
року позов задоволено частково.

Визнано недійсним рішення
Коцюбинської селищної ради від 24.12.2008
року №1767/25-5 «Про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення та
передачу у приватну власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1».

Визнано недійсним державний акт серії
ЯЗ №449616 на право власності на земельну
ділянку, кадастровий номер
:01:042:0002, виданий на ім'я ОСОБА_2 з
відміткою про перехід права власності
до ОСОБА_1 та скасувати його державну
реєстрацію.

В іншій частині відмовлено в позові.

Не погоджуючись з рішення суду першої
інстанції ОСОБА_1 подана апеляційна
скарга в якій апелянт просить суд
скасувати рішення Ірпінського
міського суду Київської області від 13
червня 2013 року та ухвалити нове судове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити.

Апелянт посилається на те, що рішення
суду прийняте з порушенням норм
процесуального та матеріального права,
що рішення ухвалене з недоведеністю
обставин, що мають значення для справи.

Заслухавши доповідь доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку про
задоволення апеляційної скарги,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст.213,214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Судом встановлено, що рішенням
Коцюбинської селищної ради від 24.12.2008 р.
№1767/25-5 «Про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення та
передачу у приватну власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1» ОСОБА_2 було затверджено
проект землеустрою щодо відведення та
передачу у приватну власність
земельної ділянки.

На підставі зазначеного рішення ОСОБА_2
видано державний акт серії ЯЗ №449616 на
право власності на земельну ділянку
площею 0,1500га., (кадастровий номер
земельної ділянки :01:042:0002),
цільове призначення - для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Також, судом встановлено, що згідно
договору купівлі-продажу земельної
ділянки №1248 від 24.04.2009 р. земельну
ділянку площею 0,1500га., по АДРЕСА_1
придбав ОСОБА_1 На державному акті на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЗ №449616, виданому на ім'я ОСОБА_2,
зроблено відмітку від 24.04.2009 р. про
перехід права власності на спірну
земельну ділянку до ОСОБА_1

Крім того судом встановлено, що згідно
листа Відділу Держкомзему у м. Ірпінь
від 18.01.2013 р. №01-02/44-1, наявного в
матеріалах справи, державна
статистична звітність (форми 6-зем) по
с.м.т. Коцюбинське в період з 01.01.2008 р. по
31.12.2008 р. не велася, землі запасу по с.м.т.
Коцюбинське в період з 01.01.2008 р. по 31.12.2008
р. не обліковувалися. Відомості щодо
встановлення та зміни меж Коцюбинської
селищної ради у відділі Держкомзему
відсутні. Зазначені обставини, також
підтверджуються актом службового
розслідування стосовно діяльності
колишнього начальника відділу
Держкомзему в м. Ірпінь ОСОБА_3
Державного комітету України із
земельних ресурсів від 27.04.2011 р.

Відповідно до висновку №9544/66 від 15.12.2008
р. Державного управління охорони
навколишнього середовища в Київській
області про погодження матеріалів
проекту із землеустрою щодо відведення
земельної ділянки у власність
відповідача було надано позитивний
висновок за умови здійснення
переведення земельної ділянки в
категорію - землі житлової та
громадської забудови та внесення
відповідного коригування до
Генерального плану смт. Коцюбинське та
розробки містобудівного
обґрунтування. Однак, як вбачається з
проекту землеустрою, наявного в
матеріалах справи, вказані умови
висновку виконані не були.

Відповідно до ст.173 ЗК України
межа району, села, селища, міста, району
у місті - це умовна замкнена лінія на
поверхні землі, що відокремлює
територію району, села, селища, міста,
району у місті від інших територій.

Статтею 25 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
передбачено, що сільські, селищні,
міські ради правомочні розглядати і
вирішувати питання, віднесені
Конституцією України, цим та іншими
законами до їх відання.

Відповідно до п. «б» ч.1 ст.12 ЗК
України до повноважень сільських,
селищних, міських рад у галузі
земельних відносин на території сіл,
селищ, міст належить передача
земельних ділянок комунальної
власності у власність громадян та
юридичних осіб відповідно до цього
Кодексу.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.116 ЗК України
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом. Набуття права на землю
громадянами та юридичними особами
здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування.

Як передбачено ч.1 ст.122 ЗК України
сільські, селищні, міські ради
передають земельні ділянки у власність
або у користування із земель
комунальної власності відповідних
територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ст.21 Закону
України «Про основи містобудування»
визначення територій і вибір земель
для містобудівних потреб здійснюється
відповідно до затвердженої
містобудівної документації місцевих
правил забудови з урахуванням планів
земельно-господарського устрою.

Згідно ч.2 ст.12 Закону України «Про
планування і забудову територій»
сільські, селищні, міські ради та їх
виконавчі органи в межах повноважень,
визначених законом, відповідно до
генеральних планів населених пунктів,
в тому числі, вирішують питання вибору,
вилучення (викупу), надання у власність
чи в користування земельних ділянок.

Відповідно до п.12 Перехідних
положень ЗК України до розмежування
земель державної та комунальної
власності повноваження щодо
розпорядження землями (крім земель,
переданих у приватну власність, та
земель, зазначених в абзацах другому та
четвертому цього пункту) в межах
населених пунктів здійснюють
відповідні сільські, селищні, міські
ради з урахуванням вимог абзацу
третього цього пункту, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

Враховуючи вищезазначене
законодавство та зважаючи на ту
обставину, що земельна ділянка, яка є
предметом оспорюваного рішення,
розташована поза межами населеного
пункту - с.м.т. Коцюбинське, оскільки на
момент прийняття спірного рішення від
24.12.2008 р. №1767/25-5 межі с.м.т. Коцюбинське
у передбаченому законом порядку не
були визначені та встановлені, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
незаконність прийнятого Коцюбинською
селищною радою рішення від 24.12.2008 р.
№1767/25-5 як такого, що не відповідає
положенням п.12 Перехідних положень та
ст.12 ЗК України.

Колегія суддів вважає, що при
вирішенні даного спору по суті суд
першої інстанції обґрунтовано не
прийняв до уваги рішення Коцюбинської
селищної ради №170 від 06.11.2009 р. Про
інвентаризацію меж, №75 від 29.04.2010 р. про
погодження проекту формування і
встановлення меж Коцюбинської
селищної ради та межі с.м.т. Коцюбинське
Київської області та №153 від 15.09.2010 р.
про затвердження Генерального плану
с.м.т. Коцюбинське, оскільки вони
прийняті після прийняття оспорюваного
рішення і обставини, які ними
підтверджуються, не існували на момент
прийняття спірного рішення.

Погоджується колегія суддів і з
висновком суду першої інстанції про те,
що позивачем не пропущений строк для
подачі позову до суду, оскільки пунктом
5 Прикінцевих та перехідних положень
Закону України від 20.12.2011 №4176-VI «Про
внесення змін до деяких законів
України щодо вдосконалення порядку
здійснення судочинства», який набрав
чинності з 15.01.2012, встановлено, що позов
про визнання незаконним правового акта
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, яким
порушено право власності або інше
речове право особи, може бути подано
протягом трьох років з дня набрання
чинності цим Законом.

Разом з тим рішення суду першої
інстанції в частині визнання недійсним
державного акту серії ЯЗ №449616,
виданого на ім»я ОСОБА_2 підлягає
скасуванню, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що на підставі
договору купівлі-продажу земельної
ділянки №1248 від 24.04.2009 р., 1500га., по
АДРЕСА_1 придбав ОСОБА_1. На державному
акті на право власності на земельну
ділянку серії ЯЗ №449616, виданому на ім»я
ОСОБА_2 зроблено відмітку від 24.04.2009 р.
про перехід права власності на спірну
земельну ділянку до ОСОБА_1

Задовольняючи вимоги прокурора в
частині визнання недійсним державного
акту серії ЯЗ №449616 виданого на ім»я
ОСОБА_2 з відміткою про перехід права
власності до ОСОБА_1, суд виходив з того,
що у зв»язку із визнанням недійсним
рішення ради про передачу у власність
ОСОБА_4 земельної ділянки, є правові
підстави для визнання недійсним
державного акту та скасування його
державної реєстрації.

При цьому суд залишив поза
увагою підстави позову прокурора, який
мотивував вимоги тим, що укладений між
відповідачами договір купівлі-продажу
спірної ділянки є нікчемним згідно
положень ст.228 ЦК України як такий, що
порушує публічний порядок, і не
потребує визнання його недійсним.

Ухвалюючи рішення в цій частині, суд
дійшов правильного висновку про
необґрунтованість посилань прокурора
на нікчемність договору
купівлі-продажу від 24.04.2009 р., оскільки
прокурор не надав доказів, що даний
правочин порушує публічний порядок.

Однак, дійшовши таких висновків, суд в
порушення вимог ст.ст.81,131, 152 ЗК України,
ст.204 ЦК України, та всупереч попереднім
висновкам про відсутність підстав
вважати договір купівлі-продажу
нікчемним, визнав державний акт,
виданий ОСОБА_2 недійсним.

Наведене свідчить про
порушення судом вимог процесуального
закону щодо законності і
обґрунтованості рішення.

Зазначені вище порушення, які допустив
суд першої інстанції, призвели до
неправильного вирішення спору в
оскаржуваній частині.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.
Норми матеріального права вважаються
порушеними чи неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав
колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції в частині, що
оскаржується ОСОБА_1, ухвалене з
порушенням норм матеріального права і
підлягає скасуванню з ухваленням в цій
частині нового рішення.

Вирішуючи позовні вимоги
прокурора в частині визнання недійсним
виданого на ім»я ОСОБА_2 державного
акта на право власності на земельну
ділянку серії №449616 та скасування його
державної реєстрації, колегія суддів
вважає, що дані вимоги не підлягають до
задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч.1 ст.81,
ст.131 ЗК України (в редакції на час
виникнення спірних правовідносин)
громадяни України набувають права
власності на земельні ділянки в тому
числі на підставі придбання за
договорами купівлі-продажу, дарування,
міни, іншими цивільно-правовими
угодами. Укладення таких угод
здійснюється відповідно до Цивільного
кодексу України з урахуванням вимог
цього Кодексу.

Згідно ст.126 ЗК України (в
редакції на час виникнення спірних
правовідносин) право власності на
земельну ділянку посвідчується
державним актом.

За змістом вказаних норм
правовою підставою набуття
громадянином права власності на
земельну ділянку є укладення ним
цивільно-правової угоди, а державний
акт, що видається на підставі такої
угоди, лише посвідчує право особи на
земельну ділянку. Отже, без
встановлення судом недійсності
(невідповідності вимогам закону)
правочину, як правової підстави
придбання громадянином земельної
ділянки, визнання недійсним державного
акту, виданого на підставі цього
правочину, є в даному випадку
необґрунтованим.

Такі висновки відповідають
приписам щодо презумпції
правомірності правочину, встановленим
ст.204 ЦК України, згідно якої правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Крім того, такі висновки
узгоджуються із положеннями ч.3 ст.152 ЗК
України, згідно якої захист порушених
прав громадян та юридичних осіб на
земельні ділянки здійснюється в тому
числі шляхом подання позову про
визнання угоди недійсною.

Суд першої інстанції дійшов
вірного висновку, з яким погоджується
колегія суддів, зазначивши в рішенні,
що укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1
договір купівлі-продажу спірної
земельної ділянки від 24.04.2009 р., не є
таким, що порушує публічний порядок,
оскільки укладений між приватними
особами і його предметом є майно, що
перебуває у приватній власності.

За таких обставин з огляду
на те, що ОСОБА_1 набув право власності
на спірну земельну ділянку на підставі
договору купівлі-продажу від 24.04.2009 р.,
який не визнаний судом недійсним і не є
нікчемним (його недійсність не
встановлена законом), а також
враховуючи приписи ст.204 ЦК України
щодо презумпції правомірності
правочину, колегія суддів вважає, що
відсутні підстави для визнання
недійсним державного акта на право
власності на земельну ділянку серії ЯЗ
№449616, виданого на ім»я ОСОБА_2 з
відміткою про перехід права власності
до ОСОБА_1 на підставі вказаного
договору з підстав, вказаних
прокурором у позові.

Доводи прокурора в суді
апеляційної інстанції про те, що
визнання недійсним державного акту на
право власності на земельну ділянку
вважається окремим способом захисту
порушених прав і не пов'язане із
вирішенням питання про правомірність
набуття особою права власності на
земельну ділянку, необґрунтовані і
суперечать вимогам закону, зокрема
ст.328 ЦК України, згідно якої право
власності набувається на підставах, не
заборонених законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

При цьому колегія суддів враховує
правовий висновок, який зробив
Верховний Суд України на засіданні
Судової палати у цивільних справах 02
жовтня 2013 року при розгляді справи
№6-93цс 13, предметом якої був спір про
визнання державного акту на право
приватної власності на землю недійсним
за позовом прокурора. При розгляді цієї
справи Верховний Суд України зробив
правовий висновок, відповідно до якого
державний акт на право приватної
власності на землю видається на
підставі рішення органу місцевого
самоврядування або органу виконавчої
влади, тому вирішення питання про
правомірність видачі державного акта
безпосередньо залежить від законності
рішення, на підставі якого такий акт
виданий, і дотримання вимог,
передбачених земельним
законодавством, зокрема статтями 116, 118
ЗК України. Аналогічний правовий
висновок зробив Верховний Суд України
при розгляді справи №6-92цс 13.

За змістом наведеної правової
позиції стосовно спору в даній справі
вирішення питання про правомірність
видачі державного акта на право
власності на земельну ділянку
безпосередньо залежить від законності
правочину, на підставі якого такий акт
виданий.

Враховуючи викладене, колегія
суддів дійшла висновку, що рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню в
частині визнання недійсним державного
акту серії ЯЗ №449616 на право власності
на земельну ділянку, виданого на ім»я
ОСОБА_2 з відміткою про перехід права
власності до ОСОБА_1 та скасування його
державної реєстрації з ухваленням в
цій частині рішення про відмову в
задоволенні цієї вимоги.

В іншій частині рішення суду підлягає
залишенню без змін як таке, що ухвалене
на підставі повно та всебічно
встановлених обставин справи,
підтверджених доказами, перевіреними
судом.

Керуючись ст.ст.307,309,314,316 ЦПК України,
колегія суддів,-

вирішила :

апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Заочне рішення Ірпінського
міського суду Київської області від 13
червня 2013 року в частині визнання
недійсним державного акту серії ЯЗ
№449616 на право власності на земельну
ділянку, кадастровий номер
:01:042:0002, виданий на ім»я ОСОБА_2 з
відміткою про перехід права власності
до ОСОБА_1 та скасування його державної
реєстрації - скасувати та ухвалити в
цій частині нове рішення, яким в
задоволенні зазначеної позовної
вимоги прокурору міста Ірпеня
Київської області - відмовити.

В іншій частині рішення
Ірпінського міського суду Київської
області від 13 червня 2013 року - залишити
без змін.

Рішення суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий

Судді