У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Макарчук М.А. Леванчук А.О.
Нагорняка В.А.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом Ленінської
районної у м. Дніпропетровську ради до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, вона теж в інтересах
малолітнього ОСОБА_6, треті особи:
Комунальне житлово-експлуатаційне
підприємство «Центральний»
Дніпропетровської міської ради, Орган
опіки та піклування Ленінської
районної у м. Дніпропетровську ради про
виселення,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 на рішення Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
11 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Дніпропетровської області від 06
лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2011 року Ленінська районна у м.
Дніпропетровську рада звернулась до
суду, уточнивши позовні вимоги, з
позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_5 в
інтересах малолітнього ОСОБА_6 про
виселення. В обґрунтування позовних
вимог позивач зазначав, що квартира
АДРЕСА_1 знаходиться на балансі КЖЕП
«Центральний» Дніпропетровської
міської ради та не є приватизованою.
Зазначена квартира була виділена
ОСОБА_7 згідно службового посвідчення
№28 від 26.06.1991 року та постанови №256 від
11.11.2002 року про переведення квартири з
службової в ордерну. ОСОБА_7
був зареєстрований за вказаною
адресою, однак у зв'язку із смертю
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, був знятий з
реєстрації. За час проживання у
вказаній квартирі ОСОБА_7, з ним
проживала ОСОБА_8, що перебувала у
фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_7,
а також з 1994 року її син ОСОБА_4 та з 2010
року його дружина ОСОБА_9 та малолітній
ОСОБА_10 У 2007 році ОСОБА_4 звертався до
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська з позовом про
встановлення факту проживання однією
сім'єю та визнання права користування
житловим приміщенням, однак після
апеляційного та касаційного
оскарження рішення Ленінською
районного суду щодо відмови у
задоволенні позовних вимог було
залишено в силі. На підставі наведеного
Ленінська районна у м.
Дніпропетровську рада звернулась до
суду для вирішення питання щодо
виселення відповідачів( а.с. 2-3, 97-98 ).

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 11
грудня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 06 лютого
2014 року позовні вимоги задоволено.

Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_5, малолітнього
ОСОБА_6 з житлового приміщення квартири
АДРЕСА_1 без надання іншого житлового
приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рівних
частках з кожного судовий збір на
користь держави (а.с. 114-117).

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та ОСОБА_5
просить рішення Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 11 грудня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 06 лютого
2014 року скасувати, і прийняте
нове рішення, яким в задоволенні
позовних вимог відмовлено, посилаючись
на порушення цим судом норм
процесуального права та неправильне
застосуванням норм матеріального
права.

Касаційні скарги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судових рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 цього ж Кодексу
під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті
ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Відповідно до ч.3 ст.. 116 ЖК України осіб,
які самоправно зайняли жиле
приміщення, виселяють без надання їм
іншого жилого приміщення.

Судом встановлено, що
квартира АДРЕСА_1 належить місцевій
раді. Відповідачі зареєстровані в
інших квартирах, а спірну зайняли
самоправно.

Встановивши такі
обставини суд прийшов до правильного
висновку про порушення прав власника
квартири і обґрунтовано задовольнив
заявлені вимоги.

Посилання у скарзі на порушення судами
норм процесуального законодавства не
підтверджені доводами касаційної
скарги і такі порушення не виявлені при
вивченні справи судом касаційної
інстанції. Інші доводи зводяться до
переоцінки доказів у справі і не
спростовують судових висновків.

Судові рішення ухвалені з додержанням
норм матеріального і процесуального
права і підстав для їх скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 332, 335, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги скаргою ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 відхилити, а рішення
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 11 грудня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 06 лютого
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Макарчук М.А. Леванчук А.О.
Нагорняк В.А.