У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі
суддів: Малько О.С., Бондаренко Н.В.,
Шимківа С.С.,

секретар судового засідання:
Пиляй І.С.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Сарненського районного суду
Рівненської області від 11 квітня 2014
року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до державного
підприємства "Рівнеторф" про визнання
права власності на приміщення за
набувальною давністю.

Заслухавши доповідача, пояснення
осіб, які з'явились у судове засідання,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів, -

в с т а н
о в и л а :

Рішенням Сарненського районного
суду від 11 квітня 2014 року у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
визнання права власності за
набувальною давністю на виробничий
будинок - приміщення конюшні, який
розташований по АДРЕСА_1 - відмовлено за
безпідставністю позовних вимог.

В поданій апеляційній скарзі на
це рішення ОСОБА_1 покликається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
на невідповідність висновків
обставинам справи, неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи.

Згідно наказу підприємства
"Рівнеторф" №78 від 11 вересня 2001 року
директора дочірнього підприємства
"Чемернеторф" Криницького В.В.
зобов'язано підготувати документацію
на продаж ОСОБА_1 та ОСОБА_2 конюшні,
балансова вартість якої 8000 грн. 00 коп. в
розстрочку, з помісячним погашенням
вартості.

Відповідно до довідки державного
підприємства "Рівнеторф" №72 від 04
березня 2013 року з ОСОБА_2 в грудні 2001
року знято заробітну плату як оплату за
конюшню.

Вказує, що конюшня на балансі
підприємства не рахується, що
підтверджується наказом №50 державного
підприємства "Рівнеторф" від 07 квітня
2003 року про ліквідацію з 07 квітня 2003
року дочірнього підприємства
"Рівнеторф".

Зазначає,що незважаючи на купівлю
конюшні, вони з ОСОБА_2повноцінно
розпоряджатися нею не мають можливості
у зв'язку з відсутністю
правовстановлюючого документу.

Згідно п.8 Прикінцевих та
перехідних положень правила ст.344 ЦК
України про набувальну давність
поширюються також на випадки, коли
володіння майном почалося за три роки
до набрання чинності цим Кодексом.

Просить скасувати рішення
Сарненського районного суду від 11
квітня 2014 року та ухвалити нове рішення
про задоволення позову.

Апеляційна скарга підлягає
відхиленню за таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається і
це встановлено в судовому засіданні, що
згідно наказу державного підприємства
"Рівнеторф" від 11 вересня 2001 року
директору дочірнього підприємства
"Чемернеторф" наказано підготувати
документацію на продаж громадянам
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 конюшні, балансова
вартість якої 8033 грн. 00 коп. в
розстрочку з помісячним погашенням
вартості.

Із наданої державним підприємством
"Рівнеторф" довідки вбачається, що з
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в грудні місяці 2001
року знято заробітну плату як оплату за
конюшню дочірнього підприємства
"Чемернеторф" державного підприємства
"Рівнеторф".

Відповідно до положень ч.1 ст.344 ЦК
України особа, яка добросовісно
заволоділа чужим майном і продовжує
відкрито, безперервно володіти
нерухомим майном протягом десяти років
або рухомим майном - протягом п'яти
років, набуває право власності на це
майно (набувальна давність), якщо інше
не встановлено цим кодексом.

Право власності на нерухоме
майно, що підлягає державній
реєстрації, виникає за набувальною
давністю з моменту державної
реєстрації.

Виходячи зі змісту ст.344 ЦК
України, обставинами, які мають
значення для справи та які повинен
довести саме позивач (ч.1 ст.60 ЦПК
України) є: законний об'єкт володіння,
добросовісність володіння,
відкритість володіння, давність
володіння та його безперервність
(строк володіння).

Володілець за давністю є незаконним
володільцем, про що зазначено в ч.1 ст.344
ЦК України (особа заволоділа чужим
майном). Право власності на стороні
володільця за давністю виникає поза
волею та незалежно від волі колишнього
власника. При цьому добросовісне
володіння означає, що особа не знала і
не повинна була знати, що володіє річчю
незаконно.

Позов про право власності за давністю
володіння не може пред'явити законний
володілець або особа, яка володіє
майном за волею власника і завжди
знала, хто є її власником.

За змістом вказаної норми закону
однією з умов набуття права власності
за набувальною давністю є заволодіння
майном поза волею його попереднього
законного власника, проте позивачам
було достеменно відомо, що приміщення
конюшні належало державному
підприємству "Рівнеторф", на якому вони
працювали.

Позивачі , обґрунтовуючи свої
позовні вимоги зазначали,що вони у
державного підприємства "Рівнеторф"
придбали приміщення конюшні, за яке із
їхньої заробітної плати вирахувано
кошти, проте письмового договору
купівлі-продажу даного приміщення
(конюшні) не укладали.

Вказана обставина виключає можливість
набуття права власності за набувальною
давністю в порядку ст.344 ЦК України,
оскільки має місце володіння майном зі
згоди його власника.

За наведеного суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про відсутність підстав для
застосування положень ст.344 ЦК України,
а відтак підстав і для задоволення
позову.

Рішення суду першої інстанції
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не
спростовують викладених в ньому
висновків.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317,
319, 323-325 Цивільного процесуального
кодексу України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Сарненського районного
суду Рівненської області від 11 квітня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку сторонами та
особами, які беруть участь у справі,
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: Малько О.С.
Бондаренко Н.В.
Шимків С.С.