Дата документу 18.06.2014
Справа № 334/9572/13-ц
Провадження № 2/334/313/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року Ленінський районний
суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Дубини Л.А.,
при секретарі Філіпповій Ю.В. ,
розглянув у відкритому судовому
засіданні у м.Запоріжжі цивільну
справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк»
до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості, -

у с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за кредитним договором, у якому вказує,
що 23.05.2005 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_1 уклали кредитний договiр № SAMDN
8379, вiдповiдно до умов якого
останній надано кредит у сумі 5000 грн, у
вигляді встановленого кредитного
ліміту зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 36% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом.

Відповідач порушив умови кредитного
Договору, і станом на 08.10.2013 року має
заборгованість на загальну суму 20565,67
грн., яка складається з заборгованості
за кредитом - 3016,49 грн, заборгованості
по процентам за користування кредитом
-17549,18 грн.

Позивач просить стягнути на його
користь заборгованість за кредитним
договором на загальну суму 20565,67 грн.
та судові витрати на оплату судового
збору 229,40 грн.

У судовому засіданні
представник позивача заявлені
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі і просить їх задовольнити.

Відповідач проти позову заперечує, і
просить відмовити у його задоволенні
з тих підстав, що в останнє поповнення
кредиту відбулося у квітні 2006 року,
з вказаного часу відповідач ніяких
коштів на погашення кредиту не
вносив, а отже, саме з цього часу
позивачу стало відомо про виникнення
заборгованості, але з позовом до суду
позивач звернувся лише 21.10.2013 року,
тобто після спливу 3-річного строку
позовної давності. Відповідач також
вважає, що кошти за кредитним
договором були нею отримані для
споживчих цілей, а тому, оскільки
сплили строки позовної давності , то
позивачу забороняється вимагати
повернення кредиту.

Просить суд застосувати строки
позовної давності, і відмовити у
задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи та надані
докази, вислухавши пояснення учасників
процессу, суд дійшов такого висновку.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа зобов'язується надати грошові
кошти (кредит) позичальникові у розмірі
та на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити відсотки.

Судом установлено, що 23.05.2005 року між
ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1
укладено Договiр про відкриття і
обслуговування кредитної картки № SAMDN
8379.

Відповідно до п.1.1 Договору предметом
договору є надання послуг для
безготівкового розрахунку за товари (
послуги зняття готівки) та поповнення
картрахунку, в тому числі і третіми
особами.

Вiдповiдно до умов Договору ОСОБА_1
надано кредит у сумі 5000 грн., у вигляді
встановленого кредитного ліміту зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом
строком до 30.06.2007 року. .

Уклавши кредитний договiр та отримавши
грошовi кошти на умовах повернення,
строковості та платностi ОСОБА_1,
систематично порушувала свої договiрнi
зобов'язання, кошти на погашення
кредиту не вносила, і станом на 08.10.2013
року має заборгованість на загальну
суму 20565,67 грн., яка складається з
заборгованості за кредитом - 3016,49 грн,
заборгованості по процентам за
користування кредитом -17549,18 грн., чого
вона сама не заперечувала у судовому
засіданні.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору.

Відповідно до ст.. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк.

Судом установлено, що відповідачем в
останнє поповнення коштів на
погашення кредиту (згідно розрахунку ,
наданого позивачем) відбулося 19.04.2006
року в сумі 300 грн.

З вказаного часу відповідач ніяких
коштів на погашення кредиту не
вносила.

Отже, з квітня 2006 року, після
останнього часткового погашення
заборгованості ОСОБА_1, позивачу було
відомо про невиконання позичальником
своїх зобов'язань щодо погашення
кредитних коштів і виникнення
заборгованості.

Доводи представника позивача і його
посилання на п. 9.3 Договору, згідно
якого дія договору припиняється у
момент виконання клієнтом всіх
зобов'язань, передбачених цим
договором, судом до уваги не
приймаються з таких підстав.

Відповідно до ст. 251 ЦК України
визначено, що строком є певний період у
часі, зі спливом якого пов'язана дія чи
подія, яка має юридичне значення.

Терміном є певний момент у часі, з
настанням якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення.

Строк та термін можуть бути визначені
актами цивільного законодавства,
правочином або рішенням суду.

Відповідно до ст. 252 ЦК України строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами.

Термін визначається календарною датою
або вказівкою на подію, яка має
неминуче настати.

Оскільки п.1.1 Договору визначено, що
кредит надається строком до 30.06.2007
року включно, то й зобов'язання
позичальника щодо повернення кредиту
мають бути виконані до цього строку.

Таким чином, п.9.3 Договору, щодо
припинення його дії у момент
виконання клієнтом всіх зобов'язань,
передбачених цим договором,
суперечить вказаним вище нормам
закону, у зв'язку з чим, суд приходить
до висновку, що дія договору
припинилася 30.06.2007 року.

Згідно ст.. 256 ЦК України позовна
давність - це строк , у межах якого
особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Ст. 257 ЦК України загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

З даним позовом позивач звернувся до
суду 21.10.2013 року, а отже, на момент
звернення з позовом до суду сплили
строки позовної давності.

Згідно ч.3-5 ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності , про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові. Якщо суд визнає
поважними причини пропуску строк у
позовної давності, порушене право
підлягає захисту.

Позивач не просить суд поновити
строк позовної давності і не вказує
на поважність причин його пропуску.

З огляду на викладене, суд приходить
до висновку, що позивачем пропущено
строки позовної давності на звернення
з даним позовом до суду, тому у його
задоволенні необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213 ЦПК
України, ст. ст. 256, 257, 267, 1054 ЦК України,
суд, -

В и р і ш и в:

В і д м о в и т и ПАТ КБ «ПриватБанк» у
задоволенні позову до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької області
шляхом подачі в 10-денний строк з дня
його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Суддя:
Дубина Л. А.