АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 на рішення Подільського
районного суду м. Києва від 08 квітня 2014
року

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
треті особи: ОСОБА_4, яка діє в інтересах
неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6, Служба
у справах дітей Подільської районної в
м. Києві державної адміністрації про
усунення перешкод в користуванні
квартирою, вселення, визначення
порядку користування жилим
приміщенням та за зустрічним позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_4,
яка діє в інтересах неповнолітніх
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, Служба у справах
дітей Подільської районної в м. Києві
державної адміністрації про визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2013 р. ОСОБА_2 звернулася у суд з
позовом до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4
про усунення перешкод в користуванні
квартирою, вселення, визначення
порядку користування жилим
приміщенням.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що у
зв'язку з неправомірною поведінкою
відповідачки та третьої особи вона
позбавлена можливості проживати в
АДРЕСА_1, в якій значиться
зареєстрованою.

Посилаючись на викладені обставини,
просила суд: визнати причину її
відсутності у вказаному житловому
приміщенні понад шість місяців
поважною, а тому вважати цей строк
продовженим, зобов'язати ОСОБА_3, ОСОБА_4
припинити чинити дії, які
перешкоджають їй здійснювати свої
права щодо користування жилим
приміщенням, вселити її у зазначену
квартиру, визначити порядок
користування жилим приміщенням таким
чином, щоб вона мешкала у кімнаті
площею 10 кв.м. та встановити для
мешканців квартири спільний порядок
використання приміщеннями загального
користування.

У вересні 2013 р. ОСОБА_3 звернулася у суд
із зустрічною позовною заявою про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням.

В обґрунтування своїх вимог зазначала,
що ОСОБА_2 протягом 14 років не проживає
у спірному жилому приміщенні, має
постійне місце проживання зі своєю
матір'ю, нині проживає із бабусею, а
тому просила визнати ОСОБА_2 такою, що
втратила право користування квартирою
АДРЕСА_1 у зв'язку з вибуттям в інше жиле
приміщення на постійне місце
проживання.

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 08 квітня 2014 р. в задоволенні
первісних позовних вимог відмовлено,
зустрічні позовні вимоги задоволено.
Постановлено визнати ОСОБА_2 такою, що
втратила право користування квартирою
АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким первісні позовні вимоги
задовольнити, в задоволенні зустрічних
позовних вимог відмовити.

Колегія суддів, заслухавши ОСОБА_2 та її
представника, які підтримали
апеляційну скаргу та просили її
задовольнити, ОСОБА_3, її представника
та третю особу, які заперечували проти
задоволення апеляційної скарги,
вивчивши матеріали справи, обговоривши
доводи апеляційної скарги, вважає
апеляційну скаргу такою, що не підлягає
задоволенню, з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 15 вересня 1982 р.
ОСОБА_3 було видано ордер №7297 Серія Б на
право заняття із членами родини:
чоловіком - ОСОБА_8, сином - ОСОБА_7 та
донькою - ОСОБА_4, трьох кімнат,
загальною житловою площею 40,4 кв.м. в
окремій квартирі АДРЕСА_1 /а.с.56/

Згідно довідки КП «Галицьке» вих.№541
від 17 квітня 2013 р. за формою №3 у спірній
квартирі зареєстровані: ОСОБА_3, її
дочка - ОСОБА_4, малолітні діти
останньої - ОСОБА_5, ОСОБА_6 та онучка -
ОСОБА_2 /а.с.10/

Відмовляючи в задоволенні первісних
позовних вимог ОСОБА_2 та задовольняючи
зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3
районний суд виходив з того, що
позивачка з 2000 р. в квартирі не
проживала, витрат по оплаті квартплати
та комунальних послуг не несе, фактично
проживає за іншою адресою, а також
відсутні поважні підстави для
продовження строку для збереження за
нею спірного житлового приміщення.

Такі висновки суду першої інстанції
колегія суддів визнає законними й
обґрунтованими. Вони повністю
узгоджуються з сукупністю зібраних у
справі й належно оцінених у рішенні
доказів.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про
те, що вона не проживала у спірному
жилому приміщенні з поважних причин -
внаслідок неправомірної поведінки
інших членів сім'ї ретельно
перевірялися судом першої інстанції,
вони отримали належну оцінку в рішенні
суду й обґрунтовано визнані
безпідставними.

Матеріали справи свідчать, що у квітні
2012 р. ОСОБА_2 зверталася до Подільського
РУ ГУ МВС України в м. Києві з заявою
про неможливість проживання за місцем
реєстрації, на що їй було дано
відповідь та рекомендовано звернутися
у суд за захистом своїх прав /а.с.4,5/.

Відповідно до висновку старшого ДІМ
Подільського РУ ГУ МВС України в
м. Києві, затвердженого начальником
Подільського РУ ГУ МВС України в
м. Києві 12 квітня 2013р., що був
складений за результатами перевірки
заяви ОСОБА_2 та направлений їй з
листом за вих.№55/щ-834 16 травня 2013р.,
ОСОБА_3 пояснила, що ОСОБА_2 в квартирі
ніколи не проживала та не виявляла
такого бажання /а.с.7/.

Про фактичну відсутність потреби
ОСОБА_2 у спірному житлі свідчить і та
обставина, що повноліття вона досягла
у березні 2012 р., проте з позовом у суд
про вселення у спірне жиле приміщення
звернулася лише у червні 2013 р.

Як пояснювала позивачка в судовому
засіданні, звернення спочатку до
органу міліції, а не в суд, було
викликано рекомендаціями необхідності
доведення поважності причин її не
проживання, що в сукупності з іншими
долученим до справи доказами, дає
підстави для висновку про відсутність
у ОСОБА_2 потреби в спірному жилому
приміщенні, як постійному місці
проживання й спрямоване на покращення
своїх житлових умов.

Матеріали справи не містять належних
та безспірних доказів поважності
причин не проживання ОСОБА_2 в спірному
жилому приміщенні у встановлений
законом строк.

З урахуванням положень Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні», який
регулює відносини, пов'язані з свободою
пересування та вільного вибору місця
проживання особи, факт перебування
ОСОБА_2 лише на реєстраційному обліку в
спірному жилому приміщенні, при
наявності доказів, долучених до справи,
не свідчить про порушення ОСОБА_3 її
житлових прав.

Матеріалами справи доведено
проживання ОСОБА_2 у спірному жилому
приміщенні разом з батьками до 2000 р. й у
подальшому, після розірвання шлюбу, її
місце проживання було визначено разом
з матір'ю, за іншою адресою, а в
спірному помешканні проживав батько,
який помер у 2004 р.; у спірній квартирі
ОСОБА_2 не проживала більше 14 років, не
цікавилася жилим приміщенням, не
приймала участі в його утриманні, не
має в ньому особистих речей, а після
настання повноліття, з позовом у суд
звернулася за спливом більше одного
року, у відсутність на те поважних
причин.

Враховуючи викладене та оцінюючи
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо,
достатність і взаємний зв'язок у їх
сукупності, колегія суддів вважає
законними й обґрунтованими висновки
районного суду про наявність правових
підстав до визнання ОСОБА_2 такою, що
втратила право користування квартирою
АДРЕСА_1.

Справа судом розглянута повно та
об'єктивно. Норми матеріального і
процесуального права застосовано
правильно.

Викладені у рішенні висновки
відповідають обставинам справи та
долученим до справи доказам й доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують.

При цьому, колегія суддів враховує
положення ч.2 ст.308 ЦПК України, у
відповідності до яких не може бути
скасоване правильне по суті й
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м.
Києва від 08 квітня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте
може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом 20 днів з моменту
проголошення шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого спеціалізованого суду
з розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 758/7360/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7816/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Богінкевич С.М.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Слюсар Т.А.