АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 8521 /2014
інстанції - ОСОБА_5 Л.І.
Доповідач - Поливач Л.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В.

при секретарі Меєчко Д.П.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в
м.Києві заяву ОСОБА_1 про перегляд
рішення Печерського районного суду м.
Києва від 25 квітня 2013 року у зв'язку з
нововиявленими обставинами у
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
Президента України як Голови Ради
національної безпеки і оборони
України, апарату Ради національної
безпеки і оборони України, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа: Приватне
акціонерне товариство «Аріон-Інвест»
про відновлення порушених трудових
прав;

за апеляційною скаргою
ОСОБА_1

на ухвалу Печерського районного
суду м.Києва від 21 травня 2014 року

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Печерського районного суду
м.Києва від 21.05.2014 року заяву ОСОБА_1 про
перегляд рішення Печерського
районного суду м.Києва від 25.04.2013 року у
зв'язку з нововиявленими обставинами
залишено без задоволення.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати ухвалу суду та постановити
нову ухвалу про повернення справи до
суду першої інстанції на новий розгляд.
Посилається на незаконність
постановленої ухвали, порушення судом
норм процесуального права.

ОСОБА_1 зазначає, що в матеріалах
справи міститься копія скасованого
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 01.08.2012р., яким йому було
відмовлено у задоволенні позову до TOB
«Медіа Інвест Груп», ПАТ
«Аріон-Інвест», третя особа ОСОБА_4 про
поновлення на роботі. Ухвалою ВССУ від
05.03.2014 року ухвалу колегії суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 12.03.2013 року було скасовано,
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 01.08.2012 року та ухвалу
Апеляційного суду м. Києва від 01.11.2012
року скасовано, а справу направлено до
суду першої інстанції на новий судовий
розгляд. Враховуючи викладене, не
можна погодитися з висновком суду про
те, що «із реєстру судових рішень
встановити ту обставину, що рішення яке
скасовано прийнято за наслідками
розгляду позову ОСОБА1 неможливо,
оскільки інформація щодо особи яка
звернулась до суду в даному реєстрі
відсутня». Відсутність доступу судді
до повної версії Єдиного державного
реєстра судових рішень є проблемою
судді, а не його, як заявника. Окрім
того, навіть з неповної версії ухвали
ВССУ від 05.03.2014 року можна встановити,
що вона стосується саме справи за його
позовом, оскільки в зазначений період
лише він був головним редактором
газети, назва якої міститься в рішенні.
ВССУ в цій справі Печерського

суду вже скасовував рішення з огляду на
ті самі порушення, яких повторно
припустилася ОСОБА_5. Окрім того,
відповідач ОСОБА_3 вже вкотре не був
поінформовваний належним чином про
розгляд його заяви, чим порушено ст. 6
ЦПК України.

Сторони в судове засідання не
з'явились, про час та місце судового
засідання повідомлені належним чином,
про що свідчать їх розписки. Колегія
суддів розцінила причини неявки даних
сторін (представників сторін) як
неповажні та вважала за можливе
розглянути справу за їх відсутності, у
відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК
України. Відповідач ОСОБА_3
повідомлявся про час та місце судового
розгляду, але документи суду ним
отримані не були та повернулись на
адресу суду у зв'язку з закінченням
терміну зберігання.

Колегія суддів вважала, що неявка
ОСОБА_3 в судове засідання не
унеможливлює встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку про можливість розгляду
справи за його відсутності та
розглянула справу, у відповідності до
вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість постановленої ухвали
в цій частині колегія суддів приходить
до висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню.

Як вбачається з матеріалів справи, до
суду надійшла заява ОСОБА_1 про
перегляд рішення Печерського
районного суду м. Києва від 25.04.2013 року у
зв'язку з нововиявленими обставинами.
Вказане рішення було ухвалено судом за
позовом ОСОБА_1 до Президента України
як Голови Ради національної безпеки і
оборони України, апарату Ради
національної безпеки і оборони
України, ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участі
третьої особи Приватного акціонерного
товариства «Аріон-Інвест» про
відновлення порушених трудових прав.

Рішенням Печерського районного суду
м. Києва від 25.04.2014 року в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

ОСОБА_1 звернувся до суду із
заявою і просив скасувати рішення
Печерського районного суду м.Києва від
25.04.2013 року у зв'язку з нововиявленими
обставинами, посилаючись на те, що
судові рішення, якими була
обґрунтована відмова суду у
задоволенні його вимог скасовані
ухвалою ВССУ від 05.03.2014 року.

Так, відповідно до вимог ст. 361 ЦПК
України рішення або ухвала суду, якими
закінчено розгляд справи, що набрали
законної сили, можуть бути переглянуті
у зв'язку з нововиявленими обставинами.
Підставами для перегляду рішення, у
зв'язку з нововиявленими обставинами є
скасування судового рішення, яке стало
підставою для ухвалення рішення, що
підлягає перегляду;

Вирішуючи вимоги ОСОБА_1 суд виходив з
наступного. Наказом № 42 від 07.04.2008р.
ОСОБА_1 було звільнено з посади
виконуючого обов'язки головного
редактора друкованого засобу масової
інформації «Економічні відомості
щоденна газета». Як зазначає позивач,
саме в цей період ОСОБА_4 працював в
апараті РНБО на посаді керівника
департаменту, тобто був посадовою
особою органу державної влади. Крім
того, позивач працював на посаді
головного редактора газети, але при
його звільненні були підроблені
документи та з'явилась дописка «в.о.»
головного редактора. Зазначені дії, на
думку позивача, свідчать про порушення
відповідачами Закону України «Про
державну підтримку засобів масової
інформації та соціальний захист
журналістів», Президент України
повинен вживати заходів щодо захисту
цивільних прав та інтересів позивача і
відповідачі повинні відшкодувати
спричинену йому моральну шкоду,
пов'язану з незаконним звільненням, в
розмірі 1000000 грн.

Як вбачається з матеріалів справи
рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 01.08.2012р. ОСОБА_1 було
відмовлено у задоволенні позову до TOB
«Медіа Інвест Груп», ПАТ
«Аріон-Інвест», третя особа ОСОБА_4 про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, відновлення порушених
трудових прав та

відшкодування моральної шкоди.
Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд виходив з того, що наказом №
42 від 07.04.2008р. ( яким було звільнено
позивача з посади) не порушено Закону
України «Про державну підтримку
засобів масової інформації та
соціальний захист журналістів»,
оскільки він не розповсюджується на
правовідносини за даним позовом та не
стосується трудових прав позивача.

Відповідно до ст. 2 Закону, норми
державної підтримки застосовуються до
всіх засобів масової інформації, які
діють відповідно до Конституції
України. Суд дійшов висновку про те, що
сфера дії цього закону стосується
відносин держави та засобів масової
інформації, а тому в вважав, що цій
частині Закон не може стосуватись
позивача, який не є суб'єктом таких
відносин.

Норми соціального захисту журналістів,
згідно цього Закону, полягають у
встановленні певних особливих
положень, таких як охорона праці,
пільги та компенсації за роботу із
важкими і шкідливими умовами праці,
дострокове призначення пенсії за віком
у разі поранення, каліцтва, право на
додаткову житлову площу, право на
безкоштовний проїзд і т.і.

Разом з тим, ст.ст. 19-21 Закону, на які
посилався позивач в обґрунтування
своїх вимог, визначають підстави
відповідальності за порушення цього
закону, яким є безпосереднє
невиконання та порушення його норм,
створення перешкод для їх реалізації, а
також невиконання і порушення норм,
передбачених іншими законодавчими
актами, зазначеними в цьому Законі.

Суд вважав, що позивачем не доведено
порушення відповідачами його прав та
законних інтересів, а тому дійшов
висновку про те, що відсутні підстави
для відшкодування шкоди.

Колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку про те, що скасування рішення
Печерського районного суду м. Києва
від 01.08.2012 року не є підставою для
перегляду рішення Печерського
районного суду м. Києва від 25.04.2013 року у
зв'язку з нововиявленою обставиною,
оскільки підставами для відмови
ОСОБА_1 в позові були не тільки
обставини, встановлені рішенням
Печерського районного суду від 01.08.2012
року, але і інші докази зібрані по
справі. Враховуючи предмет позову
ОСОБА_1, коло відповідачів, а саме
Президент України як Голови Ради
національної безпеки і оборони
України, апарат Ради національної
безпеки і оборони України, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, до яких було пред'явлено ОСОБА_1
позов про відновлення порушених
трудових прав та враховуючи підстави
даного позову, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що заява ОСОБА_1 про
перегляд рішення суду у зв'язку з ново
виявленими обставинами не підлягає
задоволенню.

Крім того, як зазначів ОСОБА_1 ухвалою
ВССУ від 05.03.2014 року ухвалу колегії
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 12.03.2013 року було
скасовано, рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 01.08.2012 року
та ухвалу Апеляційного суду м. Києва
від 01 листопада 2012 року скасовано, а
справу направлено до суду першої
інстанції на новий судовий розгляд.
Але, належних доказів цьому він суду не
надав. ОСОБА_1 не позбавлений був такої
можливості, оскільки є стороною у
даній справі та має право отримувати
копії ухвал та рішень суду.

Згідно ст. 60 ЦПК України доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Дійсно, із реєстру судових рішень
встановити ту обставину, що рішення яке
скасовано ухвалено за наслідками
розгляду позову ОСОБА_1 було неможливо,
оскільки інформація щодо особи яка
звернулась до суду в даному реєстрі
відсутня.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують наведених вище висновків.

Отже, твердження апелянта про
незаконність ухвали, на думку суду є
необґрунтованими, а обставини, на які
він посилається - недоведеними та не
підтверджені належними та допустимими
доказами, оскільки доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що ухвала
суду першої інстанції постановлена з
додержанням вимог закону.

Підстав для її скасування з мотивів,
викладених в апеляційній скарзі,
колегія не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.2 ст.307, п.1 ч.1
ст. 312, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

у
х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Ухвалу Печерського районного
суду м.Києва від 21 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: