Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/672/14-ц

Провадження №2/377/280/14

14 липня 2014 року Славутицький
міський суд Київської області у складі:
головуючої - судді Теремецької Н.Ф., при
секретарі - Прядко Н.М.., за відсутності
сторін, розглянувши у відкритому
судовому засіданні у залі суду в м.
Славутичі цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу, -

УСТАНОВИВ:

19 червня 2014 року до суду
надійшла позовна заява, у якій
позивачка просить розірвати шлюб з
відповідачем.

Позовні вимоги
обґрунтовувались тим, що за час
перебування у шлюбі в силу
психологічної несумісності їхніх
характерів, у них так і не склалися
нормальні сімейні стосунки, в них
зовсім різні погляди на сімейне життя,
на цій підставі виникали сварки, які
призвели до того, що подружжя стало
чужими людьми, а шлюб носить формальний
характер.

У судове засідання позивачка та
відповідач не з'явилися, подавши заяви
про розгляд справи за їх відсутністю.
Позивачка свої вимоги підтримала та
просила задовольнити. Відповідач
позовні вимоги визнав та просив
розірвати шлюб з позивачкою.

Суд, дослідивши матеріали
справи, підстави позовних вимог та
враховуючи їх визнання відповідачем,
вважає, що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України
у разі визнання позову відповідачем
суд за наявності до того законних
підстав ухвалює рішення про
задоволення позову.

З матеріалів справи встановлено,
що згідно свідоцтва про шлюб, виданого
10 квітня 2010 року відділом реєстрації
актів цивільного стану Славутицького
міського управління юстиції Київської
області, копія якого долучена до
справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 10 квітня 2010
року зареєстрували шлюб, про що був
здійснений актовий запис № 22. Після
укладення шлюбу присвоєні прізвища:
чоловіку ОСОБА_2, дружині ОСОБА_1.

Під час шлюбу в них народився син -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого є
відповідач, що підтверджується
свідоцтвом про народження, копія якого
долучена до матеріалів справи, який
залишається проживати разом з
позивачкою.

Як вбачається із змісту позовної заяви,
за час перебування в шлюбі з вини
відповідача між подружжям постійно
виникали сварки, свідком яких був
малолітній син, під час яких відповідач
застосовував фізичну силу до
позивачки. Така поведінка відповідача
призвела до того, що вони стали чужими
людьми, а шлюб став носити формальний
характер. За таких обставин, збереження
сім'ї і подальше спільне життя з
відповідачем неможливе.

Відповідно до положень ст.51
Конституції України, ч.1 ст.24 СК України
шлюб ґрунтується на добровільній згоді
жінки та чоловіка, примушення жінки та
чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ч.2 ст.18, п.3 ст.51, ч.3 ст.56, ч.1 ст.110
СК України дружина і чоловік мають
рівне право на повагу до своєї
індивідуальності, своїх звичок та
уподобань, при цьому способом захисту
сімейних прав та інтересів, у тому
числі є право на припинення шлюбних
відносин шляхом пред'явлення до суду
позову про розірвання шлюбу одним з
подружжя.

Відповідно до ст.112 СК України суд
постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам їхніх
дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що за час сімейного
життя у сторін склалася обстановка, що
виключає можливість спільного
проживання, почуття любові та поваги
один до одного між сторонами втрачено.
Примирення між подружжям та збереження
сім'ї неможливо.

За таких обставин суд дійшов до
висновку, що сім'я розпалася остаточно,
а шлюб існує формально, подальше
спільне життя і збереження шлюбу
суперечитиме інтересам позивачки.

Враховуючи відсутність обставин, що
перешкоджають розірванню шлюбу,
передбачених ч.2 ст.110 СК України, суд
вважає за необхідне позов про
розірвання шлюбу задовольнити,
оскільки позовні вимоги є
обґрунтованими і такими, що не
суперечать закону та не порушують
права інших осіб.

Як вбачається з позовної заяви, на час
розгляду справи в суді спору щодо
розподілу сумісно нажитого майна та
щодо утримання і виховання
малолітнього сина ОСОБА_4 між
сторонами немає.

У відповідності до ст.113 СК
України особа, яка змінила своє
прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу,
має право після розірвання шлюбу
надалі іменуватися цим прізвищем або
відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно письмової заяви позивачки
після розірвання шлюбу вона бажає
залишити за собою право на прізвище
ОСОБА_1.

Судові витрати між сторонами
розподіляються за правилами ст.88 ЦПК
України.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 209, 213 - 215 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, зареєстрований 10 квітня 2010
року у відділі реєстрації актів
цивільного стану Славутицького
міського управління юстиції Київської
області, Україна, актовий запис № 22.

Прізвище дружини після
розірвання шлюбу залишити ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 243 гривні 60 копійок судових
витрат по оплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Київської області
через Славутицький міський суд.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку на апеляційне
оскарження, якщо апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
Н. Ф. Теремецька