Справа № 452/1063/09
Головуючий у 1 інстанції: Кунцік О.С.
Провадження № 22-ц/783/388/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Шандри М.М.

суддів:
Копняк С.М., Шумської Н.Л.

з участю
секретаря Бадівської О.О.

та з участю
ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Самбірського міськрайонного
суду Львівської області від 28 грудня 2009
року у справі за позовом Відкритого
акціонерного товариства Комерційний
банк "Надра" до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5
про стягнення заборгованості, -

встановила:

Оскаржуваним рішенням суду позов
задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_2,
ОСОБА_5 на користь ВАТ КБ "Надра" - 493333
грн. 17 коп.

Вирішено питання стягнення судових
витрат.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2. Вважає
рішення незаконним, оскільки таке
винесено з порушенням та неправильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права. Вказує на те, що
позивач втратив право на звернення з
вимогами до поручителя через сплив
шестимісячного терміну, оскільки такий
позов був пред»явлений в серпні 2009
року, а вимоги про дострокове
повернення кредитних кошів на адресу
відповідачів не направлялась. При
таких обставинах вважає, що договори
поруки на час пред»явлення позову до
відповідачів припинили свою дію.
Просить скасувати рішення суду в
частині солідарного стягнення з ОСОБА_2
та ОСОБА_5 заборгованості в розмірі
493333,17 грн. та 1700 грн. судового збору, 30
грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення та постановити в цій
частині нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи і доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що скаргу слід відхилити з
наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК
України, рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
дослідженні в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким
вимогам відповідає.

Згідно положень ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави (договір позики), якщо інше
не встановлено цим параграфом і не
випливає із суті кредитного договору.

Судом першої інстанції та матеріалами
справи встановлено, що між ОСОБА_4 та
ВАТ КБ «Надра» 07.06.2007 року укладено
кредитний договір №13/МБ на суму 70000
доларів США строком до 05.06.2014 року, зі
сплатою відсоткової ставки у розмірі
13,5% річних (а.с. 6-7).

У зв'язку з невиконанням умов
кредитного договору станом на 11.08.2009
року утворилась заборгованість по
кредиту в сумі 493333, 17 грн. (а.с. 14, 118).

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Для забезпечення виконання
зобов'язання по вищевказаному
кредитному договору 07.06.2007 року між
позивачем та ОСОБА_5 був укладений
договір поруки, відповідно до якого
остання зобов'язувалась відповідати
перед позивачем за своєчасне виконання
позичальником в повному обсязі усіх
зобов'язань за вказаним кредитним
договором (а.с.15).

Виконання зобов"язань за вищевказаним
договором було також забезпечено
договором поруки від 07.06.2007 року,
укладеним між Банком та ОСОБА_2 (а.с.16).

Згідно п. 1.2 Договорів поруки ОСОБА_5 та
ОСОБА_2 зобов»язувались перед Банком
солідарно відповідати за
зобов»язаннями ОСОБА_4, які виникають з
умов кредитного договору (а.с. 15,16).

Відповідно до частини четвертої статті
559 ЦК порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» при
вирішенні таких спорів суд має
враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.
Отже, якщо кредитним договором не
визначено інші умови виконання
основного зобов'язання, то у разі
неналежного виконання позичальником
своїх зобов'язань за цим договором
строк пред'явлення кредитором до
поручителя вимоги про повернення
отриманих у кредит коштів має
обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково. Таким строком не
може бути лише несплата чергового
платежу.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

При цьому сама по собі умова договору
про дію поруки до повного виконання
позичальником зобов'язання перед
кредитодавцем або до повного виконання
поручителем взятих на себе зобов'язань
не може розглядатися як установлення
строку дії поруки, оскільки це не
відповідає вимогам статті 252 ЦК
України, згідно з якою строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати.

У кредитному договорі строк виконання
основного зобов»язання чітко
визначений - строк повного погашення
кредиту 05.06.2014 року. Як вбачається з
матеріалів справи, позов пред»явлено
17.08.2009 року, тобто в межах строку,
передбаченого ст. 559 ЦК України, а тому
доводи апелянта в цій частині є
безпідставними.

Відповідно до ст. 543 ЦК України
передбачено, що у разі солідарного
обов»язку боржників (солідарних
боржників), кредитор має право вимагати
виконання обов»язку частково або в
повному обсязі як від усіх боржників
разом, так і від будь-кого з них окремо.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову Самбірський міськрайонний суду
Львівської області виходив з того, що
боржник допустив заборгованість за
користування кредитом, не виконав
взятих на себе за договором
зобов»язань, та враховуючи, що кредитор
має право вимагати виконання обов»язку
частково або в повному обсязі як від
усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо, прийшов до
правильного висновку, що
заборгованість за кредитним договором
в сумі 493333,17 грн., підлягає стягненню з
відповідачів.

Доводи апеляційної скарги про те, що
договір поруки від 17.06.2007 року ОСОБА_2 не
підписаний не підтверджені жодними
належними та допустимими доказами.

З Копії свідоцтва про смерть
вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4
помер (а.с. 90), а спадщину після його
смерті ніхто не прийняв, що
стверджується копією спадкової справи
наявної в матеріалах справи.

Крім того, судом встановлено, що у
боржника ОСОБА_4 відсутнє майно, що
стверджується інформаційною довідкою
з Реєстру речових прав власності на
нерухоме майно (а.с. 137) та інформаційною
довідкою з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно (а.с. 138).

Відповідно до ст. 310 ЦПК України,
рішення суду підлягає скасуванню в
апеляційному порядку із закриттям
провадження у справі або залишенням
заяви без розгляду з підстав,
визначених статтями 205 і 207 цього
Кодексу. Якщо судом першої інстанції
ухвалено законне і обґрунтоване
рішення, смерть фізичної особи чи
припинення юридичної особи - сторони у
спірних правовідносинах після
ухвалення рішення, що не допускає
правонаступництва, не може бути
підставою для застосування вимог
частини першої цієї статті.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому підстав
для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримана
процедура розгляду, передбачена ЦПК
України, а тому колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, п.1 ч.1 ст.314, ст.315,
ст.317 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Самбірського міськрайонного
суду Львівської області від 28 грудня 2009
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
М.М. Шандра

Судді:
С.М. Копняк

Н.Л. Шумська