АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]
10 липня 2014 року Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва
в складі: головуючого -
суддів - Ящук Т.І.,
Лужецькій І.С., Бабіч К.А.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Новобудова» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за оплату житлово-комунальних послуг,
за апеляційною скаргою представника
Товариства з обмеженою
відповідальністю - Чендакової
ІриниОлексіївни на рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
03 березня 2014 року,
у липні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом, в якому просив стягнути
з відповідача заборгованість по оплаті
за надані житлово-комунальні послуги в
загальній сумі 11 478 грн. 92 коп., 3% річних -
1 349 грн. 17 коп., інфляційні втрати в сумі
2 200 грн. та судові витрати. В ході
розгляду справи позивач уточнив свої
вимоги та просив стягнути
заборгованість за період з червня 2009 р.
по листопад 2013 р. в сумі 8 718 грн. 96 коп.
Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 03 березня 2013 року позов було
задоволено частково - стягнуто з
відповідача на користь позивача
заборгованість в сумі 1 563 грн. 80 коп. та
судовий збір - 31 грн. 25 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
представник позивача - Чендакова І.О.
подала апеляційну скаргу, в якій
просить рішення скасувати та ухвалити
нове, яким позов задовольнити в повному
обсязі, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді
Немировської О.В., пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом,
позивач посилався на те, що відповідач,
який є власником АДРЕСА_1. З червня 2009
р. відповідач не проводить оплату
експлуатаційних витрат та комунальних
послуг, в наслідок чого утворилась
заборгованість в сумі 11 478 грн. 92 коп.
станом на квітень 2013 р. Позивач просив
стягнути заборгованість з урахуванням
3% річних в сумі 1 349 грн. 17 коп. та
інфляційних втрат в сумі 2 200 грн. 50 коп.

В ході розгляду справи позивач уточнив
свої вимоги та просив стягнути
заборгованість за період з червня 2009 р.
по листопад 2013 р. в сумі 8 718 грн. 96 коп. в
зв'язку з перерахунком за
водопостачання та водовідведення, а
також стягнути 3% річних в сумі 1 155 грн.
92коп. та інфляційні втрати в сумі 1 639
грн. 99 коп.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 03 березня 2013 року позов було
задоволено частково - стягнуто з
відповідача на користь позивача
заборгованість в сумі 1 563 грн. 80 коп. та
судовий збір - 31 грн. 25 коп.

Задовольняючи позовні вимоги частково,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач безпідставно нарахував
відповідачу заборгованість за послуги
з опалення, оскільки в квартирі
відповідача встановлено електричні
конвектори, гаряче та холодне
водопостачання відповідач оплачував
згідно показань лічильників та
визначив суму заборгованості
відповідно до розрахунку відповідача.
Вимоги щодо стягнення індексу інфляції
та 3% річних суд визнав безпідставними,
оскільки до 30.07.2010 р. не було
передбачено таких штрафних санкцій і
розрахунок позивача за період після
вказаної дати є невірним.

Однак повністю погодитись з таким
висновком суду першої інстанції
неможливо, оскільки він не відповідає
встановленим по справі обставинам і
судом було порушено норми
матеріального права.

Як видно з матеріалів справи, позивач є
власником АДРЕСА_1 на підставі договору
купівлі-продажу квартири від 19.12.2002 р. З
02.08.2004 р. будинок передано ТОВ
«Новобудова» для експлуатації та
обслуговування. 31.01.2012 р. між сторонами
по справі було укладено Договір про
надання послуг з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» плата за
житлово-комунальні послуги
нараховується щомісяця відповідно до
умов договору. Розмір плати за
комунальні послуги розраховується
виходячи з розміру цін/тарифів та
показань обліку або за нормами,
затвердженими в установленому порядку.
Розмір плати за утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій
встановлюється залежно від
капітальності, рівня облаштування та
благоустрою. В ст. 7 цього ж Закону
закріплено, що до повноважень органів
місцевого самоврядування у сфері
житлово-комунальних послуг належить
встановлення цін/тарифів на
житлово-комунальні послуги відповідно
до закону. Тобто, до повноважень
Київської міської державної
адміністрації як виконавчого органу
Київської міської ради згідно ст. 7
Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», ст. 20
Закону України «Про теплопостачання»,
ст. 28 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» віднесено
повноваження встановлювати
ціни/тарифи на житлово-комунальні
послуги, тарифи на виробництво,
транспортування та постачання
теплової енергії.

Доводи відповідача про те, що тарифи,
встановлені розпорядженнями Київської
міської державної адміністрації №979
від 31.08.2009 р., №1164 від 24.12.2010 р., №392 від
31.05.2010 р., №99 від 27.01.2011 р., №1192 від 15.10.2009
р., №1222 від 19.12.2010 р., №1332 від 30.11.2009 р. та
№101 від 27.01.2011 р. є нечинним, оскільки не
пройшли державної реєстрації, є
необґрунтованими з наступних підстав.

Постановою Верхового Суду України від
28.11.2011 р. було відмовлено в перегляді
постанови Київського апеляційного
адміністративного суду від 14.01.2009 р.,
яку було залишено без змін ухвалою
Вищого адміністративного суду України
від 29.03.2011 р., по адміністративній
справі за позовом ОСОБА_3 до КМДА про
визнання дій протиправними та
зобов'язання скасувати рішення,
предметом оскарження в якому були
розпорядження КМДА. №640, 642, 643 від 30.05.2007
р

Ухвала Київського апеляційного
адміністративного суду від 12.03.2013 р.
також не може бути доказом нечинності
тарифів, встановлених розпорядженням
КМДА, оскільки цією ухвалою було
залишено без змін постанову Окружного
адміністративного суду м. Києві від
20.10.2011 р., якою було відмовлено в
задоволенні позову ОСОБА_1 та інших до
Головного управління юстиції у м.
Києві, треті особи: Київська міська
державна адміністрація, Голова
Київської міської державної
адміністрації Попов О.П. про визнання
дій протиправними, зобов'язання
вчинити дії, в якому предметом
оскарження були розпорядження КМДА
№857, 858, 859 від 31.05.2011 р. про встановлення
тарифів.

Також не може бути доказом нечинності
розпорядження КМДА від 29.12.2010 р. №1221
«Про встановлення тарифів на послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій» ухвала
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 24.04.2013 р., оскільки вказаною
ухвалою було скасовано рішення
Печерського районного суду м. Києва від
17.01.2012 р. та ухвала Апеляційного суду
м.Києва від 18.04.2012 р. та направлено
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 26.02.2014 р. по
адміністративній справі, предметом
оскарження в якій були розпорядження
КМДА № 640, 641, 642, 643 від 30.05.2007 р. було
скасовано постанову Шевченківського
районного суду м.Києва від 19.03.2013 р. та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 31.07.2013 р., а
справу направлено на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Тому відсутність реєстрації даних
нормативно-правових актів в органах
Міністерства юстиції України не може
бути підставою для визнання
оскаржуваних розпоряджень нечинними
без рішення органу, що його видав, про
скасування розпорядження про їх
затвердження або судового рішення.

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від
28.08.2012 р. було стягнуто з відповідача на
користь позивача заборгованість по
оплаті експлуатаційних витрат та
комунальних послуг за період з 01.03.2007 р.
по 01.05.2009 р. в сумі 2 428 грн. 16 коп.

Відповідач визнає, що до лютого 2012 р. не
сплачував за опалення місць загального
користування та експлуатаційні
витрати.

За клопотанням відповідача суд першої
інстанції правильно застосував
наслідки пропуску строку позовної
давності щодо платежів за період до
червня 2010 р., оскільки ним була подана
така заява у вересні 2013 р.

За таких обставин суд переглядає
правильність нарахування
заборгованості за період з червня 2010 р.
по жовтень 2013 р.

В матеріалах справи містяться
квитанції про сплату відповідачем
експлуатаційних витрат:

рікмісяць сума дата сплати2012лютий215
грн. 42 коп. 23.03.2012 березень215 грн. 42
коп.25.04.2012 квітень 202 грн. 75 коп. 08.05.2012
травень202 грн. 75 коп.08.06.2012 червень215 грн.
42 коп.30.07.2012 липень202 грн. 75 коп.07.08.2012
серпень202 грн. 75коп.06.09.2012 вересень202
грн. 75 коп.03.10.2012 жовтень202 грн. 75 коп.
09.11.2012 листопад 202 грн. 75 коп.12.12.2012
грудень 202 грн. 75 коп. 11.01.20132013січень202
грн. 75 коп. 11.02.2013 лютий202 грн. 75 коп.
13.03.2013 березень202 грн. 75 коп. 09.04.2013
квітень 202 грн. 75 коп. 08.05.2013 травень202
грн. 75 коп. 10.06.2013 червень202 грн. 75
коп.06.07.2013 липень202 грн. 75 коп.06.08.2013
серпень202 грн. 75 коп.06.09.2013 вересень202
грн. 75 коп.09.10.2013 жовтень202 грн. 75
коп.07.11.2013

Згідно розпорядження КМДА №2380 від
15.12.2011 р. було визначено порядок
застосування тарифів при сплаті до 20
числа та після 20 числа. Оскільки у
відповідача мала місце заборгованість
по сплаті за експлуатаційні витрати з
червня 2010 р., він неправильно визначав
суму платежу за тарифом до 20 числа, а
тому при сплаті ним чергових платежів
в сумі 202 грн.75 коп. мала місце
заборгованість в сумі 12 грн. 67 коп.
щомісяця.

За таких обставин, слід врахувати як
заборгованість вказану суму.

Оплату за опалення місць загального
користування позивач обчислював за
показаннями будинкового лічильника
теплової енергії в місяці
опалювального сезону - з жовтня 2009 р. З
урахуванням пропуску строку позовної
давності такий період слід обчислювати
з грудня 2010 р., оскільки в жовтні та
листопаді 2010 р. подання теплової
енергії не здійснювалось. Таким чином,
розрахунок слід проводити за наступні
місяці: грудень 2010 р., січень, лютий,
березень, квітень, жовтень, листопад,
грудень 2011 р., січень, лютий, березень,
квітень, жовтень, листопад, грудень 2012
р., січень, лютий, березень, квітень 2013 р.
При розгляді справи в суді першої
інстанції позивачем не було зазначено
даних про обсяг теплової енергії на
опалення за жовтень 2013 р. В суді
апеляційної інстанції представник
позивача надала новий розрахунок
заборгованості, в якому вказано дані за
жовтень, листопад, грудень, які не
можуть бути прийняті судом апеляційної
інстанції для розрахунку
заборгованості (а/с 215).

При визначенні розміру заборгованості
за опалення, колегія суддів бере
визначене відповідачем співвідношення
кількості теплової енергії, спожитої
на опалення частини місць загального
користування (без врахування площі
горищ, технічних поверхів та підвалів 1
440 кв.м.) пропорційно до опалюваної
площі квартири відповідача. Однак
наданий розрахунок відповідача взятий
за основу бути не може, оскільки за
місяці до жовтня 2011 р. ним проведено
нарахування не за чинними на той час
тарифами.

Розмір заборгованості за
експлуатаційні витрати також суд
обчислює за тарифами, які діяли на той
час та за період з червня 2010 р.

Враховуючи викладене, розмір
заборгованості слід обчислювати щодо
експлуатаційних витрат та опалення за
період з червня 2010 р. по жовтень 2013 р.

Рік Місць 2010 2011 2012 2013січень
- 194,99 255,64 79,89лютий -
228,98 52,95 54,80березень -
223,94 35,93 59,63квітень - 216,83
33,05 36,32травень - 216,83
12,67 12,67червень 181,63 216,83 -
12,67липень 181,63 216,83 12,67
12,67серпень 181,63 216,83 12,67
12,67вересень 181,63 216,83 12,67
12,67жовтень 181,63 227,39 27,74
12,67листопад 181,63 248,89 44,97
-грудень 192,95 249,61 56,21 -

Загальна сума заборгованості
становить 4 808 грн. 68 коп.

Доводи представника позивача,
викладені в апеляційній скарзі, про те,
що у відповідача наявна заборгованість
по оплаті за водопостачання є
необґрунтованими, оскільки відповідач
сплачує за водопостачання відповідно
до показань лічильників. Представник
позивача визнав, що при укладенні
договору 31.01.2012 р. було вказано
показники лічильників гарячого та
холодного водопостачання. В наступному
04.10.2013 р. (а/с 220) та 29.11.2013 р. (а/с 116)
проводилась перевірка показників
лічильників, однак перерахунок
позивачем було проведено лише в ході
розгляду справи - в жовтні 2013 р. При
цьому в квитанціях, які направлялись
відповідачу, до грудня 2013 р.
зазначаються неіснуючі показники
лічильників, а не ті, за якими сплачує
відповідач. Також слід зазначити, що
відповідач ще 14.09.2011 р. звертався до
позивача з проханням провести звірку
обсягу гарячого та холодного
водопостачання за фактичним
показниками лічильників, які є
опломбованими. Позивач, як при
зверненні до суду у липні 2013 р., так і
при розгляді справи у листопаді 2013 р. та
при розгляді справи в суді апеляційної
інстанції (розрахунок від 26.06.2014 р.)
вказує про наявність заборгованості
за гаряче водопостачання: 2 761 грн. 06
коп., водовідведення гарячої води: 274
грн.11 коп., холодне водопостачання: 1 062
грн. 98 коп. При цьому позивач, після
проведення перерахунку у жовтні 2013 р.
на суму 3 661 грн. 40 коп. припинив
вказувати нарахування за
водопостачання, хоча відповідач
вносить кожного місяця платежі з
вказівкою показників лічильників (а/с
216). Тому колегія суддів не визнає
обґрунтованими позовні вимоги в цій
частині та виключає із загальної суми
заборгованості оплату гарячого та
холодного водопостачання і
водовідведення гарячої води.

Слід зазначити, що з наданих позивачем
розрахунків видно, що розподіл
сплачених коштів проводиться ним
неправильно, без відповідності тому
місяцю, за який вони були сплачені,
оскільки оплата зазначається без
врахування того, що оплата за
попередній місяць має сплачуватися до
20 наступного місяця, в зв'язку з чим
позивач безпідставно зазначає про
наявність заборгованості, тоді як
платіж був здійснений своєчасно. В
жовтні 2012 р. позивачем вказано про
сплату сумі 1 036 грн. 25 коп., тоді як 03.10.2012
р. відповідачем було сплачено
експлуатаційні витрати за вересень в
сумі 202 грн. 75 коп. та оплату
водопостачання в сумі 35 грн. 32 коп.
Аналогічні платежі за жовтень 2012 р.
відповідачем було сплачено 09.11.2012 р. в
сумі 202 грн. 75 коп. та 41 грн. 68 коп.

Висновок суду першої інстанції про те,
що за період до липня 2010 р. нарахування
3% річних та інфляційних втрат законом
не було передбачено є неправильним,
оскільки в ст. 625 ЦК України
передбачено спеціальний вид
цивільно-правової відповідальності за
порушення грошового зобов'язання, як
особлива міра відповідальності.
Вказаний захід цивільної
відповідальності не є штрафними
санкціями та застосовується у випадку
прострочення грошового зобов'язання,
оскільки виступають способом захисту
майнового права та інтересу, який
полягає у відшкодуванні матеріальних
втрат кредитора від знецінення
грошових коштів внаслідок інфляційних
процесів та отримання компенсації від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові. Тому застосування
до даних правовідносин норм Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів», а тим паче норм процесуального
права - ст. 96 ЦПК України є
неправильним.

Разом з тим, позивач неправильно
проводить нарахування 3% річних та
інфляційних втрат, оскільки такі
нарахування мають визначатись за
кожний місяць, коли не було своєчасно
сплачено суму, відповідно до кількості
місяців, протягом строку, який був
вказаний позивачем - до жовтня 2013 р.
включно, що становить 40 місяців.

Розмір 3% річних за вказаний період
становить 317 грн. 33 коп., а розмір
інфляційних втрат 94 грн. 32 коп. Таким
чином, заборгованість з урахуванням
вказаних сум становить 5 220 грн. 33 коп.

Наданий в суд апеляційної інстанції
представником позивача розрахунок, не
може бути взятий за основу, оскільки
позивачем змінено термін нарахування
- з травня 2010 р. та після жовтня 2013 р.,
враховано платежі, які сплачувались
відповідачем за цей період (а/с 215).

Враховуючи викладене, рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням по справі нового рішення
про часткове задоволення позовних
вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

вирішила:

апеляційну скаргу представника
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Новобудова» -
Чендакової ІриниОлексіївни
задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 03 березня 2014 року скасувати
та ухвалити по справі нове рішення,
яким позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Новобудова» задовольнити частково та
стягнути зі ОСОБА_1 на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Новобудова»
заборгованість в сумі 5 220 грн. 33 коп.
та судовий збір в сумі 229 грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7944/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Шклянка М.П.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Немировська О.В.