Справа № 254/9125/13-ц
Провадження № 2/254/201/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2014 року
м. Донецьк

Будьоннівський районний суд м.
Донецька в складі:

головуючий суддя
Заборський В.О.

при секретарі
Перевертайло І.В.,

за участю позивача
ОСОБА_1,

представників позивача
ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представників відповідача
Гололобової Н.О., Міснянко С.М.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Донецьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Донецька компанія
інновацій «Технічні пластичні маси»
про поновлення на роботі, стягнення
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу, стягнення
моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

01 листопада 2013 року ОСОБА_1
звернувся в суду з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Донецька компанія
інновацій «Технічні пластичні маси»
(далі ТОВ «ДКІ «Технічні пластичні
маси» про поновлення на роботі
формувальником, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу з 02
жовтня 2013 року до дня поновлення на
роботі, стягнення моральної шкоди у
розмірі 10000,00 грн.. Свої вимоги позивач
обґрунтовував тим, що працював у
відповідача з 04 березня 2013 року
формувальником. Після його виходу на
роботу з відпустки 30 вересня 2013 року,
керівник зміни почав до нього
необґрунтовано чіплятись, вимагав
виконувати роботу, яка не входить до
його посадових обов'язків та потребує
спеціального навчання, оскільки
пов'язана з керуванням джерелом
підвищеної безпеки. Коли він 02 жовтня
2013 року прийшов на роботу біля 19-30 год.,
то був недопущений до роботи в першу
нічну зміну, яка починається о 20-00 год.,
начальником зміни ОСОБА_6, який
повідомив, що він начебто звільнений з
підприємства за власним бажанням. На
заперечення, що він ніяких заяв про
звільнення не писав і бажає працювати,
начальник зміни відповів, що це
вказівка головного інженера не
допускати до роботи і запропонував
терміново залишити територію
підприємства. У видачі для
ознайомлення з мотивованим наказом або
розпорядження про не допуск до роботи
або звільнення йому було відмовлено.
Наступного дня, 03 жовтня 2013 року, коли
він прибув на роботу для з'ясування
причин звільнення, отримання копії
наказу, трудової книжки та розрахунку,
керівництво відмовилось з ним
розмовляти та заявило, що начебто всі
документи йому вислано поштою, яку він
отримає найближчим часом. Не
дочекавшись поштових відправлень,
позивач звернувся з декількома
письмовими заявами на ім'я директора,
але відповіді не отримав. 14 жовтня 2013
року він звернувся до прокуратури
Будьоннівського району м. Донецька, а 15
жовтня 2013 року і 21 жовтня 2013 року до
Донецької територіальної інспекції
праці. 21 жовтня 2013 року з приводу заяви
до прокуратури він був допитаний
слідчим СВ Будьоннівського РВ, який
пообіцяв після перемов з керівництвом
вирішити його питання позитивно. Однак
станом на 30 жовтня 2013 року порушення
його трудових прав досі не усунуто,
прибувши о 14-00 год. в черговий раз на
підприємство, мотивованого наказу про
звільнення, трудової книжки та
розрахунку він не отримав. Крім того,
позивач у позові вказує, що відповідач
своїми протиправними діями завдав йому
моральну шкоду, яку він оцінює в 10 000,00
грн., оскільки принижуючи його, вимушує
звертатись за захистом до
уповноважених органів і суду. За
відсутності роботи та зарплати,
невідомого майбутнього він опинився в
тяжкому матеріальному і моральному
стані. Для організації свого життя в
таких складних умовах вимагається від
нього значних зусиль та дуже суттєвих
нервово-психічних страждань.

11 листопада 2013 року позивач
звернувся до суду із заявою про
уточнення підстав та збільшення
позовних вимог, в якій просив стягнути
з відповідача на відшкодування
моральної шкоди 15000,00 грн., та додатково
зазначив, що після його звернення в суд
і спробам вирішити спір мирним шляхом в
позасудовому порядку шляхом допуску
його до роботи або видачі мотивованого
наказу, відповідач наказом № 27-КИ-00000094
від 06 листопада 2013 року звільнив його
за прогул без поважних причин з 21
жовтня по 05 листопада 2013 року,
зазначивши в наказі, що останнім днем
роботи вважається 06 листопада 2013 року.
Даний наказ він вважає незаконним та
таким, що порушує його трудові права,
оскільки по перше, він не був допущений
до роботи з 02 жовтня 2013 року без
законних підстав, без видання
відповідного наказу та досі не
поновлений на роботі; по друге,
підстави його звільнення викладені в
мотивувальній частині наказу про
звільнення не відповідають дійсності;
в третє, відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП,
прогул розуміється як відсутність
робітника на роботі без поважних
причин більш як три години, за таких
обставин відповідачу стало відомо про
обставину, яку він визнав як прогул,
саме 02 жовтня 2013 року, а тому наказ про
звільнення видано з порушенням ст. 148
КЗпП із пропуском місячного строку.

Позивач ОСОБА_1 в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі, пояснив, що 01 жовтня 2013
року, приблизно о 19-20 год., він на вимогу
начальника зміни ОСОБА_6 сів за кермо
навантажувача, яким випадково пошкодив
ворота. 02 жовтня 2013 року начальник
зміни ОСОБА_6 не допустив його до
роботи, повідомивши, що його звільнено
за власним бажанням і запропонував
звернутись до головного інженера
ОСОБА_7. 03 жовтня 2013 року, до початку
зміни, він прийшов до головного
інженера ОСОБА_7, надав йому
пояснювальну записку щодо обставин
пошкодження воріт та підстав не
з'явлення на роботу, але той вимагав з
нього відшкодування шкоди за
пошкоджені ворота та повідомив, що його
звільнено за власним бажанням і всі
документи йому надіслані поштою. В
нього не виникло сумніву в тому, що його
звільнили за власним бажанням,
оскільки при прийомі на роботу, як це
заведено на підприємстві відповідача,
він разом із заявою про прийом написав
і заяву про звільнення. Не дочекавшись
документів поштою, 11 жовтня 2013 року він
прийшов на роботу з метою поговорити з
директором, однак потрапив до
головного інженера ОСОБА_7, через якого
передав заяву на ім'я директора.
Приходив він на роботу і 14 жовтня 2014
року, але знову потрапив до ОСОБА_7, з
яким конструктивної бесіди не
відбулось. 21 жовтня 2013 року, коли він в
черговий раз з'явився на підприємство і
зустрівся з ОСОБА_7 в його кабінеті у
присутності Гололобової Н.О., йому було
запропоновано сплатити 7100,00 грн. і
звільнитись за власним бажанням,
інакше його звільнять за прогули. Він
приходив на підприємство відповідача і
30 жовтня 2014 року, за пропозицією
співробітника міліції, який повідомив
йому що все з відповідачем владнано,
однак знову потрапив до головного
інженера ОСОБА_7, який вимагав сплатити
суму шкоди. Ніким з керівництва
відповідача йому не пропонувалось
забрати трудову книжку, отримати
розрахункові чи приступити до роботи.
На лист відповідача від 31 жовтня 2013
року і телеграму від 04 листопада 2013
року, з вимогою з'явитись на
підприємство і надати пояснення про
причини не виходу на роботу він не
відреагував, оскільки на той час вже
звернувся до суду із позовом, і вирішив
чекати на рішення суду. Трудову книжку
досі не забрав у відповідача, оскільки
вважає це недоцільним. Він є
індивідуальним членом Донецької
обласної профспілки «Відродження», про
що відповідачу ним не повідомлялось,
однак після звільнення він звернувся
до профспілки для захисту його
інтересів в суді.

Представники позивача ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 позовні вимоги ОСОБА_1
підтримали в повному обсязі, вважають,
що його звільнення 06 листопада 2013 року
відбулось з порушенням строку,
оскільки звільнення за дисциплінарні
проступки можливо лише на протязі
одного місяця з часу його виявлення, а
відповідачу стало відомо, що позивач не
виконує свої робочі обов'язки з 02
жовтня 2013 року. Всі акти і доповідні у
відношенні позивача є сфабрикованими.
Не допуск ОСОБА_1 до роботи з 02 жовтня 2013
року був безпідставним, тому позивач не
виходив на роботу з поважних причин, що
не може бути підставою для звільнення
його за ч. 4 ст. 40 КЗпП України.

Представники відповідача
Гололобова Н.О. і Міснянко С.М. позовні
вимоги ОСОБА_1 не визнали в повному
обсязі, суду пояснили, що 02 жовтня 2013
року ОСОБА_1 від роботи не відстороняли
і не звільняли. Ще 01 жовтня 2013 року, коли
він в робочій час самовільно сів за
кермо навантажувача ОСОБА_8 і пошкодив
ворота цеха, повідомив начальнику
зміни ОСОБА_6, що відшкодовувати нічого
не буде. 02 жовтня 2013 року, коли ОСОБА_6,
до початку зміни, запропонував ОСОБА_1
надати письмові пояснення щодо
обставин пошкодження воріт, то позивач
вирішив, що його притягнуть до
відповідальності і самовільно покинув
територію підприємства, не приступаючи
до виконання своїх трудових обов'язків.
Про ці обставини зазначив в доповідній
начальник змін ОСОБА_6 від 02 жовтня 2013
року на ім'я директора. ОСОБА_1 ніхто не
відсторонював від роботи і не звільняв
за власним бажанням, оскільки згідно
Правил внутрішнього розпорядку
відсторонення працівника від роботи
можливо тільки на підставі наказу, який
не видавався, крім того підприємство
було заінтересоване в роботі позивача,
щоб той надав пояснення та
відшкодовував шкоду. Твердження
позивача про те, що він писав заяву про
звільнення разом із заявою про
прийняття на роботу при оформленні є
неспроможною, оскільки ОСОБА_1 про це
почав говорити тільки в судовому
засіданні, а в раніше написаних ним
заявах і позові він стверджував, що
заяви про звільнення за власним
бажанням не писав. Оскільки позивач не
з'являвся на роботі з 02 жовтня 2013 року
до 21 жовтня 2013 року, то підприємство
було позбавлено можливості отримати
від нього пояснення щодо причин
відсутності і не могло застосовувати
будь-які дисциплінарні заходи. 21 жовтня
2013 року ОСОБА_1 з'явився на підприємстві
без наміру працювати, зустрівшись із
головним інженером спробував з'ясувати
суму завданої шкоди та обговорював
підстави свого звільнення, тобто він 21
жовтня 2013 року знав, що не звільнений з
підприємства. Головний інженер ОСОБА_7
намагався в той день отримати
пояснення від позивача та
виправдувальні документи щодо
відсутності на робочому місці з 02
жовтня 2013 року по 21 жовтня 2013 року,
однак ОСОБА_1 від пояснень відмовився,
попросив п'ять хвилин на обміркування
власних дій, вийшов за межі території
підприємства і більше не повернувся. 22
жовтня 2013 року ТОВ «ДКІ «Технічні
пластичні маси» з метою отримання
пояснень від ОСОБА_1 щодо причин
відсутності на роботі направило листа
з вимогою з'явитися на підприємство для
надання пояснень. Також, 22 жовтня 2013
року на підприємство по пошті надійшов
лист ОСОБА_1 датований 11 жовтня 2013 року,
в якому він вимагав надати йому копію
наказу про звільнення, пояснення щодо
підстав звільнення, причини не
здійснення з ним остаточного
розрахунку та невидачі трудової
книжки. 30 жовтня 2013 року позивач вдруге
з'явився на підприємстві, до виконання
трудових обов'язків не приступив,
вимоги головного інженера ОСОБА_7
надати пояснення про причини
відсутності на роботі проігнорував і
залишив територію ТОВ «ДКІ «Технічні
пластичні маси». 31 жовтня 2013 року
підприємство отримало другий лист
ОСОБА_1 датований 28 жовтня 2013 року. Того
ж дня ТОВ «ДКІ «Технічні пластичні
маси» повторно направило лист ОСОБА_1 з
вимогою з'явитись на підприємстві та
надати пояснення про причин
відсутності, а 04 листопада 2013 року
вимога направлялась телеграмою. Однак
позивач на підприємстві 05 листопада 2013
року для надання пояснень про причини
відсутності на роботі не з'явився,
виправдувальних документів не надав,
що було сприйнято відповідачем як
відмова від надання пояснень та
виправдувальних документів і 06
листопада 2013 року ОСОБА_1, враховуючи
його відсутність на підприємстві з 21
жовтня 2013 року по 05 листопада 2013 року
звільнено за прогул на підставі п. 4 ст.
40 КЗпП України. На думку ТОВ «ДКІ
«Технічні пластичні маси» ОСОБА_1 без
поважних причин було здійснено у
повній відповідності до вимог закону,
то його позовні вимоги про поновлення
на роботі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
моральної шкоди не підлягають
задоволенню.

Свідок ОСОБА_9 в судовому
засіданні показав, що він працював
разом із позивачем на підприємстві
відповідача, і до того часу, як прийняли
водія ОСОБА_8, він та ОСОБА_1 виконували
обов'язки водія навантажувача. З 30
вересня 2013 року по 13 жовтня 2013 року він
знаходився у черговій відпустці, а 14
жовтня 2013 року звільнився з
підприємства відповідача. Як саме було
завдано шкоди воротам він не бачив. 14
жовтня 2013 року він зустрічав ОСОБА_1
біля кабінету головного бухгалтера,
коли приїхав за розрахунком, і той йому
розповів, що його звільнили а документи
відправили поштою.

Свідок ОСОБА_10 в судовому
засіданні показав, що 01 жовтня 2013 року
бачив, як приблизно о 19-00 год. начальник
зміни ОСОБА_6 дав ключ від
навантажувача ОСОБА_1 і заставив сісти
за кермо, і той керуючи навантажувачем
пошкодив ворота цеха. Наступного дня
він зустрів ОСОБА_1 з пакетами біля
входу у роздягалку, а потім прийшов
ОСОБА_6 і повідомив, що ОСОБА_1 звільнено
за пошкодження воріт і за його гроші їх
будуть чинити.

Свідок ОСОБА_8 в судовому
засіданні суду показав, що працює на
підприємстві відповідача в якості
водія навантажувача з 01 жовтня 2013 року.
В той день, коли в кінці зміни він
підійшов до начальника зміни і запитав
що робити, почув удар і побачив, що
навантажувач пошкодив ворота, а за його
кермом знаходився ОСОБА_1. Доповідну
про пошкодження воріт він написав 02
жовтня 2013 року за пропозицією ОСОБА_6. З
02 жовтня 2013 року позивача ОСОБА_1 на
роботі не бачив.

Свідок ОСОБА_6 в судовому
засіданні показав, що 01 жовтня 2013 року в
кінці денної зміни ОСОБА_1 пошкодив
ворота навантажувачем. В телефонному
режимі головний інженер ОСОБА_7 сказав
йому, щоб ОСОБА_1 написав пояснення, що
він і запропонував ОСОБА_1 зробити
перед початком зміни 02 жовтня 2013 року,
але той відмовився, сказав що в нього
мала зарплата, нічого відшкодовувати
він не буде та пішов. Коли почалась
зміна ОСОБА_1 на робочому місці не було.
Зателефонувавши на прохідну дізнався,
що позивач пішов з території
підприємства. З цього приводу він
написав доповідну, та в наступні дні
намагався з'ясувати по телефону, чому
позивач не виходить на роботу. 02 жовтня
2013 року він ОСОБА_1 від роботи не
відстороняв, ключі від шафи з одягом
ОСОБА_1 йому не віддавав.

Свідок ОСОБА_7 в судовому
засіданні показав, що 01 жовтня 2013 року,
в другій половині дня, йому дзвонив
ОСОБА_6 і повідомляв, що ОСОБА_1 сівши
самовільно за навантажувач пошкодив
ворота, на що він запропонував йому
написати доповідну на ім'я директора та
відібрати пояснення у ОСОБА_1.
Наступного дня оглянув ворота,
зателефонував до спеціалізованої
фірми, яка 07 жовтня 2013 року прислала
спеціалістів які їх відремонтували.
Після цих подій ОСОБА_1 побачив тільки 21
жовтня 2013 року, коли той приходив до
нього в кабінет, де йому було
запропоновано при Гололобовій Н.О.
надати пояснення з приводу пошкодження
воріт та причин неявки на роботу. Однак
позивач пояснень не надав, попросив
п'ять хвилин щоб зателефонувати, вийшов
за прохідну та не повернувся.
Наступного разу ОСОБА_1 прийшов до
нього 30 жовтня 2013 року, відбулася
аналогічна бесіда, він вимагав
пояснення з приводу завданої шкоди і
неявки на роботу, на що той відмовився.
Також, оскільки йому було жалко ОСОБА_1,
пропонував йому, якщо не бажає
працювати звільнитись за власним
бажанням, без будь яких умов щодо
відшкодування шкоди. Того дня ОСОБА_1
йому не повідомляв, що буде записувати
їх бесіду на технічні засоби і дозволу
він на це не давав. Більше ОСОБА_1 він не
бачив. До роботи може не допусти тільки
директор за наказом, і факту не допуску
ОСОБА_1 до роботи не було.

Свідок ОСОБА_11 суду показала, що
на початку жовтня 2013 року чергова їй
повідомила, що ОСОБА_1 було пошкоджено
ворота. 22 жовтня 2013 року нею було
отримано лист від ОСОБА_1, в якому він
повідомляв, що начебто його звільнили з
02 жовтня 2013 року, але 21 жовтня 2013 року в
кабінеті ОСОБА_7 потрапила на кінець
бесіди із ОСОБА_1, коли той говорив, що
нічого він писати і пояснювати не буде,
вийшов з кабінету поспілкуватись по
телефону і більше не повернувся. Знає,
що 30 жовтня 2013 року ОСОБА_1 знову
приходив на підприємство, бо вона його
бачила, коли він виходив з кабінету
головного інженера, після чого
підписувала наданий їй Гололобовою Н.О.
акт. 31 жовтня 2013 року вона отримала ще
одного лита від ОСОБА_1. 04 листопада 2013
року директор її попереджала, щоб вона
нікуди не йшла, оскільки телеграмою для
бесіди був викликаний ОСОБА_1, але той
так і не з'явився.

Суд, вислухавши пояснення
учасників процесу, допитавши свідків,
дослідивши матеріали справи в межах
заявлених позовних вимог, вважає в
позовних вимогах ОСОБА_1 необхідно
відмовити з наступних підстав.

Згідно Статуту, затвердженого
протоколом № 3/2013 загальних зборів
учасників від 08.08.2013 року, ТОВ «ДКІ
«Технічні пластичні маси» є юридичною
особою, і у відповідності до п. 8.15
директор товариства користується
правом найму на роботу та звільнення
всіх працівників товариства, приймає
до них заходи заохочення та покарання.

Наказом ТОВ «ДКІ «Технічні
пластичні маси» № 34-ки-0000094 від 04
березня 2013 року ОСОБА_1 прийнято на
роботу 04.03.2013 року формувальником, з
окладом 2060,00 грн.. В наказі про
прийняття на роботу відображено про
ознайомлення працівника з Правилами
внутрішнього трудового розпорядку і
посадовою інструкцією.

Розділом 6 Правил внутрішнього
трудового розпорядку ТОВ «ДКІ
«Технічні пластичні маси» (далі
Правила) визначено, що працівник несе
відповідальність за порушення
трудової, технологічної та виробничої
дисципліни, в тому числі за прогул. За
порушення трудової дисципліни до
працівника може бути застосовано
догана або звільнення. Для
застосування дисциплінарного
стягнення роботодавець повинен
зажадати від працівника письмового
пояснення проступку, відмова
працівника надати пояснення не може
бути перешкодою для застосування
стягнення. Крім того, розділом 7 Правил
передбачено, що відсторонення
працівників від роботи допускається у
разі: появи на роботі в нетверезому
стані, у стані наркотичного або
токсичного сп'яніння, відмови або
ухилення від обов'язкових медичних
оглядів, навчання, інструктажу і
перевірки знань з охорони праці та
протипожежної охорони, в інших
випадках передбачених законом. Рішення
про відсторонення працівників від
роботи приймається директором
Товариства за письмовою пропозицією
головного інженера та оформляється
наказом, який доводиться до відома
відстороненого працівника під підпис.

Згідно довідки ТОВ «ДКІ «Технічні
пластичні маси» від 03 лютого 2013 року за
вих.. № 21 на підприємстві відсутній
будь-який внутрішній локальний
нормативний акт, який регламентує
документальну фіксацію відвідування
території підприємства робітниками та
іншими особами та відсутня офіційно
затверджена форма журналу реєстрації
осіб, які прибули або покидають
територію підприємства.

Начальник дільниці ОСОБА_6 в
доповідній від 01 жовтня 2013 року на ім'я
директора ТОВ «ДКІ «Технічні пластичні
маси» зазначив, що 01 жовтня 2013 року
ОСОБА_1 пошкодив ворота, самовільно
сівши за кермо навантажувача, при цьому
ОСОБА_1 заявляв про те, що компенсувати
шкоду не буде.

Обставини пошкодження 01 жовтня 2013
року ОСОБА_1 воріт цеху стрілою
навантажувача також підтверджуються
доповідною водія навантажувача ОСОБА_8.

В доповідній від 02 жовтня 2013 року
на ім'я директора ТОВ «ДКІ «Технічні
пластичні маси», начальник дільниці
ОСОБА_6 вказує, що він до початку
робочого часу викликав ОСОБА_1 і
запропонував надати письмові
пояснення щодо самовільного керування
навантажувачем, яке призвело до
пошкодження воріт та повідомив, що
написав доповідну директору про цей
випадок і ОСОБА_1 прийдеться
компенсувати завдану шкоду. ОСОБА_1
злякався, почав скаржитись на маленьку
зарплату, відповів, що компенсувати
шкоду не буде і покинув територію
підприємства не приступивши до роботи.

З табелю обліку робочого часу за
жовтень і листопад місяці 2013 року
вбачається, що останній раз ОСОБА_1
виходив на роботу 01 жовтня 2013 року.

14 жовтня 2013 року і 15 жовтня 2013
року позивач ОСОБА_1 звернувся до
прокуратури Будьоннівського району м.
Донецька та територіальної інспекції
праці із скаргами на неправомірне
звільнення його з підприємства
відповідача за власним бажанням,
відсторонення від роботи без наказу, не
видачу трудової книжки та не
проведення розрахунку.

15 жовтня 2013 року позивач ОСОБА_1
направив лист, датований 11 жовтня 2013
року, на ім'я директора ТОВ «ДКІ
«Технічні пластичні маси» з вимогою
надати йому відповідь, з якого числа і
на якій підставі він звільнений, чому
не видана йому трудова книжка та не
проведено розрахунок. В листі він
зазначав, що 02 жовтня 2013 року начальник
зміни передав йому зі слів головного
інженера, що він звільнений за власним
бажанням, а наказ, трудову книжку і
розрахункові йому направлені поштою.

21 жовтня 2013 року комісією ТОВ
«ДКІ «Технічні пластичні маси»
складено Акт про результати
розслідування факту завдання шкоди
ОСОБА_1, в якому було рекомендовано
запропонувати ОСОБА_1 компенсувати
шкоду підприємству у розмірі 7070,00 грн.
добровільно, а у випадку відмови
звернутись до суду.

21 жовтня 2013 року головним
інженером ОСОБА_7, на ім'я директора ТОВ
«ДКІ «Технічні пластичні маси»
складено доповідну, відповідно до якої
21 жовтня 2013 року, після неодноразових
телефонних дзвінків, на підприємство
з'явився ОСОБА_1, надати пояснення щодо
завданої шкоди і причин відсутності на
роботі з 02 жовтня 2013 року відмовився, та
зазначив, що просто хотів показатись на
роботі, попросив п'ять хвилин обдумати
свої дії, вийшов з підприємства,
постояв у входу двадцять хвилин
розмовляючи по телефону і більше не
повернувся.

Факт відмови ОСОБА_1 від надання
письмових пояснень з приводу його
відсутності на роботі з 02 жовтня 2013
року по 21 жовтня 2013 року та завдання
шкоди підприємству, засвідчено Актом
про відмову надання пояснень від 21
жовтня 2013 року складеного старшим
бухгалтером Гололобовою Н.О. і
підписаного головним інженером ОСОБА_7
та заступником директора по загальним
питанням ОСОБА_11.

Того ж дня, 21 жовтня 2013 року, за
вих.. № 193 ОСОБА_1, за підписом директора
ОСОБА_13 надіслано рекомендованого
листа з вимогою з'явитись на
підприємство для надання пояснень з
приводу не виходу на роботу з 02 жовтня
2013 року та надати виправдувальні
документи, бо в іншому випадку він буде
звільнений за прогул. Даний лист згідно
повідомлення ОСОБА_1 отримав особисто 25
жовтня 2013 року.

22 жовтня 2013 року, за вхідним
номером 24а/10 від 22.10.2013 року, заступник
директора ТОВ «ДКІ «Технічні пластичні
маси» по загальним питанням ОСОБА_11
отримала лист ОСОБА_1, датований 11
жовтня 2013 року, з вимогою надати йому
відповідь з якого числа і на якій
підставі він звільнений, чому не видана
йому трудова книжка та не проведено
розрахунок. Про отриманий лист ОСОБА_11
повідомила в доповідній записці
директора ОСОБА_13 в якій також вказала
про пошкодження 01 жовтня 2013 року ОСОБА_1
воріт цеху і відмову ним 02 жовтня 2013
року надати пояснення з цього приводу.

Того ж дня, директору ОСОБА_13
надана доповідна старшого бухгалтера
Гололобової Н.О. про отримання листа
від ОСОБА_1, в якій вона зазначила, що
заяв про звільнення від ОСОБА_1 не
надходило, документи на звільнення не
готувались, письмові пояснення про
причини неявки на роботу, лікарняні
ОСОБА_1 не надавались.

Начальником дільниці ОСОБА_6 22
жовтня 2013 року складена доповідна
записка на ім'я директора ОСОБА_13 про
відсутність на робочому місці 22 жовтня
2013 року робітника ОСОБА_1, який не
з'являється на роботі з 02 жовтня 2013 року
і нез'ясованості причини його
відсутності.

29 жовтня 2013 року позивачем ОСОБА_1
надіслано листа, датованого 28 жовтня 2013
року, на ім'я директора ТОВ «ДКІ
«Технічні пластичні маси», в якому він
вимагає допустити його до роботи і
оплатити час вимушеного прогулу або
видати наказ про звільнення. Також в
листі позивач зазначає, що ним вже
надавались пояснення які від нього
вимагають, в тому числі 11 жовтня 2013 року
письмові, в яких він повідомляв про
суть конфлікту, в якому його провини
немає.

30 жовтня 2013 року головним
інженером ОСОБА_7, на ім'я директора ТОВ
«ДКІ «Технічні пластичні маси» надано
доповідну, про те, що 30 жовтня 2013 року,
на підприємстві з'явився ОСОБА_1, який
виправдувальних документів з приводу
відсутності на роботі не надав,
відмовився від пропозиції приступити
до роботи і компенсувати шкоду, після
чого покинув територію підприємства..

Даний факт відмови ОСОБА_1 від
надання пояснень про причини
відсутності на роботі з 02 жовтня 2013
року по 30 жовтня 2013 року та завдання
шкоди підприємству засвідчено Актом
про відмову надання пояснень від 30
жовтня 2013 року, складеного Гололобовою
Н.О. і підписаного головним інженером
ОСОБА_7 та заступником директора по
загальним питанням ОСОБА_11.

31 жовтня 2013 року, за вхідним
номером 35/10 від 31.10.2013 року, заступник
директора ТОВ «ДКІ «Технічні пластичні
маси» по загальним питанням ОСОБА_11
отримала лист ОСОБА_1, датований 28
жовтня 2013 року, з вимогою допустити
його до роботи і оплатити час
вимушеного прогулу, або видати наказ
про звільнення. Про даний лист вона
вказала в доповідній директору ОСОБА_13
і зазначила про те, що 02 жовтня 2013 року
ОСОБА_1 не звільняли, він самостійно
покинув роботу, документи не можуть
бути надіслані поштою, оскільки вони
видаються під підпис.

З приводу даного листа старшим
бухгалтером Гололобовою Н.О. також на
ім'я директора ОСОБА_13 31 жовтня 2013 року
надана доповідна, в якій вона
зазначила, що заяви про звільнення від
ОСОБА_1 не надходило, письмових
пояснень про причини неявки на роботу з
02 жовтня 2013 року і лікарняних ОСОБА_1 не
надавались.

31 жовтня 2013 року начальник
дільниці ОСОБА_6 склав доповідну на ім'я
директора ОСОБА_13 про відсутність на
робочому місці 31 жовтня 2013 року
робітника ОСОБА_1 і неможливість
з'ясувати причини його відсутності.

Крім того, 31 жовтня 2013 року, за
вих.. № 207 ОСОБА_1, за підписом директора
ОСОБА_13 і головного бухгалтера ОСОБА_12
надіслано рекомендованого листа, який
він отримав 06 листопада 2013 року, з
вимогою з'явитись на підприємство для
надання пояснень з приводу не виходу на
роботу з 02 жовтня 2013 року та надати
виправдувальні документи,
ознайомитись з наказом про
відшкодування шкоди, бо в іншому
випадку він буде звільнений за прогул.

04 листопада 2013 року ОСОБА_1
надсилалась телеграма, яку він отримав
особисто вранці 05 листопада 2013 року, з
вимогою з'явитись 05 листопада 2013 року
до ТОВ «ДКІ «Технічні пластичні маси»
для пояснення причин неявки на роботу.

05 листопада 2013 року начальником
дільниці ОСОБА_6 складена доповідна
записка на ім'я директора ОСОБА_13 про
відсутність на робочому місці 05
листопада 2013 року робітника ОСОБА_1,
який не виходить на роботу з 02 жовтня 2013
року і неможливість з'ясувати причини
невиходу.

Старшим бухгалтером Гололобовою
Н.О. 05 листопада 2013 року на ім'я
директора надана доповідна, в якій вона
повідомляє, що ОСОБА_1 на вимогу
з'явитись на підприємство 05 листопада
2013 року для надання пояснень з приводу
відсутності на роботі з 02 жовтня 2013
року не з'явився, і неможливість
з'ясувати причини його відсутності.

Факт неявки позивача ОСОБА_1 на
підприємство 05 листопада 2013 року для
надання пояснень про причини
відсутності на роботі з 02 жовтня 2013
року по 05 листопада 2013 року засвідчено
Актом про відмову надання пояснень від
05 листопада 2013 року, складеного
Гололобовою Н.О. і підписаного головним
інженером ОСОБА_7 та заступником
директора по загальним питанням
ОСОБА_11.

Згідно Наказу № 37-ки-0000094 ТОВ «ДКІ
«Технічні пластичні маси» від 06
листопада 2013 року ОСОБА_1 звільнено 06
листопада 2013 року за прогул без
поважних з 21 жовтня 2013 року по 05
листопада 2013 року, згідно п. 4 ст. 40 КЗпП
України.

З Журналу реєстрації наказів по
особистому складу ТОВ «ДКІ «Технічні
пластичні маси» вбачається, що ОСОБА_1
звільнено з підприємства за прогул
наказом № 37ки-94 від 06 листопада 2013 року
і будь-яких інших наказів за період з 01
жовтня 2013 року по 06 листопада 2013 року у
відношенні ОСОБА_1 підприємством не
видавалось.

ТОВ «ДКІ «Технічні пластичні
маси» листами за вих.. № 213 та 214 від 06
листопада 2013 року, які ОСОБА_1 отримав 09
листопада 2013 року, повідомило йому про
звільнення за прогул та запропонувало
з'явитись на підприємство для
отримання розрахунку і трудової книжки
або повідомити про рахунок для
переводу грошових коштів і надати
згоду для пересилки трудової книжки.

27 грудня 2013 року ОСОБА_1 звернувся
із заявою до ТОВ «ДКІ «Технічні
пластичні маси» про надання низки
документів та вислати безспірну суму
заробітної плати і відпускних за
вересень 2013 року поштовим переводом на
домашню адресу.

Із складеного 27 грудня 2013 року
заступником фінансового директора
Рябцевою В.В., заступником директора по
загальним питанням ОСОБА_11, старшим
бухгалтером Гололобовою Н.О. Акту
вбачається, що прибувши 27 грудня 2013
року на підприємство ОСОБА_1 передав
заяву про надання документів і
пересилки грошових коштів Гололобовій
Н.О. і відмовився отримати свою трудову
книжку, розписатись в наказі про
звільнення, особистій карточці і
журналі видачі трудових книжок.

Згідно довідки ТОВ «ДКІ «Технічні
пластичні маси» № 22 від 03 лютого 2013
року розрахунок ОСОБА_1 надіслано
поштовим переводом, у відповідності до
його заяви від 27 грудня 2013 року, що
підтверджується копією чеку від 27
грудня 2013 року.

Вирішуючи справу по суті, щодо
наявності підстав для звільнення
позивача ОСОБА_1 за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України, суд відзначає наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадку прогулу (в тому
числі відсутності на роботі більше
трьох годин протягом робочого дня) без
поважних причин.

Таким чином, крім встановлення
самого факту відсутності працівника на
роботі більше трьох годин протягом
робочого дня, визначальним фактором
для вирішення питання про законність
звільнення позивача з роботи є
встановлення поважності причин
відсутності.

Згідно наказу № 37-ки-0000094 ТОВ «ДКІ
«Технічні пластичні маси» від 06
листопада 2013 року ОСОБА_1 звільнено 06
листопада 2013 року за прогул без
поважних з 21 жовтня 2013 року по 05
листопада 2013 року на підставі п.4 ч.1 ст.40
КЗпП України.

В наказі, підставами для
звільнення зазначені табелі обліку
робочого часу за жовтень і листопад 2013
року, доповідні записки начальника
дільниці ОСОБА_6 від 02, 18, 22, 31 жовтня 2013
року про неявку позивача ОСОБА_1 на
роботу, журнал реєстрації наказів по
підприємству за період з 01 жовтня по 05
листопада 2013 року, доповідні головного
інженера ОСОБА_7 від 21 і 30 жовтня 2013
року, доповідні записки старшого
бухгалтера Гололобової Н.О. від 22 і 31
жовтня 2013 року і 04 листопада 2013 року,
доповідні заступника директора ОСОБА_11
від 22 і 31 жовтня 2013 року, Акти про
відмову надання пояснень про причини
неявки на роботу від 21 і 30 жовтня 2013
року і 05 листопада 2013 року, копії листів
№ 193 від 21 жовтня 2013 року і № 207 від 31
жовтня 2013 року, копія телеграми № 210/1
від 04 листопада 2013 року, листи ОСОБА_1
від 11 і 28 жовтня 2013 року. Всі ці докази
досліджені під час розгляду справи, і у
суду не виникло сумніву у їх
достовірності, а твердження позивача і
його представників, що всі ці докази є
сфабриковані, не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні,
тому суд їх вважає безпідставними.

Суд вважає, що позивачем не надано
належних, допустимих і достатніх
доказів на підтвердження своїх
позовних вимог.

Звертаючись з позовом до суду 01
листопада 2013 року, ОСОБА_1 зазначав, що
його 02 жовтня 2013 року начальник
дільниці ОСОБА_6 не допустив до роботи,
у зв'язку із звільненням за власним
бажанням, хоча заяву про звільнення за
власним бажанням він не писав. Він
з'являвся на роботу: 03, 11, 14, 21 і 30 жовтня
2013 року, для з'ясування підстав
звільнення, надавав пояснення щодо
інциденту із пошкодженням воріт,
подавав заяви на ім'я директора з
вимогами надати пояснення про причини
звільнення. Однак, вже у судовому
засіданні позивач почав стверджувати,
що не сумнівався у своєму звільненні за
власним бажанням 02 жовтня 2013 року, бо
при прийнятті на роботу, за практикою,
яка існує на підприємстві відповідача,
він одразу написав і заяву про
звільнення за власним бажанням.

Крім того, згідно пояснень
позивача в судовому засіданні, йому 21
жовтня 2013 року було відомо, що його не
звільнено, оскільки в той день головний
інженер ОСОБА_7 пропонував йому
варіанти звільнення, в залежності від
його поведінки.

Свідок ОСОБА_9 в суді показав, що
про звільнення ОСОБА_1 і надіслання
йому відповідачем документів поштою
знає тільки зі слів самого ОСОБА_1, крім
того, він з 30 вересня 2013 року по 13 жовтня
2013 року знаходився у черговій
відпустці, а 14 жовтня 2013 року
звільнився з підприємства. Свідок
ОСОБА_10 в суді показав, що 02 жовтня 2013
року він зустрів ОСОБА_1 з пакетами біля
входу у роздягалку, а потім прийшов
ОСОБА_6 і повідомив, що ОСОБА_1 звільнено
за пошкодження воріт. Однак в судовому
засіданні показання ОСОБА_10
спростовувались як самим ОСОБА_6, так
вони і не знайшли свого підтвердження
за допомогою будь-яких інших
об'єктивних даних.

Наданий позивачем через
канцелярію суду диск із записом бесіди
позивача ОСОБА_1 і головного інженера
ОСОБА_7 від 30 жовтня 2013 року, судом не
прийнято як доказ, у зв'язку з його
недопустимістю, оскільки даний запис
було здійснено без попередження про
здійснення запису.

Не приймаються до уваги пояснення
ОСОБА_1, що він був не допущений до
роботи головним інженером ОСОБА_7,
оскільки відсторонити від роботи
згідно Правил, може тільки директор
Товариства у визначених конкретно
випадках за наказом, який не видавався,
що підтверджується дослідженим в
судовому засіданні журналом
реєстрації наказів по підприємству
відповідача.

Також, суд не погоджується з
твердженням позивача і його
представників про порушення строків
притягнення позивача до
дисциплінарної відповідальності.
Відповідно до ч.1 ст. 148 КЗпП України
дисциплінарне стягнення
застосовується власником або
уповноваженим ним органом
безпосередньо за виявленням проступку,
але не пізніше одного місяця з дня його
виявлення, не рахуючи часу звільнення
працівника від роботи у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю або
перебування його у відпустці, а згідно
до ч. 1 ст. 149 КЗпП України, до
застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення.

Посилання позивача про те, що про
скоєння прогулу відповідачу стало
відомо 02 жовтня 2013 року і саме з цього
часу слід відраховувати встановлений
законом місячний строк для
застосування стягнення, є помилковим,
оскільки питання звільнення за
скоєний один прогул чи декілька,
належить саме власникові підприємства,
а прогул позивачем продовжувався до 06
листопада 2013 року. Крім того, починаючи
з 21 жовтня 2013 року, коли позивач
з'явився на підприємство і йому
достовірно було відомо, що він не
звільнений за власним бажанням,
відповідач намагався отримати
пояснення позивача ОСОБА_1 про причини
неявки на роботу у відповідності до
діючого законодавства, і звільнив його
тільки після декількох спроб отримати
такі пояснення. В судовому засіданні
позивач зазначав, що вимоги
відповідача викладені в листі від 31
жовтня 2013 року і телеграмі від 04
листопада 2013 року з'явитись на
підприємство і надати пояснення про
причини неявки ним було проігноровано,
оскільки на той час він звернувся із
позовом до суду і чекав на його рішення.

До теперішнього часу позивач з
власної вини не отримав трудову книжку
у відповідача, не глядячи на своєчасну
пропозицію з'явитись на підприємство і
отримати книжку особисто або надати
згоду на її пересилку. Сума розрахунку
була одразу перерахована позивачу
поштовим переводом, після надання
останнім відповідної заяви.

У зв'язку з тим, що позивачем
ОСОБА_1 не доведено суду поважність
причин відсутності його на роботі з 21
жовтня 2013 року по 05 листопада 2013 року,
то в задоволенні його позовних вимог
про поновлення на роботі, стягнення
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу, стягнення
моральної шкоди необхідно відмовити.

На підставі ст.ст. 40, 148, 148 КЗпП
України, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209,
212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Донецька компанія
інновацій «Технічні пластичні маси»
про поновлення на роботі, стягнення
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу, стягнення
моральної шкоди - відмовити у повному
обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається Апеляційному суду Донецької
області через Будьоннівський районний
суд м. Донецька протягом десяти днів з
дня його проголошення, а особами, які не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення, -
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення. Рішення набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо таку
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Суддя: