Номер провадження: 22-ц/785/5833/14
Головуючий у першій інстанції Раца В.
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого -
Вадовської Л.М.,

суддів -
Ващенко Л.Г.,

Плавич
Н.Д.,

при секретарі -
Стадніченку А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до Державної казначейської
служби України, прокуратури
Болградського району Одеської області,
Болградського районного відділу
Головного управління міністерства
внутрішніх справ України в Одеській
області, Головного управління
міністерства внутрішніх справ України
в Одеській області про відшкодування
шкоди, завданої незаконними рішеннями,
діями органів досудового слідства та
прокуратури, за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3
на рішення Болградського районного
суду Одеської області від 23 квітня 2014
року, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_3 в особі представника
ОСОБА_4, звернувшись 13 січня 2014 року до
суду з вищеназваним позовом, вказала,
що 4 липня 2002 року постановою слідчого
СВ Болградського РВ ГУМВС України в
Одеській області порушено кримінальну
справу, в якій за підозрою у скоєнні
злочину 22 серпня 2002 року затримано її
чоловіка ОСОБА_4 з обранням 31 серпня 2002
року запобіжного заходу у вигляді
тримання під вартою. Позивач зазначила,
що ОСОБА_4 був звільнений з-під варти 10
лютого 2005 року з зали суду апеляційним
судом Одеської області після
скасування вироку суду першої
інстанції про засудження та
призначення покарання у вигляді 7 років
позбавлення волі з конфіскацією майна.
Після скасування вироку справу
повернуто на додаткове розслідування,
в ході якого постановою слідчого СУ
ГУМВС України в Одеській області від 4
квітня 2011 року справу в частині
пред'явленого ОСОБА_4 обвинувачення
закрито у зв'язку з недоведеністю
участі в скоєнні злочину. Посилаючись
на перебування чоловіка ОСОБА_4
протягом 2 років 5 місяців 20 днів під
вартою, а в подальшому протягом 6 років 1
місяць 29 днів на підписці про невиїзд,
вилучення в ході кримінального
провадження належного їй на праві
власності автомобіля та повернення
такого в розукомплектованому стані,
крадіжку обладнання з фірми «Айс», що
була спільною сумісною власністю, та
ліквідацію фірми без її відома,
позбавлення можливості користуватися
коштами та майном від підприємницької
діяльності чоловіка, яку ОСОБА_4 не
здійснював в силу перебування під
вартою, понесення витрат на
організацію правової допомоги
чоловікові, тиск на неї та членів сім'ї
зі сторони органів слідства та

прокуратури тощо, позивач просила
стягнути на її користь з Державного
Казначейства України за рахунок
Державного бюджету України на
відшкодування матеріальних збитків 3 411
601,47 грн., моральної шкоди 10 000 000,00 грн.
(а.с.1-12, 37-39).

Відповідачі Державна казначейська
служба України, прокуратура
Болградського району Одеської області,
Болградський РВ ГУМВС України в
Одеській області, Головне управління
МВС України в Одеській області позов не
визнали (а.с.99-103, 109-111).

Рішенням Болградського районного суду
Одеської області від 23 квітня 2014 року в
позові відмовлено (а.с.127-130).

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати, ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Неправильність рішення суду апелянт
мотивував порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, заслухавши пояснення,
дослідивши докази, колегія суддів
дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

4 липня 2002 року слідчим СВ
Болградського ГУМВС України в Одеській
області порушено кримінальну справу за
ознаками злочину , передбаченого
частиною 2 статті 185 КК України,
перекваліфіковану на частину 5 статті
185 КК України. 22 серпня 2002 року за
підозрою у скоєнні злочину в порядку
статті 115 КПК України затримано ОСОБА_4,
відносно якого 31 серпня 2002 року
Болградським районним судом Одеської
області обрано запобіжний захід у
вигляді тримання під вартою. Ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
10 лютого 2005 року вирок у кримінальній
справі відносно ОСОБА_4 скасовано,
справу направлено на додаткове
розслідування, ОСОБА_4 змінено
запобіжний захід з тримання під вартою
на підписку про невиїзд. Постановою
слідчого СУ ГУ МВС України в Одеській
області від 4 квітня 2011 року
кримінальну справу № 0 в частині
пред'явленого ОСОБА_4 обвинувачення
закрито по пункту 2 статті 6 КПК України
в редакції 1960 року в зв'язку із
недоведеністю його участі в скоєнні
злочину. ОСОБА_4 перебував під вартою з
22 серпня 2002 року по 10 лютого 2005 року 2
роки 5 місяців 19 днів.

Рішенням Боградського районного суду
Одеської області від 24 жовтня 2013 року
стягнуто на користь ОСОБА_4 з
Державного бюджету України на
відшкодування майнової шкоди 119288,00
грн., моральної шкоди 500000,00 грн. (а.с.26-29).
Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 10 грудня 2013 року рішення
суду першої інстанції в частині вимог
про відшкодування майнової шкоди
змінено, стягнуто на користь ОСОБА_4 на
відшкодування майнової шкоди 33865,29 грн.,
в частині відшкодування моральної
шкоди рішення залишено без змін
(а.с.115-121).

ОСОБА_3 є дружиною ОСОБА_4 (а.с.32).

ОСОБА_3 вимоги про відшкодування шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
органів досудове слідства та
прокуратури заявлено на підставі
частини 1 статті 1176 ЦК України, статей 1,5
Закону України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року
№ 267/94-ВР (зі змінами та доповненнями)
(далі Закон № 267/94-ВР від 1 грудня
1994 року), Положення про застосування
Закону України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» (далі Положення).

ОСОБА_3 заявлена майнова шкода в
розмірі 3411601,47 грн., моральна шкода в
розмірі 10000000,00 грн., як такі, що завдані
незаконними рішеннями, діями органів
досудового слідства, прокуратури та
суду, прийнятими та вчиненими у зв'язку
з притягненням чоловіка ОСОБА_4 до
кримінальної відповідальності,
обрання йому запобіжного заходу,
проведенням слідчих дій, засудженням
ОСОБА_4 тощо.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з відсутності
правових підстав для відшкодування на
підставі частин 1,2 статті 1176 ЦК України,
Закону № 267/94-ВР від 1 грудня 1994 року
ОСОБА_3 шкоди як такої, що завдана
незаконними

діями органів дізнання, досудового
слідства, прокуратури і суду.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Відшкодування шкоди, завданої
незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури
або суду, регулюється статтею 1176 ЦК
України та Законом України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року
№ 267/94-ВР (зі змінами та доповненнями)
(далі Закон № 267/94-ВР від 1 грудня 1994
року). Підставами відповідальності за
таку шкоду є шкода, незаконні дії
(рішення, бездіяльність), причинний
зв'язок між незаконними діями і шкодою.
Наявність вини не вимагається у разі
встановлення незаконності дій
посадових (службових) осіб
правоохоронних органів, що в ЦК
вичерпно визначені.

Частина 1 статті 1176 ЦК України
передбачає спеціальний делікт,
виникнення якого обумовлено
незаконністю дій, що визначені даною
нормою права, в даному випадку про такі
дії відносно ОСОБА_3 не йдеться,
оскільки ОСОБА_3 не засуджувалась, до
кримінальної відповідальності не
притягувалась, запобіжний захід
відносно неї не застосовувався, вона не
затримувалась, адміністративне
стягнення до неї не застосовувалось.

Частина 2 статті 1176 ЦК України пов'язує
право на відшкодування державою
визначеної частиною 1 цієї статті шкоди
у випадках, передбачених законом, таким
спеціальним законом є Закон № 267/94-ВР
від 1 грудня 1994 року № 267/94-ВР. Оскільки
на спірні правовідносини між ОСОБА_3 та
прокуратурою Болградського району
Одеської області, Болградським РВ
ГУМВС України в Одеській області, ГУ
МВС України в Одеській області Закон №
267/94-ВР від 1 грудня 1994 року не
поширюється, то й права на
відшкодування шкоди у сенсі положень
частин 1,2 статті 1176 ЦК України ОСОБА_3 не
має.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що
завдання частини шкоди ОСОБА_3
обумовлено крадіжкою майна фірми, яку
вважає спільною сумісною власністю, не
отриманням прибутків від
підприємницької діяльності чоловіка,
розукомплектуванням транспортного
засобу тощо. Якщо ОСОБА_3 вважає, що таку
шкоду теж має відшкодувати держава, то
вимоги в цій частині підлягають
вирішенню на підставі частини 6 статті
1176 ЦК України, тобто на загальних
підставах. Юридичною підставою
відповідальності, яка виникає
внаслідок заподіяння шкоди з огляду на
визначені статтями 1166, 1167 ЦК України
загальні підстави, є склад цивільного
правопорушення, елементами якого є
шкода, протиправна поведінка,
причинний зв'язок між шкодою і
протиправною поведінкою, вина.
Оскільки мова йде про відшкодування
шкоди відповідно до статті 1176 ЦК
України, то така шкода як виключення із
загального правила відшкодовується
незалежно від вини заподіювача. Отже,
сутність спірних правовідносин згідно
частини 6 статті 1176 ЦК України
передбачає відповідальність без вини,
однак не звільняє від доведеності
інших елементів цивільного
правопорушення, як то шкоди,
протиправної поведінки, причинного
зв'язку між шкодою і протиправної
поведінкою. В даній справі
відшкодування шкоди на підставі
частини 6 статті 1176 ЦК України ОСОБА_3 не
заявлено, обумовлені даною нормою
матеріального права обставини
завдання такої шкоди судом першої
інстанції не досліджувались,
відповідні висновки не робилися. Тобто,
вимоги з підстав частини 6 статті 1176 ЦК
України ОСОБА_3 не заявлялись та судом
не вирішувались.

Витрати на правову допомогу ОСОБА_4 у
кримінальній справі є видом судових
витрат, що присуджуються до стягнення у
конкретній справі за наявності
підстав. Витрати на правову допомогу не
є майновою шкодою (матеріальними
збитками) у розумінні положень статті 22
ЦК України.

Суд першої інстанції встановив
обставини, що мають значення для
справи, визначився зі спірними
правовідносинами, рішення суду
ґрунтується на правильному
застосуванні норм матеріального права,
ухвалено з дотриманням норм
процесуального права, правові підстави
для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313,
п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4
в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Болградського суду Одеської
області від 23 квітня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_3 до Державної
казначейської служби України,
прокуратури Болградського району
Одеської області, Болградського
районного відділу Головного
управління міністерства внутрішніх
справ України в Одеській області,
Головного управління міністерства
внутрішніх справ України в Одеській
області про відшкодування шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
органів досудового слідства та
прокуратури, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий
Л.М.Вадовська

Судді
Л.Г.Ващенко

Н.Д.Плавич