Номер провадження: 22-ц/785/4991/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Кварталової А.М., Фальчука В.П.,

при секретарі: Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційними скаргами представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3, виконуючого обов'язки
прокурора Болградського району
Одеської області, радника юстиції
Русанжика Василя Панасовича,
представника Державної казначейської
служби України Боровець Юлії
Володимирівни, представника ГУМВС
України в Одеській області Ращенка
Євгена Миколайовича на рішення
Болградського районного суду Одеської
області від 24 березня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
Держави України, Державної
казначейської служби України,
прокуратури Болградського району
Одеської області, Болградського РВ
ГУМВС України в Одеській області та
ГУМВС України в Одеській області про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої незаконними
рішеннями та діями органів досудового
слідства і прокуратури,

В С Т А Н
О В И Л А:

У 2013 році ОСОБА_2 звернувся до
Болградського районного суду Одеської
області з вищезазначеним позовом,
просив стягнути на його користь з
Державного Казначейства України
матеріальну шкоду в розмірі
6млн.308тис.445,50 гривень та моральну шкоду
в розмірі 10 мільйонів гривень, а всього
- 16млн. 308тис. 445,50 гривень за рахунок
Державного бюджету України, - шляхом
списання на його користь вказаної суми
з відповідного казначейського рахунку,
мотивуючи це тим, що він незаконно був
обвинувачений у скоєнні злочину в
межах кримінальної справи №,
незаконно утримувався тривалий час під
вартою, після чого - ще тривалий час
незаконно перебував на підписці про
невиїзд, що завдало йому моральної
шкоди та матеріальних збитків. В
обґрунтування своїх вимог позивач
послався на ст.1,2 ЗУ від 01.12.1994 року «Про
порядок відшкодування шкоди,
спричиненої громадянинові незаконними
діями органів дізнання, досудового
слідства, прокуратури та суду»,
Положенням про застосування цього
Закону, а також на ст.1176 ЦК України та
ст.ст.118,119 ЦПК України, стверджуючи, що
04.04.2013 року слідчим СУ ГУМВС України в
Одеській області була винесена
постанова про закриття вищевказаної
кримінальної справи № - в частині
пред'явленого обвинувачення ОСОБА_2 - у
зв'язку із недоведеністю його участі у
скоєнні злочинів. Вказана кримінальна
справа була порушена 04.07.2002 року
слідчим Болградського РВ ГУМВС України
в Одеській області за фактом
викрадення зерна з Болградського КХП; в
межах цієї справи 22.07.2002 року його було
незаконно затримано, йому було
пред'явлене сфабриковане
обвинувачення, та відносно нього
незаконно було обрано запобіжний захід
у виді тримання під вартою, де він
утримувався 2 роки 6 місяців 19 днів - до
10.02.2005 року, - коли був звільнений з-під
варти з зали судового засідання
ухвалою апеляційного суду Одеської
області, якою скасовано вирок
Приморського районного суду м. Одеси
про визнання ОСОБА_2 та інших винними у
скоєнні злочинів, цією ж ухвалою йому
було змінено запобіжний захід на
підписку про невиїзд, яка
продовжувалася до 28.03.2011 року Таким
чином, як зазначає позивач, він
незаконно був притягнутий до
кримінальної відповідальності
протягом 8-ми років 6-ти місяців і 21-го
дня, тобто, 103 місяці, і тому на його
користь підлягає стягненню сума у
відшкодування моральної та
матеріальної шкоди за весь цей період,
в розмірі 103х1,176 (мін.зар.плата на
01.01.2013р.) = 121тис.128грн. враховуючи
конкретні обставини справи, характер
моральних страждань та їх наслідки, а
саме: під час його незаконного
утримування під вартою в нього на
утриманні перебувала його дружина -
ОСОБА_7, що перенесла інсульт, та його
мати похилого віку - ОСОБА_8, їхній стан
здоров'я погіршився через хвилювань
щодо нього, який страждав через
незаконні дії прокуратури та органів
досудового слідства, будучи під вартою
- хворів на гепатит; крім того, він
будучи визнаний рішенням
господарського суду кредитором
Болградського КХП, через незаконне
перебування під вартою не зміг
отримати суму кредиторської
заборгованості, що складала
2млн.269тис.225грн., яка, враховуючи
індексацію, проведену ТОВ "Інтераудит",
складає на теперішній час
6млн.308тис.445грн.50коп.

Обґрунтовуючи завдану йому
незаконними діями правоохоронних
органів моральну шкоду, яку він оцінив
у 10 мільйонів гривень, позивач також
послався на те, що він тривалий час був
позбавлений нормального ритму життя, з
причин незаконного утримування під
вартою: був позбавлений можливості
вільно спілкуватися з родиною, були
порушені його права на свободу, що
призвело до зміни складу життя, втрати
зв'язків, зміни ставлення оточення та
зміни життя після звільнення з-під
варти, що вимагало додаткових та
значних зусиль для організації життя, а
значне погіршення здоров'я він
відновлює до цього часу.

Рішенням Болградського районного суду
Одеської області від 24.03.2014 року позов
ОСОБА_2 до Державної Казначейської
служби України, прокуратури
Болградського району Одеської області,
Болградського РВ ГУМВС України в
Одеській області та ГУМВС України в
Одеській області про відшкодування
матеріальних збитків та моральної
шкоди, завданої незаконними рішеннями
та діями органів досудового слідства і
прокуратури задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України
шляхом списання з відповідного рахунку
Державної Казначейської служби
України на користь ОСОБА_2 суму
грошової компенсації матеріальної
шкоди в розмірі 37758 гривень, та
моральної шкоди у розмірі 500000 (п'ятсот
тисяч) гривень, а всього, - в сумі 537758
(п'ятсот тридцять сім тисяч сімсот
п'ятдесят вісім) гривень.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням
суду, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3,
виконуючий обов'язки прокурора
Болградського району Одеської області,
радник юстиції - Русанжик Василь
Панасович, представник Державної
казначейської служби України -
Боровець Юлія Володимирівна,
представник ГУМВС України в Одеській
області - Ращенко Євген Миколайович
звернулися до суду апеляційної
інстанції з апеляційними скаргами, в
яких просили:

- представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3
рішення Болградського районного суду
Одеської області від 24.03.2014 року
скасувати, та ухвалити нове, яким
стягнути з ДКС України матеріальну
шкоду в розмірі 6 308 445,50 грн. та
моральну шкоду в розмірі 10 000 000 грн;

- виконуючий обов'язки прокурора
Болградського району Одеської області,
радник юстиції - Русанжик Василь
Панасович, представник Державної
казначейської служби України -
Боровець Юлія Володимирівна,
представник ГУМВС України в Одеській
області - Ращенко Євген Миколайович
рішення Болградського районного суду
Одеської області від 24.03.2014 року
скасувати та відмовити ОСОБА_2 у
задоволені позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційних скарг та заперечень на них,
перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
в межах позову та доводів апеляційних
скарг, судова колегія вважає, що
апеляційні скарги виконуючого
обов'язки прокурора Болградського
району Одеської області, радника
юстиції Русанжика Василя Панасовича,
представника Державної казначейської
служби України Боровець Юлії
Володимирівни, представника ГУМВС
України в Одеській області Ращенка
Євгена Миколайовича підлягають
частковому задоволенню, а апеляційна
скарга представника ОСОБА_2 ОСОБА_10
ОСОБА_11 - відхиленню на таких
підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими;

3) невідповідність висновків
суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, а також
розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні рішення судді, якому було
заявлено відвід на підставі
обставин, що викликали сумнів у
неупередженості судді, і заяву про
його відвід визнано судом апеляційної
інстанції обґрунтованою; ухвалення
чи підписання постанови не тим суддею,
який розглядав справу.

Норми матеріального права
вважаються порушеними або
неправильно застосованими, якщо
застосовано закон, який не
поширюється на ці правовідносини, або
не застосовано закон, який підлягав
застосуванню.

Порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із Законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з`ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог або
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції виходив з того, що у
позивача виникло право на
відшкодування шкоди у зв'язку із
незаконним перебуванням під слідством
та перебуванням під вартою. Позивачем
не надано суду доказів того, що він на
час його затримання в порядку ст. 115 КПК
України в редакції 1960 року, обіймав
будь-яку посаду або був приватним
підприємцем з певним рівнем доходу, -
тобто, нічим не підтвердив наявність в
нього певного заробітку (доходу), тому
відповідно до Закону України "Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду", стягненню підлягає
мінімальна сума заробітку, який
позивач втратив внаслідок незаконного
перебування під вартою, що
розраховується, з розрахунку
мінімальної заробітної плати станом на
час розгляду справи - на 2014 рік і
становить 37 тис.758 гривень. Виходячи з
засад розумності, виваженості і
справедливості, надавши оцінку
зібраним у справі доказам, які свідчать
про характер, обсяг і тривалість
страждань, яких зазнав позивач у справі
у зв'язку із затриманням, пред'явленням
обвинувачення у скоєнні злочинів щодо
яких вину не доведено, тривалої
ізоляції від суспільства у зв'язку із
знаходженням під вартою та тривалих
страждань у зв'язку з перебуванням під
слідством і судом, на підписці про
невиїзд, а також тяжкості вимушених
змін у життєвих стосунках, порушення
сімейних зв'язків і стосунків з іншими
людьми й інші негативні впливи
внаслідок незаконного притягнення як
обвинуваченого, так і перебуванням під
вартою, які пов'язані із необхідністю
докласти значних додаткових зусиль для
відновлення та організації життя та
здоров'я, розмір моральної шкоди на
користь позивача визначається у
розмірі 500000,00 грн., що буде достатньою
матеріальною компенсацією моральної
шкоди, отриманої ним за весь період
незаконного перебування під слідством
- за 109 місяців, включаючи 21 місяць
незаконного перебування під вартою.

Погодитися у повній мірі з такими
висновками суду першої інстанції не
можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України
шкода, завдана фізичній особі
внаслідок її незаконного засудження,
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування як
запобіжного заходу тримання під вартою
відшкодовується державою у повному
обсязі незалежно від вини посадових
осіб і службових осіб органу дізнання,
попереднього (досудового) слідства,
прокуратури або суду. Частиною 2 цієї
статі визначено, що право на
відшкодування шкоди, завданої фізичній
особі незаконними діями органів
дізнання, досудового слідства,
прокуратури або суду, виникає у
випадках, передбачених законом.

Відповідно до Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду»:

- підлягає відшкодуванню шкода, завдана
громадянинові внаслідок незаконного
засудження, незаконного притягнення як
обвинуваченого, незаконного взяття і
тримання під вартою. У випадках,
зазначених у частині перший цієї статі,
завдана шкода відшкодовується в
повному обсязі незалежно від вини
посадових осіб органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду. Право на відшкодування шкоди в
розміру і в порядку, передбачених
Законом, виникає у випадках закриття
кримінальної справи за відсутністю
події злочину, відсутністю у діянні
складу злочину або недоведеністю
участі обвинуваченого у вчиненні
злочину (ст. 1);

- у наведених в статті 1 цього Закону
випадках громадянинові
відшкодовується (повертається) в тому
числі заробіток та інші грошові
доходи, які він втратив внаслідок
незаконних дій, моральна шкода (ст. 3);

- розмір сум, які передбачені п. 1 ст. 3
цього Закону визначаються з
урахуванням заробітку, не одержаного
громадянином за час відсторонення від
роботи (посади). Частиною 6 цієї статті
визначено, що моральною шкодою
визнаються страждання, заподіяні
громадянинові внаслідок фізичного чи
психічного впливу, що призвело до
погіршення або позбавлення
можливостей реалізації ним своїх
звичок і бажань, погіршення відносин з
оточуючими людьми, інших негативних
наслідків морального характеру (ч.1 ст.
4);

- відшкодування моральної шкоди за час
перебування під слідством чи судом
провадиться виходячи з розміру
заробітної плати за кожен місяць
перебування під слідством чи судом (ч. 3
ст. 13);

Відповідно до Положення про
застосування Закону України "Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду" (266/94-ВР),
яке затверджене Наказом Міністерства
юстиції України, Генеральної
прокуратури України та Міністерства
фінансів України від 04.03.96 року N 6/5/3/41
(далі - Положення):

- це Положення визначає порядок
застосування зазначеного вище Закону
(п. 1);

- громадянинові, а у разі його
смерті - його спадкоємцям відповідний
орган, зазначений у п.11 цього
Положення, одночасно з повідомленням
про закриття справи в стадії дізнання і
попереднього слідства або з копією
виправдувального вироку, що набрав
законної сили, або постановою
(ухвалою) суду (судді) направляє
повідомлення, в якому роз'яснює, куди і
протягом якого терміну можна
звернутися за відшкодуванням шкоди і
поновленням порушених прав.
Повідомлення складається за формою, що
встановлена в додатку до цього
положення. У повідомленні зазначається
перелік тільки тих вимог, на які даний
громадянин має право претендувати (п. 6);

- відповідно до ст. 3 Закону №
2266/94-ВР відшкодуванню громадянинові
підлягають:

1) заробіток та інші грошові
доходи, які він втратив внаслідок
незаконних дій;

2) майно (в тому числі гроші,
грошові вклади і відсотки по них,
цінні папери та відсотки по них,
частка у статутному фонді
господарського товариства, учасником
якого був громадянин, та прибуток,
який він не отримав відповідно до
цієї частки, інші цінності),
конфісковане або звернене в доход
держави судом, вилучене органами
дізнання чи попереднього слідства,
органами, які здійснюють
оперативно-розшукову діяльність, а
також майно, на яке накладено арешт;

3) штрафи, стягнуті на
виконання вироку суду, судові витрати
та інші витрати, сплачені громадянином;

4) суми, сплачені громадянином
у зв'язку з наданням йому юридичної
допомоги;

5) моральна шкода (п. 7).

- відшкодування шкоди у випадках
передбачених п. п. 1, 3, 4 і 5 статті 3
Закону № 2266/94-ВР , провадиться за
рахунок коштів державного бюджету.
Розмір сум, які передбачені пунктом 1
статті 3 цього Закону і підлягають
відшкодуванню, визначається з
урахуванням заробітку, не одержаного
громадянином за час відсторонення від
роботи (посади), за час відбування
кримінального покарання чи виправних
робіт як адміністративного стягнення
(ч. 1 ст. 4 Закону).

- майно, зазначене в пункті 2
статті 3 цього Закону, повертається
в натурі, а в разі неможливості
повернення в натурі його вартість
відшкодовується за рахунок тих
підприємств, установ, організацій,
яким воно передано безоплатно.
Вартість жилих будинків, квартир,
інших споруд відшкодовується лише у
разі, якщо зазначене майно не
збереглося в натурі і громадянин
відмовився від надання йому
рівноцінного жилого приміщення з
безоплатною

передачею у його власність або у разі
згоди на це громадянина. Вартість
втраченого житла відшкодовується
виходячи з ринкових цін, що діють на
момент звернення громадянина про
відшкодування шкоди (ч. 2 ст. 4 Закону).

- у тих випадках, коли не можна
визначити доход громадянина (ще не
наступив термін подачі декларації,
або з інших причин), або коли
громадянин не мав певних джерел
доходів з поважних причин (протягом
перших трьох місяців після звільнення
із Збройних Сил чи

інших військових формувань, створених
відповідно до законодавства України
або закінчення середньої школи, чи у
разі хвороби тощо), розмір шкоди
визначається виходячи з
встановленого законом мінімуму
заробітної плати (абз. 6 п. 9).

04 липня 2002 року слідчим СВ
Болградського РВ ГУМВС України в
Одеській області було порушено
кримінальну справу за ознаками
злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК
України, яка згодом була
перекваліфікована на ч.5 ст. 185 КК
України. В подальшому справу
перекваліфіковано на ст. 186 ч.5, а також
додатково порушені кримінальні справи
та епізоди за ознаками злочинів
передбачених ст. ст. 190 ч. 4, 15, 190 ч. 4, 358
ч. 2, 358 ч. 3 КК України, які об`єднані в
одне провадження.

22 липня 2002 року за підозрою у
скоєнні даного злочину в порядку ст. 115
КПК України було затримано позивача по
даній цивільній справі ОСОБА_2 та
Болградським районним судом Одеської
області відносно нього обрано
запобіжний захід у вигляді тримання
під вартою.

Ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 10.02.2005 року
вищезазначена кримінальна справа, була
направлена на додаткове розслідування,
а ОСОБА_2 було змінено запобіжний захід
на підписку про невиїзд та звільнено із
зали суду (т. 1 а. с. 8-18).

Постановою слідчого СУ ГУМВС
України в Одеській області від 28.03.2011
року кримінальна справа № 0 в
частині пред'явленого обвинувачення
ОСОБА_2 була закрита у зв'язку із
недоведеністю його участі у скоєнні
злочинів (т. 1 а. с. 5-7).

За час проведення досудового
слідства позивач ОСОБА_3 перебував під
вартою на протязі 2 років 6-ти місяців та
19 днів, а саме з 22.07.2002 року по 10.02.2005 року
та в подальшому після заміни
запобіжного заходу судом з 10.02.2005 року
до 28.03.2011 року перебував, як
обвинувачений по кримінальній спраів,
під підпискою про невиїзд.

Виходячи з п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону
України «Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду» виходячи з підстав закриття
кримінальної справи за визначених
постановою слідчого СУ ГУМВС України в
Одеській області від 28.03.2011 року, у
позивача виникло право на
відшкодування шкоди у зв'язку із
незаконним перебуванням під слідством
та перебуванням під вартою.

Відповідно до абз. 6. п. 9 Положення
у тих випадках, коли не можна визначити
доход громадянина (ще не наступив
термін подачі декларації, або з інших
причин), або коли громадянин не мав
певних джерел доходів з поважних
причин (протягом перших трьох місяців
після звільнення із Збройних Сил чи
інших військових формувань, створених
відповідно до законодавства України
або закінчення середньої школи, чи у
разі хвороби тощо), розмір шкоди
визначається виходячи з
встановленого законом мінімуму
заробітної плати.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_2
вбачається, що позивач заявляв вимоги
про відшкодування матеріальної шкоди в
порядку Закону України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» та ст. ч.1 ст. 1176 ЦК
України.

При цьому позивач просив стягнути
матеріальну шкоду у вигляді:

- неотриманої ним кредиторської
заборгованості від ВАТ «Болградський
КХП» в сумі 2269225 грн., що з урахуванням
індексації за час перебування
позивача під слідством з 22.07.2002 року до
часу закриття кримінальної справи
28.03.2011 року становить 6308445 грн. 50 коп.;

- неотриманої заробітної плати
або іншого доходу від підприємницької
діяльності ОСОБА_2 за час
відсторонення від роботи на час
досудового слідства з 22.07.2002 року до
закриття кримінальної справи 28.03.2011
року, а всього за 103 місяця (08 років 06
місяців та 06 днів) в сумі 121128 грн. (1176 *103).

Як вбачається з матеріалів справи
ухвалами Господарського суду Одеської
області від 01.08.2001 року та від 03.09.2001
року відмовлено у прийнятті заяв
ОСОБА_2 про визнання кредитором ВАТ
«Болградський КХП» (т.1 а. с. 51, 55).

Постановою Одеського
апеляційного господарського суду від 19
листопада 2001 року ухвали
Господарського суду Одеської області
від 01.08.2001 року та від 03.09.2001 року
скасовані, справу передано на розгляд
господарського суду Одеської області
(т. 1 а. с. 59).

Ухвалою Господарського суду
Одеської області від 28.01.2002 року ОСОБА_2
був визнаний кредитором ВАТ
«Болградський КХП» на суму 2269225 грн. та
грошові вимоги ОСОБА_2 включено до
реєстру вимог кредиторів (т. 1 а. с. 60).

Відповідно до письмової заяви про
визнання ОСОБА_2 кредитором ВАТ
«Болградський КХП» зазначено про
поставку 1238,66 тон кукурудзи в початках
на суму 2269225 грн. згідно прибуткової
накладної № 178 від 22.09.1999 року в межах
укладеного договору від 15.09.1999 року про
надання послуг прийомки, сушки,
оброблення та калібровки насіння на
давальних умовах, які після доведення
їх до посівної кондиції підлягали
поверненню ОСОБА_2 (т. 1 а. с. 63-64).

Районний суд вірно встановив, що з
матеріалів справи вбачається, що
позивач займався бізнесом чи іншими
видами підприємницької діяльності,
внаслідок здійснення якої у нього
виникло право на отримання кредитної
заборгованості у ВАТ «Болградський
КХП», але разом з тим позивачем не
надано суду доказів того, що він,
ОСОБА_2, на час його затримання, обіймав
будь-яку посаду або був приватним
підприємцем з певним рівнем доходу, -
тобто, нічим не підтвердив наявність в
нього певного заробітку (доходу) та
його джерела.

Проте вірно встановивши
обставини справи, районний суд
неправильно застосував норму
матеріального права та набув
помилкового висновку про
відшкодування грошової компенсації
матеріальної шкоди в розмірі 37758
гривень із застосуванням розміру
мінімальної заробітної плати з
урахуванням часу утримання позивача
під вартою.

Між тим, за встановлених обставин
у районного суду не було підстав для
відшкодування матеріальної шкоди у
вигляді компенсації втраченого
заробітку (інших доходів) з посиланням
на абз. 6. п. 9 Положення, що передбачає
визначення розміру шкоди виходячи із
встановленого законом мінімуму
заробітної плати, оскільки дана норма
підлягає застосуванню у випадках, коли
потерпілий працював, але неможливо
визначити його дохід з поважних причин
(не наступив строк подачі декларації
про дохід, документація знищена
внаслідок стихійного лиха або
викрадена чи знищена злочинними діями
інших осіб та її неможливо відновити з
об`єктивних причин тощо) або коли
громадянин тимчасово не працював та не
мав певних джерел доходів з поважних
причин (протягом перших трьох місяців
після звільнення із Збройних Сил чи
інших військових формувань, створених
відповідно до законодавства України
або закінчення середньої школи, чи у
разі хвороби тощо).

З матеріалів справи вбачається,
що ОСОБА_2 у позові не зазначено про
місце та роботи, посаду та розмір
заробітку (доходу) на час затримання
його в порядку ст. 115 КПК України станом
на 22.07.2002 року та не наведені причини
щодо неможливості визначення розміру
його доходу при здійсненні ним
підприємницької діяльності.

В засіданні судової колегії
представник позивача представив копію
звіту СПД ОСОБА_2 до ДПІ у Болградському
районі в Одеській області за 3-й
квартал 2002 року (період затримання
позивача в межах розслідування
кримінальної справи) та пояснив, що
даний документ він не став
представляти до суду першої інстанції,
оскільки бажав щоб суд відшкодував
матеріальну шкоду у вигляді втраченого
заробітку (доходу) позивача виходячи
із роміру мінімальної заробітної
плати. Але головне на що він
розраховував так це на задоволення
вимог про стягнення матеріальної шкоди
у вигляді кредиторської
заборгованості з урахуванням
індексації в сумі 6 308 445,50 грн.

В засідання судової колегії
прокурор пояснила, що свідоме не
надання представником позивача суду
першої інстанції документу, що
підтверджує розмір доходу позивача, як
приватного підприємця, на час
затримання в порядку ст. 115 КПК України
станом на 22.07.2002 року, позбавляє його
права представляти даний доказ суду
апеляційної інстанції. Кірм того
представником позивача представлено
копію звіту звіту СПД ОСОБА_2 до ДПІ у
Болградському районі в Одеській
області за 3-й квартал 2002 року, яка не
звірена з оригіналом документу.

Судова колегія в порядку ч. 4 ст. 10
ЦПК України роз`яснила представнику
позивача про наслідки вчинення ним або
не вчинення процесуальних дій щодо
надання оригіналів доказів на
підтвердження джерела та розміру
доходів СПД ОСОБА_2 на час його
затримання правоохоронними органами у
третьому кварталі 2002 року в тому числі
з можливістю заявлення ним в суді
апеляційної інстанції клопотання про
витребування оригіналу документу або
належним чином завіреної копії з ДПІ у
Болграському районі Одеської області.

Проте представник позивача не
виявив бажання надати або заявити
клопотання про витребування судом з
ДПІ у Болградському районі в Одеській
області оригіналу звіту приватного
підприємця ОСОБА_2 за 3-й квартал 2002
року, який підтверджує розмір його
доходів у період, на час затримання
правоохоронними органами. При цьому
представник незважаючи на роз`ясенння
апеляційного суду пояснив свою
позицію небажанням відкладати розгляд
справи та таким чином затягувати
прийняття рішення та наполягав на
вирішеня справи за тими документами, що
є у справі.

При таких обставинах рішення
суду першої інстанції в частині
стягнення з Державного бюджету України
шляхом списання з відповідного рахунку
Державної Казначейської служби
України на користь ОСОБА_2 суму
грошової компенсації матеріальної
шкоди в розмірі 37758 грн. за час
перебування позивача під вартою (1218
грн. * 31 місяць з 22.07.2002 року до 10.02.2005
року) підлягає скасуванню, оскільки в
даному випадку у суду не було підстав
для застосування абз. 6. п. 9 Положення,
що передбачає визначення розміру шкоди
виходячи із встановленого законом
мінімуму заробітної плати.

Виходячи з обставин, встановлених
під час апеляційного перегляду
рішення суду першої інстанції, судова
колегія розділяє позицію прокурора, що
представником позивача без поважних
причин не надано до суду першої
інстанції доказів про розмір доходу
приватного підприємця ОСОБА_2 на час
його затримання правоохоронними
органами в межах кримінальної справи у
липні 2002 року, копія якого вперше
надана представником позивача в суді
апеляційної інстанції, а також про
необхдінсть витребування оригіналу
вказаного документу або належними
чином завіреної копії.

Приймаючи до уваги, що судом
апеляційної інстанції виконані вимоги
ч.4 ст. 10 ЦПК України і представнику
позивача роз`яснено про необхідність
представлення суду оригіналу звіту
приватного підприємця ОСОБА_2 до ДПІ у
Болградському районі Одеської області
за 3-й квартал 2002 року, а також, що
представником позивача не виявлено
бажання заявити відповідне клопотання
про витребування із податкового
органу оригіналу звіту про доходи
приватного підприємця ОСОБА_2, судова
колегія доходить висновку про
відсутність підстав для задоволення
вимог ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної шкоди у вигляді
неотриманого доходу від
підприємницької діяльності ОСОБА_2 за
час фактичної неможливості здійснення
ним підприємницької діяльності під час
досудового слідства та судового
розгляду справи (утримання під вартою з
22.07.2002 року до звільнення судом з під
варти і обрання запобіжного заходу у
вигляді підписки про невиїзд 10.02.2005
року) у зв`язку з чим слід ухвалити в
цій частині нове рішення про відмову у
задоволенні вимог.

Судова колегія погоджується з
висновком районного суду щодо
відсутності підстав для задоволення
вимог позивача про стягнення
матеріальної шкоди в частині заробітку
(доходу) за час перебування ОСОБА_2 під
слідством на підписці про невиїзд у
період з 10.02.2005 року і до закриття
кримінальної справи 28.03.2014 року,
оскільки позивачем не надано доказів
того, що неотримання ним заробітної
плати чи інших доходів у цей період
пов'язано з обмеженням його свободи у
пересуванні або відстороненням від
роботи та посади чи забороні займатися
підприємницькою діяльністю.

Крім того з матеріалів справи
вбачається, що ОСОБА_2 був визнаний
кредитором ВАТ «Болградський КХП» на
суму 2269225 грн. та грошові вимоги ОСОБА_2
включено до реєстру вимог кредиторів
до порушення кримінальної справи
(04.07.2002 року), затримання його у якості
підозрюваного у вчиненні злочину
(22.07.2002 року), винесення постанови про
притягнення ОСОБА_2 у якості
обвинуваченого з обранням запобіжного
заходу у вигляді утримання під вартою
тощо. Тобто майно, належне позивачу у
вигляді кукурудзи початках або
насіння після надання послуг щодо його
сушки, оброблення та калібровки у
вересні 1999 року на підставі укладеного
договору між суб`єктами
господарювання, контрагентом
повернуто не було. Після оголошення
про банкрутство ВАТ «Болградсктй КХП»
у 2001 році, позивач неодноразово
звертався та 28.01.2002 року ухвалою
Господарського суду Одеської області
визнаний кредитором ВАТ «Болградський
КХП» на суму 2269225 грн. та грошові вимоги
ОСОБА_2 включено до реєстру вимог
кредиторів.

При таких обставинах висновок
районного суду про відмову у
задоволенні вимог про стягнення
матеріальної шкоди у вигляді вигляді
кредитної заборгованості ВАТ
«Болградський КХП» відповідає
встановленим обставинам та матеріалам
справи і заснований на законі, оскільки
позивачем не надано належних доказів
та з матеріалів справи не вбачається,
що не повернення заборгованістю ВАТ
«Болградський КХП» ОСОБА_2 грошових
коштів, визнаних судовим рішенням
кредиторською є наслідком порушення
кримінальної справи. Тому кредиторська
заборгованість ВАТ «Болградськитй
КХП» в сумі 2269445 грн. не підпадає під
визначення майна, що конфісковане або
звернене в доход держави судом,
вилучене органами дізнання чи
попереднього слідства, органами, які
здійснюють оперативно-розшукову
діяльність, а також майно, на яке
накладено арешт (п. 2 ст. 3 Закону №
2266/94-ВР ), а також під поняття інших
грошових доходів, які громадянини
втратив внаслідок незаконних дій
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури та суду (п. 1 ст. 3 Закону №
2266/94-ВР).

Узгоджується з матеріалами справи
висновок районного суду , що позивач,
перебуваючи під вартою, мав
представників, що діяли в його
інтересах та зверталися до різних
судів, та таким чином мали можливість у
передбачений законом спосіб
вирішувати питання щодо стягнення
кредиторської заборгованості в
інтересах ОСОБА_2 за умови, якщо така
заборгованість дійсно виплачувалася
кредиторам відповідно черговості. До
того ж позивачем на надано доказів його
звернення із відповідними заявами про
виконання рішення суду вже після його
звільненні з-під варти, про дійсні
причини не повернення кредиторської
заборгованості і причинний зв`язок між
не виплатою кредиторської
заборгованості ОСОБА_2 відповідно до
черговості задоволення вимог
кредиторів безпосередньо з порушеною
кримінальною справою та діями органів
досудового слідства і прокуратури.

Правильно встановивши, що ОСОБА_2
протягом 02 років 06 місяців та 19 днів
перебував під вартою, суд першої
інстанції набув висновку про наявність
підстав щодо відшкодування завданої
позивачеві моральної шкоди.

Визначаючи правові підстави та розмір
грошової компенсації моральної шкоди,
суд першої інстанції зазначив, що
згідно з вимогами ст. 23 ЦК України особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає: 1) у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; 3) у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у
принижені честі, гідності, а також
ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Крім того, відповідно до ст. 23 ЦК
України розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, на наявності її
вини, крім випадків, встановлених
Законом. Моральна шкода
відшкодовується незалежно від вини
органу державної влади, органу влади
Автономної республіки Крим, органу
місцевого самоврядування, фізичної або
юридичної особи, яка її завдала, якщо
шкоди завдано фізичній особі внаслідок
її незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, незаконного
застосування як запобіжного заходу
тримання під вартою або підписки про
невиїзд.

Відповідно до Закону України «Про
державний бюджет на 2014 рік» розмір
мінімальної заробітної плати з 01 січня
2014 року визначено у розмірі - 1218 грн.

Приймаючи до уваги час перебування
позивача під вартою з 22 липня 2002 року по
10 лютого 2005 року розмір відшкодування
на його користь моральної шкоди не може
бути меншим ніж 37758 грн.

Виходячи з засад розумності,
виваженості і справедливості, надавши
оцінку зібраним у справі доказам, які
свідчать про характер, обсяг і
тривалість страждань, яких зазнав
позивач у справі у зв'язку із
затриманням, пред'явленням
обвинувачення у злочинах, вину у
скоєнні яких не доведено, тривалої
ізоляції від суспільства у зв'язку із
знаходженням під вартою та подальшим
перебуванням під слідством і судом,
тяжкості вимушених змін у життєвих
стосунках, порушення сімейних зв'язків
і стосунків з іншими людьми й інші
негативні впливи внаслідок
незаконного притягнення як
обвинувачених та перебуванням під
вартою, як пов'язані із необхідністю
докласти значних додаткових зусиль для
відновлення та організації життя та
здоров'я, суд першої інстанції вважав
що розмір моральної шкоди на користь
позивача слід визначити у розмірі 500000
грн.

При визначені розміру моральної шкоди
на користь позивача, крім строку
перебування позивача під вартою, також
судом прийнято до уваги, що ОСОБА_2 не
мав можливості внаслідок незаконного
притягнення як обвинуваченого та
перебуванням під вартою, приділяти
достатню увагу та турботу своїй
дружині та матері.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції дійшов до обґрунтованого
висновку задовольняючи частково
позовні вимоги позивача про стягнення
моральної шкоди оскільки відповідно до
положень ч. 3 ст. 13 Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» відшкодування
моральної шкоди за час перебування під
слідством чи судом визначається з
урахуванням обставин справи. ОСОБА_12 з
22.07.2002 року до закриття кримінальної
справи, а саме до 28.03.2011 року перебував
під слідством з яких з 22 липня 2002 року
по 10 лютого 2005 року знаходився під
вартою, тому розмір моральної шкоди
визначений судом, з урахуванням інших
обставин справи, відповідає характеру
моральних страждань позивача.

Доводи апеляційних скарг виконуючого
обов`язки прокурора Болградського
району Одеської області, Державної
Казначейської Служби України, ГУ МВС
України в Одеській області про
недоведеність позивачем заподіяння
йому моральної шкоди не відповідають
встановленим обставинам, оскільки
судом першої інстанції надано належну
оцінку тим доказам які є в матеріалах
справи щодо завданої позивачу
моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги
представника позивача щодо
незаконності рішення суду в частині
відмови у відшкодуванні матеріальної
шкоди і не врахування судом існування
кредиторської заборгованості в сумі
2269445 грн. (з урахуванням індексації 6 308
445 грн. 50 коп.) та обставин щодо
позбавлення позивача можливості
отримання заробітку (доходу), не
відповідають обставинам справи, не
підтверджені належними доказами,
висновків суду першої інстанції не
спростовують, є тотожними змісту
позовних вимог та фактично зведені до
переоцінки доказів, належну оцінку
яким надано судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги
представника позивача про
незаконність рішення суду в частині
неповного (часткового) задоволення
вимог про стягнення моральної шкоди
спростовуються матеріалами справи та
обставинами, які встановлені і
належним чином оцінені судом першої
інстанції при визначенні розміру
моральної шкоди, що підлягає стягненню
у відповідності до ст. ст. 3, 13 Закону
України "Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду", а також ст. ст. 23, 1167 ЦК України.

Таким чином, судова колегія доходить
висновку, що рішення суду першої
інстанції в частині стягнення з
Державного бюджету України шляхом
списання з відповідного рахунку
Державної Казначейської служби
України на користь ОСОБА_2 суму
грошової компенсації матеріальної
шкоди в розмірі 37758 грн. підлягає
скасуванню з ухваленням в цій частині
нового рішення про відмову у
задоволенні вимог. В іншій частині
рішення слід залишити без змін.

На підставі викладеного і керуючись
ст. ст. 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України,
судова колегія -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
ОСОБА_10 ОСОБА_11 - відхилити.

Апеляційні скарги виконуючого
обов'язки прокурора Болградського
району Одеської області, радника
юстиції Русанжика Василя Панасовича,
представника Державної казначейської
служби України Боровець Юлії
Володимирівни, представника ГУМВС
України в Одеській області Ращенка
Євгена Миколайовича - задовольнити
частково.

Рішення Болградського районного суду
Одеської області від 24 березня 2014 року
в частині стягнення з Державного
бюджету України шляхом списання з
відповідного рахунку Державної
Казначейської служби України на
користь ОСОБА_2 суми грошової
компенсації матеріальної шкоди в
розмірі 37758 грн. - скасувати та ухвалити
в цій частині нове рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 до Держави України, Державної
казначейської служби України,
прокуратури Болградського району
Одеської області, Болградського РВ
ГУМВС України в Одеській області та
ГУМВС України в Одеській області про
відшкодування матеріальної шкоди,
завданої незаконними рішеннями та
діями органів досудового слідства і
прокуратури.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів з
дня набрання законної сили рішенням
суду.

Головуючий
О.М. Таварткіладзе

Судді:
А.М. Кварталова

В.П. Фальчук