Виноградівський районний суд
Закарпатської області
________________________________________________________________________
___________________________
Справа № 299/1893/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.06.2014 року
м.Виноградів

Виноградівський районний суд
Закарпатської області в особі
головуючого - судді Левко Т.Ю., при
секретарі - Роман К.С., розглянувши у
судовому засіданні в залі суду м.
Виноградів цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права
власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання
права власності на спадкове майно.

Вимоги позову мотивовано тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер рідний батько
позивача-ОСОБА_3, а ІНФОРМАЦІЯ_3 померла
рідна мати позивача-ОСОБА_4, після
смерті якої відкрилась спадщина,
зокрема на житловий будинок, який
знаходиться в АДРЕСА_1 з надвірними
спорудами.

Згідно запису в погосподарській книзі
за №2 Чернянської сільської ради
Виноградівського району, особовий
рахунок НОМЕР_2, вказаний спадковий
будинок, рахувався за матір'ю позивача
ОСОБА_4.

Заповітного розпорядження матір'ю за
життя залишено не було.

Спадкоємцями за законом першої черги
до майна померлої у відповідності до
ст.529 ЦК України 1963 року, є позивач а
також його рідна сестра-відповідачка
ОСОБА_2, якою не було вчинено жодної дії,
яка би свідчила про її намір
успадкувати нерухоме майно, що
залишилось після смерті матері та
набути його у власність. Отже у
відповідності до ч.2 ст.553 ЦК УРСР (в
ред.1963 року), відповідачка
ОСОБА_2вважається такою, що відмовилася
від спадщини. Інших спадкоємців,
передбачених ст.535 ЦК УРСР (в ред. 1963
року), немає.

Так, в 21.05.2014 року, позивач ОСОБА_1
звернувся до Виноградівської
державної нотаріальної контори із
заявою про видачу йому Свідоцтва про
право на спадщину за законом, але
нотаріусом йому було відмовлено із-за
відсутності правовстановлюючого
документа на спадковий будинок і
реєстрації права власності за
спадкодавцем та роз'яснено про
необхідність звернутися з даним
питанням до Виноградівського
районного суду.

З урахуванням всього вищевикладеного,
позивач вважає, що існують обставини,
які є підставою для визнання за ним
права власності на вище вказане
нерухоме майно.

Позивач ОСОБА_1, про день, час і місце
розгляду справи в судове засідання не
з"явився, однак до суду подав письмову
заява про розгляд справи за його
відсутності, та про те, що заявлені
позовні вимоги підтримує повністю та
просить суд такі задоволити.

Відповідачка ОСОБА_2, про день, час та
місце розгляду справи будучи належним
чином повідомлена належним чином
своєчасно, в судове засідання не
з'явилася, однак до суду подала
письмову заяву про розгляд справи за
її відсутності та про те, що не
заперечують проти задоволення позову.

Обстеживши матеріали справи та
клопотання сторін, визнаючи в порядку
ст.169 ЦПК України необов'язковим
відібрання особистих пояснень від
учасників процесу, і, враховуючи, що у
справі наявні достатні матеріали про
права і взаємовідносини сторін, суд
вважає за можливе провести розгляд
справи на підставі наявних у ній
матеріалів та доказів і приходить до
висновку, що

позовні вимоги є підставними та
підлягають задоволенню, оскільки в
судовому засіданні встановлені ті
обставини на які посилається позивач в
своїй позовній заяві, відповідачами
позов визнано повністю, що не
суперечить закону або порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб, тому в
порядку ст.174 ЦПК України визнання ним
позову прийнято судом.

В судовому засіданні встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер рідний батько
позивача-ОСОБА_3 (а.с.6), а ІНФОРМАЦІЯ_3
померла рідна мати позивача-ОСОБА_4
(а.с.7), після смерті якої відкрилась
спадщина, зокрема на житловий будинок,
який знаходиться в АДРЕСА_1 з
надвірними спорудами.

Згідно запису в погосподарській книзі
за №2 Чернянської сільської ради
Виноградівського району, особовий
рахунок НОМЕР_2, вказаний спадковий
будинок, рахувався за матір'ю позивача
ОСОБА_4 (а.с.18).

Заповітного розпорядження матір'ю за
життя залишено не було.

Спадкоємцями за законом першої черги
до майна померлої у відповідності до
ст.529 ЦК України 1963 року, є позивач а
також його рідна сестра-відповідачка
ОСОБА_2(а.с.13-15), якою не було вчинено
жодної дії, яка би свідчила про її намір
успадкувати нерухоме майно, що
залишилось після смерті матері та
набути його у власність. Отже у
відповідності до ч.2 ст.553 ЦК УРСР (в
ред.1963 року), відповідачка
ОСОБА_2вважається такою, що відмовилася
від спадщини. Інших спадкоємців,
передбачених ст.535 ЦК УРСР (в ред. 1963
року), немає.

ВССУ в своєму узагальненні судової
практики розгляду цивільних справ про
спадкування № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року
відзначив, що судам слід звернути
увагу, що на час відкриття спадщини в
період чинності ЦК УРСР його нормами
було передбачено певні дії, які
свідчили про прийняття спадщини, у тому
числі прийняття спадщини шляхом вступу
у володіння та управління спадковим
майном (фактичне прийняття спадщини)….
Якщо спадщина відкрилась у період
чинності ЦК УРСР, застосовуванню
підлягають норми ЦК УРСР про
належність спадщини спадкоємцеві з
часу відкриття спадщини незалежно від
оформлення права на спадщину.

Після смерті матері, позивач ОСОБА_1, в
порядку передбаченому діючим на той
час ЦК УРСР (1963 рік), як спадкоємець за
законом першої черги (ст.529), а також у
відповідності до ст.549 зазначеного
Кодексу спадщину прийняв, оскільки
вступив в управління та володіння
спадковим майном протягом шести
місяців з моменту відкриття спадщини, а
саме, до часу відкриття спадщини і по
теперішній час, постійно проживав в
вище вказаному житловому будинку, що
стверджується відміткою про мого
зареєстроване місце проживання (а.с.9-10).

В названому вище узагальненні ВСС
зазначив, що відповідно до ч. 3. ст. 3
Закону України від 01 липня 2004 року «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» права на
нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації відповідно до
цього Закону, виникають з моменту такої
реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного
Закону права на нерухоме майно, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, або
якщо на момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на
житлові будинки, споруди регулювалася
підзаконними нормативними актами,
зокрема такими, як Інструкція про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР,
затверджена заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року, яка втратила
чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995
року № 56, Тимчасове положення про
порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно, затверджене наказом
Міністерства юстиції України від 07
лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в
Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з
подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали
державну реєстрацію будівель, споруд,
державну реєстрацію права власності на
нерухоме майно, проте виникнення права
власності на будинки, споруди не
залежало від державної реєстрації до
часу набрання чинності ЦК та Законом
України від 01 липня 2004 року «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень».

При вирішенні питання щодо визнання
права власності на житлові будинки,
споруди у порядку спадкування, записи у
погосподарських книгах оцінюються у
сукупності з іншими доказами,
наприклад, ухваленими органами
місцевого самоврядування рішеннями
про оформлення права власності
громадян на будинки, технічним
паспортом на будівлі, документами про
відведення в установленому порядку
земельних ділянок під забудову тощо.

Таким чином, з підстав передбачених
ст.549 ЦК України (1963 р.), позивач ОСОБА_1
прийняв спадщину, однак не має
можливості отримати свідоцтво про
право на спадщину на житловий будинок,
що знаходиться в АДРЕСА_1, який належав
спадкодавцю на праві приватної
власності, оскільки на даний час
відсутні правовстановлюючі документи
на будинок, позаяк на момент його
побудови існував інший порядок
узаконення прав на нерухоме майно в
сільській місцевості, однак дані
документи обов'язково необхідно подати
нотаріусу для оформлення права на
спадщину та видачі свідоцтва про право
на спадщину на нерухоме майно.

У відповідності до п.4 Прикінцевих та
Перехідних положень ЦК України 2003 року
щодо цивільних відносин, які виникли до
набрання чинності Цивільним кодексом
України, положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

В п.3.1 узагальнення проведеного ВССУ
від 16.05.2013 року відмічено, що право
власності спадкоємця на спадкове майно
підлягає захисту в судовому порядку
шляхом його визнання у разі, якщо таке
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 - що у
випадках відсутності
правовстановлюючих документів та
відсутності реєстрації об'єкта
нерухомості за спадкодавцем (на ім'я
спадкодавця) суди в основному
задовольняють вимоги спадкоємців про
визнання права власності на нерухоме
майно.

Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК,
відповідно до якої позов про визнання
права власності може бути пред'явлений,
якщо це право оспорюється або не
визнається іншою особою, а також у разі
втрати власником документа, який
засвідчує його право власності.

Крім того, п. 23 Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про судову
практику у справах про спадкування»
від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено,
що свідоцтво про право на спадщину
видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають. У
разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину особа може
звернутися д осуду з правилами
позовного провадження.

Так, в 21.05.2014 року, позивач ОСОБА_1
звернувся до Виноградівської
державної нотаріальної контори із
заявою про видачу йому Свідоцтва про
право на спадщину за законом, але
нотаріусом йому було відмовлено із-за
відсутності правовстановлюючого
документа на спадковий будинок і
реєстрації права власності за
спадкодавцем та роз'яснено про
необхідність звернутися з даним
питанням до Виноградівського
районного суду з посиланням на пункти
4.15, 4.18 Глави 10 Частини 2 «Порядку
вчинення окремих видів нотаріальних
дій», затверджених Наказом Мін'юсту
"Про затвердження Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України"),
від 22.02.2012, № 296/5, згідно до яких: -Видача
свідоцтва про право на спадщину на
майно, яке підлягає реєстрації,
проводиться нотаріусом після подання
правовстановлюючих документів щодо
належності цього майна спадкодавцеві
та перевірки відсутності заборони або
арешту цього майна. Якщо до складу
спадкового майна входить нерухоме
майно, що підлягає реєстрації (за
винятком земельної ділянки), нотаріус
вимагає, крім правовстановлюючого
документа, витяг з Реєстру прав
власності. За відсутності у спадкоємця
необхідних для видачі свідоцтва про
право на спадщину документів нотаріус
роз'яснює йому процедуру вирішення
зазначеного питання в судовому
порядку» (а.с.19)

Спадковий будинок був побудований в 1965
році, на спеціально відведеній для цієї
мети земельній ділянці площею 0,34 га
(копія Рішення сільради додається), що
також підтверджується Технічним
паспортом, виданим КП «Виноградівське
РБТІ», записами в погосподарській
книзі сільської ради (а.с.20-24).

Відповідно до ст. 10-13 глави ІІІ
Інструкції про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР
від 31.01.1966 року, затвердженої
заступником міністра комунального
господарства Української РСР 31.01.1966
року, погодженої заступником голови
Верховного суду Української РСР 15.01.1966
року (втратила чинність 19.01.1996 року), при
відсутності правовстановлюючих
документів право власності на
нерухоме майно, що знаходиться в
сільській місцевості, може бути
підтверджено довідкою виконавчого
комітету відповідної місцевої ради та
висновком інвентар бюро.

Як випливає з цього нормативного акту
запис у по господарській книзі є акт
органу влади, що підтверджує право
приватної власності.

Відповідно до Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22
червня 2011 року № 703 (в редакції від
01.01.2013 року), рішення суду є
правовстановлюючим документом, на
основі якого може бути проведена
реєстрація права власності на нерухоме
майно.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є
перехід прав та обов'язків (спадщини)
від фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1 Першого
протоколу до Конвеціїї про захист прав
людини і основоположних свобод кожна
фізична або юридична особа має право
мирно володіти своїм майном. Ніхто не
може бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

В той же час, право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом, власник майна
може пред"явити позов про визнання його
права власності, зокрема, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Отже, враховуючи, що мати
позивача-ОСОБА_4, згідно діючого на час
побудови та здачі в експлуатацію
спадкового будинку законодавства
набула на нього права власності, беручи
до уваги, що спадщину в порядку,
визначеному ст.549 ЦК України (1963 року)
позивач прийняв, і на даний час існують
перешкоди в отриманні ним в
нотаріальній конторі Свідоцтва про
право на спадщину за законом, а інший
спадкоємець-відповідач ОСОБА_2, у
відповідності до діючого на час
відкриття спадщини законодавства не
вчинила жодної дії, яка б свідчила про
її намір набути спадкове майно у
власність в порядку спадкування, інших
спадкоємців за законом до названого
майна немає, суд приходить до
переконання що у позивача є всі правові
підстави для звернення до суду з
позовом про визнання за ним права
власності на будинок АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст. 10, 27, 60, 61, 169, 174, 209, 212-215,
218 ЦПК України, ст.16, 392 ЦК України,
ст.ст.534, 535, 549 ЦК України( в ред.1963 року),
ст. 124 Конституції України,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
мешканцем АДРЕСА_1, (ІПН НОМЕР_1), право
власності в цілому на житловий будинок
загальною площею 40,9 кв.м., в тому числі
житлова площа-16,5 кв.м., з надвірними
спорудами, що розташований в АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Закарпатської області через суд першої
інстанції. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийТ. Ю. Левко