АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22-ц/796/8912/2014
Головуючий у 1-ій інстанції - Притула
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Іванченка М.М.

суддів: Желепи О.В,
Кабанченко О.А.

при секретарі: Онищенко О.С.

за участю:

представник позивача Олейнік Н.О.

представник відповідача та третьої
особи ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом публічного акціонерного
товариства Комерційний банк «Приват
Банк» до ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7
про визнання дійсним договору іпотеки
та звернення стягнення на предмет
іпотеки

за апеляційною скаргою ОСОБА_5 в
інтересах ОСОБА_6

на рішення Шевченківський районного
суду в м. Києва від 19 травня 2014 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до Шевченківського
районного суду м. Києва з позовом до
ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7 про
визнання дійсним договору іпотеки та
звернення стягнення на предмет
іпотеки. Свої вимоги обґрунтовує тим,
що 04 липня 2006 року між позивачем та
ОСОБА_7 укладений Кредитний договір
KIG0GА0000806M. Відповідно до якого ОСОБА_7
отримав кредит у розмірі 35 000,00 доларів
США строком до 04 липня 2009 року зі
сплатою 12,0% річних. Проте ОСОБА_7 свої
зобов'язання належним чином не
виконував, у зв'язку з чим станом на 18
квітня 2012 року виникла заборгованість
в розмірі 121 935,72 доларів США з яких: 34
993,06 доларів США - заборгованість за
кредитом, 48 929,24 долари США -
заборгованість по процентам за
користування кредитом, 38 013,42 долари США
- пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором. В
забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_7 по кредитному договору, між
Позивачем та відповідачем був
укладений Договір іпотеки та передано
в іпотеку квартиру АДРЕСА_1. А оскільки
ОСОБА_7 свої зобов'язання належним
чином не виконував, позивач звернувся
до суду із вказаним позовом.

Рішенням Шевченківського районного
суду в м. Києва від 19 травня 2014 року
позов ПАТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_6,
третя особа - ОСОБА_7 про визнання
дійсним договору іпотеки та звернення
стягнення на предмет іпотеки -
задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за
Кредитним договором № KIG0GА0000806M від 04
липня 2006 року, що станом на 18 квітня 2012
року складало 103 519, 99 доларів США з яких:
34 993, 06 долари США - заборгованість за
тілом кредиту, 46 425,82 доларів США -
заборгованість по процентам за
користування кредитними коштами, 22 101, 11
долар США - пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за Договором,
звернути стягнення на предмет іпотеки,
а саме: квартиру АДРЕСА_1 загальною
площею 68,90 кв.м., яка належить на праві
власності ОСОБА_6 на підставі довідки
ЖБК «Ювілейний» № 94 від 13 березня 1992
року шляхом продажу з укладенням від
імені ОСОБА_6 договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою особою
покупцем, з отриманням витягу з
Дерпжавного реєстру прав власності, з
можливістю здійснення ПАТ КБ
«ПриватБанк» всіх передбачених
нормативно-правовими актами дій,
необхідних для продажу предмету
іпотеки за початковою ціною, які
встановлюються на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки проведеної суб'єктом
оціночної діяльності /незалежним
експертом/ на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій.

Виселено ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1.

Заявлені позовні вимоги в частині
визнання дійсним договору іпотеки
задоволенню не підлягають.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ
«ПриатБанк» судовий збір в розмірі 3 219
грн. 00 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6
подав апеляційну скаргу, в якій просив
скасувати рішення Шевченківського
районного суду в м. Києва від 19 травня
2014 року та ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позову ПАТ КБ
«ПриватБанк» в повному обсязі.

Вказує на те, що при ухваленні
вказаного рішення суд першої інстанції
ухвалив вказане рішення з порушенням
норм матеріального права. Зазначає, що
вказаний кредитний договір суперечить
чинному законодавству України,
оскільки він укладався в іноземній
валюті та кредитний договір суперечить
інтересам ОСОБА_6.

Представник відповідача та третьої
особи підтримав апеляційну скаргу та
просив її задовольнити.

Представник позивача заперечував
проти задоволення апеляційної скарги
та просив її відхилити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
осіб, які з'явились у судове засідання,
з'ясувавши обставини справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, що 04 липня 2006 року
між ЗАТ «ПриватБанк», правонаступником
якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7
укладено Кредитний договір №KIG0GА0000806M.

Відповідно до п.1.1 договору ЗАТ
«ПриватБанк» надав ОСОБА_7 кредитні
кошти шляхом надання готівки через
касу банку на строк до 04 липня 2009 року у
вигляді поновлювальної кредитної
лінії у розмірі 35 000,00 доларів США на
ремонт квартири, а також у розмірі 1 365,00
доларів США на сплату страхових
платежів зі сплатою за користування
Кредитом відсотків у розмірі 1% в місяць
на суму залишку заборгованості.

Між ЗАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_6
укладено Договір іпотеки від 04 липня 2006
року. Відповідно до якого ОСОБА_6
передав в іпотеку позивачу нерухоме
майно - квартиру АДРЕСА_1 Зазначена
квартира складається з трьох жилих
кімнат загальною площею 68,90 кв.м.

Договором іпотеки, визначено, що
квартира передається в іпотеку, як
забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_7 за кредитним договором від 04
липня 2006 року № KIG0GА0000806M, укладеним між
позивачем та відповідачем по
поверненню кредиту, наданого у вигляді
відновлювальної кредитної лінії в сумі
35 000,00 доларів США на ремонт квартири, а
також в розмірі 1 365,00 доларів США на
оплату страхових платежів у строк до 04
липня 2009 року включно; сплаті відсотків
за користування кредитом в розмірі 1% на
місяць; сплаті пені в розмірі 0,15% від
суми непогашеної заборгованості, але
не менше 1 гривні за кожен день
прострочки та ін. платежів.

Судом встановлено, що позивач виконав
взяті на себе зобов'язання за кредитним
договором № KIG0GА0000806M від 04 липня 2006
року, проте відповідач всупереч умов
вказаного кредитного договору свої
зобов'язання не виконував, у зв'язку з
чим виникла заборгованість, яка
відповідно до розрахунку
заборгованості за кредитним договором,
станом на 18 квітня 2012 року складає 121
935,72 доларів США з яких: 34 993,06 доларів
США - заборгованість за кредитом, 48 929,24
долари США - заборгованість по
процентам за користування кредитом, 38
013,42 долари США - пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частино 1 ст.625 ЦК України передбачено,
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України
"Про іпотеку" у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основними зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки; звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотеко держателя.

Згідно ст.39 Закону України "Про іпотеку"
визначено спосіб реалізації предмета
іпотеки шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу, встановленою ст.38 вказаного
закону; одночасно з рішенням про
звернення стягнення на предмет іпотеки
суд за заявою іпотеко держателя
виносить рішення про виселення
мешканців за наявності підстав,
передбачених законом, якщо предметом
іпотеки є житловий будинок або житлове
приміщення.

Відповідно до ст.38 Закону України "Про
іпотеку", дії щодо продажу предмета
іпотеки та укладання договору
купівлі-продажу здійснюються
іпотекодержателем від свого імені, на
підставі іпотечного договору, який
містить застереження про задоволення
вимог іпотекодержателя, що передбачає
право іпотекодержателя на продаж
предмета іпотеки, без необхідності
отримання для цього будь-якого
окремого уповноваження іпотекодавця.

Як роз'яснено у п.42 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України від 30 березня 2012 року № 5
"Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин",
резолютивна частина рішення суду в
разі задоволення позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки має
відповідати вимогам як статті 39 Закону
України "Про іпотеку", так і положенням
пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК
України. Зокрема, у ньому в
обов'язковому порядку має зазначатись:
загальний розмір вимог та всі його
складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки; спосіб реалізації предмета
іпотеки - шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу шляхом надання права
іпотекодержателю на продаж предмета
іпотеки; початкова ціна предмета
іпотеки для його подальшої реалізації.

З огляду на викладене колегія суддів
погоджується з висновками суду про
часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про
несправедливість умов кредитних
договорів в частині надання кредиту в
доларах США та те, що у зв'язку зі зміною
курсу долара США змінились істотні
умови договору, колегія суддів вважає
необґрунтованими, оскільки відповідно
до вимог ст.627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору, тобто позивач підписавши
дані договори погодилась з їх умовами
та ризиками.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність висновків
суду першої інстанції, і на законність
оскаржуваного рішення не впливають.

Тому колегія суддів дійшла висновку, що
рішення суду є законним та
обґрунтованим, відповідає вимогам
матеріального та процесуального права,
внаслідок чого підстав для його
скасування з мотивів викладених в
апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317
ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах
ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Шевченківський районного суду
в м. Києва від 19 травня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: