АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2088/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Полубан М. П. Доповідач - Свистунова
О.В. Категорія 5
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого
Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої
В.Ю., Ремеза В.А.

при секретарі Книш К.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Петропавлівського
районного суду Дніпропетровської
області від 25 листопада 2013 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_2 про усунення перешкод в
здійсненні права власності на земельну
ділянку,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка ОСОБА_3 звернулась до
суду з даним позовом до відповідачки
ОСОБА_2 та зазначила, що вона є
власницею земельної ділянки площею 0,294
га за адресою АДРЕСА_1. Суміжним
землекористувачем є відповідачка по
справі. Межа між їхніми земельними
ділянками встановлена в натурі (на
місцевості) у 1999 році, що
підтверджується актом встановлення
меж земельної ділянки від 20.09.1999 р., який
підписаний нею (позивачкою) та
відповідачкою по справі. Межа,
встановлена актом від 20.09.1999 р.,
проходила по середини колодязя, який
знаходиться на межі їхніх земельних
ділянок. На її земельній ділянці
розташований її житловий будинок з
надвірними будівлями та колодязь, 1/2
частина якого знаходиться на земельній
ділянці відповідачки, що
підтверджується технічним паспортом
на будинок та свідоцтвом про право
особистої власності на домоволодіння.
У 2008 році відповідачка самовільно
прибрала встановлені межові знаки та
встановила на її (позивачки) земельній
ділянці паркан з сітки-рабиці та
перекрила доступ до 1/2 частини
колодязя. 05.08.2008 р. та 19.11.2009 р. Державною
інспекцією з контролю за використанням
і охороною земель у Дніпропетровській
області проводилися перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства, якими встановлено, що
межові знаки між земельними ділянками
відсутні. Крім того, встановлено, що в
результаті перенесення огорожі
відповідачкою порушено конфігурацію
її земельної ділянки (сітка-рабиця
зміщена сусідкою в її бік від АДРЕСА_1).
На звернення позивачки до Головного
управління держкомзему у
Дніпропетровській області та
Петропавлівської РДА були отримані
відповіді від 16.06.2010 р. та 11.04.2011 р.,
перевірками встановлено, що межові
знаки між спірними земельними
ділянками зруйновані і тому, слід
звернутися до землевпорядної
організації для замовлення робіт щодо
відновлення меж земельних ділянок.
Внаслідок звернення до землевпорядної
організації ТОВ "Земельне право", була
виготовлена документація із
землеустрою по кадастровій зйомці її
земельної ділянки. Згідно технічної
документації було встановлено, що
фактичні межі її земельної ділянки не
співпадають з графічною частиною її
Державного акту серії ДП ПП 001567 ,
відмічено зміну конфігурації
земельної ділянки та її площа. Для
вирішення земельного спору та для
встановлення меж земельних ділянок
воназивачка у 2011 р. зверталась до
органів місцевого самоврядування та
відділу Держкомзему у
Петропавлівському районі. 27.05.2011 р. було
складено акт обміру її земельної
ділянки та виготовлено абрис земельної
ділянки позивачки, згідно до якого межа
між спірними земельними ділянками була
встановлена по 1/2 частині колодязя, що
підтверджується абрисом. Але
відповідачка категорично відмовилася
прибирати паркан із сітки-рабиці з
земельної ділянки, що належить
позивачці.

Також, позивачка зазначає, що діями
відповідачки їй заподіяна моральна
шкода. Заподіяну відповідачкою
моральну шкоду оцінює у 6000 ( шість)
тисяч грн.

Посилаючись на ці обставини
позивачка просила усунути перешкоди у
користуванні її земельною ділянкою
розташованою за адресою - АДРЕСА_1
відновивши стан її земельної ділянки,
який існував до порушення її право
шляхом зобов"язання відповідачки
знести паркан з сітки-рабиці ,
встановлений відповідачкою на її
земельній ділянці та стягнути з
відповідачки у рахунок відшкодування
моральної шкоди 6000 грн.

Рішенням Петропавлівського
районного суду Дніпропетровської
області від 25 листопада 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_3 було задоволено
частково. Зобов"язано ОСОБА_2 знести
паркан з сітки - рабиці , встановлений
на межі суміжної земельної ділянки
ОСОБА_3 та не перешкоджати їй у
користування земельною ділянкою ,
розташованою за адресою - АДРЕСА_1,
відновивши межу суміжних земельних
ділянок, який існував на час отримання
Державного акту на право приватної
власності на землю, тобто на 05.07.2000 року.
В іншій частині вимог відмовлено.
Стягнуто із відповідачки ОСОБА_2 на
користь позивачки судові витрати у
сумі 114,70 грн.

В апеляційній скарзі відповідачка
ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права, просила рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити позивачці у
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційних скарг
та заявлених позовних вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Згідно з положеннями ст. ст. 15, 16, 386,
391 ЦК України власник вправі звернутися
до суду з вимогою про захист порушеного
права будь-яким способом, що є
адекватним змісту порушеного права,
який ураховує характер порушення та
дає можливість захистити порушене
право, в тому числі шляхом знесення
будівлі, споруди у разі порушення прав
власника і неможливості усунення цих
порушень іншим способом.

Задовольняючи частково позовні
вимоги, суд першої інстанції виходив з
тих обставин, що оскільки відповідач
неправомірно, без передбачених законом
підстав, самовільно зайняла земельну
ділянку , яка перебуває у власності
позивачки та самовільно встановила
межовий знак у вигляді металевих
стовпчиків та натягнула їх металевою
сіткою-рабицею, то вимоги позивачки в
частині усунення відповідачкою
перешкод у користуванні земельною
ділянкою та зобов"язання відповідачки
знести паркан з сітки-рабиці
підлягають повному задоволенню.

Перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
залишенню без змін з наступних підстав.

Судом встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
відповідно до свідоцтва про право
особистої власності на домоволодіння
видане на підставі рішення виконкому
Петропавлівської районної ради
Дніпропетровської області позивачці
на праві особистої власності належить
домоволодіння , розташоване в АДРЕСА_1.
Даний факт також підтверджується
технічним паспортом на жилий будинок ,
виданий 08.08.1990 р. Павлоградським БТІ.
Згідно експлікації земельної ділянки
під літерою " К " значиться 1/2 частина
колодязя.

Державним актом на право приватної
власності на землю, серії ДП ПП 001567
зазначається, що ОСОБА_3 передається у
приватну власність земельна ділянка
площею 0,294 га , яка розташована в
АДРЕСА_1 Брагинівської сільської ради
для обслуговування житлового будинку
0,25 га , ведення особистого підсобного
господарства 0,0440 га.

В акті встановлення меж земельної
ділянки від 20.09.1999 р. зазначається , що
інженер - землевпорядник ОСОБА_4,
землекористувач ОСОБА_3, суміжні
землекористувачі ОСОБА_5, ОСОБА_2,
ОСОБА_6 , встановлено в натурі межі
земельної ділянки , що передається у
приватну власність ...Заперечень з боку
представників при встановлені меж не
заявлено. Межові знаки, якими
закріплено земельну ділянку в
кількості 4 шт. показано представником
в натурі.Розміри і місце знаходження
земельної ділянки показано на
кресленні, що прикладається до акту.
Як вбачається з копії плану (схеми)
земельної ділянки дана земельна
ділянка позивача межує із земельною
ділянкою відповідачки ( від " Б " до " В " -
рілля ). Також з даного плану
вбачається, що ширина земельної
ділянки з обох кінців є рівною ( 19.60 м.) і
впродовжні ( бокові) лінії проведено
строго паралельно.

Згідно припису Держземінспекції
Управління контролю за використанням
та охороню земель Дніпропетровської
облдержінспекції від 05.08.2008 р. № 76 при
перевірці додержання вимог земельного
законодавства по використанню
земельної ділянки ( межовий спір) -
встановлено 05.08.2008 р. межовий спір
встановки межових знаків на земельній
ділянці грОСОБА_3 та гр. ОСОБА_2, що є
порушенням ст. 107 Земельного кодексу.
Також зазначено до 05.09.2008р. перевірити
правильність встановки межових знаків
згідно Земельного кодексу (а.с.13).

Також, судом першої інстанції
досліджувався Акт перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства державним інспектором з
контролю за використанням і охороною
земель ОСОБА_8 від 19.11.2009 р.(а.с.14-15). В
результаті перевірки встановлено , що
земельна ділянка по АДРЕСА_1
використовується гр. ОСОБА_3, згідно
Державного акту на право приватної
власності від 05.07.2000 р. № 1567 , площею 0,294
га за рахунок земель житлової та
громадської забудови. Суміжні
землевласники гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_6.. В
результаті проведених вимірювань ...
довжина сторін в технічній
документації відповідає довжині
сторін на місцевості , але конфігурація
земельної ділянки змінилася в
результаті перенесення огорожі з боку
АДРЕСА_1 .

В зв"язку з тим , що довжина сторін
залишилася незмінною встановити
самовільне зайняття неможливо.
Встановити межі на місцевості з
урахуванням кутів та довжини сторін
має землевпорядна організація за
наявності ліцензії на проведення
землевпорядних та геодезичних робіт.

До даного акту прикладено план-
схема земельної ділянки. В даному
плані накреслено пунктирною лінією
зміну у конфігурації земельної ділянки
зі сторони АДРЕСА_1. На думку суду
зміна конфігураціє земельної ділянки
позивачки є не що інше , як перенесення
відповідачкою межових знаків в
вищезазначеному місці (а.с.15).

Листом -повідомленням ГУ
Держкомзему у Дніпропетровській
області від 15.06.2010 р. за № Ш-320/15
зазначається - перевірками встановлено
, що межові знаки суміжних земельних
ділянок зруйновані , про що складалися
відповідні акти перевірок. Аналогічні
обставини підтверджуються листом -
повідомленням голови РДА 11.04.2011 р. за №
15/0-710 (а.с.16-17, 25-26) .

Крім того, згідно технічної
документації ТОВ " Земельне право (
ліцензія , серії АВ № 411043 ) в
пояснювальній записці зазначається (
вибірково ) (а.с.18-24) ...

- метою виконання даної роботи є
уточнення площі та межі земельної
ділянки , наданої згідно державного
акта на право приватної власності на
землю серії ДП ПП № 001567 ., визначення
статусу земельної ділянки ,
встановлення меж зон обмежень
визначення площ на які діють обмеження
, розташованої за адресою - АДРЕСА_1.

- Аналізуючи матеріали кадастрової
зйомки , інформацію з державного акту
серії ДП ПП № 001567 , вихідну
земельно-кадастрову інформацію можна
зробити висновок , що фактичні межі
земельної ділянки не співпадають з
графічною частиною державного акту
серії ДП ПП № 001567 , відмічено зміна
конфігурації земельної ділянки та її
площа.

На фотознімках, які позивач надавала
суду першої інстанції для огляду
вбачається , що між спірними земельними
ділянками вкопані металеві стовпчики
та на них натягнута сітка-рабиця. Даний
факт відповідачкою не заперечувався та
остання зазначала, що стовпчики та
сітка-рабиця ( з її погляду ) вкопані на
справжній межі.

Відтак, судом першої інстанції було
зроблено висновок, що площа належної на
праві власності позивачці земельної
ділянки зменшилася, оскільки
відповідачка самовільно зайняла дану
ділянку, змінивши її конфігурацію та
вкопала металеві стовпчики.

Крім того, судом першої інстанції
було враховано, що відповідно до
висновку вищезазначеної технічної
документації, фактичне розташування
межових знаків позивачки частково не
відповідає межам зазначеним в
державному акті на право власності на
земельну ділянку виданого на її ім'я.
Земельна ділянка, яка належить на праві
власності позивачки на відрізку межі (
по АДРЕСА_1 ) із землеволодінням
відповідачки зміщена в глибину
земельної ділянки позивачки.

Що також підтвердило висновки суду
першої інстанції, що площа земельної
ділянки позивачки зменшилася, тобто
відповідачка самовільно зайняла дану
ділянку.

Згідно зі ст. 212 ЗК самовільно
зайняті земельні ділянки підлягають
поверненню власникам землі або
землекористувачам без відшкодування
затрат, понесених за час незаконного
користування ними.

За вищенаведених обставин, суд
першої інстанції і прийшов до висновку,
що оскільки відповідач неправомірно,
без передбачених законом підстав,
самовільно зайняла земельну ділянку ,
яка перебуває у власності позивачки та
самовільно встановила межовий знак у
вигляді металевих стовпчиків та
натягнула їх металевої сітко-рабицею,
то вимоги позивачки в частині усунення
відповідачкою перешкод у користуванні
земельною ділянкою та зобов"язання
відповідачки знести паркан з
сітки-рабиці підлягають повному
задоволенню.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідачка не надала суду жодних
доказів на обгрунтування свого
заперечення відносно того , що
поставлений нею паркан з металевих
стовпчиків та натягнутих сіткою -
рабицею існував з самого початку
приватизації суміжних земельних
ділянок та з часу отримання Державних
актів на право власності на землю та
залишається незмінним.

Актом комісії з питань
агропромислового коплексу,
землекористування та
природоохоронницькою діяльністі
Брагинівської сільської ради від 01.10.2013
р. зазначається наступне - при
обстеженні земельних ділянок гр.
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживаючих за
адресою АДРЕСА_1 комісія встановила , що
встановлений раніше межовий знак між
присадибними земельними ділянками
знаходиться на місці, але ОСОБА_3
встановила свій межовий знак на
території земельної ділянки гр. ОСОБА_2
на відстані 0,8 м (а.с.90).

Суд першої інстанції, критично
віднісся до даного документу та не взяв
до уваги фактичні обставини, викладені
у ньому. На думку суду даний доказ не
можна визнати належним та достатнім ,
так як обстеження проводилося за
відсутності власників суміжних
ділянок , про що свідчить відсутність
їхніх підписів. Також в акті не в повній
мірі зазначено даних про межовий знак -
не зазначено , що він собою представляє
, його місце розташування та відсутні
виміри щодо основних орієнтирів та
геодезичних точок.

Колегією суддів було здійснено
перевірку доводів апеляційної скарги
щодо неврахування вищевказаного акту
від 01.10.2013 року у зв»язку з наявністю в
матеріалах справи двох актів, що надані
комісією Брагинівської сільської ради
від 27.05.2011 року (а.с.29) та від 01.10.2013 року
(а.с.90).

Колегією суддів у відповідності до
вимог ч.4 ст.10 ЦПК України, сторонам
роз'яснювалося право заявити
клопотання про призначення
відповідної судової експертизи та
сторони попереджалися про наслідки
вчинення або невчинення такої
процесуальної дії.

З метою з'ясування обставин, що
мають значення для справи і потребують
спеціальних знань суду апеляційної
інстанції, в якості доказу, стороною
позивачки, було надано технічний звіт,
здійснений ФОП ОСОБА_10, що є
сертифікованим інженером-геодезистом
та має кваліфікаційний сертифікат
інженера -геодезиста № 010634, виданий 19
квітня 2013 року кваліфікаційною
комісією Національного університету
біоресурсів і природокористування
України, щодо кадастрової геодезичної
зйомки та визначення меж земельної
ділянки за адресою: АДРЕСА_1 від 07
червня 2014 року. Зазначений технічний
звіт було здійснено спеціалістом у
присутності землевласників земельних
ділянок: по АДРЕСА_1 - ОСОБА_3, по АДРЕСА_1
- ОСОБА_11, по АДРЕСА_2 - ОСОБА_2 Відповідно
до пояснювальної записки
вищевказаного технічного звіту
зазначено, що на місцевості в
присутності представників
землекористувачів сусідніх земельних
ділянок були виявлені межові знаки
(металеві стовпчики), що
встановлювались при приватизації
земельних ділянок. Основуючись на
встановлені межові знаки на межі
земельних ділянок АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3,
та на дані Державного акту та плану БТІ
(а саме розділення колодязю навпіл між
земельними ділянками по АДРЕСА_2 та
АДРЕСА_1) встановлено, що фактичні
розміри земельної ділянки та
відповідно і площа по АДРЕСА_1 не
відповідають відведеним розмірам по
державному акту (а саме розміри 19,6м Х
150м, площа 0,294 га).

По результатам зйомки виявлено, що
зміни в конфігурації земельної ділянки
по АДРЕСА_1 відбулись в результаті
зміщення меж земельної ділянки по
АДРЕСА_2.

У підтвердження вказаного
технічного звіту та пояснювальної
записки надано схему за результатами
замірів, де червоним кольором
визначено межі згідно до даним плану
БТІ та госакту та що підтверджує
проходження межі по ? частині колодязя.

Наданими до суду апеляційної
інстанції правоустановчих документів
на домоволодіння, як позивачки так і
відповідачки вбачається, що станом на
1999 рік, тобто на час їх видачі, кожній з
них належить по ? колодязя.

Оскільки, згідно до наданих доказів,
судом першої інстанції було
встановлено, що у власності позивачки
перебуває саме ? частина спірного
колодязя і з даним висновком
погоджується колегія суддів, а право
власнісності є непорушним, відтак, є
безпідставними доводи апелянта щодо
пропуску позивачкою строку позовної
давності у спірних правовідносинах.

Нормами ст. 78 ЗК України та ст. 373 ЦК
України, передбачено, що право
власності на землю включає в себе право
володіти, користуватися і
розпоряджатися земельною ділянкою.
Право власності на землю набувається
та реалізується на підставі
Конституції України, цього Кодексу, а
також інших законів, що видаються
відповідно до них.

Серед переліку прав власника
земельної ділянки, зазначених в ст. 90 ЗК
України є, зокрема, право самостійно
господарювати на землі, споруджувати
житлові будинки, інші споруди тощо.
Порушені права власників земельних
ділянок підлягають відновленню в
порядку, встановленому законом.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Негаторний позов - це позадоговірна
вимога власника, що володіє річчю, до
третьої особи про усунення перешкод у
здійсненні правомочностей
користування і розпорядження майном.
Перешкодою у здійсненні
правомочностей власника є
неправомірні дії порушника цих прав.

Згідно ст. 181 ЦК України до речей
(нерухомого майна) належать, зокрема,
земельні ділянки.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України,
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Відповідно до ст. 103 ЗК України,
власники та землекористувачі
земельних ділянок повинні обирати такі
способи використання земельних
ділянок відповідно до їх цільового
призначення, при яких власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок завдається найменше
незручностей (затінення, задимлення,
неприємні запахи, шумове забруднення
тощо).

Підставою для задоволення позову
власника є встановлення факту
порушення його прав власника і
об'єктивно існуючих перешкод у
здійсненні ним цих прав.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 57, 58 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до змісту ч.ч.3,4 ст. 60 ЦПК
України доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Вирішуючи спір, який виник між
сторонами, суд першої інстанції в
достатньо повному обсязі з'ясував
права та обов'язки сторін, обставини
справи, перевірив доводи сторін та дав
їм належну правову оцінку, постановив
рішення, яке відповідає вимогам закону.
Висновки суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами та
поясненнями самих сторін.

Наведені в апеляційній скарзі інші
доводи не спростовують висновків
місцевого суду, зводяться до
переоцінки доказів і незгоди із
висновками суду щодо обставин справи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України,
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Судом апеляційної інстанції не
встановлено порушень матеріального
або процесуального закону, які могли б
потягти за собою скасування рішення
суду першої інстанції в оскарженій
частині.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
є необґрунтованими, а рішення суду в
оскаржуваній частині відповідає
вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,315,319 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л
И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Петропавлівського районного
суду Дніпропетровської області від 25
листопада 2013 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та протягом двадцяти днів
може бути оскаржена у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ.

Судді: