АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№22-ц/796/9061/2014
Головуючий у 1-й інстанції: Вернидубов
Доповідач: Українець Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

02 липня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючого - Українець
Л.Д.

суддів - Оніщука
М.І.

- Шебуєвої
В.А.

при секретарі - Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_2

та ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_4

на рішення Дніпровського районного
суду м. Києва від 18 березня 2014 року в
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
третя особа Приватне акціонерне
товариство «Українська інноваційна
страхова компанія «Інвестсервіс» про
відшкодування шкоди, заподіяною
дорожньо-транспортною пригодою

в с т а н о в и л а :

У лютому 2013 року позивач звернувся в
суд з позовом до відповідача про
відшкодування шкоди, заподіяної
дорожньо-транспортною пригодою.

Свої вимоги мотивував тим, що 04 червня
2011 року о 17 год. 50 хв. ОСОБА_2 керуючи
автомобілем «Крайслер» державний
номер НОМЕР_4, по Броварському
проспекті в м. Києві не вибрав
безпечної швидкості руху та дистанції,
внаслідок чого здійснив зіткнення з
автомобілем «Сузукі» державний номер
НОМЕР_6, під його керуванням та
автомобілем «ВАЗ» державний номер
НОМЕР_5, під керуванням водія ОСОБА_5,
чим заподіяв автомобілям технічні
пошкодження.

Постановою Дніпровського районного
суду міста Києва від 13 липня 2011 року
ОСОБА_2 визнано винним у даній
дорожньо-транспортній пригоді та
притягнуто до адміністративної
відповідальності за ст. 124 КпАП України.

Ним за власний рахунок були оплачені
запчастини і роботи з технічного
обслуговування (ремонту) його
ушкодженого автомобіля на загальну
суму 91 974,87 грн., що підтверджується
Актом № 387323 від 30 грудня 2011 року, Актом
№ 412427 від 23 березня 2012 року та товарним
чеком від 24 січня 2012 року.

Також зауважував, що йому завдано
моральну шкоду, яку він оцінив в 10000 грн.
та яка полягає в тому, що він змушений
був тривалий час знаходитися на
лікуванні, що спричинило фізичні
страждання та розлад його здоров'я.

З урахуванням наведеного просив суд
стягнути з відповідача на його користь
91974,87 грн. майнової шкоди та 10 000,00 грн.
моральної шкоди.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 18 березня 2014 року позов
ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 52 387
грн. 40 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 523 грн. 87 коп.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням,
представник позивача подав апеляційну
скаргу в якій просить змінити рішення
суду та стягнути з відповідача 102 911,27
грн.

Зазначає, що відповідальність
відповідача, визнаного винним у
скоєнні дорожньо-транспортної пригоди,
була застрахована в ПрАТ «Українська
інноваційна страхова компанія
«Інвестсервіс», яка жодних витрат не
здійснила, тому відшкодувати шкоду в
повному обсязі має саме відповідач,
який в свою чергу має право на
звернення до страхової компанії в
порядку регресу.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення в частині стягнення
з нього на користь позивача 52837,40 грн. та
ухвалити в цій частині нове про відмову
в задоволенні позову.

Зазначає, що судом порушено ст.11 ЦПК
України, оскільки розглянуто справу
поза межами заявлених вимог та
зазначених обставин, так як позивач
посилався, як на підставу своєї вимоги
щодо стягнення майнової шкоди в
розмірі 91 974,87 грн., на ту обставину, що
він самостійно оплатив ремонт
ушкодженого автомобіля, проте судом
застосовано положення ст. 1194 ЦК
України, й при ухваленні рішення суд
виходив з розрахунку вартості ремонту
в розмірі 97 327,40 грн., визначеної
висновком експерта за результатами
проведення авто товарознавчої
експертизи.

Вважає, що суд повинен був стягнути
різницю між фактичним розміром шкоди 91
974,87 грн. і розміром страхового
відшкодування в сумі 49 490,00 грн.

Також судом не досліджувалися докази,
що свідчать про фактичний (реальний)
розмір шкоди. В свою чергу він
заперечує належність та допустимість
товарного чеку від 24.01.2012 року, згідно з
яким позивач нібито сплатив 65 216,35 грн.
за запчастини для технічного
обслуговування (ремонту) транспортного
засобу, проте згідно інформації, що
міститься в Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців взагалі відсутня
юридична особа з ідентифікаційним
кодом .

Крім того, з товарного чеку не
вбачається хто саме здійснив придбання
запчастин та на який саме транспортний
засіб придбавались такі запчастини.
Також товарний чек не містить таких
обов'язкових реквізитів, як: номер,
посада та прізвище особи, яка
відпустила товар, адреса
товариства-продавця товару.

Звертає увагу на те, що придбання
запчастин відбулось пізніше ніж сам
ремонт транспортного засобу, а саме
згідно Акту виконаних робіт № 387323
ремонт автомобіля відбувся до 30.12.2011
року, а запчастини для проведення
такого ремонту було придбано лише
через місяць - 24.01.2012 року

Вважає, що повний ремонт транспортного
засобу було виконано ТОВ
«Автомобільний центр Голосіївський»
за 25 561,12 грн.. про що свідчить Акт № 387323
від 30.12.2011 року, тому у відповідності до
ст.ст. 1192, 1194 ЦК України.

Враховуючи, що реальна вартість
виконаних робіт необхідних для
відновлення пошкодженої речі
становить 25 561,12 грн., а ліміт
відповідальності за шкоду, заподіяну
майну становить 49 490,00 грн., тому в
позові щодо відшкодування майнової
шкоди повинно бути відмовлено.

Також вважає незаконним стягнення з
нього моральної шкоди, оскільки
позивачем не надано доказів
перебування на лікарняному у
зазначений період, витрати, які він
поніс на відновлення свого здоров'я й
не доведено, що за зазначений період
він не отримав доходів на загальну суму
10 000,00 грн. Крім того, чинним
законодавством України не передбачено
відшкодування моральної шкоди у
зв'язку з упущеною вигодою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з"явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційних скарг,
колегія суддів вважає, що скарга ОСОБА_3
не підлягає задоволенню, а скарга
ОСОБА_2 підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 04 червня 2011 року о
17 год. 50 хв. ОСОБА_2 керуючи автомобілем
«Крайслер», державний номер НОМЕР_4, по
Броварському проспекті в м. Києві не
вибрав безпечної швидкості руху та
дистанції, внаслідок чого здійснив
зіткнення з автомобілем «Сузукі»
державний номер НОМЕР_6, під керуванням
водія ОСОБА_3 чим заподіяв автомобілю
технічні пошкодження.

Постановою Дніпровського районного
суду міста Києва від 13 липня 2011 року
ОСОБА_2 визнано винним у даній
дорожньо-транспортній пригоді та
притягнуто до адміністративної
відповідальності за ст. 124 КпАП Украпи
за порушення п.п. 12.1,13.1 Правил
дорожнього руху України та накладено
на нього адміністративне стягнення у
вигляді штрафу на користь держави в
розмірі 25-ти неоподаткованих мінімумів
доходів громадян, що становить 425 грн.
(а.с.39).

Цивільно-правова відповідальність
відповідача застрахована в ПрАТ
«Українська інноваційна страхова
компанія «Інвестсервіс» з лімітом
відповідальності за шкоду, заподіяну
майну в розмірі 50 000,00 грн., що
підтверджується полісом обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів №АА/1253073 від 04
червня 2011 року. Зазначеним договором
передбачена франшиза в сумі 600 грн.
(а.с.129)

Звертаючись в суд з даним позовом
ОСОБА_3 посилався на те, що ним за
власний рахунок було відремонтовано
пошкоджений автомобіль, а саме
оплачені запчастини і роботи з
технічного обслуговування (ремонту)
його ушкодженого автомобіля на
загальну суму 91 974,87 грн., що
підтверджується Актом № 387323 від 30
грудня 2011 року, Актом № 412427 від 23
березня 2012 року та товарним чеком від 24
січня 2012 року (а.с.31-34).

Не погоджуючись з сумою, визначеною
позивачем, представником відповідача
було заявлено клопотання про
призначення судової автотоварознавчої
експертизи, яке було задоволено судом
першої інстанції (а.с.60,63-64).

Відповідно до висновку експерта
автотоварознавчої експертизи від 26
липня 2013 року № 5350/13-54 вартість
матеріального збитку завданого
позивачу-власнику автомобіля «Сузукі»
державний номер НОМЕР_6, становить:
вартість відновлювального ремонту
транспортного засобу складає 97327,40 грн.,
розмір матеріального збитку складає
83776,24 грн. (а.с. 72-74).

Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Відповідачем та його представником не
було надано жодного доказу, як того
вимагає ч.1 ст.60 ЦПК України, на
підтвердження недостовірності
висновку експерта. Крім того, стороною
відповідача не порушувалось перед
судом питання про проведення повторної
експертизи. Таке клопотання не
міститься і в апеляційній скарзі.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін на
інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з вимог позовної заяви
позивач просив відшкодувати 91 974,87 грн.,
позовні вимоги не уточнював, разом з
тим, визначаючи суму відшкодування,
належну до стягнення з відповідача, суд
виходив з розміру, визначеного
висновком експерта в сумі 97 327,40 грн., що
перевищує розмір заявлених вимог та є
виходом за їх межі.

Крім того, позивач просив стягнути лише
реально витрачені кошти на ремонт
автомобіля, який ним вже
відремонтований.

В свою чергу, суд вірно зауважив, що
сума відшкодування в заявленому
розмірі не може бути стягнута виключно
з відповідача, оскільки його
відповідальність застрахована.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що
особа, яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Згідно п.3 ст. 20 Закону України „Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" страховик зобов'язаний при
настанні страхового випадку здійснити
страхову виплату або виплату
страхового відшкодування у
передбачений договором строк.

У відповідності до п. 22.1 ст.22 Закону
України „Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Крім того, п.16 Постанови Пленуму
вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року
встановлено, що при пред'явленні
позовних вимог про відшкодування шкоди
в результаті дорожньо-транспортної
пригоди безпосередньо до особи, яка
здійснює діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, суд має право
виключно в порядку, передбаченому
статтею 33 ЦПК, залучити до участі у
справі страхову організацію
(страховика), яка застрахувала цивільну
відповідальність володільця
транспортного засобу. Непред'явлення
вимог до страховика за наявності
підстав для стягнення завданої шкоди
саме зі страховика є підставою для
відмови в позові до завдавача шкоди у
відповідному розмірі.

За таких обставин колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що 04.06.2011 року стався
страховий випадок з вини відповідача,
відповідальність якого була
застрахована в ПрАТ «Українська
інноваційна страхова компанія
«Інвестсервіс» з лімітом
відповідальності за шкоду, заподіяну
майну в розмірі 49400,00 грн. (50000,00 грн. - 600
грн. франшизи), тому саме ПрАТ
«Українська інноваційна страхова
компанія «Інвестсервіс» повинно
виплатити страхове відшкодування
позивачу в розмірі 49400 грн. Проте
позивач не скористався наданим йому
правом, передбаченим ст.33 ЦПК України,
на залучення співвідповідача ПрАТ
«Українська інноваційна страхова
компанія «Інвестсервіс».

Разом з тим, позивач не позбавлений
права пред'явити позов до ПрАТ
«Українська інноваційна страхова
компанія «Інвестсервіс».

Таким чином, з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню 42 584,87 грн.
в рахунок відшкодування майнової
шкоди, а не 47 837,40 грн. як визначено судом
першої інстанції, тому рішення суду в
цій частині підлягає зміні.

В свою чергу, колегія суддів
погоджується з висновком суду про
часткове задоволення вимоги про
відшкодування моральної шкоди в
розмірі 5000 грн. з огляду на таке.

У силу ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Згідно п.п.1,3 ч.2 названої статті
моральна шкода полягає у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або
ушкодженням здоров'я та у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв»язку із знищенням чи
пошкодженням її майна.

Згідно статті 1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

Доводи відповідача про те, що позивач
не надав лікарняного листа, який би
свідчив про його стан здоров»я, не є
підставою для скасування рішення в
частині відшкодування моральної шкоди,
оскільки сам по собі факт
дорожньо-транспортної пригоди,
пошкодження автомобіля, свідчить про
те, що відповідачем була створена
стресова ситуація для позивача, що
відповідно вплинуло на його
самопочуття і стан здоров»я.

При визначені розміру моральної шкоди,
суд першої інстанції врахував
принципи розумності та справедливості.

На спростування висновків суду в цій
частині відповідач не надав жодного
доказу, а тому в апеляційного суду
відсутні правові підстави
переоцінювати ті докази з яких виходив
суд першої інстанції при вирішення
цієї вимоги.

З огляду на наведене, колегія суддів
вважає за необхідне змінити рішення
суду в частині визначеного розміру
шкоди, яка підлягає стягненню з
відповідача шляхом її зменшення з 52387,40
грн. (47 837,40 грн.+5000 грн.) до 47 584,87 грн. (42
584,87 грн.+5000 грн.)

З урахуванням вимог ст.88 ЦПК України,
рішення в частині стягнення судового
збору в розмірі 523,87 грн. також підлягає
зміні шляхом його зменшення до 474,85 грн.

В іншій частині рішення суду
відповідає вимогам закону та підстав
для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 11,88, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Змінити рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 18 березня 2014
року в частині розміру стягнутої з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми
відшкодування шкоди шляхом її
зменшення з 52387,40 грн. до 47 584,87 грн. та в
частині розміру стягнутого з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 судового збору з 523,87
грн. до 474,85 грн.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з часу
його проголошення та може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: