АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
провадження № 22ц/790/4527/14
Головуючий 1 інст. -
Категорія: право власності
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - Шаповал
Н.М.,

суддів:
Кіпенка І.С.,

Котелевець A.B.,

при секретарі -
Макаренко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє
в своїх інтересах та в інтересах
малолітнього ОСОБА_3, на рішення
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 22 листопада 2010 року по
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про
визнання права власності на квартиру в
рахунок погашення суми боргу,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2010 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з вказаним позовом, в якому просив
визнати за ним право власності на
квартиру АДРЕСА_1, яка зареєстрована на
праві власності за ОСОБА_5, в рахунок
погашення суми боргу в розмірі 624 000 грн.
за борговими розписками від 12.01.2008 року
та 15.02.2008 року.

В уточнених позовних вимог, ОСОБА_4
просив також припинити за ОСОБА_5 право
власності на спірну квартиру,
зобов'язати КП «Харківське міське БТІ»
зареєструвати в реєстрі прав власності
на нерухоме майно за ним право
власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Харкова від 22 листопада 2010 року
позовні вимоги ОСОБА_4
задоволено.Визнано за ОСОБА_4 право
власності на квартиру АДРЕСА_1, в
рахунок погашення суми боргу в розмірі
62 4000 грн.. за борговими розписками від
12.01.2008 року та 15.02.2008 року. Припинено за
ОСОБА_5 право власності на квартиру
АДРЕСА_1.

З таким рішенням суду не погодилась
ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в
інтересах малолітнього ОСОБА_3, та
подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати вказане рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове, яким
в позові ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання
права власності на квартиру в рахунок
погашення суми боргу - відмовити в
повному обсязі.

Перевіряючи законність і
обгрунтованість судового рішення
відповідно до вимог ч.І ст.303 ЦПК
України - у межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених у суді першої
інстанції, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду скасуванню
з ухваленням нового рішення з підстав,
передбачених п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що за
договором позики зобов'язання
відповідачем не виконані, що є
підставою для визнання права власності
за позивачем на квартиру в рахунок
погашення суми боргу.

Проте, з таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів погодитись не
може.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу,
зокрема, з договорів та інших
правочинів.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором
є домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Судом встановлено та підтверджується
наявними в матеріалах справи доказами,
що 12 січня 2008 року та 15 лютого 2008 року
ОСОБА_4 надав під розписки ОСОБА_5 49 000
доларів США та 31 000 доларів США для
придбання на його ім'я квартири (а.с.8-9).

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Таким чином, відповідно до ст.ст. 1046, 1049
ЦК України, у позивача є право вимагати
тільки повернення коштів, які він
передав відповідачу.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Згідно ч. 2 ст. 15 ЦК України, кожна особа
має право на захист свого інтересу,
який не суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав та
інтересів судом, визначені в ст. 16 ЦК
України.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що
ОСОБА_4 просив суд визнати за ним право
власності на квартиру в рахунок
погашення суми боргу за договором
позики.

Визнання права власності регулюється
главою 29, розділом першим, книгою
третьою Цивільного кодексу України,
тоді як до спірних правовідносин слід
застосовувати главу 71, параграф 1,
розділу 3, книги 5.

Разом з тим, судом першої інстанції не
враховано, що задоволення зазначених
вимог за спірними правовідносинами
можливо лише під час проведення
виконавчих дій передбачених Законом
України "Про виконавче провадження".

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції на усі
зазначені обставини уваги не звернув
та дійшов помилкового висновку, що
договором позики встановлені правові
наслідки у вигляді переходу права
власності на об'єкт нерухомого майна,
що призвело до ухвалення незаконного,
необґрунтованого рішення, яке підлягає
скасуванню.

Відповідно до ч. 1. ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Доводи апеляційної скарги
підтверджуються матеріалами справи та
вимогами чинного законодавства.

Судова колегія, перевіряючи законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених у суді першої
інстанції, визнає, що рішення судом
першої інстанції ухвалено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України є підставою для його
скасування з ухваленням апеляційною
інстанцією нового рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314,
317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в
своїх інтересах та в інтересах
малолітнього ОСОБА_3, - задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 22 листопада 2010 року -
скасувати.

Відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позову
до ОСОБА_5 про визнання права власності
на квартиру АДРЕСА_1 в рахунок
погашення суми боргу та у припиненні
права власності на квартиру за ОСОБА_5.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржене в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді: