АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Перепелюк І.Б., Міцнея В.Ф.

секретар Лисак О.А.

з участю сторін: представника
відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на рішення Глибоцького
районного суду Чернівецької області
від 26 травня 2014 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
ОСОБА_2 про усунення перешкод в
користуванні приватною власністю та
звільнення самовільно зайнятої
земельної ділянки,-

В С Т А Н О В
И Л А :

20 серпня 2013 року ОСОБА_4
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_2 про усунення перешкод в
користуванні приватною власністю та
звільнення самовільно зайнятої
земельної ділянки.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що
вона, згідно державного акту серії ЯД
№995373 від 18.05.2010 року, та державного акту
серії ЯД № 995374 від 18.05.2010 року є
власником земельних ділянок площею
відповідно 0,25 га та 0,1057 га, для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських споруд, що
розташовані по АДРЕСА_1 Глибоцького
району Чернівецької області. Дані
земельні ділянки межують з
будинковолодінням по АДРЕСА_2, які
належать на праві власності ОСОБА_2

____________________________________________________________________

№ 22ц/794/1009/ 2014 р.
Головуючий у І
інстанції Цуренко В.А.

Категорія: 45
Суддя-доповідач
Владичан А.І.

В серпні 2012 року відповідач по
справі гр. ОСОБА_3, яка є матір'ю ОСОБА_2,
під час того як вона разом зі своїм
чоловіком ОСОБА_6, виїхали за кордон,
самовільно демонтувала огорожу, яка
розділяє їхні будинки в наслідок чого
зайняла частину її приватної земельної
ділянки, площею 0,0033 га, побудувала на
ній нову бетонну огорожу.

08 січня 2013 року направлено лист
претензію до ОСОБА_3 та ОСОБА_2, з
вимогою звільнити самовільно зайняту
земельну ділянку та демонтувати на ній
самочинно побудовану огорожу. Однак по
даний час, відповідачі самовільно
зайняту частину земельної ділянки
ОСОБА_4 не звільнили, огорожу що
розташована на вказані земельній
ділянці не демонтували.

Просила суд зобов'язати
відповідачів повернути їй частину
самовільно зайнятої земельної ділянки
площею 0,0033 га, яка розташована по
АДРЕСА_1 Глибоцького району
Чернівецької області, шляхом
демонтування огорожі зі збірних
залізобетонних плит по залізобетонних
стовпах на бетонній основі.

Рішенням Глибоцького районного суду
Чернівецької області від 26 травня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Не погоджуючись з вказаним
судовим рішенням ОСОБА_2, ОСОБА_3 подали
апеляційну скаргу, в якій вважає, що
судом під час розгляду справи неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи, висновки суду не
відповідають обставинам справи та
судом неправильно застосовані норми
матеріального права, що привело до
неправильного вирішення справи і
являється підставою для скасування
рішення суду. Просили ухвалити нове
рішення по справі про відмову в
задоволені позовних вимог ОСОБА_4

В своїй апеляційній скарзі
посилаються на те, що судом першої
інстанції в основу свого рішення
покладено висновок судової
земельно-технічної експертизи, який не
може бути допустимим та належним
доказом, оскільки проведений експертом
поверхово, виконаний без витребування
технічної документації про передачу у
власність земельних ділянок ОСОБА_4 за
2010 рік, ОСОБА_2 за 2011 рік та ОСОБА_7 за 2007
рік, що на думку апелянта призвело до
неправильного висновку експерта.

Крім того, вказують, що фундамент
на якому побудувала огорожу ОСОБА_4, без
змін існував ще при приватизації
земельної ділянки площею 0,0809 га
померлим ОСОБА_7 в 2007 році і по цьому ж
фундаменту була встановлена межа при
приватизації земельної ділянки площею
0,0025 га ОСОБА_4 і по цій же межі передана
у власність земельна ділянка площею
0,0089 га. ОСОБА_2.

Змін зазнала лише верхня частина
огорожі, а фундамент залишився таким,
яким його побудувала ОСОБА_4 ще до 2007
року.

Заслухавши доповідача про суть
оскаржуваного рішення, доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, з
наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України,
апеляційний суд перевіряє законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених в суді першої
інстанції.

Ст. 213 ЦПК встановлено те, що рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, повинен
вирішити справу згідно із законом,
ухваливши рішення на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасовано правильне по
суті та справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з
того, що позивачці на підставі
Державного акту на право власності
серії ЯД № 995373, виданого на підставі
рішення 38 сесії 5 скликання Чагорської
сільської ради Глибоцького району
Чернівецької області від 18 травня 2010
року площею 0,2500 га., кадастровий номер
:01:005:0908, що розташована в селі
Чагор Глибоцького району Чернівецької
області належить земельна ділянка.
Крім цього ОСОБА_4 належить на праві
приватної власності земельна ділянка
відповідно до Державного акту на право
власності серії ЯД № 995374, виданого на
підставі рішення 38 сесії 5 скликання
Чагорської сільської ради Глибоцького
району Чернівецької області від 18
травня 2010 року площею 0,1057 кадастровий
номер :01:005:0909, що розташована в
селі Чагор Глибоцького району
Чернівецької області.

З акту перевірки дотримання вимог
земельного законодавства ОСОБА_3 від 18
жовтня 2012 року, самовільно зайняла та
використовує частину земельної
ділянки , площею - 0,0035 га., за адресою
АДРЕСА_1 Глибоцького району
Чернівецької області, яка згідно
державного акту на право власності
належить ОСОБА_4. Фактична межа між
земельними ділянками ОСОБА_4 та ОСОБА_2
на відстань 18,74 м. від точки 8
представляє собою огорожу зі збірних
залізобетонних плит по залізобетонних
стовпах на бетонній основі і
переходить в монолітну залізобетонну
стіну довжиною 35,23 метри.

Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані із позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Судом встановлено, що згідно
висновку судової земельно-технічної
експертизи № 207 від 10 квітня 2014 року
фактична площа земельної ділянки, що
розташована в АДРЕСА_3 Глибоцького
району Чернівецької області, якою
користується ОСОБА_2 становить - 0,0850 га;
фактична площа користування земельної
ділянки за кадастровим номером
:01:005:0908, яка становить 0,2483 га, на
0,0017 га менша від площі зазначеної в
документі, що встановлює на неї право, а
саме Державному акті на право
власності на земельну ділянку серії ЯД
№ 995373 від 18.05.2010 p., згідно якого площа
земельної ділянки, виділеної у
власність ОСОБА_4 становить - 0,2500 га.
Межі земельних ділянок за кадастровими
номерами :01:005:0908 та :01:005:0667 в
натурі мають невідповідності по
відношенню до документів, що
встановлюють право на них у ОСОБА_4 та
ОСОБА_2.

За встановлених обставин суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку про наявність
правових підстав для задоволення
позовних вимог ОСОБА_4, оскільки дії
відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 щодо
самовільного захоплення земельної
ділянки позивачки, були
неправомірними.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
письмових доказів суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що обставини, що мають значення для
справи, які суд вважав встановленими
при вирішенні справи доведені.

Суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку, що посилання
відповідачів про належність їм спірної
частини ділянки є необґрунтованими, та
спростовуються матеріалами справи,
оскільки єдиним документом у
відповідності до вимог ст. ст.125-126 ЗК
України є Державний акт на право
власності на землю.

Судом першої інстанції правомірно не
взято до уваги доводи представників
відповідачів про неналежність та
недопустимість висновку судової
земельно-технічної експертизи № 207 від
10 квітня року як доказу у даній справі,
оскільки з даного висновку вбачається,
що експертизу проведено експертом
Ощипко О.О., якій згідно свідоцтва № 1384
надано право на проведення судових
експертиз, у тому числі щодо розподілу
земель та визначення порядку
користування земельними ділянками,
експерт була попереджена кримінальну
відповідальність за дачу завідомо
неправдивого висновку по ст. 384 країни,
згідно ст.ст.7,9 Закону України «Про
судову експертизу» передбачено органу,
що призначив судову експертизу на
залучення крім судових експертів також
інших фахівців з відповідних галузей
знань. Більш того, представниками
відповідача не було заявлено
клопотання про призначення повторної
чи додаткової судової експертизи
навіть після роз'яснення судом їм
такого права.

Колегія суддів вважає, що висновки
суду є правильними, оскільки
ґрунтуються на всебічному, повному,
об'єктивному дослідженні наявних у
справі доказів та на основі повно і
всебічно з'ясованих обставинах, вірно
застосовано до правовідносин, що
склалися, норми матеріального та
процесуального права.

Згідно ч.ч.1,2 ст.212 ЗК України
самовільно зайняті земельні ділянки
підлягають поверненню власникам землі
або землекористувачам без
відшкодування затрат, понесених за час
незаконного користування ними.
Приведення земельних ділянок у
приданий для використання стан,
включаючи знесення споруд,
здійснюється за рахунок громадян або
юридичних осіб, які самовільно зайняли
земельні ділянки

Не заслуговують на увагу посилання
апелянта на те, що фундамент на якому
побудувала огорожу ОСОБА_4, без змін
існував ще при приватизації земельної
ділянки площею 0,0809 га померлим ОСОБА_7 в
2007 році і по цьому ж фундаменту була
встановлена межа при приватизації
земельної ділянки площею 0,0025 га ОСОБА_4
і по цій же межі передана у власність
земельна ділянка площею 0,0089 га ОСОБА_2.
Змін зазнала лише верхня частина
огорожі, а фундамент залишився таким,
яким його побудувала ОСОБА_4 ще до 2007
року, оскільки дані посилання не
підтверджені матеріалами справи, і не
впливають на результат розгляду
справи.

Доводи апеляційної скарги
зазначених висновків суду не
спростовують і не дають підстав для
висновку, що судом при розгляді справи
неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права. Рішення
суду ухвалено відповідно до норм
матеріального і процесуального права і
підстав для його скасування по доводам
апеляційної скарги не має.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3

відхилити.

Рішення Глибоцького районного
суду Чернівецької області від 26 травня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: