Провадження № 2/712/216/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2014 року Соснівський
районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого
судді - Дерунець О.А.

при секретарі -
Сагун Я.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Черкаси
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Археологічної інспекції управління
культури Черкаської обласної
державної адміністрації, третя особа:
служба охорони культурної спадщини
Черкаської обласної державної
адміністрації, Управління культури
Черкаської обласної державної
адміністрації про визнання правочину
недійсним та застосування наслідків
недійсного правочину,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до Археологічної інспекції
управління культури Черкаської
обласної державної адміністрації,
посилаючись на те, що в квітні 2012 року
вона звернулась до служби охорони
культурної спадщини Управління
культури Черкаської обласної
державної адміністрації з заявою про
надання їй висновку про погодження
проекту відведення земельної ділянки в
адмінмежах Мліївської сільської ради.
На вимогу відповідача за надання
вказаного висновку нею оплачено 425,60
грн.. Кошти були прийняті відповідачем
без законних підстав з порушенням
Закону Про захист прав споживачів, так
як надання даного висновку згідно
постанови КМУ № 1420 від 23.08.2009р. мало
здійснюватись на безоплатній основі,
тому вона звернулась з даним позовом
до суду та просить суд визнати
недійсним правочин від 27.08.2012р. між
сторонами щодо надання послуг з
археологічного обстеження земельної
ділянки та стягнути з відповідача 425,60
грн. внаслідок визнання правочину
недійсним.

В судовому засіданні представник
позивачки ОСОБА_2 позов підтримав,
просив суд його задоволити. Пояснив, що
позивачкою 27.08.2012р. помилково були
сплачені відповідачу кошти в сумі 425,60
грн. за роботи з археологічного
обстеження. Вказав, що позивачку
відповідач ввів в оману, так як в
дійсності остання вважала, що сплачує
не за роботи з археологічного
обстеження, а за надання висновку
третьою особою про погодження
відведення земельної ділянки. Вважав,
що відповідачем відносно позивачки
вчинено дії, які є нечесною
підприємницькою практикою, що
відповідно до ст.19 Закону «Про захист
прав споживачів» та в зв'язку з
порушенням ч.1, 3, 5, 6 ст.203 ЦК України
тягнуть за собою недійсність правочину
між сторонами, а тому наслідком
недійсності правочину є повернення
позивачці сплачених коштів в сумі 425,60
грн.

Представник відповідача Чиж Л.С. в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнала, заперечила, що відбулось
порушення прав позивачки з боку
археологічної інспекції, пояснивши, що
27.08.2012р. до відповідача надійшла заява
від ОСОБА_1 про проведення
археологічного обстеження земельної
ділянки площею 2,00 га в адмінмежах
Мліївської сільської ради для
визначення погодження відведення її у
власність. В той же день були проведені
роботи з археологічного обстеження,
сторонами був підписаний акт
обстеження про відсутність виявлених
на ділянці пам'яток археології, за
проведення даних робіт позивачкою
оплачено 425,60 грн. згідно розрахунку
вартості на підставі
нормативно-правових актів. На підставі
акту обстеження третьою особою
позивачці був виданий безоплатно
висновок про погодження відведення
ділянки у власність. Заперечила проти
твердження про вчинення відповідачем
дій з введення в оману чи застосування
будь-якого примусу стосовно позивачки
при укладанні та виконанні
оспорюваного правочину. Просила суд
відмовити у задоволенні позову.

Представник Управління культури
Черкаської обласної державної
адміністрації Привалов В.С. в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав,
заперечував щодо доводів представника
позивачки, вважав позові вимоги такими,
що не підлягають до задоволення, так як
всі послуги, які були наданні позивачці
виконувались згідно чинного
законодавства України.

Представник служби охорони культурної
спадщини Черкаської обласної
державної адміністрації до судового
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином. Причини неявки суду не відомі. До
суду з заявами не звертався.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
судом встановлені наступні факти та
обставини справи, які регулюються
нормами цивільного законодавства.

В судовому засіданні судом встановлено
та підтверджено матеріалами справи, що
у квітні 2012 року ОСОБА_1 звернулась до
служби охорони культурної спадщини
управління культури Черкаської
обласної державної адміністрації з
заявою про надання висновку про
погодження відведення у власність
земельної ділянки площею 2,00 га в
адмінмежах Мліївської сільської ради.

Відповідно до листа № Р-29/14 від 23.04.2013р.
управління культури Черкаської
обласної державної адміністрації
представнику ОСОБА_2 було роз'яснено, що
для погодження службою проекту
відведення земельної ділянки
необхідно провести її археологічне
обстеження, яке здійснюють
співробітники археологічної інспекції
з оформленням акту обстеження, який є
підставою для надання висновку,
оскільки обстеження земельних ділянок,
як необхідна частина комплексної
діяльності з охорони культурної
спадщини передбачене Конвецією про
охорону культурної спадщини Європи,
ратифікованої Законом України від
10.12.2003р., ст.ст. 53, 54, 83, 84, 118, 123, 151
Земельного Кодексу України, а також
Законами України «Про охорону
культурної спадщини» та «Про охорону
археологічної спадщини».

Встановлено, що 27.08.2012р. за № 904
археологічною інспекцією
зареєстрована заява позивачки ОСОБА_1
про проведення археологічного
обстеження земельної ділянки в с.
Мліїв, 27.08.2013р. сторонами по справі
підписаний акт обстеження про
відсутність виявлених на ділянці
пам'яток археології та згідно
квитанції від 28.08.2012р. позивачкою
оплачені кошти за археологічне
обстеження в сумі 425,60 грн.

Археологічна інспекція має право
юридичної особи, діє на підставі
Тимчасового положення, затвердженого
розпорядженням Представника
Президента України №396 від 15.11.1993 р.
організує і проводить вишукувальні і
науково-дослідницькі археологічні
роботи в зоні новобудов та планове
обстеження території з метою
збереження пам'яток археології. У своїй
діяльності Археологічна інспекція
керується Законами України «Про
охорону культурної спадщини», «Про
охорону археологічної спадщини»,
Земельним кодексом України (ст. 53, 54, 118,
123) та іншими актами законодавчої та
виконавчої влади України. Інспекція
працює на умовах господарського
розрахунку. Кошти на утримання
формуються за рахунок проведення
науково-дослідницьких і охоронних
археологічних робіт на підставі угод з
підприємствами, організаціями усіх
форм власності та громадянами.
Відповідно до Закону України «Про
дозвільну систему у сфері
господарської діяльності» тарифи, які
застосовуються археологічною
інспекцією на проведення
археологічного обстеження офіційні і
затверджені в установленому законом
порядку. Розрахунок вартості не
передбачає оплату видачі висновку
погодження відведення ділянки, який
позивачці виданий третьою особою
управлінням культури Черкаської
обласної державної адміністрації.

27.08.2012р. позивачці ОСОБА_1 виданий
висновок служби охорони культурної
спадщини про погодження проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки площею 2,00 га в адмінмежах
Мліївської сільської ради.

20.05.2013р. позивачка ОСОБА_1 звернулась з
заявою до служби охорони культурної
спадщини про повернення коштів,
оплачених за археологічне обстеження,
як отриманих без законних на те
підстав, а саме за видачу висновку
погодження відведення ділянки, який
мав бути виданий безоплатно. Листом від
17.06.2013р. начальник управління культури
Черкаської ОДА роз'яснив позивачці, що
висновок погодження відведення
ділянки був виданий безкоштовно,
відповідно до п.1 ст.6 Закону «Про
охорону культурної спадщини».

Відповідно до ст.626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну чи припинення
цивільних прав або обов'язків.

Згідно зі ст. 627 ЦК України, відповідно
до статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Договори про надання послуг, виконання
робіт укладаються на власний розсуд
сторін та з урахуванням вимог
цивільного законодавства, Закону
України "Про захист прав споживачів".

Статтею 203 ЦК України визначені
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
зокрема зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності, волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі,
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Статтею 204 ЦК України встановлено, що
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин)(ч.3 ст.215 ЦК України).

Якщо одна з сторін навмисно ввела
другу сторону в оману щодо обставин,
які мають істотне значення, такий
правочин визнається недійсним (ч.1 ст.230
ЦК України). Істотне значення має
помилка щодо природи правочину, прав та
обов'язків сторін, таких властивостей і
якостей речі, які значно знижують її
цінність або можливість використання
за цільовим призначенням. Помилка щодо
мотивів правочину не має істотного
значення, крім випадків, передбачених
законом ( ч.2 ст.229 ЦК України).

Підставами визнання недійсними умов
договорів, що обмежують права
споживача згідно ст.19 Закону України
«Про захист прав споживачів» є
правочини, здійснені з використанням
нечесної підприємницької практики.
Нечесна підприємницька практика
включає будь-яку діяльність (дії або
бездіяльність), що вводить споживача в
оману або є агресивною, а саме - під час
пропонування продукції споживачу не
надається чіткий, зрозумілий спосіб
інформація, необхідна для здійснення
свідомого вибору, або застосовуються
елементи примусу, докучання, які
впливають на свободу вибору споживача
стосовно придбання продукції.

В судовому засіданні не знайшли
підтвердження доводи позову про те, що
при укладанні та виконанні
оспорюваного правочину з виконання
робіт по археологічному обстеженню до
позивачки з боку археологічної
інспекції Черкаської обласної
державної адміністрації були вчинені
дії з порушення прав та законних
інтересів ОСОБА_1

Згідно спрямованої до археологічної
інспекції власноручно підписаної
позивачкою заяви від 27.08.2012р. остання
просила провести археологічне
обстеження ділянки площею 2,00 га в
адмінмежах Мліївської сільської ради
для відведення у власність для
особистого селянського господарства.
27.08.2013р. сторонами підписаний в с. Мліїв
акт обстеження земельної ділянки,
28.08.2012р. позивачкою оплачено 425,60 грн. з
цільовим призначенням платежу за
археологічне обстеження. Таким чином,
умови укладеного між сторонами
правочину були погоджені у
встановленому законом порядку та
позивачка проти них не заперечувала.
Отже, такі умови є результатом
домовленості сторін, що відповідає п. 3
ст. 3 ЦК України. При укладенні спірного
правочину не існувало ніяких умов, які
б примусили позивачку прийняти ці
умови.

Доводи позивачки стосовно того, що
ніякого обстеження земельної ділянки
не проводилось спростовується актом
обстеження, який було підписано
сторонами.

Посилання на вчинення примусу до
укладання оспорюваного правочину
позивачкою не доведені в судовому
засіданні об'єктивними доказами.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що при укладенні оспорюваного
правочину, відповідачем не були
порушені права та законні інтереси
позивачки, підстави для визнання
правочину між сторонами недійсними
відсутні, тому суд вважає, що позов не
підлягає до задоволення.

При зверненні до суду з позовом на
захист прав споживача позивачка була
звільнена від оплати судового збору,
тому на підставі ст.88 ЦПК України,
оплату судового збору слід віднести на
рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212, 214-215 ЦПК
України, ст.ст.16, 626, 627, 203, 215, 216, 230ЦК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до
Археологічної інспекції управління
культури Черкаської обласної
державної адміністрації, третя особа:
служба охорони культурної спадщини
Черкаської обласної державної
адміністрації, Управління культури
Черкаської обласної державної
адміністрації про визнання правочину
недійсним та застосування наслідків
недійсного правочину - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Черкаського
апеляційного суду через суд першої
інстанції в 10-ти денний строк з дня
проголошення рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ: