Справа № 447/3703/13
Головуючий у 1 інстанції: Павлів В.Р.
Провадження № 22-ц/783/2428/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Шандри М.М.

суддів: Струс Л.Б., Шумської Н.Л.

з участю секретаря Бадівської О.О.

та з участю ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Миколаївського районного
суду Львівської області від 22 січня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання особи такою, що
втратила право на користування житлом,
-

ВСТАНОВИЛА:

18 листопада 2013 року ОСОБА_2 звернувся в
суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання
її такою, що втратила право на
користування житлом. В обґрунтування
позовних вимог покликався на те, що
він є власником квартири АДРЕСА_1 в м.
Новий Розділ Львівської області. У
вказаній квартирі за його згодою
зареєстрована відповідачка ОСОБА_3, з
якою він перебував у зареєстрованому
шлюбі з 4 серпня 2007 року. ОСОБА_3 з
лютого 2013 року не проживає у квартирі
за місцем своєї реєстрації без
поважних причин, не бере участь в
утриманні житла. Оскільки
відповідачка протягом понад шість
місяців не проживає у квартирі, вона
втратила право на користування
вищевказаною квартирою на підставі
ст. 71 ЖК України.

Оскаржуваним рішенням суду позов
задоволено.

Визнано ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

Рішення суду оскаржила ОСОБА_3. Вважає,
що судом при постановленні рішення
неповністю з'ясовано обставини, що
мають значення для справи, висновки
суду не відповідають обставинам
справи, а рішення прийнято з порушенням
норм матеріального та процесуального
права. Зазначає, що позивач визнав ту
обставину, що він надав згоду на
проживання та реєстрацію апелянта та
її доньки у квартирі. Покликається на
порушення судом норм ст. 71, 72, 156 ч. 1, 157
Житлового Кодексу України. Просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
скаргу слід задовольнити з таких
підстав.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК
України, рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив
справу згідно із законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з»ясованих
обставин, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення
таким вимогам не відповідає.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції (ст. 303 ЦПК
України).

У відповідності до ст. 71 ЖК України, на
яку посилається позивач як на
підставу своїх вимог, особа може
бути визнана такою, що втратила право
на житло, якщо вона не проживає в
житловому приміщенні понад шість
місяців без поважних причин.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2
районний суд виходив із доведеності
факту не проживання відповідачки у
спірній квартирі без поважних причин
більше шести місяців.

Проте погодитися із такими висновками
суду повністю не можна.

Районним судом установлено, що
квартира АДРЕСА_1 м. Новий Розділ
Львівської області належить на праві
приватної власності ОСОБА_2 на
підставі договору дарування від 13
січня 2005 року, що стверджується
витягом про реєстрацію права
власності на нерухоме майно (а..8).

4 серпня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
було укладено шлюб та ОСОБА_3 була
зареєстрована у вищевказаній
квартирі (а.с.11).

15 квітня 2013 року шлюб між
сторонами розірвано.

Вирішуючи спір суд першої
інстанції застосував до спірних
правовідносин ст. 71, 72 ЖК України. При
цьому судом не було враховано, що
вказані норми регулюють
правовідносини між наймачами жилих
приміщень та членами їх сім»ї з
приводу користування жилою площею у
приміщеннях держаного та
громадського житлового фонду, а не у
приміщеннях, які належать особам на
праві приватної власності.

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його
права хоч би ці порушення і не були
поєднані з позбавленням володіння.
Способи захисту права власності
передбачені нормами ст. 16, 386, 391 ЦК
України.

Власник майна, як зазначено у ст. 391 ЦК
України має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Згідно із ч.2 ст. 405 Ц України член
сім»ї власника житла втрачає право
на користування цим житом у разі
відсутності члена сім»ї без поважних
причин понад рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Отже, у справах про визнання
члена сім»ї власника житла таким, що
втратив право користування жилим
приміщенням, з»ясуванню підлягають
причини відсутності відповідача понад
встановлений строк - понад рік.

Як убачається з позовної заяви,
відповідачка не проживає у спірній
квартирі з лютого 2013 року. З даним
позов позивач звернувся до суду 18
листопада 2013 року.

Суд першої інстанції при
вирішенні спору на зазначене уваги
не звернув, ухвалюючи рішення
застосував ст. 71 ЖК України, яка не
поширюється на дані правовідносини.

За таких обставин, рішення районного
суду, як таке, що не відповідає вимогам
матеріального права в силу вимог п.4 ч.1
ст.309 ЦПК України залишатися в законній
силі не може і підлягає скасуванню з
ухваленням судом апеляційної
інстанції нового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, ч.2 ст.314, ст.316,
ст.317, ст.319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити.

Рішення Миколаївського районного
суду Львівської області від 22 січня 2014
року скасувати, ухвалити нове
рішення. У задоволенні позову ОСОБА_2
до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що
втратила право на користування
житлом відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
М.М.Шандра

Судді:
Л.Б. Струс

Н.Л. Шумська