Справа № 761/8375/14-ц
Провадження №2/761/3521/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 червня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого
судді Юзькової О.Л.,

при секретарі
Звонцовій О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві в приміщенні суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним
позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що
між ним та відповідачем 13.09.2013 р. було
укладено договір позики умови якого
ОСОБА_2 не виконуються. Зазначає. що за
договором позики відповідач отримав
через представника грошові кошти у
розмірі 1 560,00 доларів США, що становило
12 469,08 грн. строком повернення до 13.12.2013
р. На підтвердження факту укладання
договору відповідач надав розписку.
Також 13.09.2013 р. між сторонами було
укладено договір застави
транспортного засобу «Рено» д/н НОМЕР_1,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, реєстровий номер № 2885.
Станом на березень 2014 р. відповідач не
виконав взяті на себе зобов'язання по
поверненню коштів. В результаті
неналежного виконання умов договору
позики у відповідача виникла перед
позивачем заборгованість у розмірі 25
639, 27 грн., де 12 469,08 грн. сума основного
боргу, штраф за несвоєчасне повернення
коштів - 10 972,72 грн., інфляційні втрати -
162,10 грн., девальваційні витрати - 1 945,18
грн., 3% річних - 90,19 грн. За таких
обставин позивач просить суд вилучити
у відповідача автомобіль та передати в
заклад ОСОБА_1 предмет застави -
автомобіль «RENAULT», реєстраційний номер
НОМЕР_1, рік випуску 1994, що належить на
праві власності ОСОБА_2, комплект
ключів та свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу (технічний
паспорт); звернути стягнення на предмет
застави: автомобіль «RENAULT»,
реєстраційний номер НОМЕР_1, рік
випуску 1994, що належить на праві
власності ОСОБА_2, шляхом продажу
вказаного автомобіля ОСОБА_1 з
укладанням від імені ОСОБА_2 договору
купівлі-продажу з іншою особою
покупцем, а також наданням ОСОБА_1 всіх
повноважень, необхідних для здійснення
продажу та зняття вказаного автомобіля
з обліку в органах ДАЇ України,
вартістю відповідно до договору
застави 12 469,08 гривень, в рахунок
погашення заборгованості в сумі 25 639,27
грн. за договором позики від 13.09.2013 р.; за
рахунок коштів, одержаних від
реалізації предмета застави
задовольнити вимоги ОСОБА_1 по договору
позики від 13.09.2013 р. та стягнути з
відповідача судовий збір.

В судовому засіданні позивач, його
представник підтримали заявлені
вимоги, просили задовольнити в повному
обсязі.

Відповідач, його представник
заперечували щодо задоволення позову.
Представник ОСОБА_2 пояснив, що договір
позики було укладено між відповідачем
та ОСОБА_4, який діяв від імені позивача
і саме ця особа має право вимоги до
боржника. ОСОБА_4 має статус підприємця
і надає відповідні фінансові послуги.
Просив відмовити в задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_2 зазначив, що сума яку
позивач вимагає стягнути є дуже
великою, проте він бажає добровільно
виконати умови договору.

Вислухавши пояснення сторін, їх
представників, дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що позов підлягає
задоволенню частково, виходячи з
наступного.

13.09.2013 р. між ОСОБА_1, від імені якого
діяв за дорученням діяв ОСОБА_4, та
ОСОБА_2 було укладено договір позики, за
умовами якого відповідач отримав від
позивача грошові кошти у розмірі 12 469,08
грн., що за курсом НБУ України на день
укладення договору еквівалентно 1 560,00
доларів США.

Договір укладено в письмовій формі, що
підтверджується матеріалами справи і
не оспорюється відповідачем, його
представником.

Відповідно до положень ст. 1046 ЦК
України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

На підтвердження укладання
договору позики та його умов, згідно до
вимог ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ,який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначення кількості речей.

Як свідчать матеріали справи, і не
заперечується відповідачем, 13.09.2013 р.
ОСОБА_2 надав розписку, відповідно до
якої взяв на себе зобов'язання
повернути грошові кошти в строк до
13.12.2013 р.

За умовами договору позичальник
мав повернути суму позики згідно до
графіку частинами.

Також, як вбачається з тексту
договору, сторони домовились, що крім
повернення позики позичальник
відшкодовує позикодавцю знецінення
суми позики внаслідок інфляції та
девальвації гривні (п. 3.4. договору),
сплачує за несвоєчасне повернення
позики (чергової її частини) штраф у
розмірі 1% від суми заборгованості за
кожний календарний день існування
простроченої заборгованості (п. 5.2
договору) та з урахуванням індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3% річних від простроченої суми.

За положеннями ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, при триманням,
завдатком.

В забезпечення виконання
зобов'язань за договором позики між
ОСОБА_1, від імені якого діяв ОСОБА_4,
13.09.2013 р. та відповідачем було укладено
договір застави транспортного засобу,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, реєстровий номер № 2885.

Предмет застави оцінений сторонами в
сумі 12 469,08 грн.

В силу застави, відповідно до ст.
572 ЦК України, кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання зобов'язання
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами боржника, якщо інше не
встановлено законом (право застави).

За умовами даного договору ОСОБА_2
передав належний йому транспортний
засіб - автомобіль «RENAULT»,
реєстраційний номер НОМЕР_1 в заставу
позивачу при цьому транспортний засіб
на час дії договору залишився у
користуванні заставодавця.

Як пояснив в судовому засіданні
позивач, його представник, ОСОБА_2 не
виконав умови договори позики, грошові
кошти не повернув, а тому і звернулися
до суду з відповідними вимогами.

В свою чергу представник відповідача
зазначає. що ОСОБА_1 не має права вимоги,
оскільки договір позики укладався
ОСОБА_2 з ОСОБА_4

Опитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_4 пояснив, що мав доручення від
позивача на укладанні від його імені
договору, як позики так і застави. Сам
свідок не є стороною договору, грошові
кошти надані ОСОБА_2 є власністю
позивача.

Відповідно до положень ст. 1000 ЦК
України, за договором доручення одна
сторона (повірений) зобов'язання
вчинити від імені та за рахунок другої
сторони (довірителя) певні юридичні
дії. Правочин, вчинений повіреним,
створює, змінює , припиняє цивільні
права та обов'язки довірителя.

Як свідчить копія доручення, що його
посвідчено ПНКМНО ОСОБА_3, ОСОБА_1
доручив ОСОБА_4 представляти його
інтереси як сторони позикодавця за
договором позики, заставодержателя за
договорами застави транспортного
засобу, для чого наділив його правом в
тому числі і укладання таких договорів.

Приписами ст. 60 ЦПК України встановлено
обов'язок кожної сторони довести тв.
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
При цьому доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

За встановлених обставин, суд
приходить до висновку про укладанні
договору позики та договору застави
транспортного засобу між позивачем та
відповідачем та не приймає доводи
представника ОСОБА_2 про те, що стороною
угод був ОСОБА_4

Положеннями ст. 629 ЦК України
передбачено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

В свою чергу за приписами ст. 525 ЦПК
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

В судовому засіданні доказів, які б
свідчили про належне виконання з боку
позичальника умов договору позики
отримано не було.

З наданим позивачем розрахунком, що
його було перевірено в судовому
засіданні, станом на день звернення до
суду з позовом заборгованість
відповідача перед ОСОБА_1 за договором
позики становить: 25 639, 27 грн., де 12 469,08
грн. сума основного боргу, штраф за
несвоєчасне повернення коштів - 10 972,72
грн., інфляційні втрати - 162,10 грн.,
девальваційні витрати - 1 945,18 грн., 3%
річних - 90,19 грн.

Розмір заборгованості зазначений
позивачем не оспорював ся в судовому
засідання як відповідачем так і його
представником.

Відповідно до ч. 1, 7 ст. 20 Закону України
«Про заставу» Заставодержатель
набуває право звернення стягнення на
предмет застави в разі, якщо в момент
настання терміну виконання
зобов'язання, забезпеченого заставою,
воно не буде виконано, якщо інше не
передбачено законом чи договором.
Звернення стягнення на заставлене
майно здійснюється за рішенням суду
або третейського суду, на підставі
виконавчого напису нотаріуса, якщо
інше не передбачене законом або
договором застави.

В свою чергу положеннями ст. 25 Закону
України «Про забезпечення вимог
кредиторів

та реєстрацію обтяжень» обтяжувач,
який звертається до суду з вимогою
звернути стягнення на предмет
забезпечувального обтяження,
зобов'язаний до моменту подання
відповідного позову до суду письмово
повідомити всіх обтяжувачів, на
користь яких встановлено
зареєстроване обтяження цього ж
рухомого майна, про початок судового
провадження у справі про звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження. У разі
задоволення судом позову про
звернення стягнення на предмет
забезпечувального обтяження в рішенні
суду зазначаються: 1) загальний розмір
вимог та всі його складові, що
підлягають сплаті обтяжувачу з
вартості предмета забезпечувального
обтяження; 2) опис рухомого майна, за
рахунок якого підлягають
задоволенню вимоги обтяжувача; 3)
заходи щодо забезпечення
збереження предмета
забезпечувального обтяження або
передачі його в управління на період
до його реалізації, якщо такі
необхідні; 4) спосіб реалізації
предмета забезпечувального обтяження
шляхом проведення публічних торгів або
із застосуванням однієї з процедур,
передбачених статтею 26 цього Закону; 5)
пріоритет та розмір вимог інших
обтяжувачів, на користь яких
встановлено зареєстроване
обтяження, які підлягають
задоволенню з вартості предмета
забезпечувального обтяження; 6)
початкова ціна предмета
забезпечувального обтяження для його
подальшої реалізації на публічних
торгах у порядку виконавчого
провадження. Якщо інше не передбачено
рішенням суду, реалізація предмета
забезпечувального обтяження
проводиться шляхом його продажу на
публічних торгах у порядку,
встановленому законом.

Судова палата у цивільних справах
Верховного Суду України в своїй
постанові від 06.03.2013 р. у справі № 6-10цс 13
зазначила, що нормами чинного
законодавства заставодателю надається
право на власний розсуд обрати спосіб
звернення стягнення на предмет
забезпечувального обтяження, у тому
числі й продаж предмета такого
обтяження шляхом укладання договору
купівлі-продажу з іншою
особою-покупцем або на публічних
торгах.

Зважаючи на встановлені
обставини, беручі до уваги положення
чинного законодавства України, суд
приходить до висновку про задоволення
позову ОСОБА_1 в частині звернення
стягнення на предмет застави:
автомобіль «RENAULT», реєстраційний номер
НОМЕР_1, рік випуску 1994, що належить на
праві власності ОСОБА_2, шляхом продажу
вказаного автомобіля ОСОБА_1 з
укладанням від імені ОСОБА_2 договору
купівлі-продажу з іншою особою
покупцем, а також наданням ОСОБА_1 всіх
повноважень, необхідних для здійснення
продажу та зняття вказаного автомобіля
з обліку в органах ДАЇ України,
вартістю відповідно до договору
застави 12 469,08 гривень, в рахунок
погашення заборгованості в сумі 25 639,27
грн. за договором позики від 13.09.2013 р.

Вимога ж позивача щодо вилучення
у відповідача автомобіль та передачі
його в заклад ОСОБА_1, разом з
комплектом ключів та свідоцтвом про
реєстрацію транспортного засобу
(технічний паспорт), на думку суду
задоволенню не підлягають у зв'язку із
їх недоведеністю необхідністю
вчинення таких дій в рамках стягнення
заборгованості за договором позики
шляхом звернення стягнення на предмет
застави.

Вирішуючи питання про розподіл
судових витрат, суд керується вимогами
ст. 88 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст. ст.
3,11, 57,60,88,169, 212-218 ЦПК України, ст.
525,526,541,543,611,625, 1046 ЦК України, Законом
України «Про заставу», Законом
України«Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень»
суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Звернути стягнення на предмет застави:
автомобіль «RENAULT», реєстраційний номер
НОМЕР_1, рік випуску 1994, що належить на
праві власності ОСОБА_2, шляхом продажу
вказаного автомобіля ОСОБА_1 з
укладанням від імені ОСОБА_2 договору
купівлі-продажу з іншою особою
покупцем, а також наданням ОСОБА_1 всіх
повноважень, необхідних для здійснення
продажу та зняття вказаного автомобіля
з обліку в органах ДАЇ України,
вартістю відповідно до договору
застави 12 469,08 гривень, в рахунок
погашення заборгованості в сумі 25 639,27
грн. за договором позики від 13.09.2013 р.

За рахунок коштів одержаних від
реалізації предмета застави
автомобіля «RENAULT», реєстраційний номер
НОМЕР_1, рік випуску 1994 задовольнити
вимоги ОСОБА_1 по договору позики від 13
вересня 2013 р. в розмірі 25 639 грн. 27 грн. і
складаються з 12 469,08 грн. основного
боргу, штрафу за несвоєчасне
повернення коштів - 10 972,72 грн.,
інфляційних втрат - 162,10 грн.,
девальваційних витрат - 1 945,18 грн., 3%
річних - 90,19 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 256 грн.39
коп.

В задоволенні іншої частини
позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги через
Шевченківський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили в разі
закінчення вищезазначених строків або
якщо його не скасовано після розгляду
справи судом апеляційної інстанції.

Суддя