Дата документу 23.06.2014
Справа № 479/373/14-ц
№ 2/479/125/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2014 року
Кривоозерський районний суд
Миколаївської області

в складі: головуючого - судді
Кондрачук А.П.

при секретарі
Добровольській І.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт Криве Озеро цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом
до ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики згідно розписки в
сумі 20 000 грн., вказуючи на те, що 20
лютого 2013 року вона уклала з
відповідачкою письмовий договір
позики, згідно якого позичила їй
обумовлену суму грошових коштів
терміном до 31 грудня 2013 року. Станом на
березень 2014 року відповідачка борг не
повернула, чим порушила взяті на себе
зобов'язання, тому просила позовні
вимоги задовольнити.

В судовому засіданні позивач та її
представник позовні вимоги підтримали
в повному обсязі та просили їх
задовольнити.

Відповідачка в судове засідання
не з'явилась, про час та місце розгляду
справи повідомлена вчасно та належним
чином, що підтверджується даними
оголошення, розміщеного в газеті
«Урядовий кур'єр» № 102 від 07 червня 2014
року, що є в матеріалах справи, тому є
підстави для ухвалення заочного
рішення. Згідно раніше наданого
заперечення від 4 березня 2014 року позов
не визнала та просила відмовити в його
задоволенні.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, до суду надав
заяву, в якій просить справу слухати в
його відсутність. Згідно раніше
наданої зави від 13 травня 2014 року
вказує, що не має можливості повідомити
ОСОБА_2 про час та місце розгляду
справи, оскільки вона виїхала із с.
Леніно Кривоозерського району
Миколаївської області, місце
перебування її не відоме, на телефоні
дзвінки не відповідає.

Вислухавши позивача, його
представника, дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що позов підлягає
задоволенню в повному обсязі із
наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 лютого 2013
року ОСОБА_1 уклала з ОСОБА_2 письмовий
договір позики, відповідно до якого,
позивач передав відповідачу грошову
суму в розмірі 20 000 грн., що
підтверджується розпискою, наявною в
матеріалах справи, згідно якої ОСОБА_2
зобов'язувався до 31 грудня 2013 року
повернути грошові кошти.

Вимогами ч. 1 ст. 202 ЦК України
встановлено, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 530 ЦК України
встановлено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

В ст. 610 ЦК України зазначено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України,
за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші

речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК
України договір позики укладений в
письмовій формі, на підтвердження
укладення договору позики та його умов
позивач представив розписку
позичальника, яка посвідчує передання
йому позикодавцем визначеної грошової
суми.

Отже, письмова форма договору
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику.

Така правова позиція Верховного Суду
України зазначена в рішенні від 18
вересня 2013 року по справі № 6-63цс13.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення
з ОСОБА_2 заборгованості за договорами
позики є законними і підлягають
задоволенню.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати по оплаті судового
збору, тому з відповідача на користь
позивача необхідно стягнути 243 грн. 60
коп. - судовий збір.

На підставі ст.ст. 202, 207, 526, 530, 610, 625, 640,
1046, 1047, 1049 ЦК України, керуючись ст.ст.10,
60, 88, 212, 213, 215, 218, 224-226 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
реєстраційний номер облікової картки
платника податків НОМЕР_1), на користь
ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний
номер облікової картки платника
податків НОМЕР_2), грошові кошти в сумі 20
000 гривень та судові витрати по оплаті
судового збору в сумі 243 гривні 60
копійок, всього 20 243 гривні 60 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено в
Апеляційний суд Миколаївської області
через Кривоозерський районний суд
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
під час оголошення судового рішення
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

СУДДЯ: (підпис)

Копія вірна:

Голова Кривоозерського

районного суду
А.П.Кондрачук

Рішення набрало законної сили «____»
______________ 2014 року

Оригінал рішення зберігається в
цивільній справі № 479/373/14-ц.

Керівник апарату суду

Л.В.Ковальчук