У х в а л а

іменем україни

25 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,суддів:
Дем'яносова М.В.,Ступак О.В.,Касьяна
О.П.,Штелик С.П.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості, за
касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» на рішення
апеляційного суду Луганської області
від 13 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк» (далі -
ПАТКБ «ПриватБанк») звернулося до суду
з позовом про стягнення заборгованості
з ОСОБА_6 у розмірі 24 695,66 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Луганська від 24 вересня 2013 року
позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором від 13 вересня 2006
року № DNH4KP72961988 в розмірі 24 695,66 грн.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 13 лютого 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано,
ухвалено нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

Не погодившись із зазначеним рішенням
суду апеляційної інстанції, ПАТ КБ
«Приватбанк» звернулося до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з касаційною скаргою, в якій
просило скасувати оскаржуване судове
рішення та направити справу на новий
апеляційний розгляд, посилаючись на
неправильне застосування апеляційним
судом норм матеріального права та
порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 13 вересня 2006 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6
укладено кредитний договір № DNH4KP72961988,
за яким банк надав позичальнику
грошові кошти у розмірі 2 835,3 грн на
передбачених цим договором умовах зі
сплатою 25,08 % річних та обов'язком
повернути кредит у термін до 13 вересня
2007 року (а.с. 5-9).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Звертаючись до суду з позовом про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, ПАТ КБ «ПриватБанк»
зазначало, що ОСОБА_6 належним чином не
виконує зобов'язання, у результаті чого
у неї станом на 17 жовтня 2012 року виникла
заборгованості у розмірі 24 695,66 грн, що
складається з: 7 530,55 грн заборгованості
за процентами, пені за несвоєчасне
виконання зобов'язання за договором у
розмірі 15 989,13 грн та 1 175,98 грн штрафу
(процентна частина).

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з обґрунтованості
вимог банку про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Апеляційний суд рішення суду першої
інстанції скасував та ухвалив нове
рішення про відмову в задоволенні
позову, оскільки вважав, що вимоги
банку не підлягають задоволенню у
зв'язку з пропущенням строку позовної
давності.

Однак із таким висновком апеляційного
суду повністю погодитися не можна, так
як він суперечить закону та не
ґрунтується на доказах, наявних у
матеріалах справи.

Відповідно до статей 256, 257 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Згідно з частиною 1 статті 259 ЦК України
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі.

Відповідно до пункту 5.5 Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт) терміни
позовної давності щодо вимог про
стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів за цим
договором становить 5 років (а.с. 9).

За загальним правилом перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила (частина 1
статті 261 ЦК України).

Разом з цим положеннями частини 5
статті 261 ЦК України передбачено, що за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна
давність переривається у разі
пред'явлення особою позову до одного із
кількох боржників. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново. Час, що минув до переривання
перебігу позовної давності, до нового
строку не зараховується.

Судовий наказ відповідно до частини 1
статті 95 ЦПК України є особливою формою
судового рішення про стягнення з
боржника грошових коштів або
витребування майна за заявою особи,
якій належить право такої вимоги.

Враховуючи те, що судовий захист права
кредитора на стягнення грошових коштів
може бути реалізовано як у позовному
провадженні, так і шляхом видачі
судового наказу як особливої форми
судового рішення, подання кредитором
заяви про видачу судового наказу в
порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК
України, перериває перебіг строку
позовної давності.

Із матеріалів справи вбачається, що
судовим наказом Ленінського районного
суду м. Луганська від 6 квітня 2009 року з
ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
стягнуто 10 544,04 грн заборгованості за
кредитним договором. Судовий наказ
набрав чинності 20 квітня 2009 року зі
строком пред'явлення до виконання до 20
квітня 2012 року, та отриманий 11 березня
2013 року (а.с. 36).

З огляду на те, що строк позовної
давності перервався шляхом подання
заяви про видачу судового наказу, а
позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк»
подана до Жовтневого районного суду м.
Луганська 30 листопада 2012 року, висновок
суду про сплив п'ятирічного строку
позовної давності є необґрунтованим.

Ухвалюючи рішення, апеляційний суд
належним чином не звернув уваги на
встановлені законом правила щодо
початку перебігу і переривання строку
позовної давності, у зв'язку з чим
безпідставно відмовив у задоволенні
позову.

Крім цього суд апеляційної інстанції
не перевірив розрахунку
заборгованості та не з'ясував, чи може
бути збільшена за домовленістю сторін
спеціальна позовна давність, яка
застосовується до вимог про стягнення
неустойки (пункт 1 частини 1 статті 258 ЦК
України).

За таких обставин суд неправильно
застосував норми матеріального права,
в порушення норм процесуального права
не встановив усіх фактичних обставин,
які мають значення для правильного
вирішення справи, відтак судове
рішення підлягає скасуванню з
направленням справи на новий
апеляційний розгляд з підстав,
визначених частинами 2, 3 статті 338 ЦПК
України.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Луганської
області від 13 лютого 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. ДьомінаСудді:М.В.
Дем'яносов О.П. Касьян О.В. Ступак С.П.
Штелик