Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1846/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Циганаш І. А.
Доповідач Кіселик С. А.
УХВАЛА

Іменем України

26.06.2014 Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області в складі :

Головуючого : судді Кіселика С.А.

суддів : Потапенка В.І., Чорнобривець
О.С.

за участю секретаря судового
засідання: Кечкіна А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення боргу, за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського
районного суду міста Кіровограда від
22 травня 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення
боргу. Свій позов обґрунтовує тим, що 16
жовтня 2010 року позивач позичив
відповідачу 3000 доларів США. Даний
факт підтверджується відповідною
письмовою розпискою, яку йому видала
ОСОБА_3 Зазначена розписка не містить
визначеної кінцевої дати повернення
позики і є безстроковою. При цьому,
всі вказані у розписці кошти
відповідач зобов'язалась повернути
за першою вимогою. Таку вимогу ОСОБА_2
пред'явив усно у 2011 році. Однак до
часу звернення позивача із позовом
до суду відповідач борг не
повернула. Оскільки, відповідно до
тексту розписки, відповідач
зобов'язалась крім боргу сплатити
позивачу ще і 10% від суми
заборгованості за кожен місяць
прострочки виконання зобов'язання,
то просив стягнути із відповідача на
свою користь 85415 грн. 04 коп. та 854
грн. 15 коп. судових витрат. В
подальшому позивач збільшив свої
вимоги та просив стягнути на свою
користь 165197 грн. 60 коп. та судовий
збір.

Рішенням Ленінського районного суду
міста Кіровограда від 22 травня 2014
року позов ОСОБА_2 задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 13888 грн. 06 коп. та судовий збір
у розмірі 243 грн. 60 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду
позивач просить його скасувати та
ухвалити нове рішення по суті
позовних вимог.

В скарзі апелянт зазначив, що при
постановленні рішення судом порушені
норми матеріального та процесуального
права, висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи. Зокрема,
вважає, що суд дав невірну оцінку
наданим позивачем доказам та зробив
неправильні висновки.

Заслухавши доповідь судді доповідача,
пояснення сторін та їх
представників, перевіривши матеріали
справи та наведені у скарзі доводи,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Кіровоградської області дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, із наступних
підстав.

Задовольняючи позов частково суд
першої інстанції дійшов висновку, що
відповідач не виконавши у повному
обсязі, належним чином, взяті на себе
боргові зобов'язання, порушила вимоги
ст.ст. 526, 530 ЦК України. При цьому
судом першої інстанції взято до
уваги доводи відповідача та надані
нею докази щодо часткового
повернення боргу у сумі 14511 грн., що
станом на 02.12.2011 року становить 1814
Доларів США.

Колегія суддів погоджується із
висновками суду першої інстанції,
які відповідають обставинам справи і
вважає, що доводи апеляційної скарги
не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального
права та порушення норм
процесуального права, яке призвело
або могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що між
позивачем та відповідачем, існують
правовідносини, що виникли із
договору позики і правильно
застосував до цих правовідносин
норми матеріального права, а саме ст.
ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Положеннями ч. 2 ст. 1047 ЦК України
передбачено, що на підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України
передбачено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Як вбачається із досліджених
судом доказів, а саме: розписки ( а.с. 21),
відомості про повернення грошових
коштів (а.с. 36 - 40) та розрахунку
заборгованості (а.с. 60), відповідачем
ОСОБА_3, 16.10.2010 року, отримано від
ОСОБА_2, в борг, 3000 доларів США, про
що відповідачем складено розписку. З
часу отримання грошових коштів і по
25.11.2011 року відповідачем повернуто
позивачу 14511 грн. грн., що на 25.11.2011
року становить 1814 доларів США. Таким
чином відповідачем не повернуто
позивачу 1186 доларів США.

Колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції дав правильну
оцінку долученим до справи
відомостям (розпискам) та розрахунку,
якими підтверджується часткове
повернення боргу. Доводи позивача про
те, що зазначені у даних розписках
суми є заробітною платою ОСОБА_2,
який працював у ОСОБА_3 без
офіційного працевлаштування,
спростовуються саме цими розписками,
оскільки із розписки - розрахунку ( а.с.
60) вбачається, що грошові кошти які
позивач віддавала відповідачу є
поверненням боргу, про що свідчать
записи які вказують на залишок саме
боргу та згода із сумами залишку
боргу позивача, що скріплена його
підписом.

Доводи позивача про те, що
відповідач мала більшу суму
заборгованості ніж зазначено у
розписці не підтверджується жодним
доказом.

Колегією суддів, шляхом
математичного складання сум
зазначених в розрахунку погашення
позики (а.с. 60), повернення яких
підтверджено підписом позивача,
проведено перерахунок коштів
повернутих відповідачем позивачу, і
зроблено висновок, що суд першої
інстанції правильно визначив суму
повернутої частини позики та частини
яка підлягає стягненню.

Крім того, колегія суддів вважає,
що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що зазначена
особисто позивачем, у тексті
розписки, умова щодо сплати
відповідачем, у разі затримки
повернення боргу через 6 місяців, 10%
від суми боргу, за кожен місяць
прострочки, не була погоджена із
відповідачем і внесена позивачем до
розписки без згоди відповідача. А
отже, дана умова не породжує для
сторін будь яких правових наслідків.

Законом, а зокрема ч. 1 ст. 60 ЦПК,
передбачено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Обов'язок подання доказів до суду
покладено на сторони, а порядок їх
подання врегульовано ст. 131 ЦПК
України.

Будь яких доказів, які б
спростовували твердження
відповідача, що нею було отримано від
позивача кошти в сумі 3000 доларів
США, а не 4000 доларів США, як на цьому
наполягає позивач, що відповідачем, в
рахунок погашення позики, повернуто
ОСОБА_2 14511 доларів США, позивачем не
надано.

Відповідно до вимог ч.1 ст.308 ЦПК
України, апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів дійшла переконання, що рішення
суду є законним та обґрунтованим,
постановленим з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляції не спростовують
правильних висновків суду, а тому
рішення скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст.303,307, 308,313,314,315 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити, а рішення Ленінського
районного суду міста Кіровограда від
22 травня 2014 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: