Провадження № 2/344/654/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді
Хоростіля Р.В.,

секретаря
Басюк С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ПАТ АБ
«Укргазпромбанк» в особі
Івано-Франківського відділення ПАТ АБ
«Укргазпромбанк» про відшкодування
моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з вказаним позовом
до відповідача, в обґрунтування якого
покликався на те, що 01.02.2010р. Калуським
міськрайонним судом винесено ухвалу
про обмеження його у праві виїзду за
межі України до виконання ним рішення
постійно діючого третейського суду при
асоціації Українських банків від
14.05.2009р. та виданого на підставі цього
рішення виконавчого листа
Дніпровського районного суду м. Києва
від 30.07.2009р. Підставою для прийняття
вказаного рішення третейського суду
стало невиконання ним договору поруки
№ 14-П/08-ІФ 05.12.2008р.

Постановою Івано-Франківського
міського суду від 31.08.2011р. встановлено,
що 05.12.2008р. ОСОБА_2, який на той час
обіймав посаду керуючого відділенням
ВАТ «Укргазпромбанк» без його згоди
підписав завідомо фальшивий документ -
договір поруки № 14-П/08-ІФ, згідно якого
він виступав поручителем по договору
банківського кредиту № 1200-К/08 від
04.06.2008р. На підставі вказаного
документу на нього були покладені
зобов'язання, за невиконання яких
рішенням суду було постановлено
стягнути з нього 125847грн. Про ці факти
позивачу стало відомо від працівників
державної виконавчої служби на початку
2010р.

ОСОБА_1 вважає, що діями відповідача
йому було спричинено моральну шкоду.
Моральні страждання, які були його
спричинені не оцінюються в грошовому
еквіваленті. Приниження, спричинене
відмовою перетнути кордон, зривання
рейсу і втрата ділової репутації, не
йде ні в яке порівняння з душевною
травмою, яку наніс йому відповідач.
Закордонні поїздки є невід'ємною
частиною підприємницької діяльності
позивача, оскільки від заробляє на
життя водінням сідельних тягачів.
Заборона виїзду за кордон змусила його
докладати додаткових зусиль для
організації свого життя, оскільки
поїздки за кордон оплачуються по
тарифу, який перевищує тариф
перевезень по Україні в 5-8 разів. Ця
обставина значно погіршила рівень
життя його сім'ї, в якій він є єдиною
працюючою особою.

Банку було відомо, що ОСОБА_2 діяв в
інтересах банку, оскільки ніякої
особистої вигоди в результаті
вчиненого злочину не отримав. Проте
відповідач не вчинив жодних дій
спрямованих на усунення негативних
наслідків, спричинених діями особи, яка
перебувала з банком в трудових
відносинах і діяла в його інтересах.
Більше того, банк цілеспрямовано та
послідовно намагається зберегти
заборону виїзду, в такий спосіб
виправдовуючи злочинні дії свого
працівника.

Винятковий цинізм позиції керівництва
банку полягає в тому, що ні в кого немає
жодного сумніву, що заборона виїзду
безпідставна і спричинена злочинними
діями ОСОБА_2, який в банку вже не
працює, а кошти по підробленому
договору з ОСОБА_1 уже не стягують.
Тобто наслідки, яких має досягнути
заборона виїзду, банку уже не потрібні,
а сама заборона приносить шкоду
виключно йому та його сім'ї. Крім цього,
він змушений витрачати час на
складання документів, звернення до
суду, брати участь у судових
засіданнях, хвилюватися. Вся ця
ситуація є для нього стресовою і
призводить лише до поглиблення. Тому
він звернувся до суду та просив
стягнути з відповідача на його користь
компенсацію за завдану моральну шкоду
в сумі 10000грн.

19.11.2012р. ОСОБА_1 уточнив підстави та
предмет позову, а 07.04.2014р. - збільшив
позовні вимоги, та просив стягнути з
відповідача моральну шкоду в сумі
20000грн., оскільки вважає що розмір
нанесеної йому відповідачем моральної
шкоди зріс на сьогоднішній час.

В судовому засіданні представник
позивача - ОСОБА_3 збільшені позовні
вимоги підтримала в повному обсязі,
покликаючись на викладені в заяві
обставини, просила позов задоволити.

Представник відповідача - Грищенко О.М.
в судовому засіданні 07.04.2014р. позов
заперечив, покликаючись на письмове
заперечення (а.с.183), просив в позові
відмовити у зв'язку з його
необгрунтованістю та недоведеністю.
Також подав суду заяву про
застосування строків давності. В
судові засідання 23.04. 2014р. та 19.05.2014р. не
з'явився, хоча належним чином був
повідомлений про час та місце розгляду
справи, про причини неявки суду не
повідомив, заяви про розгляд справи за
його відсутності не подав.

Заслухавши представника позивача,
враховуючи пояснення представника
відповідача, надані ним в судовому
засіданні 07.04.2014р., а також положення ч. 1
ст. 6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, щодо розгляду
справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, продовжив
розгляд справи за відсутності
представника відповідача та ухвалив
рішення на підставі наявних у справі
доказів.

На розгляді в суді перебувала справа за
позовом ОСОБА_1 до ПАТ АБ
«Укргазпромбанк» в особі
Івано-Франківського відділення ПАТ АБ
«Укргазпромбанк» про відшкодування
моральної шкоди.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 19.11.2012р. в задоволенні позову
відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати
з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду Івано-Франківської
області від 25.03.2013р. апеляційну скаргу
ОСОБА_1 відхилено.

31.07.2013р. ухвалою колегії суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ частково задоволено касаційну
скаргу ОСОБА_1: рішення суду від 19.11.2012р.
та ухвалу апеляційного суду від 25.03.2013р.
скасовано, справу передано на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою від 28.11.2013р. вказану справу
прийнято до провадження
(головуючий-суддя Хоростіль Р.В.).

Так судом встановлено, що 14.05.2009р.
рішенням постійно діючого
третейського суду при асоціації
українських банків вирішено стягнути з
ОСОБА_1 в користь ВАТ АБ
«Укргазпромбанк» заборгованості в
сумі 124247,17грн. та 1607грн. витрат,
пов'язаних з вирішенням спору
Третейським судом (а.с.184-186).

30.07.2009р. Дніпровським районним судом м.
Києва на підставі рішення Постійно
діючого Третейського суду при
Асоціації українських банків від
14.05.2009р. був виданий виконавчий лист про
стягнення з ОСОБА_1 в користь ВАТ АБ
«Укргазпромбанк» заборгованості в
сумі 124247,17грн. та третейський збір в
сумі 1607,41грн. (а.с.187).

Крім цього, 01.02.2010р. Калуським
міськрайонним судом винесено ухвалу
про обмеження виїзду за межі України
позивача до виконання ним рішення
постійно діючого третейського суду при
асоціації Українських банків від
14.05.2009р. та виданого на підставі цього
рішення виконавчого листа
Дніпровського районного суду м. Києва
від 30.07.2009р. А ухвалою від 03.07.2012р.
(а.с.197-198) в задоволенні заяви позивача
про скасування такої заборони було
відмовлено.

Постановою Івано-Франківського
міського суду від 31.08.2011р. встановлено
що ОСОБА_2 вчинив зловживання службовим
становищем, всупереч інтересам служби,
що заподіяло істотну шкоду
охоронюваним законом правам та
інтересам громадян; вчинив службове
підроблення, тобто складання та видачу
завідомо неправдивого документу
(а.с.4-6).

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 09.12.2013р. договір поруки №
14-П/08-ІФ від 05.12.2008р., укладений між ВАТ
АБ «Укргазпромбанк» в особі Начальника
відділеня АБ «Укргазпромбанк» в м.
Івано-Франківську ОСОБА_2 та ОСОБА_1,
визнано нікчемним. Дане рішення
ухвалою Апеляційного суду
Івано-Франківської області від 30.01.2014р.
залишено без змін. (а.с.181-182, 193-195).

Ч. 1 ст. 23 ЦК України визначено, що особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав, а згідно ч. 2 цієї статті, моральна
шкода полягає: 1) у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Згідно з ст. 1167 ЦК України, моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Абз. 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» (з
наступними змінами та доповненнями),
визначено, що відповідно до загальних
підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Однак, відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК
України юридична особа або фізична
особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім
працівником під час виконання ним
своїх трудових (службових) обов'язків.

Постановою Івано-Франківського
міського суду від 31.08.2011р. встановлено
що ОСОБА_2 вчинив зловживання службовим
становищем, всупереч інтересам служби,
що заподіяло істотну шкоду
охоронюваним законом правам та
інтересам громадян; вчинив службове
підроблення, тобто складання та видачу
завідомо неправдивого документу
(а.с.4-6).

В той же час, відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК
України висновки і мотиви, з яких
скасовані рішення є обов'язковими для
суду першої чи апеляційної інстанції
при новому розгляді справи.

У вказаній вище ухвалі (а.с.99-101) колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ скасовуючи рішення
суду першої та ухвалу суду апеляційної
інстанції зробила наступний висновок:
вирішуючи спір суди першої та
апеляційної інстанції не визначились у
повній мірі з характером спірних
правовідносин, не перевірили належним
чином доводи відповідача відносно
того, що ПАТ АБ «Укргазпромбанк» може
нести відповідальність за шкоду
завдану їхнім працівником ОСОБА_2 під
час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків, а тому прийшли
до передчасного висновку про відмову у
позові.

При вирішення даного спору суд звертає
увагу на те, що вказаною вище
постановою суду від 31.08.2011р. (а.с.4-6)
встановлено, що ОСОБА_2 перебував з
товариством у трудових стосунках,
працював на посаді керуючого
відділенням ПАТ АБ «Укргазпромбанк» в
м. Івано-Франківську, зловживаючи та
використовуючи службове становище
вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 264 та
ч. 1 ст. 366 КК України. Даною постановою
ОСОБА_2 звільнено від кримінальної
відповідальності на підставі Закону
України «Про амністію», що є
нереабілітуючою підставою, тому на
думку суду відповідач з урахуванням
положень ст. 1172 ЦК України повинен
нести відповідальність за шкоду,
завдану їхнім працівником ОСОБА_2 під
час виконання останнім своїх трудових
(службових) обов'язків.

Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Доказування не може
ґрунтується на припущеннях. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі, щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Враховуючи вищенаведене, висновок
колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, оцінивши всі наявні у справі
письмові докази, якими підтверджується
факт заподіяння позивачу моральної
шкоди, суд приходить до висновку про те,
що шкода, завдана працівником
відповідача - ОСОБА_2, підлягає до
відшкодування самим відповідачем - ПАТ
Укргазпромбанк», відтак вважає, що
вимоги позивача є частково
обґрунтованими та підставними, і такі
підлягають до часткового задоволення,
а саме з відповідача слід стягнути на
користь ОСОБА_1 моральну шкоду у
розмірі 15000грн.

Щодо заяви відповідача про
застосування позовної давності (а.с.188),
то суд вважає, що така до задоволення не
підлягає, оскільки відповідно до вимог
п. 1 ч. 1 ст. 268 ЦК України, позовна
давність не поширюється зокрема на
вимогу, що випливає із порушення
особистих немайнових прав, крім
випадків, встановлених законом.

Судові витрати суд розподілив
відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 23, 268, 1167, 1172 ЦК України,
Постановою Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди», ст.ст. 10,
11, 57-60, 61, 88, 208-209, 212-215, 218, 338 ЦПК України,
суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити частково.

Стягнути з ПАТ АБ «Укргазпромбанк» (м.
Київ, вул. Дніпровська набережна, 13, ) в особі
Івано-Франківського відділення ПАТ АБ
«Укргазпромбанк», що знаходиться по
вул. Донцова, 13 в м. Івано-Франківську,
на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2,
проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
моральну шкоду у розмірі 15000
(п'ятнадцять тисяч) гривень та витрати
по оплаті судового збору у розмірі 214
(двісті чотирнадцять) гривень 40коп.

В решті позовних вимог відмовити.

На рішення суду може бути подано
апеляційну скаргу до апеляційного суду
Івано-Франківської області протягом 10
днів з дня його проголошення через
Івано-Франківський міський суд.

Головуючий-суддя
Хоростіль Р.В.

Повне рішення складено 22 травня 2014року.