ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року
м. Київ

Судова палата у цивільних справах
Верховного Суду України в складі:

головуючого Ярема А.Г.,
суддів:Григор'євої Л.І.,Лященко
Н.П.,Патрюка М.В., Гуменюка
В.І.,Охрімчук Л.І.,Сеніна Ю.Л., - за
участі представника ПАТ «Криворізький
залізорудний комбінат» - Літовченко
Тетяни Миколаївни,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_9 до публічного
акціонерного товариства «Криворізький
залізорудний комбінат» про
відшкодування моральної шкоди за
заявою публічного акціонерного
товариства «Криворізький залізорудний
комбінат» про перегляд ухвали колегії
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 15 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року ОСОБА_9 звернулась до
суду з позовом до публічного
акціонерного товариства «Криворізький
залізорудний комбінат» (далі - ПАТ
«Криворізький залізорудний комбінат»)
про відшкодування моральної шкоди.

Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 її син,
ОСОБА_10, загинув унаслідок ураження
електричним струмом під час виконання
трудових обов'язків гірничого майстра
на дільниці № 19 шахти «Октябрська» ПАТ
«Криворізький залізорудний комбінат».

Посилаючись на те, що смертю сина, яка
настала у зв'язку з незабезпеченням ПАТ
«Криворізький залізорудний комбінат»
безпечних умов праці, їй завдана
моральна шкода, ОСОБА_9 просила на
підставі статей 1167, 1168 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України)
стягнути з ПАТ «Криворізький
залізорудний комбінат» 170 тис. грн на
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 27 листопада 2012 року позовні
вимоги задоволено частково: стягнуто з
ПАТ «Криворізький залізорудний
комбінат» на користь ОСОБА_9 60 тис. грн
на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 12 лютого
2013 року рішення Жовтневого районного
суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 27 листопада 2012 року
скасовано, ухвалено нове рішення, яким
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_9
відмовлено.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 28 лютого 2013 року
відмовлено ОСОБА_9 у відкритті
касаційного провадження з підстав,
передбачених пунктом 5 частини
четвертої статті 328 Цивільного
процесуального кодексу України (далі -
ЦПК України).

Постановою Верховного Суду України від
13 листопада 2013 року ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 28 лютого 2013 року скасовано та
направлено справу на новий касаційний
розгляд.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 15 січня 2014 року
рішення апеляційного суду скасовано й
залишено без змін рішення суду першої
інстанції.

У березні 2014 року ПАТ «Криворізький
залізорудний комбінат» подало до
Верховного Суду України через Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ заяву
про перегляд ухвали колегії суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 15 січня 2014 року.

У заяві про перегляд ухвали суддів
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 15 січня 2014 року ПАТ
«Криворізький залізорудний комбінат»
порушує питання про скасування
зазначеної ухвали та ухвалення нового
рішення, посилаючись на неоднакове
застосування судами касаційної
інстанції статтей 1167 та 1168 ЦК України,
що потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах.

Для прикладу наявності неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції вищезазначених норм
матеріального права ПАТ «Криворізький
залізорудний комбінат» посилається на
рішення Верховного Суду України від 30
січня 2008 року та від 10 вересня 2008 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника ПАТ
«Криворізький залізорудний комбінат»,
дослідивши матеріали справи та доводи
заяви, Судова палата у цивільних
справах Верховного Суду України
вважає, що заява про перегляд
оскаржуваного судового рішення не
підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 353 ЦПК України
Верховний Суд України переглядає
судові рішення у цивільних справах
виключно з підстав і в порядку,
встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої
статті 355 ЦПК України підставою для
подання заяви про перегляд судових
рішень у цивільних справах є
неоднакове застосування судом (судами)
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Судами встановлено, що ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_1, - син ОСОБА_9 Згідно з актом
про нещасний випадок, пов'язаний з
виробництвом, затвердженим 6 грудня 2005
року (за формою Н-1), та актом
спеціального розслідування нещасного
випадку від 2 грудня 2005 року,
затвердженим 6 грудня 2005 року (за формою
Н-5), ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання
трудових обов'язків гірничого майстра
на дільниці № 19 шахти «Октябрська» ПАТ
«Криворізький залізорудний комбінат»
унаслідок нещасного випадку на
виробництві загинув ОСОБА_10; нещасний
випадок стався у зв'язку з порушенням
посадовими особами ПАТ «Криворізький
залізорудний комбінат», а також ОСОБА_10
вимог посадових інструкцій, системи
управління охороною праці в ПАТ
«Криворізький залізорудний комбінат»,
статті 14 Закону України «Про охорону
праці».

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог
ОСОБА_9, суд першої інстанції вважав, що
моральна шкода, завдана ОСОБА_9 смертю
її сина, підлягає відшкодуванню ПАТ
«Криворізький залізорудний комбінат»
на підставі статті 1167, частини другої
статті 1168 ЦК України.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову в задоволенні позовних
вимог, апеляційний суд, виходив із того,
що правовідносини щодо відшкодування
моральної шкоди, завданої загибеллю
працівника внаслідок нещасного
випадку на виробництві, членам його
сім'ї регулюються Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (у редакції, яка була
чинною на час виникнення спірних
правовідносин), а тому моральну шкоду,
завдану ОСОБА_9 смертю сина, повинен
відшкодовувати Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України.

Вищий спеціалізований суд України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ ухвалою від 15 січня 2014 року
касаційну скаргу ОСОБА_9 задовольнив,
скасував рішення апеляційного суду та
залишив у силі рішення суду першої
інстанції.

Суд касаційної інстанції виходив із
того, що моральна шкода, завдана
позивачеві смертю сина, повинна бути
відшкодована роботодавцем останнього
на підставі статей 1167, 1168 ЦК України,
оскільки Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» не передбачено
відшкодування моральної шкоди членам
сім'ї працівника, завданої його
загибеллю в наслідок нещасного випадку
на виробництві.

Заявник зазначає, що суд касаційної
інстанції під час розгляду аналогічних
справ за подібних предмета спору,
підстав позову, змісту позовних вимог,
установлених фактичних обставин справ
і однакового матеріально-правового
регулювання спірних правовідносин
дійшов неоднакових правових висновків.

Так, у справі № 6-21377св07 касаційний суд
виходив із того, що підприємство як
роботодавець не несе відповідальності
перед членами сім»ї працівника за
моральну шкоду з підстав, передбачених
главою 82 ЦК України, а саме статей 1167, 1168
ЦК України, оскільки ці норми регулюють
правовідносини, що виникають із
заподіяння позадоговірної шкоди.

Аналогічного висновку дійшов суд
касаційної інстанції у справі
№ 6-15141св07.

Отже, доводи заяви та надані на
підтвердження неоднакового
застосування норм матеріального права
рішення судів касаційної інстанції
свідчать про наявність неоднакового
застосування судами статей 1167, 1168 ЦК
України.

Вирішуючи питання про усунення
розбіжностей у застосуванні судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, які призвели
до ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
Судова палата у цивільних справах
Верховного Суду України виходить із
такого.

Відповідно до частини першої статті 1167
ЦК України моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Таким чином, указана норма встановлює
загальне правило, відповідно до якого
відповідальність за заподіяння
моральної шкоди настає за наявності
загальної підстави - наявності
моральної (немайнової) шкоди, а також за
наявності всіх основних умов
відповідальності, а саме:
неправомірної поведінки, причинного
зв'язку та вини заподіювача.

Моральна шкода, завдана смертю
фізичної особи, відшкодовується її
чоловікові (дружині), батькам
(усиновлювачам), дітям (усиновленим), а
також особам, які проживали з нею
однією сім'єю (частина друга статті 1168
ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 2
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» дія цього Закону
поширюється на осіб, які працюють на
умовах трудового договору (контракту)
на підприємствах, в установах,
організаціях незалежно від їх форм
власності та господарювання, у
фізичних осіб, на осіб, які
забезпечують себе роботою самостійно,
та громадян - суб'єктів підприємницької
діяльності.

Виплата Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України грошових сум на
відшкодування моральної шкоди,
завданої смертю застрахованої особи
внаслідок нещасного випадку на
виробництві, членам її сім'ї зазначеним
Законом не передбачена.

Отже, Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» не регулює
правовідносини щодо відшкодування
моральної шкоди, завданої загибеллю
працівника внаслідок нещасного
випадку на виробництві, членам його
сім'ї. Такі відносини регулюються
статтею 1167, частиною другою статті 1168
ЦК України, оскільки моральна шкода
матері загиблого заподіяна за умови, що
в трудових відносинах із відповідачем
знаходився її син, а для неї таке
заподіяння є позадоговірним
правовідношенням.

Таким чином, суд касаційної інстанції у
справі, яка переглядається, залишаючи
без змін рішення суду першої інстанції,
обґрунтовано виходив із того, що
моральна шкода, завдана позивачеві
смертю її сина, підлягає відшкодуванню
роботодавцем останнього на підставі
статей 1167, 1168 ЦК України.

Судова палата у цивільних справах
Верховного Суду України вважає, що суд
касаційної інстанції, ухвалюючи судове
рішення у справі, яка переглядається,
правильно застосував норми
матеріального права - статті 1167, 1168 ЦК
України, тому передбачені пунктом 1
частини першої статті 355 ЦПК України
підстави для перегляду судового
рішення відсутні.

Відповідно до статті 360 - 5 ЦПК України
Верховний Суд України відмовляє в
задоволенні заяви, якщо обставини, які
стали підставою для перегляду справи,
не підтвердилися.

Керуючись статтями 355,
360 - 3, 360 - 5 ЦПК України, Судова палата у
цивільних справах Верховного Суду
України

п о с т а н о в и л а :

У задоволенні заяви ПАТ «Криворізький
залізорудний комбінат» про перегляд
ухвали колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 15 січня 2014 року відмовити.

Постанова Верховного Суду України є
остаточною і може бути оскаржена
тільки на підставі, встановленій
пунктом 2 частини першої статті 355
Цивільного процесуального кодексу
України.

Головуючий А.Г. ЯремаСудді:
Л.І. Григор'єва В.І. Гуменюк
Н.П. Лященко Л.І. Охрімчук
М.В. Патрюк Ю.Л. Сенін