Справа № 361/1991/14-ц
Провадження № 2/361/1127/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

20 червня 2014 року
м. Бровари

Броварський міськрайонний суд
Київської області в складі:

головуючого судді -
Пухної О.М.

при секретарі -
Якименко А.В., Волівецькій К.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Т-Фактор»
про застосування наслідків нікчемного
правочину, стягнення відсотків за
користування безпідставно одержаними
грошовими коштами, -

в с т а н о в и в :

У березні 2014 року до суду надійшла
позовна заява ОСОБА_1 до

ТОВ «Т-Фактор» про застосування
наслідків недійсного правочину та
стягнення відсотків за користування
безпідставно одержаними грошовими
коштами.

В обгрунтування вимог позивач
посилається на те, що між ним та
відповідачем 04 квітня 2011 року укладено
попередній договір № 74 (далі- Договір),
згідно якого сторони зобов'язувались у
майбутньому, в строк до кінця другого
півріччя 2011 року укласти основний
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, на умовах, визначених
попереднім договором.

Відповідно до умов попереднього
договору вартість предмета основного
договору становить 668 174,00 грн., яку він
вніс сплатив відповідачу, що
підтверджується довідкою ТОВ
«Північзахідтрансбуд» від 21 червня 2010
року за № 5, квитанцією № 28_4 від 17
жовтня 2007 року, меморіальним ордером

№ 13842929 від 24 березня 2008 року,
квитанцією від 24 березня 2008 року,
платіжними дорученнями № 1 від 26 квітня
2011 року та № 2 від 04 травня 2011 року.

Крім того, згідно з п. 11 Договору
сторони домовились в найкоротший строк
посвідчити цей договір нотаріально.

На момент звернення до суду відповідач
не виконав зобов'язання за Договором, а
саме: не посвідчив його нотаріально та
в обумовлений в ньому строк не уклав
основного договору купівлі-продажу
квартири.

Оскільки ОСОБА_1 вважає, що Договір не
відповідає вимогам закону про його
обов'язкове нотаріальне посвідчення та
державну реєстрацію, а отже є
нікчемним, тому просить застосувати
наслідки недійсного правочину та
стягнути з ТОВ «Т-Фактор» на його
користь грошові кошти, одержані
відповідачем на виконання
попереднього договору № 74 від 04 квітня
2011 року, у розмірі 668 174,00 грн., та 135 442,53
грн. процентів за користування
безпідставно отриманими коштами в
період з 05 травня 2011 року по 28 лютого 2014
року й 3 654 грн. - сплаченого судового
збору.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
надав пояснення, аналогічні
викладеному в позовній заяві.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, про розгляд
справи повідомлений належним чином,
про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи викладене, суд вважає за
можливе провести заочний розгляд
справи на підставі наявних матеріалів.

Заслухавши представника позивача,
дослідивши письмові матеріали справи,
суд дійшов до висновку, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 04 квітня 2011 року
між сторонами укладено попередній
договір № 74, згідно якого сторони
зобов'язувались у майбутньому, в строк
до кінця другого півріччя 2011 року
укласти основний договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, на
умовах, визначених попереднім
договором (а.с. 6).

На виконання умов спірного
попереднього договору позивач сплатив
відповідачу грошові кошти на загальну
суму 668 174,00 грн., про що свідчать копія
довідки ТОВ «Північзахідтрансбуд» від
21 червня 2010 року за № 5, копія квитанції
№ 28_4 від 17 жовтня 2007 року, копія
меморіального ордера

№ 13842929 від 24 березня 2008 року, копія
квитанції від 24 березня 2008 року, копія
платіжних доручень № 1 від 26 квітня 2011
року та № 2 від

04 травня 2011 року (а.с. 7-10, 12-13).

Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України,
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Зі змісту ч. 1 ст. 635 ЦК України
вбчається, що попереднім є договір,
сторони якого зобов'язуються протягом
певного строку (у певний термін)
укласти договір у майбутньому
(основний договір) на умовах,
встановлених попереднім договором.
Попередній договір укладається у
формі, встановленій для основного
договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 209 та ч. 1 ст. 210 ЦК
України, правочин, який вчинений у
письмовій формі підлягає
нотаріальному посвідченню лише у
випадках, встановлених законом або
домовленістю сторін. Правочин підлягає
державній реєстрації лише у випадках,
встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 657 ЦК України, договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації, крім договорів
купівлі-продажу майна, що перебуває в
податковій заставі.

Стаття 203 ЦК України містить перелік
загальних вимог, додержання яких є
необхідним для чинності правочину.
Зокрема, ч. 4 цієї ж статті передбачає,
що правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

За правилами ч. 2 ст. 215 ЦК України
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Частиною 1 статті 216 ЦК України
передбачено, що недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із
сторін зобов'язана повернути другій
стороні у натурі все, що вона одержала
на виконання цього правочину, тому
позов в частині стягнення грошових
коштів у розмірі 668 174,00 грн. підлягає
задоволенню оскільки попередній
договір від 04 квітня 2011 року укладений
без додержання встановленої законом
форми, а тому є недійсним, відповідно,
грошові кошти підлягають стягненню з
відповідача на користь позивача.

Крім того, особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно (ч.1 ст. 1212 ЦК
України).

За користування чужими грошовими
коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором між фізичними
особами. Розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства
(ст. 536 ЦК України).

Оскільки нормами чинного цивільного
законодавства не врегульовано питання
порядку визначення процентів за
користування грошовими коштами без
достатньої правової підстави, виходячи
зі змісту ч. 1 ст. 8 ЦК України, що
закріпила положення, згідно якого якщо
цивільні відносини не врегульовані цим
Кодексом, іншими актами цивільного
законодавства або договором, вони
регулюються тими правовими нормами
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, що регулюють подібні за
змістом цивільні відносини. З огляду на
викладене, для обрахування процентів
за користування чужими грошовими
коштами без достатньої правової
підстави, за аналогією, слід
застосувати положення ч. 1 ст. 1048 ЦК
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України.

Виходячи зі ставки Національного банку
України, встановленої за період з 05
травня 2011 року по 28 лютого 2014 року, сума
процентів за користування
безпідставно отриманими грошовими
коштами становить 135 442,53 грн.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши
наявні докази, керуючись вимогами
закону, принципом розумності та
справедливості, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
у повному обсязі, оскільки у судовому
порядку встановлено, що попередній
договір № 74 від

04 квітня 2011 року є недійсним так як
вчинений у формі, що не відповідає
вимогам закону; сума, перерахована
відповідачу на виконання вимог
спірного договору, підлягає поверненню
позивачу на підставі ч. 1 ст. 216 ЦК
України. Крім того, сума процентів за
користування безпідставно отриманими
грошовими коштами у розмірі 135 442,53 грн.
також підлягає стягненню з ТОВ
«Т-Фактор».

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд
вважає необхідним стягнути з
відповідача на користь позивача судові
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 3 654,00 грн.

Керуючись ст. ст. 88, 212-215, 224-226 ЦПК
України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Т-Фактор» (07400, м.
Бровари, бульвар Незалежності, 14
Київської області, Код , р/р
1635 в ПАТ КБ «Хрещатик» МФО 300670) на
користь ОСОБА_1, ідентифікаційний код
НОМЕР_1, грошові кошти в сумі 668 174 грн.
(шістсот шістдесят вісім тисяч сто
сімдесят чотири гривні), 135 442 грн. (сто
тридцять п'ять тисяч чотириста сорок
дві гривні) 53 коп. відсотків за
користування коштами, та 3 654 грн. (три
тисячі шістсот п'ятдесят чотири гривні)
судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Заочне рішення набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
О. М. Пухна