Справа № 357/3179/14-ц Головуючий у І
інстанції Голуб А.В.Провадження №
22-ц/780/4358/14 Доповідач у 2
інстанції ПриходькоКатегорія 58
УХВАЛА

Іменем України

16 липня 2014 року колегія судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого: Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній
Д.О.,

при секретарі: Черепинець А.І.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою
Управління Пенсійного фонду України у
м. Біла Церква Київської області на
рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 04 червня 2014 року за позовом
Управління Пенсійного фонду України у
м. Біла Церква Київської області до
ОСОБА_1 про стягнення незаконно
виплаченої суми пенсії у зв»язку з
наданням недостовірних даних,-

встановила:

у березні 2014 року звернувся до суду з
вказаним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що
ОСОБА_1 перебувала на обліку в
управлінні Пенсійного фонду України у
м. Білій Церкві та отримувала пенсію за
віком з 22 червня 1992 року, вказана пенсія
була призначена ОСОБА_1 22.06.1992 року
відповідно до Закону України від 05.11.1991
року «Про пенсійне забезпечення».

Позивач вказував на те, що 21.10.2013 року до
позивача надійшов лист Головного
управління Пенсійного фонду України у
Київській області, із змісту якого
стало відомим, що при перевірці
електронної бази програмного
забезпечення отримувачів пенсії було
виявлено той факт, що ОСОБА_1 отримує
пенсію в разі втрати годувальника за
померлого чоловіка ОСОБА_2 з 01.11.1972 року
відповідно до Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб».

Також позивач посилався на те, що
відповідно до ст.6 Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб», особам, що мають право на різні
державні пенсії, призначається одна
пенсія за їх вибором. Позивач вказував
на те, що звертаючись 22.06.1992 року із
заявою про призначення пенсії і
надаючи дані про те, що пенсія на іншій
підставі або від іншого відомства
ОСОБА_1 не призначалася, відповідачка
шляхом надання недостовірних даних
призвела до призначення їй пенсії, яка
не повинна їй призначатися взагалі
(виключно у разі припинення їй пенсії в
разі втрати годувальника) і лише 15.10.2013
року відповідачка звернулася до
управління ПФУ в м. Білій Церкві із
заявою про припинення виплати їй
пенсії за віком з 01.10.2013 року і виплату
вказаної пенсії відповідачці
припинено позивачем з 01.10. 2013 року.

Позивач посилався на те, що внаслідок
неправомірних дій відповідачки,
останньою було завдано позивачу
збитків на загальну суму 104 365,69 грн., яка
складається із суми щомісячних
пенсійних виплат з 22.06.1992 року по 30.09.2013
року. Позивач просив в судовому порядку
стягнути з ОСОБА_1 суми пенсій,
виплачених надміру, у загальному
розмірі 104 365 грн. 69 коп.

Пізніше представник позивача надала
суду заяву про зменшення розміру
позовних вимог позивача, та просила
стягнути з відповідачки на користь
позивача суми пенсій, виплачених
надміру в загальному розмірі 102 269,57 грн.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 04 червня 2014 року позови задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
управління Пенсійного фонду України у
м. Білій Церкві 40 663 грн. 21 коп. та на
користь держави 406 грн. 63 коп. судового
збору.

В задоволенні іншої частини позову
управлінню Пенсійного фонду України у
м. Білій Церкві відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
представник Управління Пенсійного
фонду України у м. Біла Церква
Київської області подав апеляційну
скаргу, в яких посилається на те, що
рішення було прийнято за неповного
з»ясування обставин, що мають суттєве
значення для справи, просив скасувати
рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 04 червня 2014 року в частині відмови
Управлінню Пенсійного фонду України у
м. Біла Церква Київської області у
задоволенні позовних вимог, в решті
рішення залишити без змін.

Колегія суддів вважає, що апеляційні
скарги не підлягають задоволенню з
таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин справи, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що позивач
звертався до Білоцерківського
міськрайонного суду в 2013 році з
адміністративним позовом до ОСОБА_1 про
стягнення незаконно виплаченої суми
пенсії у зв»язку з наданням
недостовірних даних, однак ухвалою
судді Білоцерківського міськрайонного
суду Київської області Дубановської
І.Д. від 18.11.2013 року у справі №357/16725/13-а
2-а/357/543/13 УПФУ у м.Білій Церкві було
відмовлено у відкритті провадження у
зв»язку з тим, що справа не підлягає
розгляду в порядку адміністративного
судочинства, а має розглядатися в
порядку позовного провадження за
правилами цивільного судочинства.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 27.02.2014 року
апеляційну скаргу УПФУ у м.Білій Церкві
залишено без задоволення, а ухвалу
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 18.11.2013 року - без
змін. А тому позивач звернувся до суду з
вказаним позовом в порядку цивільного
судочинства. Наведене підтверджується
копіями вищевказаних ухвал.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 з
01.11.1972 року отримує пенсійне
забезпечення, згідно Закону України
«Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби та
деяких інших осіб» в зв»язку з втратою
годувальника ОСОБА_2 по лінії
Міністерства оборони та перебуває на
обліку в Головному управлінні
Пенсійного фонду України у Київській
області. Наведене підтверджується
поясненнями учасників процесу, листом
ГУ ПФУ у Київській області №2393/04 від
21.10.2013 року, довідкою ГУ ПФУ у Київській
області від 15.05.2014 року №224/04, та
матеріалами справи.

Після призначення вищевказаного
пенсійного забезпечення в зв»язку з
втратою годувальника, відповідачка
22.06.1992 року звернулася із заявою про
призначення їй пенсії за віком до
комісії по призначенню пенсій при
виконкомі Білоцерківської міської
Ради депутатів трудящих, і у заяві
відповідачка вказала, що пенсія на
іншій підставі або від іншого
відомства їй не призначалася, при цьому
ОСОБА_1 усвідомлювала той факт, що вона
вже отримує пенсію в разі втрати
годувальника по лінії Міністерства
Оборони. Наведене підтверджується
копією заяви ОСОБА_1 від 22.06.1992 року,
сама відповідачка у суді не
заперечувала те, що вказану заяву вона
читала та підписувала 22.06.1992 року.

Тобто, відповідачка свідомо ввела
орган, який призначав пенсію в оману
щодо неотримання нею іншої пенсії.

Судом встановлено, що відповідачці з
22.06.1992 року було призначено пенсію за
віком відповідно до Закону України від
05.11.1991 року «Про пенсійне
забезпечення», яка виплачувалась
останній управлінням Пенсійного фонду
України в м. Білій Церкві щомісячними
платежами з 22.06.1992 року по 30.09.2013 року і
виплата вказаної пенсії була припинена
позивачем з 01.10.2013 року на підставі
заяви відповідачки від 15.10.2013 року.
Наведене підтверджується поясненнями
учасників процесу, копією протоколу
№4/255 комісії по призначенню пенсій при
виконкомі Білоцерківської міської
Ради народних депутатів Київської
області, копіями розпоряджень, копіями
особових рахунків, копією заяви ОСОБА_1
від 15.10.2013 року.

Відповідно до листа Головного
управління пенсійного фонду України у
Київській області від 21.10.2013 року № 2393/04
вбачається, що відповідачка одночасно
отримувала подвій не пенсійне
забезпечення, сама відповідачка
вказане у суді не заперечувала.

Судом встановлено, що всього за період
часу з 22.06.1992 року по 30.09.2013 року
управлінням Пенсійного фонду України в
м. Білій Церкві відповідачці виплачено
пенсію за віком в розмірі 104 365,69 грн.,
чим завдано позивачу збитків на
вказану суму.

Розрахунками фактичної виплати пенсії
гр. ОСОБА_1 за період з 22.06.1992 по 30.09.2013
року УПФУ в м. Білій Церкві
підтверджуються розміри пенсійного
забезпечення за віком, отримані
відповідачкою від позивача за період з
часу призначення пенсійного
призначення по час припинення
позивачем виплати відповідачці пенсії
за віком.

Також з копії довідки ГУ ПФУ у
Київській області від 15.05.2014 року №224/04
вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на
обліку в ГУ ПФУ у Київській області і
отримує пенсію в разі втрати
годувальника, з розміру якої на
підставі рішення комісії з призначення
пенсій від 24.10.2013 року №356, починаючи з
01.11.2013 року здійснюється стягнення
надміру виплаченої суми 104 365,69 грн. за
період з 22.06.1992 року по 30.09.2013 року і
фактично утримані суми у період з 01.11.2013
року по 31.05.2014 року складають 2 096,12 грн.

Учасники процесу також підтвердили, що
за період з 22.06. 1992 року по 30.09.2013 року
УПФУ у м. Білій Церкві відповідачці
було виплачено пенсії за віком в
розмірі 104 365,69 грн. Також учасники
процесу підтвердили і те, що ГУ ПФУ у
Київській області з розміру пенсії
ОСОБА_1 в разі втрати годувальника на
підставі рішення комісії з призначення
пенсій, починаючи з 01.11.2013 року
здійснюється стягнення надміру
виплаченої суми 104 365,69 грн. за період з
22.06.1992 року по 30.09.2013 року і за період з
01.11.2013 року по 31.05.2014 року фактично
утримані суми складають 2 096,12 грн.

З вищевикладеного вбачається, що
станом на 01.06.2014 року виплачена
позивачем відповідачці надміру пенсія
за віком становить суму 102 269,57 грн.

Згідно до ст.6 Закону України від 05.11.1991
року «Про пенсійне забезпечення» в
редакції, яка діяла на час призначення
пенсії ОСОБА_1 за віком, особам, які
мають одночасно право на різні
державні пенсії, призначається одна
пенсія за їх вибором, за винятком
пенсій інвалідам внаслідок поранення,
контузії чи каліцтва, що їх вони
дістали при захисті Батьківщини або
при виконанні інших обов»язків
військової служби, або внаслідок
захворювання, пов»язаного з
перебуванням на фронті чи з виконанням
інтернаціонального обов»язку.

У відповідності до ч.1 ст.10 Закону
України «Про загально обов»язкове
державне пенсійне страхування» №1058-IV
від 09.07.2003 року, особі, яка має одночасно
право на різні види пенсії (за віком, по
інвалідності, у зв»язку з втратою
годувальника), призначається один із
цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до ч.1 ст.50 Закону України
«Про загально обов»язкове державне
пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003
року, суми пенсій, виплачені надміру
внаслідок зловживань з боку пенсіонера
або подання страхувальником
недостовірних даних, можуть бути
повернуті пенсіонером добровільно або
стягуються на підставі рішень
територіальних органів Пенсійного
фонду чи в судовому порядку.

Враховуючи, що при зверненні
відповідачки в червні 1992 року за
призначенням пенсії за віком і при
отриманні такої пенсії з 22.06.1992 року по
30.09.2013 року, відповідачка також
отримувала пенсію в разі втрати
годувальника згідно Закону України
«Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби та
деяких інших осіб» з 01.11.1972 року, про що
не повідомила відповідний пенсійний
орган, суд вірно вирішив те, що суми
пенсій, виплачені надміру внаслідок
зловживань з боку пенсіонера мають
бути стягнуті з відповідача на користь
Управління Пенсійного Фонду України у
м. Білій Церкві в судовому порядку.

Суд також прийшов до правильного
висновку щодо наявності в діях
відповідачки умислу на отримання двох
видів пенсійного забезпечення від
різних установ пенсійного
забезпечення, тобто відповідачка
свідомо надала недостовірну
інформацію, вчинила обман позивача,
внаслідок чого їй протиправно,
тривалий час виплачувалось пенсійне
забезпечення від двох установ.

У відповідності до ст.256 ЦК України,
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно з ст.257 ЦК України, загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Частиною 3 ст.267 ЦК України, позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

В ч.1 ст.264 ЦК України вказано, що перебіг
позовної давності переривається
вчиненням особою дії, що свідчить про
визнання нею свого боргу чи іншого
обов»язку. В ч. 3 цієї ж статті вказано,
що після переривання перебіг позовної
давності починається заново. Час, що
минув до переривання перебігу позовної
давності, до нового строку не
зараховується.

Представник відповідачки до винесення
заявила про застосування судом
позовної давності до вищевказаних
позовних вимог позивача.

Як вбачається з матеріалів цивільної
справи №357/3179/14-ц 2/357/1653/14 позивач 14.03.2014
року надав суду свій вищевказаний
позов до ОСОБА_1 про стягнення
незаконно виплаченої суми пенсії у
зв»язку з наданням недостовірних
даних, що підтверджується штампом суду
на позовній заяві, відповідно до якого
вищевказана позовна заява була
зареєстрована канцелярією
Білоцерківського міськрайонного суду
14.03.2014 року.

Таким чином, позивач звернувся до суду
з цим позовом 14.03.2014 року, тобто, з
пропуском трирічного строку позовної
давності, за період з 22.06.1992 року по
13.03.2011 року включно.

Суд вірно не приймає до уваги пояснення
представника позивача про те, що
позивач не пропустив строк позовної
давності для звернення до суду з
вказаним позовом із вищезазначеними
позовними вимогами у період часу з
22.06.1992 року по 13.03.2011 року включно,
оскільки тільки із листа ГУ ПФУ у
Київській області від 21.10.2013 року
позивач дізнався про обставини
отримання відповідачкою одночасно
двох видів пенсії, оскільки суд вважає,
що позивач УПФУ у м. Білій Церкві, з
власної вини своєчасно не з»ясував
обставини отримання подвійного
пенсійного забезпечення
відповідачкою, що мав зробити ще при
призначенні відповідачці пенсії за
віком і звернувся до суду лише 14.03.2014
року, що вбачається з матеріалів
справи, а тому суд прийшов до
правильного висновку, що позивач
пропустив без поважних причин строк
позовної давності звернення до суду з
вказаним позовом в частині вимог за
період з 22.06.1992 року по 13.03.2011 року
включно.

А тому з врахуванням всіх
вищенаведених правових норм, суд вірно
встановив за можливе відмовити
позивачу в задоволенні його позову за
період з 22.06.1992 року по 13.03.2011 року
включно в сумі 61 606,36 грн. у зв»язку зі
спливом позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі.

Враховуючи вищевикладене, суд
правильно вважає, що розмір суми пенсій
за віком виплачених надміру позивачем
відповідачу за період з 14.03.2011 року по
30.09.2013 року становить 40 663,21 грн.

На підставі вищевикладеного суд вірно
вважає за необхідне стягнути з
відповідачки на користь позивача 40 663,21
грн.

Доводи апелянтів в апеляційній скарзі
про неповне з»ясування судом обставин,
що мають значення для справи, на
переконання колегії суддів
апеляційної інстанції, не знайшли
свого підтвердження і повністю
спростовуються дослідженими належними
та допустимими доказами по справі.

За таких обставин, колегія судів,
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дав належну оцінку зібраним доказам,
вірно послався на закон, що регулює
спірні правовідносини, дійшов
правильного висновку задовольнивши
позов частково.

Оскільки рішення суду ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
апеляційні скарги і залишити рішення
суду першої інстанції без змін.

Керуючись: ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК
України колегія суддів, -

ухвалила :

апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у м. Біла
Церква Київської області відхилити,
рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 04 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді