Справа № 466/292/13
Головуючий у 1 інстанції: Донченко
Провадження № 22-ц/783/2965/14
Доповідач в 2-й інстанції:
Монастирецький Д. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Кабаля
І.І., Копняк С.М.,

секретаря
Олексіва О.А.,

з участю
представника ПАТ «Банк Перший»
Радкевича П.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення
Шевченківського районного суду міста
Львова від 05 лютого 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «Банк Перший»,
третьої особи - Товариства з обмеженою
відповідальністю «Будівельна компанія
«Український стандарт», про розірвання
договору про участь у Фонді
фінансування будівництва, стягнення
коштів, -

в с т а
н о в и л а:

16 січня 2013 року ОСОБА_3 звернулася в суд
з позовом до ПАТ «Банк Перший», третьої
особи - Товариства з обмеженою
відповідальністю «Будівельна компанія
«Український стандарт» про розірвання
договору про участь у Фонді
фінансування будівництва, стягнення
коштів. В обґрунтування позову
посилається на те, що 06.08.2008 року між ВАТ
«Універсальний банк Розвитку та
Партнерства», правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство «Банк
Перший» та ОСОБА_5 був укладений
договір про участь у Фонді
фінансування будівництва (далі ФФБ)
виду «А» № 1/12, за яким ОСОБА_5 взяла на
себе зобов'язання передати відповідачу
в довірчу власність грошові кошти у
сумі, що відповідає вартості вимірних
одиниць об'єкта інвестування на момент
проведення платежу з метою отримання у
власність об'єкта інвестування -
однокімнатної квартири АДРЕСА_1. Згідно
договору вона внесла на користь
відповідача 129110,13 грн., а відповідач
надав їй Свідоцтво № 47 про участь у
фонді фінансування будівництва виду
«А», згідно якого датою введення
об'єкта в експлуатацію є квітень 2010
року. 14.01.2009 року між ВАТ «БГ Банк», яке
було правонаступником ВАТ
«Універсальний банк розвитку та
партнерства» і ОСОБА_5 та нею - ОСОБА_3
укладено трьохсторонній договір № 1/32
про відступлення права вимоги, згідно
якого право вимоги на об'єкт
інвестування по договору № 1/12 про
участь у Фонді фінансування
будівництва виду «А» від 06 травня 2008
року уступлено їй - ОСОБА_3 Відповідач
умов договору не виконав, до цього часу
не ввів в експлуатацію будинок і не
передав побудований об'єкт
інвестування. Тому вона змушена
звернутися до суду.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні
позовної заяви ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «Банк Перший»,
третьої особи - Товариства з обмеженою
відповідальністю «Будівельна компанія
«Український стандарт», про розірвання
договору про участь у Фонді
фінансування будівництва, стягнення
коштів - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив
представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4

Рішенням Апеляційного суду Львівської
області від 17 червня 2013 року апеляційну
скаргу ОСОБА_4 - представника ОСОБА_3
задоволено.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 05 лютого 2013 року
скасовано і ухвалено нове, яким позовні
вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Розірвано Договір про участь у Фонді
фінансування будівництва виду «А» № 1/12
від 06 травня 2008 року, укладений між
Відкритим акціонерним товариством
«Універсальний банк розвитку та
партнерства» та ОСОБА_5,
правонаступником якої є ОСОБА_3.

Стягнуто з Публічного акціонерного
товариства «Банк Перший» на користь
ОСОБА_3 129 110 грн. 13 коп., 1 292 грн. судового
збору за подачу позовної заяви та 646
грн. судового збору за подачу
апеляційної скарги, а всього - 131 048 грн.
13 коп.

Рішення суду апеляційної інстанції
оскаржило Публічне акціонерне
товариство «Банк Перший».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 12 лютого 2014 року
касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Банк Перший»
задоволено частково.

Рішення апеляційного суду Львівської
області від 17 червня 2013 року скасовано,
справу направлено на новий розгляд до
цього ж суду.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 зазначає, що рішення
суду першої інстанції ухвалене з
порушенням матеріального і
процесуального права. Висновок суду
про те, що позивачкою не надано суду
доказів неналежного виконання
управителем договірних зобов'язань не
відповідає обставинам справи. Вважає,
що суд неправильно застосував ч. 4 ст. 3
Закону України «Про запобігання впливу
світової фінансової кризи на розвиток
будівельної галузі та житлового
будівництва», наголосивши, що
повернення коштів при здійсненні
часткової оплати вартості об'єкта
інвестування здійснюється лише після
наступної реалізації об'єкта (частини
об'єкта) інвестування. Посилається на
те, що суд першої інстанції
безпідставно зробив висновок про те, що
Банк є неналежним відповідачем у
справі, оскільки сторонами договору №
1/12 про участь у Фонді фінансування
будівництва виду «А», укладеного 06
травня 2008 року, є саме позивачка і
відповідач. Просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове, яким
позовні вимоги задовольнити.

Учасники цивільного процесу
повідомлені належним чином (а.с. 152, 154,
155) в судове засідання апеляційної
інстанції, крім представника ПАТ «Банк
Перший» Радкевича П.І., не з'явилися,
причину своєї неявки суду не
повідомили, матеріалів справи
достатньо для розгляду справи у їх
відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника ПАТ «Банк Перший»
Радкевича П.І., перевіривши матеріали
справи, межі та доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 слід
відхилити, однак судове рішення
скасувати та ухвалити нове - про
відмову в позові, проте з інших підстав.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, а також
особи, які не брали участі у справі,
якщо суд вирішив питання про їх права
та обов'язки, мають право оскаржити в
апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції повністю або
частково.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних прав, свобод чи
інтересів у спосіб, передбачений
законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені
законом або договором способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК
України передбачено, що під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України
обов'язок суду під час ухвалення
рішення вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються; перевірити наявність
чи відсутність певних обставин за
допомогою доказів шляхом їх оцінки;
оцінити подані сторонами докази та
дійти висновку про наявність або
відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення
правовідносин сторін, які випливають
із встановлених обставин. Саме
визначення цих правовідносин дає
можливість суду остаточно визначитись,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК
України, суд повинен сприяти
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснювати особам,
які беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджати про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяти здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом, та
встановлювати у рішенні обставини
справи (в тому числі пропущення
позовної давності), характер
правовідносин сторін, правову норму,
яка підлягає застосуванню до цих
правовідносин, навести мотиви
прийнятого рішення: встановлені судом
обставини, які мають значення для
справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд виходив
при задоволенні грошових та інших
майнових вимог.

Проте зазначеним вимогам закону дане
рішення не відповідає.

Відповідно ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідач не має обов'язків
щодо введення в експлуатацію об'єкта
інвестування, оскільки такий обов'язок
має Товариство з обмеженою
відповідальністю «Будівельна компанія
«Український стандарт». З огляду на те,
що ПАТ «Банк Перший» не був
забудовником, а лише здійснював
довірче управління коштами для
будівництва, то банк є неналежним
відповідачем у цій справі.

Проте погодитись з таким висновком
суду першої інстанції не можна,
виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що між
ОСОБА_5 та ВАТ «Універсал банк розвитку
та партнерства», правонаступником
якого є ПАТ «Банк Перший» було укладено
договір № 1/12 про участь у ФФБ виду «А»
від 06.05.2008 року, на підставі якого
ОСОБА_5 зобов'язалася передати
відповідачу у довірчу власність
грошові кошти у сумі, що відповідає
вартості мірних одиниць площі об'єкта
інвестування на момент проведення
платежу, а останній зобов'язався ці
кошти використати для фінансування
будівництва виду «А» житлових будинків
АДРЕСА_1, яке здійснюватиметься ТОВ
«Будівельна компанія «Український
стандарт» у порядку, визначеному
Правилами Фонду фінансування
будівництва, які затверджені спільним
рішенням спостережної ради та
правління ВАТ «Універсальний банк
розвитку та партнерства» (а.с. 4-11).

Згідно договору, об'єктом інвестування
є однокімнатна квартира АДРЕСА_1
загальною площею 31,2 кв.м. Запланований
строк введення будинку в експлуатацію -
квітень 2010 року.

Вартість об'єкта інвестування в цілому
складала 185 869,17 грн.

06 травня 2008 року та 05 листопада 2008 року
ОСОБА_5 передала відповідачу у довірчу
власність грошові кошти, що складають
частину вартості об'єкта інвестування
в сумі 129 110,13 грн. і їй 05.11.2008 року було
видано свідоцтво № 47 про участь у ФФБ
виду «А» житлових будинків АДРЕСА_1 (а.с.
14-16).

Установлено, що будинок АДРЕСА_1, в
якому знаходиться об'єкт інвестування,
в експлуатацію не введено.

14.01.2009 року між ВАТ «БГ Банк»,
правонаступником ВАТ «Універсальний
банк розвитку та партнерства» ОСОБА_5
та ОСОБА_3 укладено трьохсторонній
договір № 1/32 про відступлення права
вимоги, згідно якого право вимоги на
об'єкт інвестування по договору № 1/12
про участь у Фонді фінансування
будівництва виду «А» від 06 травня 2008
року уступлено ОСОБА_3 (а.с. 12, 13).

Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України
«Про фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю» у
разі порушення забудовником строків
спорудження об'єкта будівництва або у
разі неналежного виконання
управителем своїх обов'язків,
передбачених частиною першою цієї
статті, довіритель має право вимагати
від управителя дострокового
розірвання договору та виплати йому
коштів. Управитель зобов'язаний
виплатити довірителю кошти у сумі, що
визначається відповідно до статті 20
цього Закону при відмові довірителя
від участі у ФФБ і не може бути меншою
за суму, внесену довірителем до ФФБ.
Довіритель не сплачує управителю
винагороду за виплату йому коштів у
разі, якщо довіритель відмовляється
від участі у ФФБ з підстав, визначених
цією частиною.

Згідно з ч. 7 ст. 20 Закону України «Про
фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю» сума
коштів, яка підлягає поверненню
довірителю у випадках, передбачених
частинами четвертою - шостою цієї
статті, повертається довірителю
протягом п'яти днів після здійснення
управителем наступної повної
реалізації відповідного об'єкта
інвестування або після введення
об'єкта будівництва в експлуатацію.

Таким чином, кошти з відповідача на
користь позивача підлягають стягненню
за умови встановлення здійснення
управителем повної реалізації
закріпленого за останнім об'єкта
інвестування або введення об'єкта
будівництва в експлуатацію та спливу
п'яти днів після настання вказаних
обставин.

Оскільки з матеріалів справи
вбачається, що об'єкт інвестування -
квартира АДРЕСА_1 станом на дату
звернення до суду з позовом не був
введений в експлуатацію, тому на цей
час відсутні підстави вважати, що сума
коштів, сплачених у рахунок участі у
фонді фінансування будівництва,
підлягає поверненню.

Крім того, згідно з ч. 4 ст. 17 Закону
України «Про фінансово-кредитні
механізми і управління майном при
будівництві житла та операціях з
нерухомістю» для участі у фонді
фінансування будівництва виду «А»
виплата коштів довірителю не може
здійснюватися за рахунок іншого фонду
фінансування будівництва або власного
майна управителя. Також, з урахуванням
вимог ст. 3 Закону України «Про
запобігання впливу світової
фінансової кризи на розвиток
будівельної галузі та житлового
будівництва» виплата коштів
проводиться банком після повернення
забудовником коштів в управління
управителю фонду фінансування
будівництва, які повертаються
довірителю після здійснення
управителем наступної реалізації
відповідного об'єкта інвестування або
після введення об'єкта в експлуатацію.

Отже в позові ОСОБА_3 слід відмовити із
зазначених підстав, а не з підстав
відсутності належного відповідача

За наведених вище обставин, апеляційна
скарга представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4
підлягає відхиленню, рішення суду
першої інстанції, як таке, що ухвалене з
неправильним застосуванням норм
матеріального і процесуального права -
скасуванню, з ухваленням нового
рішення про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 2, 309
ч. 1 п. 4, 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і
ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 05 лютого 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«Банк Перший», третьої особи -
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Будівельна компанія
«Український стандарт», про розірвання
договору про участь у Фонді
фінансування будівництва, стягнення
коштів - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий:
Монастирецький Д.І.

Судді:
Кабаль І.І.

Копняк С.М.