РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2014 року
м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в
складі : головуючого - судді
Лєдньова Д.М.

при секретарі Зубрицькій Т.Л.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовною заявою ОСОБА_1 до
Житомирської міської ради про визнання
права власності,-

встановив:

Позивач звернулась в суд з даним
позовом, в обґрунтування якого
зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її
батько - ОСОБА_2 Після смерті вказаної
особи відкрилась спадщина - житловий
будинок АДРЕСА_1. Спадкоємцями першої
черги на вказаний період були: позивач -
ОСОБА_1, та сестра позивача - ОСОБА_3.
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, після
смерті якої спадкоємцем виступила
дочка - ОСОБА_4 Вказана особа також
померла, а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 року.
Вказуючи на те, що інші спадкоємці, що
можуть претендувати на отримання
спадщини, відсутні, водночас,
постановою нотаріуса Другої
Житомирської державної нотаріальної
контори від 26.06.2013 року позивачу
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину у зв»язку з
відсутністю правовстановлюючих
документів на майно, просить визнати
право власності в порядку спадкування
на житловий будинок АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав.

Представник відповідача в судове
засідання не з»явився, надав заяву про
можливість слухання справи у його
відсутності.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
суд встановив.

Позивач є донькою ОСОБА_2, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

З матеріалів справи, а саме: копії
технічного паспорту будинку, копії
прибудинкової книги, вбачається, що
вказана особа проживала в будинку
АДРЕСА_1.

Рік побудови будинку - 1965 рік.

На момент смерті спільно із
спадкодавцем проживали діти: ОСОБА_1 та
ОСОБА_3.

Суд бере до уваги, що Цивільний Кодекс
Української РСР (1963 р.), що діяв під час
більшості років утримання будинку, не
містив норми, яка передбачала
виникнення права власності на нерухоме
майно після реєстрації такого права.

У відповідності до підпункту «а»
пункту 20 розділу ІІІ «Інструкції про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР» від
31.01.1966 року (втратила чинність на
підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №
56 від 13.12.1995 року) на підставі записів в
погосподарських книгах органи БТІ
складали списки щодо власників
будинку.

Згідно ч. 1 ст. 549 Цивільного Кодексу
Української РСР (1963 р.) визнається, що
спадкоємець прийняв спадщину: якщо він
фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном.

Відповідно до ст. 529 Цивільного Кодексу
Української РСР (1963 р.) при спадкоємстві
за законом спадкоємцями першої черги є,
в рівних частках, діти (у тому числі
усиновлені), дружина і батьки
(усиновителі) померлого.

З урахуванням вищенаведеного, суд
приходить до висновку про отримання
спадкового майна в порядку спадкування
після смерті батька в рівних частках
спадкоємцями - ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року
ОСОБА_3 померла. На час відкриття
спадщини спільно із спадкодавцем
проживала її дочка - ОСОБА_4, що
підтверджується дослідженою в
судовому засіданні прибудинковою
книгою.

Згідно з ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві
на момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до ст. 1261 ЦК України у
першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Відтак, ОСОБА_4 отримала в
порядку спадкування права та обов»язки
після смерті спадкодавця - ОСОБА_3 як
особа, що проживала разом із
спадкодавцем та належить до першої
черги спадкоємців.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Постановою про відмову у вчиненні
нотаріальної дії від 26.06.2013 року
позивачу відмовлено у видачі свідоцтва
про право на спадщину у зв»язку з
відсутністю правовстановлюючих
документів на житловий будинок.

У відповідності до ст. 1263 ЦК України
третю чергу право на спадкування за
законом мають рідні дядько та тітка
спадкодавця.

З отриманого судом повідомлення Другої
Житомирської державної нотаріальної
контори від 18.03.2014 року вбачається, що
спадкові справи до майна померлих -
ОСОБА_2, ОСОБА_4 не заводились.

Будь-які інші спадкоємці більш
наближеної черги судом не встановлені.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Приймаючи до уваги ту обставину, що
право власності позивачів не
визнається, особи позбавлені
можливості реалізувати спадкові права
в позасудовому порядку, суд приходить
до висновку про обґрунтованість
заявлених позивачами вимог та вважає
необхідним задовольнити їх.

Керуючись ст.ст. 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України,
суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Житомирської міської
ради про визнання права власності
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку
спадкування після батька - ОСОБА_2, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, племінниці -
ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Житомирської
області через Богунський районний суд
міста Житомира шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя