Справа № 372/4856/13-ц Головуючий у І
інстанції Мора О.М.Провадження №
22-ц/780/1981/14 Доповідач у 2
інстанції Волохов Категорія 19
УХВАЛА

Іменем України

26 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Матвієнко Ю.О.,
Іванової І.В.

при секретарі Микитенко Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне
рішення Обухівського районного суду
Київської області від 22 січня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання нікчемним договору
купівлі-продажу жилого будинку,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з вказаним позовомдо ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та уточнивши заявлені позовні
вимоги, просила визнати договору
купівлі - продажу жилого будинку,
укладеного 25.12.1964 року між її покійним
батьком ОСОБА_4 та покійною ОСОБА_5,
після смерті якої будинок успадкували
відповідачі по справі, нікчемним та
застосувати наслідки недійсності
нікчемного правочину.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог ОСОБА_1 вказувала, що її батько
ОСОБА_6 після смерті своєї матері
успадкував житловий будинок, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1). З
часом ОСОБА_6, який проживав в
успадкованому будинку та був там
зареєстрований, дозволив тимчасово
проживати на праві квартирантів, про що
свідчить запис у господарській книзі
селищної ради, сім'ї ОСОБА_5, а саме:
ОСОБА_7, його дружині ОСОБА_5 та їхнім
дітям, які приїхали з Росії.

У квітні 2013 році при оформленні
спадщини після своїх батьків позивачу
стало відомо, що між її батьком ОСОБА_4
та ОСОБА_5 було укладено договір
купівлі-продажу вищезазначеного
жилого будинку. У позовній заяві
позивач зазначила, що даний договір є
фіктивним, оскільки ОСОБА_6 не мав
наміру продавати будинок своїх батьків
та жодних дій щодо відчуження майна не
вчиняв.

Позивач також зазначає, що даний
договір було укладено з порушенням
істотних умов необхідних для договорів
даного виду, а саме: при укладенні
договору не було дотримано вимоги про
нотаріальне посвідчення договору, як
того вимагали норми ч.1 ст.227 ЦК УРСР, що
діяв на момент укладення договору, і з
незрозумілих причин він був
посвідчений лише Обухівською селищною
радою, окрім того в порушення ч. 2 ст. 227
ЦК УРСР договір не був зареєстрований у
виконавчому комітеті місцевої ради
народних депутатів., а отже даний
договір на його думку є нікчемним, а
подальше спадкування спірного будинку
після смерті ОСОБА_5 її сином - ОСОБА_2 та
онуком - ОСОБА_3 є безпідставним,
незаконним та неможливим.

В зв'язку з наведеним, позивач просила
визнати договір купівлі-продажу жилого
будинку, що знаходиться АДРЕСА_1),
укладений 25.12.1964 року між її покійним
батьком ОСОБА_4 та ОСОБА_5 нікчемним та
застосувати наслідки недійсності
нікчемного правочину.

Заочним рішення Обухівського
районного суду Київської області від 22
січня 2014 року в задоволені позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним заочним
рішенням суду, ОСОБА_1 подала
апеляційну скаргу, в якій, просила
скасувати рішення суду першої
інстанції з підстав неповного
з'ясування судом обставин, які мають
значення для справи, неправильного
застосування судом норм матеріального
та процесуального права, та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити
заявлені позовні вимоги в повному
обсязі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді - доповідача, дослідивши
матеріали цивільної справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дійшла висновку про те, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14
Пленуму Верховного Суду України від 18
грудня 2009 року „Про судове рішення у
цивільній справі" зазначено, що рішення
є законним тоді, коли суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив
справу згідно з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин відповідно до
статті 8 ЦПК, а також правильно
витлумачив ці норми. Обґрунтованим
визнається рішення, ухвалене на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції відповідає
зазначеним вимогам закону.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

З копії спадкової справи щодо майна
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8
вбачається, що її сином ОСОБА_4 було
отримано Свідоцтво про право на
спадщину за законом на домоволодіння
АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що 25.12.1964 року було
укладено договір купівлі - продажу
домоволодіння, на підставі якого
ОСОБА_6 продав ОСОБА_5 належне йому
домоволодіння, що знаходиться в
АДРЕСА_1.

Як вбачається з копії договору купівлі
- продажу домоволодіння належало
ОСОБА_6 на підставі Свідоцтва про право
на спадщину від 07.12.1961 року та за
проданий будинок продавець отримав при
підписанні договору 500,00 карбованців.

Судом також встановлено, що договір
купівлі - продажу домоволодіння був
зареєстрований в виконавчому комітеті
Обухівської селищної ради депутатів
трудящих від 25.12.1964 року та в
Фастівському міжміському бюро
технічної інвентаризації за ОСОБА_5
було зареєстровано право приватної
власності на придбане домоволодіння
28.11.1966 року за р. № 1263.

Як вбачається з копії спадкової справи,
щодо майна померлої 30 вересня 1982 року
ОСОБА_5, свідоцтво про право на спадщину
за законом на домоволодіння, що
знаходиться в селищі АДРЕСА_1 було
видане ОСОБА_10 та ОСОБА_2, згідно якого
їхні частки в успадкованому майні є
рівними.

Згідно довідки виданої виконавчим
комітетом Обухівської міської ради №
101 від 27.09.2013 року будинок та земельна
ділянка у АДРЕСА_1, вулицю
перенумеровано на АДРЕСА_1.

З матеріалів перевірки Обухівським РВ
ГУ МВС в Київській області вбачається,
що за адресою АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_2
рішенням виконавчого комітету
Обухівської міської ради № 357 від 23.04.2004
року було надано дозвіл на будівництво
житлового будинку в АДРЕСА_1,
інформація щодо знесення будинку та
видачі дозволу на знесення будинку по
АДРЕСА_1 відсутня.

Також з матеріалів перевірки
вбачається, що згідно рішення
виконавчого комітету Обухівської
міської ради № 1212 від 28.10.2003 року ОСОБА_2
було передано безкоштовно земельну
ділянку площею 0,12 га у приватну
власність для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд.

Відповідач ОСОБА_2 згідно витягу з
державного реєстру актів цивільного
стану громадян щодо актового запису
про смерть 28.10.2013 року помер.

Крім того, встановлено судом та ніким
не оспорюється, що сторонами договору
купівля-продажу домоволодіння від
25.12.1964 року були ОСОБА_6 та ОСОБА_5.
ОСОБА_6 на час укладання договору був
єдиним власником домоволодіння,
оскільки отримав його у спадщину за
законом після смерті своєї матері.

ОСОБА_6 помер у ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_5
померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Відповідно до рішення Обухівського
районного суду від 15 лютого 1989 року
встановлено факт володіння будинком
АДРЕСА_1 померлою ОСОБА_5 з 1964 року по
01.10.1982 рік. Рішення суду є чинним.

Встановлено та визнається ОСОБА_1, що
після смерті свого батька - ОСОБА_6
позивач у будь-який спосіб не прийняла
спадщину і лише майже через 25 років
звернулась до відповідних органів з
питань оформлення спадщини після своїх
батьків.

Таким чином, не набувши прав на
спадкове майно після смерті батька,
позивач не набула жодних прав щодо
спірного майна, а судовому захисту
відповідно до вимог діючого
законодавства (ст.3 ЦПК України, ст.15 ЦК
України) підлягають порушені,
невизнані або оспорювані права,
свободи чи законні інтереси.

Колегія суддів вважає, що позивач не
надала належних, допустимих доказів
того, що відповідачі у справі порушили
її права, у тому числі право власності
на спірний будинок. Крім того, ні
відповідачі у справі, ні позивач не
були сторонами договору
купівля-продажу, який позивач просила
суд визнати нікчемним, а тому обраний
спосіб захисту своїх прав позивачем
обрано не у відповідності із вимогами
закону.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно встановив характер спірних
правовідносин між сторонами та ухвалив
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Інших доводів, які б спростували
законність і обґрунтованість
ухваленого судом рішення, апеляційна
скарга апелянтів не містить.

Згідно зі ст.308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що судом першої інстанції
повно і всебічно з'ясовані всі
обставини справи, правильно
встановлено правові відносини сторін,
дана належна правова оцінка доказам у
справі, висновки місцевого суду
відповідають фактичним обставинам
справи, рішення суду відповідає
вимогам матеріального і
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
апеляційну скаргу апелянтів відхилити,
а рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Обухівського районного
суду Київської області від 22 січня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: