Справа № 203/2599/14-ц
Провадження № 2/0203/997/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2014 року Кіровський районний суд
міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді
Католікяна М.О.,

при секретарі Науменко
А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
правочину дійсним,

у с т а н о в и в:

15 квітня 2014 року позивач звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання
правочину дійсним. Позовні вимоги
обґрунтовано тим, що у квітні 2008 року
між сторонами у простій письмовій
формі було укладено договір дарування,
за яким позивач для придбання
відповідачем квартири подарувала
останньому 50 000,00 доларів США.
Відповідач ухилився від нотаріального
посвідчення договору, що стало
причиною звернення позивача до суду з
позовом про визнання укладеного
договору дарування дійсним (а.с.а.с. 2, 3).

Сторони до суду не з'явилися,
звернувшись із заявами про розгляд
справи за їх відсутності.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає,
що позов не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

У судовому засіданні було встановлено,
що 05.04.2008 р. сторонами було складено
розписки, згідно з якими позивач
подарувала відповідачу, а відповідач
прийняв для придбання ним квартири 50
000,00 доларів США (а.с.а.с. 4, 5).

За твердженням позивача, відповідач
ухилився від нотаріального
посвідчення укладеного договору, що й
стало причиною звернення позивача до
суду.

Відповідно до частини 1, пункту 1
частини 2 статті 11 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК) цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Однією з підстав виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 717, частиною 1
статті 718 ЦК за договором дарування
одна сторона (дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.
Дарунком можуть бути рухомі речі, в
тому числі гроші та цінні папери, а
також нерухомі речі.

У відповідності з частиною 5 статті 719
ЦК договір дарування валютних
цінностей на суму, яка перевищує
п'ятдесятикратний розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, укладається у письмовій
формі і підлягає нотаріальному
посвідченню.

За правилами частини 1, абзацу 1 частини
2 статті 215 ЦК підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами 1 - 3, 5, 6 статті 203 цього
Кодексу. Недійсним є правочин, якщо
його недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Частиною 4 статті 203 ЦК передбачено, що
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

Відповідно до статті 219 ЦК у разі
недодержання вимоги закону про
нотаріальне посвідчення
одностороннього правочину такий
правочин є нікчемним. Суд може визнати
такий правочин дійсним, якщо буде
встановлено, що він відповідав
справжній волі особи, яка його вчинила,
а нотаріальному посвідченню правочину
перешкоджала обставина, яка не
залежала від її волі.

Судом встановлено, що розмір дарунку за
складеними сторонами розписками
перевищив п'ятдесятикратний розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, отже, такий договір мав бути
посвідчений нотаріально, і
недотримання цієї вимоги, у розумінні
частини 1 статті 219 ЦК, свідчить про
нікчемність укладеного між сторонами
правочину.

При цьому суд критично ставиться до
тези позовної заяви щодо ухилення
відповідача від нотаріального
посвідчення договору дарування та
визнання такого ухилення відповідачем,
оскільки ця обставина не підтверджена
сторонами жодними засобами
доказування (запрошення відповідача до
конкретної нотаріальної контори або
нотаріуса, визначення сторонами дати
та часу посвідчення договору дарування
тощо).

Відтак, суд не знаходить обставин, які б
не залежали від волі сторін і завадили
нотаріальному посвідченню договору
дарування, отже, позов не підлягає
задоволенню.

Керуючись статтями 4 - 11, 15, 18, 57 - 60, 169, 208,
209, 212 - 215, 218 Цивільного процесуального
кодексу України, суд

в и р і ш и в:

ОСОБА_1 у позові до ОСОБА_2 про визнання
правочину дійсним відмовити.

Рішення набирає законної сили у
порядку, передбаченому статтею 223 ЦПК
України, і може бути оскаржено до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Кіровський районний суд
м. Дніпропетровська шляхом подання
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його постановлення. У разі якщо
рішення було постановлено за
відсутності особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом 10
днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення складено 14 травня
2014 року.

Суддя
М.О. Католікян