Справа № 348/2199/13-ц
Провадження № 22-ц/779/1328/2014
Головуючий у 1 інстанції Міськевич О.Я.
Суддя-доповідач Шалаута Г.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої судді: Шалаути
Г.І.,

суддів: Матківського
Р.Й., Ковалюка Я.Ю.,

секретаря: Бойчука Л.М.,

з участю сторін: представника
апелянта ОСОБА_2, представника позивача
ОСОБА_3, представника прокуратури Ворох
А.В., -

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до
Державної казначейської служби
України, третьої особи Управління МВС
України в Івано-Франківській області
про відшкодування моральної шкоди,
спричиненої злочином на заочне рішення
Надвірнянського районного суду
Івано-Франківської області від 06
листопада 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

В липні 2013 року ОСОБА_5 звернувся в суд
із позовом до Державної казначейської
служби України, третя особа: УМВС
України в Івано-Франківській області
про відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок злочину,
посилаючись на те, що внаслідок
неправомірних дій органів дізнання
настала смерть батька ОСОБА_6, чим
заподіяно їй моральну шкоду, яку вона
оцінює в 1000000 грн. та просила стягнути
її з Державної казначейської служби
України за рахунок коштів Державного
бюджету України на її користь шляхом
списання коштів з єдиного
казначейського рахунку.

Рішенням Надвірнянського районного
суду від 06 листопада 2013 року позов
ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто з
Державної казначейської служби
України за рахунок Державного бюджету
України, шляхом списання коштів з
єдиного казначейського рахунку на
користь ОСОБА_5 моральну шкоду в
розмірі 200000 грн.

Ухвалою від 06.05.2014 року заяву
представника Державної казначейської
служби України в Івано-Франківській
області про перегляд заочного рішення
залишено без задоволення.

На зазначене рішення Державна
казначейська служба України подала
апеляційну скаргу, в якій зазначила, що
рішення є незаконним, постановлено з
порушенням норм матеріального права, а
висновки суду не відповідають
обставинам справи. Апелянт зазначив, що
порушення норм матеріального права
полягає в тому, що суд до спірних
відносин неправильно застосував
правові положення Закону України «Про
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, прокуратури та суду»
та вважав, що моральна шкода, завдана
неправомірними діями органів дізнання
підлягає відшкодуванню в порядку,
передбаченому ст.25 Бюджетного кодексу
України, який на дані правовідносини не
поширюється. На думку апелянта
підлягала застосуванню норма
матеріального права - ст.1172 ЦК України,
яка передбачає право особи на
відшкодування шкоди за рахунок
державного органу, діяння працівників
якого потягнули тяжкі наслідки.

Апелянт зазначив, що відповідно до
положення ст. 23 Бюджетного кодексу
України, будь-які зобов'язання та
платежі можна здійснювати лише за
наявності відповідного бюджетного
призначення. Так, законом «Про
Державний бюджет на 2014 рік» не
передбачено видатків держави на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок злочину, а Державна
казначейська служба України не вправі
встановлювати загальнодержавні
видатки та змінювати їх цільове
спрямування. Посилаючись на наведене
апелянт просить скасувати заочне
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове, яким в позові до
Державної казначейської служби
України про стягнення моральної шкоди
відмовити.

Представник Івано-Франківської
обласної прокуратури погоджується з
правовою позицією апелянта, вважає що
рішення суду першої інстанції слід
скасувати, як таке, що винесено з
порушенням норм матеріального права -
застосування судом умов та порядку
відшкодування шкоди, передбачених
Законом України «Про відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
прокуратури та суду», який на спірні
правовідносини не поширюються, а шкода
повинна бути відшкодована за рахунок
коштів УМВС України в
Івано-Франківській області.

Представник позивача ОСОБА_3 доводів
апеляційної скарги не визнав, пояснив,
що саме вироком Городенківського
районного суду від 10.05.2010 року
підтверджено незаконні дії органів
дізнання, внаслідок яких настала
смерть ОСОБА_7, яка спричинила моральну
шкоду потерпілим - дружині, синам та
дочці ОСОБА_7 - ОСОБА_5 (позивачці). Також
просив врахувати, що потерпілі ОСОБА_8
(дружина померлого) та ОСОБА_6 (син
померлого) до цього часу не отримали
жодних коштів на відшкодування
присудженої їм моральної шкоди, за
вироком суду, оскільки кошти для цієї
мети на рахунку третьої особи відсутні.
Вважає, що моральна шкода, завдана
неправомірними діями органів дізнання
щодо ОСОБА_6 підлягає відшкодуванню
спадкоємцям померлого саме з
державного бюджету, а тому рішення суду
першої інстанції вважає законним та
обґрунтованим. Просив апеляційну
скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача,
представників сторін, прокурора,
колегія знаходить доводи апелянта не
обґрунтованими та вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступних мотивів.

Статтею 56 Конституції України
передбачено, що кожен має право на
відшкодування за рахунок держави чи
органів місцевого самоврядування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Згідно ст. 3 ЦПК України судовому
захисту підлягають порушені, невизнані
або оспорювані права, свободи чи
інтереси.

За змістом ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Вироком Городенківського районного
суду Івано-Франківської області від
10.05.2012 року ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 -
бувших працівників міліції
Надвірнянського РВ УМВС визнано
винними у вчиненні злочинів,
передбачених ст.ст. 365 ч.3, 212 ч.2, 366 ч.2, 70
КК України та призначено їм покарання у
виді позбавлення волі кожному. В
користь потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_6 -
матері та брата позивачки з УМВС в
Івано-Франківській області - стягнуто
моральну шкоду по 200000 грн. кожному
(а.с.36-44). Ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області від 22.04.2013
року вирок в частині покарання
відносно ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11
змінено, в частині цивільного позову
залишено без змін (а.с.5-11). Вирок вступив
у законну силу.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_5 є дочкою ОСОБА_7, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12, 23).

Ст. 61 ч.4 ЦПК України визначено, що вирок
у кримінальній справі, що набрав
законної сили обов'язковий для суду,
який розглядає справу про
цивільно-правові наслідки дій особи,
стосовно якої ухвалено вирок, з питань,
чи мали місце ці дії та чи вчинені вони
цією особою.

Як вбачається з вироку суду, ОСОБА_9,
ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1,
перебуваючи на роботі і будучи при
виконанні службових обов'язків, як
працівники Надвірнянського РВ УМВС,
вчинили перевищення влади та службових
повноважень, що завдали істотну шкоду
охоронюваним законом правам, інтересам
окремих громадян і супроводжувались
насильством, заподіянням умисних
тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних
для життя в момент заподіяння, що
спричинило тяжкі наслідки - смерть
потерпілого. ОСОБА_7 був незаконно
доставлений працівниками міліції в
чергову частину, незаконно поміщений в
кімнату для затриманих осіб на кілька
діб, де до нього застосовувались
незаконні методи дізнання. Крім того,
засуджені працівники міліції після
смерті потерпілого сфальсифікували
адміністративну справу відносно нього,
сфабрикували протокол про його
адміністративне затримання, і, будучи
службовими особами, вчинили службове
підроблення, склали та внесли до
офіційних документів завідомо
неправдиві відомості, що спричинило
тяжкі наслідки. Зазначені факти є
доказом незаконного притягнення
ОСОБА_6 до адміністративної
відповідальності, незаконного його
затримання з поміщенням на кілька діб в
кімнату для затриманих, де до нього
застосовувались незаконні методи
дізнання - фізичне насильство,
заливання спиртним, приковування
наручниками до батареї, нанесення
тяжких тілесних ушкоджень у життєво
важливі органи, від яких наступила
смерть з метою залякування та
отримання зізнання у скоєнні злочину,
якого він не вчиняв, що встановлено
вироком суду, та не підлягає
доказуванню згідно п.3 ст.61 ЦПК України.

Згідно з п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» підлягає
відшкодуванню шкода, завдана
громадянинові внаслідок незаконного
засудження, незаконного притягнення як
обвинуваченого, незаконного взяття і
тримання під вартою, незаконного
проведення в ході розслідування чи
судового розгляду кримінальної справи,
обшуку майна, виїмки, незаконного
накладення арешту на майно,
незаконного відсторонення від роботи
(посади) та інших процесуальних дій, що
обмежують права громадян.

Відповідно до положень ст.4 Закону
відшкодування моральної шкоди
провадиться за рахунок коштів
Державного бюджету в разі, коли
незаконні дії органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду завдали моральної шкоди
громадянинові, призвели до порушення
нормальних життєвих зв'язків,
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Згідно ст.5 цього Закону у разі смерті
громадянина право на відшкодування
шкоди, у випадках, передбачені пунктами
1, 2, 3 і 4 ст. 3 цього Закону, у
встановленому законом порядку
переходить до його спадкоємців.

Таким чином, висновок суду щодо
наявності підстав для відшкодування
моральної шкоди, завданої позивачам
смертю їхнього батька внаслідок
незаконного притягнення ОСОБА_6 до
адміністративної відповідальності,
незаконного його затримання за
підозрою у скоєнні злочину та
незаконного поміщення у кімнату
затриманих, застосовування незаконних
методів дізнання: приковування
наручниками до батареї, заливання
спиртним, нанесення тяжких тілесних
ушкоджень у життєво важливі органи, від
яких наступила смерть з метою
залякування та отримання зізнання у
скоєнні злочину, якого він не вчиняв, що
встановлено вироком суду, та не
підлягає доказуванню згідно п.3 ст.61 ЦПК
України.

При визначенні розміру стягнення
моральної шкоди, суд першої інстанції,
зсилаючись на норми ст.ст. 23, 297, 1167-1168, 1176
ЦК України, виходив із тяжкості
спричинених позивачці моральних
страждань, ступеня вини заподіювачів
шкоди, які діючи всупереч своїх
посадових обов'язків з особливою
жорстокістю, цинізмом зневагою до
загально-прийнятих суспільних норм
моралі позбавили життя ОСОБА_6, а його
дружину та дітей, в тому числі
позивачку матеріальної допомоги та
моральної підтримки на все життя.

У відповідності до змісту ч.1 ст. 43 БК
України при виконанні державного
бюджету і місцевих бюджетів
застосовується казначейське
обслуговування бюджетних коштів.
Центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, забезпечує
казначейське обслуговування бюджетних
коштів на основі ведення єдиного
казначейського рахунку, відкритого у
Національному банку України.

На підставі п.п. 1, 3 Положення про
Державну казначейську службу України,
затвердженого Указом Президента
України від 13 квітня 2011 року № 460/2011
(далі Положення), Державна казначейська
служба України (Казначейство України) є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра фінансів
України. Казначейство України входить
до системи органів виконавчої влади та
утворюється для реалізації державної
політики у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів.

Казначейство України відповідно до
покладених на нього завдань здійснює
безспірне списання коштів державного
бюджету та місцевих бюджетів на
підставі рішення суду (п.4 Положення).

В силу п.8 ч. 1 ст.7, ч. 2 ст. 23 БК України
бюджетні кошти використовуються на
цілі, визначені бюджетними
призначеннями, які встановлюються
законом про Державний бюджет України
(рішенням про місцевий бюджет) у
порядку, визначеному цим Кодексом.

За змістом вищевказаних норм
відшкодування громадянинові шкоди у
випадках, передбачених законом,
провадиться за рахунок коштів
державного бюджету шляхом списання
держказначейством цих грошових коштів
з відповідного казначейського рахунку.

Представник Держказначейства в
судовому засіданні підтвердив, що
статтею 25 Бюджетного кодексу України
передбачено єдиний випадок
відшкодування шкоди за рахунок коштів
державного бюджету, підставою якого є
Закон України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури та
суду».

Колегія погоджується з висновком суду
першої інстанції, що саме норми ст.1-4
цього Закону підлягають застосуванню
до спірних правовідносин.

Згідно змісту ст. 15 ЦПК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права чи інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Ст. 16 ЦК України передбачено серед
інших способів захисту порушених прав
право на відшкодування моральної
шкоди, право вибору способу захисту
порушеного права належить позивачу.

Колегія вважає, що висновки суду щодо
порядку відшкодування присудженої
моральної шкоди узгоджуються також з
позицією Конституційного Суду України
N 12-рп/2001 від 03 жовтня 2001 року у справі за
конституційними поданнями Верховного
Суду України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
окремих положень статті 32 Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2000 рік" та статті 25 Закону України
"Про Державний бюджет України на 2001 рік"
про те, що відповідно до законів
України «Про Службу безпеки України»,
«Про міліцію» шкода, завдана
неправомірними діями працівників
Служби безпеки України, органів
внутрішніх справ, відшкодовується за
рахунок державного бюджету.

Висновки суду першої інстанції
відповідають обставинам справи та
ґрунтуються на доказах, яким дано
правильну правову оцінку.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі переоцінювати докази, які судом
першої інстанції досліджені у
встановленому законом порядку, а
апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази, що давало б підставу для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового або зміни
рішення.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, апеляційний
суд приходить до висновку, що судом
першої інстанції постановлено рішення
з додержанням вимог закону, а тому
підстав для зміни чи скасування
рішення суду першої інстанції не
вбачає.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
307, 308, 313-315, 317, 319, 323-325 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Державної
казначейської служби України
відхилити.

Заочне рішення Надвірнянського
районного суду Івано-Франківської
області від 06 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з моменту
набрання законної сили.

Судді
Г.І. Шалаута

Р.Й. Матківський

Я.Ю. Ковалюк