Справа № 367/5696/13-ц Головуючий у І
інстанції Линник В.Я.Провадження №
22-ц/780/3705/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

09 липня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого судді Лащенка В.Д.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Сушко Л.П.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне
рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 01 липня 2013 року у
справі за позовом прокурора м. Ірпеня
Київської області до Коцюбинської
селищної ради Київської області,
ОСОБА_2, ОСОБА_1, третя особа: комунальне
підприємство «Святошинське
лісопаркове господарство» про
визнання недійсним рішення, державного
акту на право власності на землю,
визнання права власності на земельну
ділянку,

встановила:

У січні 2013 року прокурор м. Ірпеня
Київської області звернувся в суд з
позовом до Коцюбинської селищної ради
Київської області, ОСОБА_2, третя особа
КП «Святошинське лісопаркове
господарство» про визнання недійсним
рішення, державного акту на право
власності на землю, визнання права
власності на земельну ділянку.

Позов мотивує тим, що рішенням
Коцюбинської селищної ради від 25
грудня 2008 року №2221/25-5 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1 в
смт.Коцюбинське» ОСОБА_2 затверджено
проект землеустрою щодо відведення та
передачі у приватну власність
земельної ділянки площею 0,15 га для
вказаних цілей. На підставі
зазначеного рішення ОСОБА_2 видано
Державний акт серії ЯЗ №449581 на право
власності на вказану земельну ділянку
площею 0,15 га із кадастровим номером
:01:040:0084.

Вважає, що спірна земельна ділянка
знаходиться за межами селища
Коцюбинське і Коцюбинською селищною
радою її було передано у приватну
власність за рахунок земель, що
перебувають в постійному користуванні
комунального підприємства
«Святошинське лісопаркове
господарство», оскільки вказану
земельну ділянку було надано
останньому у користування на підставі
постанови Ради Міністрів УРСР від 20
червня 1956 року №673 без виключення її з
Держлісфонду України та згідно з
картографічними матеріалами
лісовпорядкування обліковуються як
квартали Святошинського та Київського
лісництв.

Зазначену земельну ділянку в приватну
власність відповідача було передано
без її вилучення з користування КП
«Святошинське лісопаркове
господарство», тобто без відома
держави в особі уповноваженого органу
та постійного землекористувача, яким є
КП «Святошинське лісопаркове
господарство».

Крім того, при прийнятті рішення
Коцюбинською селищною радою не було
дотримано вимоги ст.ст.20, 21 Земельного
кодексу України, ст.57 Лісового кодексу
України, оскільки зміна цільового
призначення спірної земельної ділянки
з лісового фонду на землі для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд не проводилась, будь
яких рішень щодо такої зміни не
приймалось.

Також зазначає, що у порушення вимог ст.
9 Закону України «Про державну
експертизу землевпорядної
документації», якою передбачено
обов'язковість проведення вказаної
експертизи проектів землеустрою щодо
відведення земель лісогосподарського
призначення, державна експертиза
проекту землеустрою щодо відведення
спірної земельної ділянки ОСОБА_2 не
проводилась.

Вказує, що відведення спірної
земельної ділянки відповідачу під
будівництво і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд генеральним планом
смт.Коцюбинське не передбачене, а отже
оскаржуване рішення Коцюбинською
селищною радою прийнято також у
порушення вимог ст.39 Земельного
кодексу України, ст.ст. 3, 10, 12, 13, 23 Закону
України «Про планування і забудову
територій».

Вважає, що рішення Коцюбинської
селищної ради від 25 грудня 2008 року
№2221/5-5 не відповідає вимогам закону,
порушує право державної власності на
спірну земельну ділянку, а тому
підлягає визнанню недійсним виданий
ОСОБА_2 на підставі вказаного рішення
державний акт на право власності на
земельну ділянку.

Зазначає, що оскільки уповноваженим
державою органом рішення про передачу
спірної земельної ділянки у власність
ОСОБА_2 не приймалось, відповідно до
ст.346 ЦК України право державної
власності на цю ділянку не припинено, а
право власності відповідача на неї на
законних підставах не виникло.

Прокурор просив суд визнати недійсним
рішення Коцюбинської селищної ради від
25 грудня 2008 року №2221/25-5 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1»; визнати
недійсним державний акт серії ЯЗ №449581
на право власності на земельну ділянку,
кадастровий номер :01:040:0085, виданий
на ім'я ОСОБА_2; визнати право власності
держави на вказану земельну ділянку.

В ході судового розгляду прокурор
уточних позовні вимоги, просив
залучити співвідповідачем ОСОБА_1,
оскільки ОСОБА_2 відчужила зазначену
вище земельну ділянку ОСОБА_1 про що
зроблено відмітку на державному акті
про право власності на земельну
ділянку. Крім того, просив визнати
недійсним державний акт серії ЯЗ №449581
на право власності на земельну ділянку,
кадастровий номер :01:040:0085, виданий
на ім'я ОСОБА_2 з відміткою про перехід
права власності до ОСОБА_1 та скасувати
його державну реєстрацію.

Заочним рішенням Ірпінського міського
суду Київської області від 01 липня 2013
року позов задоволено частково.

Визнано недійсним рішення
Коцюбинської селищної ради від 25
грудня 2008 року №2221/25-5 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1 в
смт.Коцюбинське». Визнано недійсним
наданий ОСОБА_2 державний акт серії ЯЗ
№449581 на право власності на земельну
ділянку кадастровий номер :01:040:0085
для будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1 в
смт.Коцюбинське з відміткою про
перехід права власності до ОСОБА_1 В
іншій частині позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просив рішення
суду скасувати та ухвалити по справі
нове рішення, яким в задоволенні позову
прокурора відмовити.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції згідно ст.303 ЦПК України в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов частково і
визнаючи недійсними рішення селищної
ради та державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯЗ
№ 449581, суд першої інстанції
обґрунтовував свої висновки тим, що на
момент прийняття Коцюбинською
селищною радою рішення від 25 грудня 2008
року про передачу у власність ОСОБА_2
земельної ділянки площею 0,1500 га, межі
селища Коцюбинське у встановленому
законом порядку визначені не були,
генеральний план населеного пункту
відсутній. Отже, селищною радою не
було з'ясовано чи знаходиться виділена
земельна ділянка в межах селища, а
відтак розпоряджатися цією ділянкою
рада не мала права, що у свою чергу
відповідно до ст.152 ЗК України є
підставою для визнання недійсними
оспорюваного рішення.

Такі висновки суду є правильними і
такими, що відповідають обставинам
справи і вимогам закону.

Згідно частин 1 і 3 ст.152 ЗК України
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані із позбавленням права
володіння земельною ділянко. Захист
прав громадян та юридичних осіб на
земельні ділянки здійснюється шляхом
визнання недійсними рішень органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування.

Відповідно до ч.3 ст.116 ЗК України
безоплатна передача земельних ділянок
у власність громадян проводиться у
разі одержання земельних ділянок із
земель комунальної власності у межах
норм безоплатної приватизації,
визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.122 ЗК України
сільські, селищні, міські ради
передають земельні ділянки у
власність або у користування із земель
комунальної власності відповідних
територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ст.173 ЗК України межа
району, села, селища, міста, району у
місті - це умовна замкнена лінія на
поверхні землі, що відокремлює
територію району, села, селища, міста,
району у місті від інших територій.

Відповідно до ч.2 ст.174 ЗК України
рішення про встановлення, зміну меж
сіл, селищ, які входять до складу
відповідного району, приймаються
районною радою за поданням відповідних
сільських, селищних рад. Рішення про
встановлення і зміну меж сіл, селищ, які
не входять до складу відповідного
району, або у разі, якщо районна рада
не утворена, приймаються Верховною
Радою Автономної Республіки Крим,
обласними, Київською та
Севастопольською міськими радами за
поданням відповідних сільських,
селищних рад.

Згідно ст.176 ЗК України межі
адміністративно-територіальних
одиниць посвідчуються державним актом
України.

Відповідно до ч. 12 розділу X «Перехідні
положення» ЗК України до розмежування
земель державної та комунальної
власності повноваження щодо
розпорядження землями (крім земель,
переданих у приватну власність, та
земель, зазначених в абзаці третьому
цього пункту) в межах населених
пунктів, здійснюють відповідні
сільські, селищні, міські ради, а за
межами населених пунктів - відповідні
органи виконавчої влади.

Судом першої інстанції встановлено і
підтверджується матеріалами справи, що
рішенням Коцюбинської селищної ради
Київської області від 25 грудня 2008 року
затверджено проект землеустрою та
передано у власність ОСОБА_2 земельну
ділянку для будівництва і
обслуговування будинку площею 0,1500 га
по АДРЕСА_1 в селищі Коцюбинське
Київської області. На підставі даного
рішення ОСОБА_2 26 лютого 2009
року видано державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯЗ
№ 449581 (кадастровий номер :01:040:0085).
(а.с. 7-8)

Також судом встановлено, що на час
передачі Коцюбинської селищною радою у
власність ОСОБА_2 спірної земельної
ділянки межі селища Коцюбинське
Київської області у встановленому
законом порядку не установлювалися,
проект встановлення меж не розроблявся
і не затверджувався, державний акт,
який би визначав межі селища, та
генеральний план населеного пункту
відсутні.

За таких обставин суд обґрунтовано
задовольнив вимоги прокурора про
визнання недійсним рішення про
передачу у власність ОСОБА_2 земельної
ділянки.

Проте, колегія суддів не може
погодитися із висновками суду в
частині визнання недійсним виданого на
ім'я ОСОБА_2 державного акта на право
власності на земельну ділянку серії ЯЗ
№449581 та скасування його державної
реєстрації, оскільки суд у порушення
вимог статей 213, 214 ЦПК України в
достатньому обсязі не визначився із
характером спірних правовідносин, що
потягло невірне вирішення спору в цій
частині.

Так судом встановлено, що 04 квітня 2009
року ОСОБА_2 за договором
купівлі-продажу провела відчуження
спірної земельної ділянки відповідачу
ОСОБА_1 і на державному акті на право
власності на земельну ділянку серії ЯЗ
№ 449581 зроблено відмітку про перехід
права власності на земельну ділянку до
останнього.

Задовольняючи вимоги прокурора в цій
частині, суд виходив з того, що у зв'язку
із визнанням недійсним рішення ради
про передачу у власність ОСОБА_2
земельної ділянки, є правові підстави
для визнання недійсним виданого на її
ім'я державного акта серії ЯЗ № 449581 із
відміткою про перехід права власності
на земельну ділянку до ОСОБА_1 та
скасування його державної реєстрації.

При цьому суд залишив поза увагою, що
вказаний державний акт є документом,
який посвідчує право власності на
ділянку ОСОБА_1, а також залишив поза
увагою підстави позову прокурора, який
вказував, що укладений між
відповідачами договір купівлі-продажу
спірної ділянки є нікчемним згідно
положень ст.228 ЦК України як такий, що
порушує публічний порядок, і не
потребує визнання його недійсним. Саме
у зв'язку з нікчемністю договору
прокурор вважав, що державний акт слід
визнати недійсним.

Ухвалюючи рішення в цій
частині, суд прийшов до правильного
висновку про необґрунтованість
посилань прокурора на нікчемність
договору купівлі-продажу від 04 квітня
2009 року, оскільки прокурор не надав
доказів, що даний правочин порушує
публічний порядок. Однак, прийшовши до
таких висновків, суд на порушення вимог
ст.81, 131, 152 ЗК України, ст.204 ЦК України,
та всупереч попереднім висновкам про
відсутність підстав вважати договір
купівлі-продажу нікчемним, визнав
державний акт із відміткою про перехід
права власності на земельну ділянку до
ОСОБА_1 недійсним.

Наведене свідчить про порушення вимог
процесуального закону щодо законності
і обґрунтованості рішення.

Крім того, суд не звернув уваги, що
державний акт серії ЯЗ № 449581 із
відміткою про перехід права власності
на земельну ділянку до ОСОБА_1 вже є
правовстановлюючим документом на
ділянку ОСОБА_2, а правовою підставою
реєстрації за ним права власності на
ділянку є договір купівлі-продажу від 04
квітня 2009 року. Відповідно без
вирішення питання щодо правомірності
набуття ОСОБА_1 права на спірну ділянку
за цивільно-правовою угодою, як це
передбачає п.«в» ч.3 ст.152 ЗК України,
підстави для визнання недійсним
державного акту, виданого на підставі
цієї угоди, відсутні.

Зазначені вище порушення, які допустив
суд першої інстанції, призвели до
неправильного вирішення спору в
оскаржуваній частині.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.
Норми матеріального права вважаються
порушеними чи неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції в частині визнання недійсним
державного акту і скасування його
державної реєстрації, ухвалене з
порушенням норм матеріального права і
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення.

Вирішуючи позовні вимоги
прокурора в частині визнання недійсним
державного акта на право власності на
земельну ділянку серії ЯЗ № 449581 із
відміткою про перехід права власності
на земельну ділянку до ОСОБА_1 та
скасування його державної реєстрації,
колегія суддів вважає, що дані вимоги
не підлягають до задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст.81, ст.131 ЗК
України (в редакції на час виникнення
спірних правовідносин) громадяни
України набувають права власності на
земельні ділянки в тому числі на
підставі придбання за договорами
купівлі-продажу, дарування, міни,
іншими цивільно-правовими угодами.
Укладення таких угод здійснюється
відповідно до Цивільного кодексу
України з урахуванням вимог цього
Кодексу.

Згідно ст.126 ЗК України (в редакції на
час виникнення спірних правовідносин)
право власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом.

За змістом вказаних норм правовою
підставою набуття громадянином права
власності на земельну ділянку є
укладення ним цивільно-правової угоди,
а державний акт, що видається на
підставі такої угоди, лише посвідчує
право особи на земельну ділянку. Отже,
без встановлення судом недійсності
(невідповідності вимогам закону)
правочину, як правової підстави
придбання громадянином земельної
ділянки, визнання недійсним державного
акту, виданого на підставі цього
правочину, є в даному випадку є
необґрунтованим.

Такі висновки відповідають приписам
щодо презумпції правомірності
правочину, встановленим ст.204 ЦК
України, згідно якої правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Крім того, такі висновки узгоджуються
із положеннями ч.3 ст.152 ЗК України,
згідно якої захист порушених прав
громадян та юридичних осіб на земельні
ділянки здійснюється в тому числі
шляхом заявлення позову про визнання
угоди недійсною.

За таких обставин з огляду на те, що
ОСОБА_1 набув права власності на спірну
земельну ділянку на підставі договору
купівлі-продажу від 04 квітня 2009 року,
який не визнаний судом недійсним і не є
нікчемним (його недійсність не
встановлена законом), а також
враховуючи приписи ст.204 ЦК України
щодо презумпції правомірності
правочину, колегія суддів вважає, що
відсутні підстави для визнання
недійсним державного акта на право
власності на земельну ділянку серії ЯЗ
№ 449581 із відміткою про перехід права
власності на земельну ділянку до
ОСОБА_1 з підстав вказаних прокурором у
позові.

Враховуючи наведене, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1
підлягає частковому задоволенню, а
рішення суду скасуванню в частині
задоволення позовних вимог про
визнання недійсним державного акту на
право власності на земельну ділянку та
скасування його державної реєстрації
з ухваленням в цій частині нового
рішення про відмову у задоволенні
позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Заочне рішення Ірпінського міського
суду Київської області від 01 липня 2013
року в частині визнання недійсним
державного акта серії ЯЗ 449581, виданого
на ім'я ОСОБА_2 із відповідною
відміткою про перехід права власності
до ОСОБА_1, кадастровий номер
:01:040:0085 з цільовим призначенням
для будівництва і обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд по АДРЕСА_1 в смт. Коцюбинське
Київської області, скасування
державної реєстрації даного акту
скасувати з ухваленням у цій частині
нового рішення.

У задоволенні позовних вимог прокурора
м. Ірпеня Київської області до
Коцюбинської селищної ради Київської
області, ОСОБА_2, ОСОБА_1, третя особа:
Комунальне підприємство «Святошинське
лісопаркове господарство» про
визнання державного акту на право
власності на земельну ділянку
недійсним та скасування його державної
реєстрації - відмовити.

Стягнути із Коцюбинської селищної ради
Київської області на користь держави
судовий збір в розмірі 114,70 грн.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді