________________________________________________________________________
_________________________________________________
Справа № 520/5039/13-ц
Провадження № 4-с/520/86/14
УХВАЛА

11.07.2014 року

Київський районний суд м.Одеси у
складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М.

за участю секретаря - Баранова Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні скаргу ОСОБА_1 про визнання
дій державного виконавця щодо арешту
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження неправомірними,
визнання постанов нечинними,

В С Т А Н О В И В :

20.06.2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з
скаргою, в якій просить суд постановити
ухвалу, якою визнати нечинними
постанови про арешт майна боржника - ?
частини будинку АДРЕСА_1 та оголошення
заборони на його відчуження від 27.03.2014
року та постанови про накладення
арешту на все належне їй майно та
оголошення заборони на його відчуження
від 27.03.2014 року, а дії старшого
державного виконавця Першого
Приморського відділу ДВС Одеського МУЮ
- Білого Кирила Ігоровича -
неправомірними.

Особи, що беруть участь у справі, про
час і місце судового розгляду
сповіщені належним чином у порядку
ст.74, 76, 77 ЦПК України.

У судове засідання ОСОБА_1 не з'явилась,
про час, дату та місце розгляду справи
сповіщалась належним чином, 11.07.2014 року
її представник ОСОБА_3 надав заяву, в
якій просив розглядати справу у
відсутності заявника, вимоги підтримав
в повному обсязі.

Інші сторони по справі у судове
засідання не з'явились, про час, дату та
місце розгляду справи сповіщались
належним чином, причини неявки суду не
повідомили.

Суд, оглянувши матеріали справи
вважає, що скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст.383 ЦПК України, сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду зі скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення, порушені їхні права і свободи.

У судовому засіданні встановлено, що в
провадженні Київського районного суду
м. Одеси перебувала цивільна справа №
520/5039/13-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1
про стягнення.

Заочним рішенням Київського районного
суду м. Одеси від 06.11.2013 року позов
ОСОБА_4 - задоволено, стягнуто з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_4 завдаток у розмірі 63
920 гривень, додаткову суму у розмірі
завдатку, а саме 63920 гривень, а всього 127
840 гривень та суму судового збору в
розмірі 815, 70 гривень.

Ухвалою колегії суддів судової палати
з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Одеської області від
12.02.2014 року заочне рішення Київського
районного суду м. Одеси від 06 листопада
2013 року скасовано, стягнуто з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_4 63 920 гривень та судовий
збір 639 гривень.

Судове рішення (постанова, ухвала) - це
акт судової влади, що здійснює захист
порушених або оскаржених прав громадян
і організацій шляхом підтвердження
наявності або відсутності
правовідносин і розпорядженням
відповідних дій в майбутньому.

Обов'язок виконувати судове рішення
(постанову) випливає не з рішення
(постанови) суду як такого, а із санкцій,
передбачених нормами права, що були
застосовані судом. Навіть у тих
випадках, коли закон передбачає
відповідальність за невиконання
рішень, ця відповідальність має на меті
примусити зобов'язану рішенням суду
особу виконати розпорядження норми, що
застосував суд.

Одними з властивостей судового
рішення, що вступило в законну силу є:
можливість примусового виконання
судового рішення мимо волі
зобов'язаної особи та обов'язковість,
яка полягає в тому, що судове рішення,
що вступило в законну силу, стає
обов'язковим для всіх органів,
підприємств, установ, організацій,
посадових осіб і громадян і підлягають
виконанню на всій території України.
Рішення, що вступило в законну силу, є
обов'язковим і підлягає точному
виконанню. Усі державні органи,
посадові особи й окремі громадяни,
зобов'язані сприяти виконанню рішення
суду, виконуючи вимоги державного
виконавця.

Згідно ст. 17 Закону України «Про
виконавче провадження» примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом.

Київським районним судом м. Одеси було
видано виконавчий лист № 520/5039/13-ц щодо
примусового виконання рішення суду,
через що державним виконавцем Першого
Приморського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції було відкрито
виконавче провадження.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право
накладати арешт на майно боржника,
опечатувати, вилучати, передавати таке
майно на зберігання та реалізовувати
його в установленому законодавством
порядку.

27.03.2014 року державним виконавцем
Першого Приморського відділу
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції Білим
Кирилом Ігоровичем винесено постанову
про арешт майна боржника та оголошення
заборон на його відчуження, згідно якої
накладено арешт на ? частину квартири
АДРЕСА_1, за заборонено здійснювати
відчуження будь-якого майна, яке
належить боржнику.

Крім того, 27.03.2014 року державним
виконавцем винесено ще одну постанову
про арешт майна боржника та оголошення
заборон на його відчуження, згідно якої
накладено арешт на все майно, що
належить ОСОБА_1 та заборонено
здійснювати відчуження будь-якого
майна, яке належить їй.

Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2, та ч. 3 ст. 57
Закону України «Про виконавче
провадження» арешт майна боржника
застосовується для забезпечення
реального виконання рішення. Арешт на
майно боржника може накладатися
державним виконавцем шляхом винесення
постанови про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження.

Згідно п. 4 ст. 57 Закону України «Про
виконавче провадження» копія
постанови винесеної державним
виконавцем про накладення арешту майна
боржника повинна бути надіслана не
пізніше наступного робочого дня після
її винесення.

Державний виконавець, накладаючи арешт
на все майно боржника ОСОБА_1 в межах
суми звернення стягнення - 64 559 гривень,
на думку суду, не порушив вимоги ч. 3 ст.
57 Закону України «Про виконавче
провадження», в якій сказано, що
постановами, передбаченими частиною
другою цієї статті, може бути
накладений арешт у розмірі суми
стягнення з урахуванням виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій та застосованих
державним виконавцем штрафів, на все
майно боржника або на окремі
предмети. Копії постанови, якою
накладено арешт на майно боржника та
оголошено заборону на його
відчуження, державний виконавець
надсилає органам, що здійснюють
реєстрацію майна або ведуть реєстр
заборони на його відчуження

Відповідно до частини 2 ст.55 Закону
України «Про виконавче провадження» та
пункту 5.6.2 Інструкції про проведення
виконавчих дій, затвердженої Наказом
Мін'юсту України №74/5 від 15.12.1999 року,
державним виконавцем за постановою про
відкриття виконавчого провадження або
за постановою про арешт майна боржника
та оголошення заборони на його
відчуження може бути накладений арешт
у межах суми стягнення за виконавчими
документами з урахуванням витрат,
пов'язаних з проведенням виконаних дій
на виконання на все майно божника або
на окреме визначене майно боржника.

Таким чином, суд вважає, що дії
державного виконавця Першого
Приморського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції Білого Кирила
Ігоровича з винесення постанови про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження, згідно
якої накладено арешт на ? частину
будинку АДРЕСА_1 не суперечать чинному
законодавству, а від так є
правомірними.

При винесенні ухвали суд бере до уваги,
що рішення не виконано і не втратило
своєї законної сили.

Згідно ст. 11 «Про судоустрій України»
судові рішення, що набрали законної
сили, є обов'язковими до виконання
усіма органами державної влади,
органами місцевого самоврядування, їх
посадовими особами, об'єднаннями
громадян та іншими організаціями,
громадянами та юридичними особами на
всій території України. Обов'язковість
урахування (преюдиціальність) судових
рішень для інших судів, органів
прокуратури, слідства, дізнання
визначається процесуальним законом.

Відповідно до ч. 1 статті 82 Закону
України «Про виконавче провадження»,
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця та інших
посадових осіб державної виконавчої
служби можуть бути оскаржені
стягувачем та іншими учасниками
виконавчого провадження (крім
боржника) до начальника відділу, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або до керівника
відповідного органу державної
виконавчої служби вищого рівня чи до
суду.

Згідно з ч. 4 ст. 82 Закону, рішення, дії чи
бездіяльність державного виконавця
або іншої посадової особи державної
виконавчої служби щодо виконання
судового рішення можуть бути оскаржені
сторонами до суду, який видав
виконавчий документ, а іншими
учасниками виконавчого провадження та
особами, які залучаються до проведення
виконавчих дій - до відповідного
адміністративного суду в порядку,
передбаченому законом.

Згідно частин 1,2 ст. 384 ЦПК України,
скаргу може бути подано до суду
безпосередньо або після оскарження
рішення, дії або бездіяльності
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби до начальника відповідного
відділу державної виконавчої служби.
Скарга подається до суду, який видав
виконавчий документ.

Більш того, вирішуючи питання по суті,
суд бере до уваги твердження ОСОБА_1 про
те, що спірна ? частина житлового
будинку АДРЕСА_1 їй не належить, так як
зареєстрована за ОСОБА_5, а доказів
того, що ОСОБА_1 уповноважена
представляти в суді інтереси ОСОБА_5
суду надано не було, а відповідно до
вимог ст.15 ЦК України кожна особа має
право на захист свого цивільного права
та свого інтересу, у зв`язку з чим
залишилось не зрозумілим, чиї права у
даному випадку захищає скаржник.

Також суд не приймає до уваги
твердження скаржника про те, що
оскаржуваними постановами порушуються
права її матері, так як арешт
накладався лише на майно боржника і
лише в межах суми боргу.

Враховуючи встановлені обставини, суд
доходить висновку, що скарга ОСОБА_1
про визнання дій державного виконавця
щодо арешту майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
неправомірними, визнання постанов
нечинними задоволенню не підлягає.

Виходячи з вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 27, 384 ЦПК України,
ст.ст. 26, 82 Закону України «Про
виконавче провадження» суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 про визнання дій
державного виконавця щодо арешту майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження неправомірними,
визнання постанов нечинними - залишити
без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена
шляхом подання апеляційної скарги на
протязі п'яти днів з дня її
проголошення через Київський районний
суд м.Одеси.

Суддя
Куриленко О. М.