Справа № 754/5049/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

03.07.2014 року Деснянський районний суд м.
Києва в складі:

головуючого - судді Грегуль О.В.

при секретарі - Фідрі Н.І.

розглянувши у відкритому судовому
засідання в м. Києві справу за заявою
ОСОБА_1, заінтересована особа:
управління Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Києва про
встановлення факту, що має юридичне
значення,

ВСТАНОВИВ:

Заявник, звернувшись до суду з
вищевказаною заявою, вимоги якої
уточнювались у процесі розгляду
справу, просить встановити факт, що він
у період із 26.04.1986 року по березень 1993
року дійсно працював на посаді
електрозварювальника безпосередньо в
зоні відчуження, посилаючись на те, що
встановлення даного факту йому
необхідне для оформлення пенсії, а
встановити даний факт у позасудовому
порядку, неможливо.

У судовому засіданні заявник свою
заяву підтримав і просив про її
задоволення.

Представник заінтересованої особи
заперечував проти задоволення заяви.

Вислухавши пояснення заявника та
представника заінтересованої особи,
дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, суд у судовому засіданні
встановив наступне.

Відповідно до наявної в матеріалах
справи, копії довідки КП «Іванківський
районний трудовий архів» від 17.02.2014
року, у документах архівного фонду
«Державна будівельно-промислова
компанія «Атомспецбуд» (колишня назва
Управління будівництвом ЧАЕС, СПМК) м.
Чорнобиль Київської області, значиться
заявник, який з 16.07.1985 року, працював
електрозварювальником та був
звільнений 17.03.1993 року за п. 5 ст. 36 КЗпП
України.

Відповідно до наявної в матеріалах
справи, копії довідки Управління
будівництва Чорнобильської атомної
електростанції м. Чорнобиль від 29.03.1993
року № 118, заявник дійсно працював
безпосередньо в зоні відчуження з
18.06.1986 року по 31.12.1987 року та з 01.01.1988 року
по 31.10.1988 року і з 01.01.1989 року по 17.03.1993
року.

Відповідно до наявної в матеріалах
справи, копії посвідчення заявника від
25.02.2014 року, заявник є учасником
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС у 1986 р..

Зазначені і наявні в матеріалах справи
письмові докази, ніким не
спростовувались.

З урахуванням вищевикладених доказів,
суд вважає, що факт роботи заявника
безпосередньо в зоні відчуження з
18.06.1986 року по 31.12.1987 року та з 01.01.1988 року
по 31.10.1988 року і з 01.01.1989 року по 17.03.1993
року, знайшов своє підтвердження.

Що ж стосується доводів заявника про
те, що він працював на посаді
електрозварювальника безпосередньо в
зоні відчуження саме у вказаний ним
конкретний і безперервний період із
26.04.1986 року по березень 1993 року, то вони
не підтверджені конкретними правовими
доказами.

За таких обставин, заява заявника
підлягає задоволенню частково.

Згідно з ч. 7 ст. 235 ЦПК України, при
ухваленні судом рішення судові витрати
не відшкодовуються, якщо інше не
встановлено законом.

При подачі позову, заявник був
звільнений від сплати судового збору,
тому, судовий збір у даному випадку,
покладається на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 4-11, 209, 213-215, 224-228, 256-259
ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1
у періоди: з 18.06.1986 року по 31.12.1987 року та
з 01.01.1988 року по 31.10.1988 року і з 01.01.1989
року по 17.03.1993 року, дійсно працював на
посаді електрозварювальника
безпосередньо в зоні відчуження.

В іншій частині заяви відмовити.

Судовий збір покласти на рахунок
держави.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення. Заява про перегляд
заочного рішення суду може бути подана
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

СУДДЯ: