Справа № 2-2583/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2014 року Солом'янський районний
суд м. Києва в складі :

головуючого - судді Кізюн Л.І.

при секретарі: Слепусі О.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Виробничий Вектор»,
ОСОБА_3, про стягнення компенсації та
визнання права власності на частину
квартири, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовною
заявою до ОСОБА_2, третя особа: ТОВ
«Виробничий вектор», про стягнення
компенсації та звернення стягнення на
частину квартири в рахунок часткового
стягнення компенсації шляхом визнання
права власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
зазначав, що шлюб між ним та ОСОБА_2 було
розірвано, а майно, що було спільною
сумісною власністю подружжя, поділено
рішенням Апеляційного суду
Івано-Франківської області від 17
вересня 2013 року.

Після постановлення зазначеного
рішення позивачу стало відомо, що
відповідач незаконно розпорядилася
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя - лотом облігацій.

Рішенням суду встановлено, що грошові
кошти, які були сплачені ОСОБА_2 під час
шлюбу за лот облігацій у кількості 6180
штук, емітованих ТОВ «Виробничий
Вектор» є спільною сумісною власністю
подружжя.

Зазначений лот облігацій 04 червня 2008
року відповідач продала своєму сину
ОСОБА_4 без згоди та відома позивача,
тому позивач вважав, що має право на
компенсацію вартості своєї частки у
спільному майні, яка станом на день
укладення договору купівлі-продажу
становила 735 500 грн.

Також, позивач простив в рахунок
часткового стягнення компенсації
звернути стягнення на ? частини
квартири АДРЕСА_1.

Під час розгляду справи, позивач
збільшив позовні вимоги, просив
стягнути з відповідача компенсацію у
розмірі 1 004 710 ,67 грн., вважаючи, що
станом на день подання заяви про
збільшення позовних вимог вартість
спірного об'єкту збільшилася до 2009421,34
грн.

Ухвалою суду від 27 березня 2014 року
відповідача ОСОБА_5 замінено на ОСОБА_2.

Ухвалою суду від 04 червня 2014 року у
якості третьої особи у справі було
залучено ОСОБА_3

Представник позивача у судовому
засіданні підтримав позовні вимоги,
викладені в уточненій позовній заяві
та просив позов задовольнити
посилаючись на викладені у позові
обставини.

Представники відповідача у
судовому засіданні позов не визнала та
просила у його задоволенні відмовити.

Представник третьої особи ОСОБА_3 у
судовому засіданні вважав, що позов не
підлягає задоволенню, просив
застосувати строк позовної давності.

Від третьої особи ТОВ «Виробничий
Вектор» до суду надійшла заява про
розгляд справи за відсутності його
представника.

Суд, заслухавши представників сторін
та третьої особи, дослідивши матеріали
справи, вважає, що позов підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Так, згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього кодексу.

Згідно з вимогами статті 214 ЦПК під час
ухвалення рішення суд вирішує, чи мали
місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи; які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин.

В судовому засіданні встановлено, що
сторони уклали шлюб 09 червня 2000 року, що
підтверджується даними свідоцтва про
укладення шлюбу (а.с.57).

Відповідно до ст. 12 КпШС України шлюб
укладається в державних органах запису
актів громадянського стану.

Статтею 13 КпШС України передбачено, що
права і обов'язки подружжя породжує
лише шлюб, укладений у державних
органах запису актів громадянського
стану. Час виникнення прав і обов'язків
подружжя визначається моментом
реєстрації шлюбу в органах запису
актів громадянського стану.

Згідно з Прикінцевими положеннями СК
України цей Кодекс регулює відносини,
які виникли починаючи з дня набрання
ним чинності.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 16
березня 2009 року задоволено позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу
(а.с.а.с. 58-59) та 07 квітня 2009 року видано
свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с.60).

Відповідно до п. 2.1 договору № 0737/001 про
участь у будівництві об'єкту
нерухомості від 31 серпня 2006 року
укладеного між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Виробничий вектор»
(забудовник) та ОСОБА_2 (інвестор),
остання зобов'язувалась виконувати
обов'язки, покладені на неї Інформацією
та цим договором, а забудовник по
закінченні будівництва передати у
власність інвестора об'єкт
нерухомості, а саме квартиру по
АДРЕСА_2, загальною площею 61,80 кв.м.
(а.с.а.с. 17-20).

Пунктом 2.2 зазначеного договору
передбачено, що для отримання об'єкту
нерухомості, визначеного п. 2.1 цього
договору, інвестор зобов'язаний
придбати у власність по договору
купівлі-продажу цінних паперів Лот
облігацій, емітованих забудовником, у
кількості 6 180 штук, номінальною
вартістю 29,00 грн. кожна.

Згідно додаткової угоди до договору №
0737/001 від 31 серпня 2006 року про участь у
будівництві об'єкта нерухомості від 04
червня 2008 року, укладеної між
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Виробничий вектор»
та ОСОБА_2, було розірвано договір №
0737/001 від 31 серпня 2006 року про участь у
будівництві об'єкта нерухомості у
зв'язку з продажем інвестором, а саме
ОСОБА_2 04 червня 2008 року, громадянину
ОСОБА_4 Лоту Облігацій, емітентом яких є
ТОВ «Виробничий вектор», номінальною
вартістю 29,00 грн., у кількості 6 180 штук
(а.с. 28).

Зазначена обставина про купівлю-продаж
Лоту облігацій підтверджується даними
договору №Б-51/ПР-269 купівлі-продажу
цінних паперів від 04 червня 2008 року,
укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4
(а.с.а.с.199-202).

Пунктом 3.2 договору встановлено, що
ціна Лоту становить 524 475,33 грн.

Згідно з п. 4.2 зазначеного договору
ОСОБА_4 сплатив, а ОСОБА_2 отримала в
повному обсязі 100% ціни Лоту до
підписання цього договору.

Відповідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один із них не мав з
поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
контрактом.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму
Верховного суду України від 21 грудня 2007
року № 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) ( 435-15 ),
відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть
бути будь-які види майна, за винятком
тих, які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Спільною сумісною власністю подружжя,
зокрема, можуть бути: квартири, жилі й
садові будинки; земельні ділянки та
насадження на них, продуктивна і робоча
худоба, засоби виробництва,
транспортні засоби; грошові кошти,
акції та інші цінні папери,
паєнакопичення в житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному кооперативі;
грошові суми та майно, належні подружжю
за іншими зобов'язальними
правовідносинами, тощо. Майно, яке
належало одному з подружжя, може бути
віднесено до спільної сумісної
власності укладеною при реєстрації
шлюбу угодою (шлюбним договором) або
визнано такою власністю судом з тих
підстав, що за час шлюбу його цінність
істотно збільшилася внаслідок
трудових або грошових затрат другого з
подружжя чи їх обох.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Рішенням Колегії суддів судової палати
з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду Івано-Франківської
області від 17 вересня 2013 року, яке
набрало законної сили, частково
задоволено позови ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про
поділ майна подружжя та визнання
недійсним договору купівлі-продажу
квартири та поділене спільне сумісне
майно, що належить сторонам: квартири
АДРЕСА_3, земельну ділянку при ньому
площею 0,0756 га, земельної ділянки в с.
Стара Гута, Богородчанського району,
стягнуто на користь ОСОБА_1 82 521 грн.
грошової компенсації за частку в майні
спільної сумісної власності (а.с.а.с
10-16).

При цьому судом встановлено, що грошові
кошти, які були оплачені ОСОБА_2 згідно
з заяв на переказ готівки в 2006 - 2007 роках
відповідно до договору купівлі-продажу
цінних паперів № К-145-05/0216 від 31 серпня
2006 року в користь ТОВ «КУА»
«Капіталгруп», посвідчували право
спільної сумісної власності подружжя
на отримання цінних паперів, а оскільки
іменні облігації не були погашені
емітентом ТОВ «Виробничий вектор»
відповідно до умов їх розміщення
шляхом надання спірної квартири в
період перебування сторін у шлюбі та в
цей період були продані в
установленому порядку за реальним
договором купівлі-продажу №Б-51/ПР-269
від 04 червня 2008 року ОСОБА_4, в зв'язку з
чим зобов'язальні правовідносини по
договору №0737/001 від 31 серпня 2006 року на
участь у будівництві об'єкта
нерухомості були розірвані, тому
спірна квартира АДРЕСА_1, не є об'єктом
спільної власності подружжя.

Судом також встановлено, що після
розлучення з позивачем, на підставі
договору купівлі-продажу цінних
паперів від 22 квітня 2009 року №Б-29/ПР-297,
ОСОБА_2 придбала в ОСОБА_4 Лот іменних
облігацій, відповідно до п. 2.5 якого
оплатила йому 100 відсотків ціни Лоту та
уклала з ТОВ «Виробничий вектор»
договір № 0737П1/001 від 22 квітня 2009 року на
будівництво об'єкта нерухомості. На
підставі свідоцтва про право власності
від 10 лютого 2010 року ОСОБА_2 набула
право власності на квартиру АДРЕСА_1, а
тому вправі була провести її
відчуження, у зв'язку з чим відсутні
підстави для визнання недійсним
договору купівлі-продажу від 09 лютого
2012 року цієї квартири ОСОБА_3

Позивач у своїх вимогах не оспорює
договору купівлі-продажу цінних
паперів від 04 червня 2008 року,
укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та не
просить визнати його недійсним, а
ставить питання лише про виплату йому
відповідачем компенсації за проданий
нею Лот облігацій ОСОБА_4

Зважаючи на викладене суд дійшов до
висновку, що ОСОБА_1 має право на ?
частину суми, отриманої ОСОБА_2 від
продажу нею Лоту облігацій ОСОБА_4 під
час перебування у шлюбі у розмірі 735 500
грн. (1 465 000 грн. / 2).

Тому позовні вимоги про стягнення
компенсації в цьому розмірі підлягають
задоволенню.

При цьому суд критично оцінює наданий
позивачем Звіт про грошову оцінку Лоту
іменних безпроцентних (цільових)
облігацій звичайних облігацій,
емітованих ТОВ «виробничий вектор»,
код цінних паперів UA 102123ВС01, серія С від
26 березня 2014 року (а.с.а.с. 67-138), оскільки
ціна Лоту визначена договором
купівлі-продажу цінних паперів, а
вимоги позивача про стягнення з
відповідача компенсації у валютному
еквіваленті станом на 27 березня 2014
року є безпідставними.

Крім того, безпідставними є вимоги
позивача щодо звернення стягнення на ?
частину квартири АДРЕСА_1, доказів
належності якої відповідачу позивачем
суду не надано, в рахунок часткового
стягнення компенсації, а тому вони
також не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Згідно ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася про порушення
свого права або про особу, яка його
порушила.

Згідно з вимогами ст. 267 ч.ч. 4, 5 ЦК
України сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.
Порушене право підлягає захисту, якщо
суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності.

Представник третьої особи, зазначав у
заяві про застосування строку позовної
давності, що про порушення свого права
позивач дізнався ще до березня 2011 року.

Разом з тим, позивач у позовній заяві
зазначив, що дізнався про порушення
свого права лише після постановлення
рішення Апеляційного суду
Івано-Франківської області про поділ
майна подружжя, яким було встановлено
обставини щодо договорів
купівлі-продажу цінних паперів.

Суд вважає, що доводи позивача є
обґрунтованими,а тому його порушене
право підлягає захисту.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
потрібно стягнути судовий збір у
розмірі 3 654 грн.

Керуючись ст. 10, 27, 31, 60, 61, 88, 209, 213-215 ЦПК
України, ст.ст. 21, 60, 63, 70 СК України,
Постановою Пленуму Верховного суду
України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Виробничий вектор»,
ОСОБА_3, про стягнення компенсації та
визнання права власності на частину
квартири - задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
компенсацію у розмірі 735 500 (сімсот
тридцять п'ять тисяч п'ятсот) грн. та 3 654
(три тисячі шістсот п'ятдесят чотири)
грн.. судового збору.

У решті позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
м. Києва через районний суд. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Л.І. Кізюн