02.07.2014 02.07.2014 02.07.2014
Провадження №22-ц/784/1978/14
інстанції: Копейка Т.О.
Доповідач апеляційної інстанції:
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем
України

02 липня 2014 р.
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого: Галущенка
О.І.

суддів:
Самчишина Н.В.

Локтіонова О.В.

із секретарем:
Шпонарською О.Ю.

з участю

відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за

апеляційною
скаргою

публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» (далі - ПАТ «Приватбанк»,
або Банк) на рішення Баштанського
районного суду Миколаївської області
від 29.05.2014 р., у справі за

позовом

ПАТ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та виселення

встановила:

09.04. 2014 р. ПАТ «Приватбанк»
звернувся з позовом до ОСОБА_3 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та виселення.

Позивач зазначав, що 29.08.2006 р. з
ОСОБА_3 було укладено договір кредиту,
за умовами якого він отримав 10.500 дол.
США, зобов'язавшись повернути отримані
кошти 28.08.2010 р.

За умовами цього договору він
повинен був щомісячними платежами
погашати заборгованість перед Банком,
у тому числі, здійснювати сплату
частки кредиту, процентів за його
користування у розмірі 12 % річних,
комісії та інших, передбачених
договором винагород.

Внаслідок невиконання
позичальником цих зобов'язань
утворилась заборгованість, розмір
якої, станом на 27. 03. 2014 р., складає 14446, 45
дол. США, що у гривневому еквіваленті
дорівнює 154.143 грн. 62 коп.

Посилаючись на те, що
позичальник допустив порушення
кредитної угоди, позивач просив про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, яким відповідно до договору
іпотеки від 29.08.2006 р., укладеного з
ОСОБА_3 є належна йому на праві
власності квартира АДРЕСА_1.

Позивач просив також про
виселення відповідача з усіма
проживаючими та зареєстрованими
членами сім'ї з квартири.

Рішенням Баштанського районного
суду Миколаївської області від 29.05.2014 р.
постановлено про відмову у задоволенні
позовних вимог.

В апеляційній скарзі Банк
ставить питання про скасування
рішення, і задоволення позову у
повному обсязі, посилаючись на
необгрунтованність висновків суду
щодо пропуску строку позовної давності
та відсутності підстав для задоволення
позову.

Перевіряючи законність та
обгрунтованість рішення в межах
оскарження, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга ПАТ КБ «Приватбанк»
підлягає задоволенню частково
виходячи з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог Банку суд
першої інстанції виходив з того, що
кредитором пропущено строк позовної
давності.

Але з такими висновками суду
погодитись неможливо, оскільки вони не
відповідають дійсним обставинам
справи та вимогам закону.

Відповідно до положень ст.526 ЦК
України зобов'язання мають
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та закону.

Порушення зобов'язань, які
виникають з договорів, тягне за собою
правові наслідки передбачені ст. 611 ЦК,
або такий різновид цивільно-правових
санкцій, які передбачені, зокрема ст. 33
Закону України «Про іпотеку» ( далі -
Закон № 898-IV від 05.06. 2003 р.)

Частиною першою цієї норми
передбачено право іпотекодержателя
звернути стягнення на предмет іпотеки,
якщо в момент настання права вимоги
боржником не буде виконане
зобов'язання, забезпечене іпотекою.

Пункти 6.1, 6.2 іпотечного договору
також надають Банку право вимагати
звернення стягнення на заставлене
нерухоме майно, яке є предметом
іпотеки, в разі порушення боржником
умов кредитного договору, частині
своєчасної сплати частки кредиту та
процентів за його користування, або
іпотечного договору в частині
обов'язку щодо страхування предмету
іпотеки

При цьому, право на звернення
стягнення на предмет іпотеки
іпотекодержатель набуває, якщо
порушення основного зобов'язання
позичальником завдає збитків
іпотекодержателю та змінює обсяг його
прав, оскільки в іншому випадку суд, на
підставі приписів ч. 3 ст. 39 Закону №
898-IV, вправі відмовити у задоволенні
позову.

При задоволенні позову про
звернення стягнення суд має зазначити
в рішенні зокрема, загальний розмір
вимог кредитора та всі його складові,
що підлягають сплаті іпотекодержателю
з вартості предмета іпотеки (ч. 1 ст. 39
Закону №898-IV).

Відповідно до приписів ст. 60 ЦПК
України, обов'язок щодо доведення
достовірними доказами розміру
кредитної заборгованості позичальника
та її складових, покладається на
позивача.

Відповідно до правил ч. 4 ст. 267 ЦК
України, право вимоги щодо стягнення
заборгованості за порушеним грошовим
зобов'язанням, обмежене строком
позовної давності, про застосування
якої у судовому засіданні має бути
заявлено стороною цього зобов'язання.

Перебіг позовної давності за
вимогами кредитора, які випливають з
порушення боржником умов договору (
графіка погашення кредиту) про
погашення боргу частинами (
щомісячними платежами), починається
стосовно кожної окремої частини від
дня, коли сталося це порушення.

Позовна давність у таких
випадках, відповідно до правил ст. 261 ЦК,
обчислюється окремо по кожному
простроченому платежу.

У разі порушення боржником
строків сплати чергових платежів,
передбачених договором, відповідно до
ч. 2 ст. 1050 ЦК, кредитор протягом усього
часу - до встановленого договором
строку закінчення виконання
останнього зобов'язання, вправі
заявити у суді вимоги про дострокове
повернення тієї частини позики ( разом
з нарахованими процентами), що підлягає
оплаті.

Несплачені до моменту звернення
кредитора до суду платежі підлягають
стягненню у межах позовної давності по
кожному з платежів.

З наданого позивачем розрахунку
вбачається, що зобов'язання
позичальником не виконано належним
чином, а тому в межах строку позовної
давності, про застосування якого
заявлено відповідачем, до складу
заборгованості на стягнення якої має
кредитор, підлягають зарахуванню
платежі, несплачені до моменту
звернення Банку до суду (09.04.2013 р.) у
межах попереднього трирічного періоду,
який дорівнює, встановленому законом
трирічному строку позовної давності.

У межах зазначеного строку Банком
нараховані відсотки, у розмірі 3421, 13
дол. США та передбачена п.4.1 договору
пеня у розмірі 1806, 36 дол. США., а разом 5227,
49 дол. США. що еквівалентно 55788 грн. 29
коп.

Такий розмір боргу у порівнянні з
вартістю заставного майна завдає
збитків кредитору, що є підставою для
задоволення вимог про звернення
стягнення.

Оскільки суд не врахував цих
обставин справи та вимог закону, то у
відповідності до приписів ч.1 ст. 309 ЦПК
України, рішення суду в частині відмови
у зверненні стягнення на предмет
іпотеки підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
задоволення цих вимог частково.

Ухвалюючи нове рішення колегія
суддів виходить з того, що іпотечним
договором (п. 27) та положеннями ст. 38
Закону №898 передбачено право
іпотекодержателя на реалізацію
предмета іпотеки шляхом продажу
будь-якій особі на підставі договору
купівлі- продажу.

Саме такий спосіб реалізації
предмета іпотеки слід визначити при
вирішенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» з
наданням Банку повноважень на продаж
предмета іпотеки будь-якій особі за
його вибором.

Визначаючи початкову ціну
реалізації у розмірі 75750 грн., яка
дорівнює вартості заставного майна,
встановленої на час укладення
договору, а не нарівні 70% вартості,
передбаченої п. 11 іпотечного договору,
суд виходить з дійсних цін на ринку
нерухомості на даний час; захисту
законних прав позичальника на
отримання справедливої ціни та
необхідності збереження балансу
інтересів сторін.

Ухвалюючи рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки, суд не
вбачає підстав для застосування у
справі норм Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого, як забезпечення
кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014
р. № 1304-VII, оскільки його положення, на
думку колегії суддів, не скасовують та
не зупиняють дію законів, які
встановлюють підстави звернення
стягнення, а стосуються стадії
примусового виконання судових рішень.

Що стосується посилань на
необгрунтованість відмови у виселенні,
то їх слід визнати безпідставними,
оскільки у справі відсутні достовірні
докази належного повідомлення
відповідача та членів його сім'ї про
необхідність виселення та
попереднього дотримання процедури,
передбаченої положеннями ст. 109 ЖК
України.

Відповідно до приписів ст. 88 ЦПК
України з відповідача на користь
позивача підлягають стягненню витрати
позивача на судовий збір у розмірі 365
грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів

вирішила

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» - задовольнити
частково.

Рішення Баштанського районного
суду м. Миколаєва від 29.05.2014 р. в частині
відмови у зверненні стягнення на
предмет іпотеки - скасувати та
постановити нове рішення.

Визначити складові кредитної
заборгованості ОСОБА_3, що утворилася
станом на 27.03.2014 р., а саме: 3421, 13 дол. США,
що еквівалентно 36.510 грн. 64 коп.
-заборгованість за відсотками з
користування кредитом; 1806, 36 дол. США, що
еквівалентно 19277 грн. 65 коп. - нарахована
пеня.

Разом 5227, 49 дол. США, що
еквівалентно 55788 грн. 29 коп. ( п'ядесят
п'ять тисяч сімсот вісімдесят вісім
грн.. 29 коп.) за курсом НБУ станом на
27.03.2014 р.

Звернути стягнення на предмет
іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, яка
належить на праві власності ОСОБА_3,
вартістю 75750 грн., що є початковою ціною
для подальшої реалізації, шляхом
укладення ПАТ КБ «Приватбанк»
договору купівлі - продажу від імені
ОСОБА_3 з наданням ПАТ КБ «Приватбанк»
права на продаж предмета іпотеки
будь-якій особі за його вибором.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ
КБ «Приватбанк» 365 грн. 40 коп. у
відшкодування судових витрат.

Рішення місцевого суду в частині
відмови у виселенні ОСОБА_3 з усіма
зареєстрованими членами сім'ї -
залишити без зміни.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення, але з цього часу на
протязі двадцяти днів може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:
О.І. Галущенко

Судді:
Н.В. Самчишина

О.В. Локтіонова