АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц7968620
інстанції - Михайлова Л.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ.

2 липня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Головачова Я.В., Поливач Л.Д.

при секретарі Меєчко Д.П.

розглянула в відкритому судовому
засіданні у м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1

на рішення Первомайського районного
суду Автономної Республіки Крим від 29
липня 2013 року

в справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,-

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернулося до суду із зазначеним
позовом та вказувало, що 1.02.2008 року між
ЗАТ КБ «Приватбанк» (у теперішній час
ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1
укладений кредитно-заставний договір,
згідно якого ОСОБА_1 було надано кредит
в сумі 57714 грн. на придбання автомобілю
вартістю 56000 грн. та оплату пов'язаних з
цім платежів. Відповідач зобов'язався
повернути кредит та сплатити відсотки
за користування кредитними коштами в
строки та в порядку, встановлених
кредитним договором з кінцевим
терміном погашення кредиту до 30.01.2015
року. У зв'язку з невиконанням ОСОБА_1
умов договору станом на 26.03.2013 року у
нього утворилась заборгованість в сумі
162769,78 грн., яка складається
з: заборгованості за кредитом в
сумі 56869,36 грн., заборгованості по
процентам за Користування кредитом в
сумі 38048,06 грн., заборгованості по
комісії за користування Кредитом в
сумі 2485,25 грн., пені за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором в
вумі 57378,07 грн., штрафу (фіксованої
частини) в сумі 250 грн., штрафу
(процентної Складової) в сумі 7739,04 грн.

Рішенням Первомайського районного
суду Автономної Республіки Крим від 29
липня 2013 року позов ПАТ КБ «Приватбанк»
задоволено та стягнуто на його користь
з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним
договором у сумі 162 769,78 грн.

Не погодившись з рішенням ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу та посилаючись на
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду змінити та
ухвалити нове рішення про часткове
задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної
скарги апелянт зазначає, зокрема, що
суд першої інстанції не взяв до уваги
ту обставину, що сума пені та штрафу за
невиконання умов кредитного договору
була нарахована банком на одну і ту ж
саму заборгованість, і які в свою чергу
є різновидами неустойки як юридичної
відповідальності, а не окремими видами
штрафних санкцій, а тому одночасне
стягнення пені та двох видів штрафу є
застосуванням до відповідача
подвійної цивільно-правової
відповідальності.

В судове засідання суду апеляційної
інстанції сторони та інші особи, які
беруть участь у справі не з'явились. Про
місце та час розгляду справи,
відповідно до ст.ст.74.76 ЦПК України,
повідомлені належно, причини неявки в
судове засідання не повідомили.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК неявка
сторін, або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про час та місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи в апеляційному суді.

Заслухавши доповідь судді Шахової О.В.,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши апеляційну скаргу в межах
її доводів, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Статтею 546 ЦК України, передбачено
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

За правилами ст. 549 ІДК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2
ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч. З
ст. 549 ЦК України).

Виходячи з аналізу зазначених статей,
штраф є відповідальністю, яка залежить
лише від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання й у
часі визначається з настанням однієї з
подій як невиконання або неналежне
виконання зобов'язання.

Пенею ж є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання,
тобто встановлює певні юридичні
наслідки у вигляді обов'язку сплатити
певну суму, яка залежить не тільки від
суми несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання, а й від часу такого
невиконання.

Тобто, пеня та штраф є видами
відповідальності за різні порушення
зобов'язань боржником.

Штраф має разовий характер, тобто
вичерпується з настанням самого факту
порушення зобов'язання.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 1 лютого 2008 року між
ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено
договір №8ІКРАК 19790241, за яким останній
отримав у ПАЇ КБ «ПриватБанк» кредит в
розмірі 57714 грн зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 15,48%
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення 30 січня 2015 року. Свої
зобов'язання за договором відповідач
належним чином та в повному обсязі не
виконав, що призвело до виникнення
заборгованості, яка станом на 26 березня
2013 року становила 162 769, 78 гри.

Пунктом 14.3 Договору передбачено, що у
випадку порушення позичальником
зобов'язання щодо повернення основної
суми кредиту, передбаченого ст. 6.2.4
Договору, позичальник сплачує пеню в
розмірі 0,15% від суми простроченого
платежу, але не менше 1 грн. за кожен
день просі рочки. При цьому відсотки за
користування кредитом на суму
простроченої заборгованості додатково
до вищезазначеної пені банком не
нараховуються.

Відповідно до п. 14.9 Договору при
порушенні позичальником будь-якого
грошового зобов'язання за договором
понад 30 днів, банк має право
нараховувати, а позичальник
зобов'язується сплатити штраф у
розмірі 250 грн плюс 5 % від суми
невиконаного зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

За правилами ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно зі ст. 611 ЦК України в разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Отже, неустойка є забезпеченням
виконання зобов'язання.

Неустойкою (штрафом, пенею), як
зазначено у ч. 1 ст. 549 ЦК України, є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними їв укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України
договір є укладеним з моменту
досягнення в належній формі згоди з
усіх істотних умов договору.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ
«Приватбанк» суд виходив з їх
доведеності та того, що з вини
відповідача зобов'язання належним
чином не виконуються, що свідчить про
відмову з його боку в односторонньому
порядку від виконання зобов'язання.

Таких висновків суд дійшов після
повної та всебічної перевірки обставин
справи, належної оцінки доказів із
застосуванням правильної норми закону,
з огляду на що рішення суду є законним
та обґрунтованим і підстав для його
скасування не вбачається.

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України,
висновки і мотиви, з яких скасовані
рішення є обов'язковими для суду першої
чи апеляційної інстанції при новому
розгляді.

Доводи апеляційної скарги про
неправильне застосування норм
матеріального права, невідповідність
зроблених в рішенні висновків
фактичним обставинам справи не
знайшли свого підтвердження та не
відносяться до тих, з якими цивільне
законодавство пов‛?язує обов'язкову
зміну чи скасування рішення суду
першої інстанції.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 12
Закону України «Про забезпечення прав
і свобод громадян та правовий режим на
тимчасово окупованій території
України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII,
визначені заходи правового реагування
на тимчасово окупованій території у
зв'язку з неможливістю здійснювати
правосуддя судами Автономної
Республіки Крим та міста Севастополя
на тимчасово окупованих територіях, та
визначено змінити територіальну
підсудність судових справ , підсудних
розташованим на території Автономної
Республіки Крим та міста Севастополя
судам, та забезпечити розгляд:
цивільних справ , підсудних місцевим
загальним судам, розташованим на
території Автономної Республіки Крим
та міста Севастополя,- місцевими
загальними судами міста Києва, що
визначаються Апеляційним судом м.
Києва.

Згідно листа Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, у зв'язку з
неможливістю здійснення правосуддя
судами Автономної Республіки Крим та
Севастополя справи, розглянути
Апеляційним судом м. Києва за
апеляційними скаргами на судові
рішення , увалені судами Автономної
Республіки Крим та міста Севастополя, в
разі залишення судових рішень без змін
передаються на зберігання до місцевого
суду, визначеного Апеляційним судом. М.
Києва.

Таким чином, підсудність цивільної
справи підлягає визначенню
Апеляційним судом м. Києва.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК
України, ст. 12 ЗУ «Про забезпечення прав
і свобод громадян та правовий режим на
тимчасово окупованій території
України», колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Первомайського районного суду
Автономної Республіки Крим від 29 липня
2013 року залишити без змін.

Справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором направити до Дніпровського
районного суду м. Києва для виконання
та подальшого зберігання.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена частині залишення рішення
Первомайського районного суду
Автономної Республіки Крим від 29 липня
2013 року без змін в касаційному порядку
до Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді