Справа № 443/359/14
Головуючий у 1 інстанції: Сидорак Б.Г.
Провадження № 22-ц/783/4057/14
Доповідач в 2-й інстанції: Береза В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі: головуючого - судді:
Берези В.І., суддів - Бойко С.М.,
Штефаніци Ю.Г., за участю секретаря
судового засідання - Брикайло М.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
рішення Жидачівського районного суду
Львівської області від 23 квітня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3
до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, -

в
с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням в задоволенні
позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
відшкодування шкоди, заподіяної смертю
фізичної особи, відмовлено із-за
недоведеності позовних вимог.

Рішення суду оскаржили позивачі ОСОБА_2
та ОСОБА_3, просять рішення скасувати
та ухвалити нове, яким позов
задоволити.

В апеляційній скарзі зазначають про те,
що суд першої інстанції безпідставно
вважав про недоведеність факту того,
що від удару корови, що належить
відповідачу, померла ОСОБА_5, їх,
позивачів, мати, та відсутність вини у
цій події відповідача. Суд не взяв до
уваги свідчення свідка ОСОБА_6, який
бачив як корова, яка є власністю
відповідачки, ударила їх матір, після
того така впала та померла, суд не взяв
до уваги письмових доказів з
кримінального провадження за фактом
смерті ОСОБА_5, у рішенні не застосував
закон України «Про захист тварин від
жорстокого поводження», згідно з яким
шкода, заподіяна особі або майну
фізичної особи, а також шкода,
заподіяна майну юридичної особи
твариною, підлягає відшкодуванню в
повному обсязі особою, яка її утримує.

Щодо ст. 9 Закону України «Про захист
тварин від жорстокого поводження», на
яку також посилається суд у своєму
рішенні, то вона не відноситься до суті
спору, оскільки називається
«Особливості отримання домашніх
тварин» (котів, собак та інші) та
регулює утримання саме домашніх
тварин, а згідно з ст. 1 Закону України
«Про захист тварин від жорстокого
поводження», корова відноситься до
сільськогосподарських, а не домашніх
тварин.

Окрім цього, згідно зі ст. 1201 Цивільного
кодексу України, «особа, яка завдала
шкоди смертю потерпілого, зобов'язана
відшкодувати особі, яка зробила
необхідні витрати на поховання та на
спорудження надгробного пам'ятника, ці
витрати».

На поховання ними було витрачено 4436,0
грн., що підтверджується товарним чеком
від 25.08.2013, виданим ФОП ОСОБА_7 Тому,
саме ця шкода підлягає стягненню з
відповідача по 2218,0 кожному з
позивачів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивачів - апелянтів, їх представника,
представника відповідача, перевіривши
матеріали справи, межі і доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
25 серпня 2013 року в с. Волиця
Гніздичівська Жидачівського району
Львівської області під час вигону на
пасовище корів ОСОБА_5, яка мала
випасати корів, в якості пастуха, впала
на тверду поверхню, отримавши згідно
висновку експерта №86/13 від 09.09.2013 року
черепно-мозкову травму у вигляді
перелому кісток склепіння та основи
черепа з крововиливами в речовину та
під оболонки головного мозку, котрі
ускладнились набряком-набуханням та
компресією мозку, яка у живих осіб
відноситься до тяжкого тілесного
ушкодження за ознакою небезпеки для
життя на момент ушкодження. Вказана
травма могла утворитись від дії тупого
предмету з переважаючою поверхнею чи
при ударі об такий, не виключено, що
могла утворитись при падінні на
площину та могла виникнути незадовго
до настання смерті. Жодних інших
тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_5 не
було виявлено, що підтверджено і
матеріалами кримінального
провадження.

Крім того, зазначив про надані
пояснення судово-медичного експерта,
який не виявив на тілі трупа жодних
ознак, які б свідчили про отримання нею
інших ушкоджень від дії тварини.

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_8 утримувала в своєму
домогосподарстві корову, згідно
довідки №3 від 26.02.2014 року, яка видана
Пчанською дільничною лікарнею
ветеринарної медицини, скарг від
жителів с.Волиця Гніздичівська
Жидачівського району Львівської
області про буйне поводження корови,
належної відповідачу, не поступало.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції зазначив про те, що
позивачами не доведено про відсутність
забезпечення безпеки оточуючих людей
від шкоди, заподіяної
сільськогосподарською твариною, яка
нею утримується, не доведено, що саме
від удару корови, яка належить
відповідачу, потерпіла ОСОБА_9 впала та
отримала тілесні ушкодження, від яких
наступила її смерть. Відтак, зробив
висновок про відсутність підстав
відшкодування шкоди, заподіяної
твариною, яка утримується відповідачем
ОСОБА_4

З висновком суду щодо відсутності
підстав відшкодування шкоди з боку
відповідача погоджується і колегія
суддів.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу
України, майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Тварини є особливим об`єктом цивільних
прав. На них поширюється правовий режим
речі, крім випадків, встановлених
законом (ч. 1 ст. 180 ЦК України).

Закон України від 21 лютого 2006 року «Про
захист тварин від жорсткого
поводження» передбачає особливості
втримання домашніх тварин та в ст. 9
встановлює обов'язок особи, яка утримує
домашню тварину: забезпечити домашній
тварині необхідні умови, що
відповідають її біологічним, видовим
та індивідуальним особливостям,
відповідно до вимог цього Закону.

Особи, які утримують домашніх тварин,
мають право з'являтися з ними поза
місцями їх постійного утримання
(супроводжувати їх). Супроводжувати
домашню тварину може особа, яка досягла
14-річного віку.

Особа, яка супроводжує тварину,
зобов'язана забезпечити: безпеку
оточуючих людей і тварин, а також майна,
від заподіяння шкоди супроводжуваною
домашньою твариною. При супроводженні
домашніх тварин не допускається
залишення їх без нагляду.

Згідно із ч.4 ст. 12 Закону України «Про
захист тварин від жорстокого
поводження», шкода, заподіяна особі або
майну фізичної особи, а також шкода,
заподіяна майну юридичної особи
твариною, підлягає відшкодуванню в
повному обсязі особою, яка її утримує.

Відповідно до положень статей 1166 ЦК
України, для покладення
відповідальності на заподіювача
майнової шкоди, у тому числі в
результаті бездіяльності заподіювача,
необхідна сукупність таких
обов'язкових умов: наявність шкоди,
протиправність дій заподіювача шкоди;
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою заподіювача і шкодою; вина в
заподіянні шкоди.

Деліктна відповідальність за
загальним правилом настає лише за вини
заподіювача шкоди. Причинний зв'язок
між протиправною поведінкою особи та
завданою шкодою є обов'язковою умовою
відповідальності, яка передбачає, що
шкода стала об'єктивним наслідком
поведінки заподіювача шкоди.

Відповідно до вимог ст.3 ЦПК України,
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За змістом статті 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу, доказуванню підлягають
ті обставини, які мають значення для
ухвалення рішення і щодо яких у сторін
та інших осіб, які беруть участь у
справі, не виникає спір, доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Як видно з довідки Вільховецької
сільської ради за №146 від 3 квітня 2014
року, на території Вільховецької
сільської ради Жидачівського району
Львівської області, де проживають
сторони, не розроблялися та не
приймалися положення про утримання
домашніх, сільськогосподарських
тварин.

Як вбачається з матеріалів справи, в
момент настання події з потерпілою
ОСОБА_5 корова була передана під
відповідальність щодо утримання,
супроводження і догляд на час
випасання пастухам, в т.ч. і покійній
ОСОБА_5, що не заперечують позивачі,
оскільки так складись звичаєві
відносини та існувала домовленість
жителів села. Наведене спростовує
протиправність поведінки власника
тварини в ухиленні від належного її
утримання.

Крім цього, матеріали кримінального
провадження з дослідчою перевіркою за
повідомленням чергового лікаря про
подію, яка сталась з потерпілою ОСОБА_5,
долучені до даної справи, не містять
об`єктивних даних та доказів про
встановлені обставини щодо
підтвердження факту удару потерпілої
коровою відповідачки, що видно з
постанови про закриття кримінального
провадження від 23 грудня 2013 року, та,
на думку колегії суддів, вказує на
недоведеність підстав відшкодування
шкоди, заподіяної твариною, яка
утримується відповідачем ОСОБА_4

Враховуючи наведене, підстав для
скасування прийнятого рішення колегія
суддів не вбачає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Рішення суду відповідає вимогам
закону і зібраним по справі доказам,
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, тому підстав для
її задоволення немає.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.1ст.308, ст.ст. 313,
319 ЦПК України, колегія суддів ,-

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Жидачівського районного суду
Львівської області від 23 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскарженою
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
ухвалою апеляційного суду.

Головуючий:
Береза В.І.

Судді:
Бойко С.М.

Штефаніца Ю.Г.