Єдиний унікальний номер 227/699/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/4494/2014
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого-судді
Соломахи Л.І.

суддів
Биліни Т.І., Пономарьової О.М.

при секретарі
Мишко Д.О.

за участю:

позивача
ОСОБА_1

представника відповідача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
відшкодування моральної шкоди з
апеляційною скаргою відповідача
ОСОБА_3 на рішення Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 07 квітня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3 про
відшкодування моральної шкоди.

Зазначав, що 16 травня 2012 року об 11
годині біля лісосмуги в с. Новотроїцьке
Добропільського району Донецької
області під час мовного конфлікту
відповідач вдарив його палицею у праве
око, чим спричинив йому тілесні
ушкодження середнього ступеня
тяжкості, за що був засуджений вироком
Добропільського міськрайонного суду
Донецької області від 25 липня 2013 року.

Посилаючись на те, що внаслідок
неправомірних дій відповідача він
зазнав фізичного болю, тривалий час
знаходився на лікуванні, що порушувало
та порушує його нормальні життєві
зв'язки та завдало йому моральних
страждань, просив стягнути з ОСОБА_3 на
його користь на відшкодування
моральної шкоди 10 000 грн. (а.с. 1).

Рішенням Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 07 квітня 2014 року з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 стягнуто на відшкодування
моральної шкоди 2 000 грн. (а.с. 22).

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_3, посилаючись на недоведеність
його вини в заподіянні позивачу
тілесних ушкоджень та непорядність
позивача, просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове про відмову
у задоволенні позову або змінити
рішення суду на розсуд суду (а.с. 24, а.с.
37).

В судове засідання апеляційного суду
відповідач ОСОБА_3 не з'явився, з'явився
його представник ОСОБА_2, яка діє на
підставі довіреності, посвідченої
секретарем Золотоколодязької
сільської ради Добропільського району
Донецької області 03 квітня 2014 року (а.с.
19), доводи апеляційної скарги
підтримала, просила її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 проти доводів
апеляційної скарги заперечував, просив
її відхилити, а рішення суду залишити
без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_2, позивача ОСОБА_1, дослідивши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга
відповідача задоволенню не підлягає.

З матеріалів справи встановлено, що
вироком Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 25 липня 2013 року ОСОБА_3 визнаний
винним у вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого
частиною 1 ст. 122 КК України, а саме, що 16
травня 2012 року близько 11 години,
знаходячись біля посадки, розташованої
в с. Новотроїцьке Добропільського
району Донецької області, спричинив
мовний конфлікт з ОСОБА_1, в ході якого з
метою спричинення тілесних ушкоджень
вдарив останнього у праве око палицею,
яку знайшов біля місця події, чим
спричинив ОСОБА_1 тілесні ушкодження
середньої тяжкості у вигляді
проникаючого поранення правої орбіти,
забитої рани нижньої повіки, рвану рану
кон'юктиви, набряк сітчатки правого ока
та струс головного мозку (а.с. 2).

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з
того, що вина відповідача в заподіянні
позивачу тілесних ушкоджень доведена
вироком суду. Внаслідок ушкодження
здоров'я позивач переніс фізичні
страждання, біль, з 16 травня 2012 року по 24
травня 2012 року проходив стаціонарне
лікування, що завдавало йому моральних
страждань, які суд оцінив в 2 000 грн.

Відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Суд першої інстанції правильно
встановив, що правовідносини, які
виникли між сторонами у зв'язку з
відшкодуванням моральної шкоди,
заподіяної позивачу внаслідок
ушкодження здоров'я, регулюються ст. 1167
ЦК України.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Згідно п. 1 частини 2 ст. 23 ЦК України
моральна шкода полягає, зокрема, у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я.

Відповідно до частини 1 ст.1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
в пунктах 3, 13 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31
березня 1995 року «Про судову практику у
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема: у моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні нормальних
життєвих зв'язків через неможливість
продовження активного громадського
життя, порушенні стосунків з
оточуючими людьми, при настанні інших
негативних наслідків.

Враховуючи ці вимоги закону, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про те, що внаслідок ушкодження
здоров'я позивачу заподіяна моральна
шкода, яка полягає в тому, що при
заподіянні тілесних ушкоджень він
відчував фізичний біль, внаслідок
ушкодження здоров'я з 16 травня по 24
травня 2012 року знаходився на
стаціонарному лікуванні в Донецькій
обласній травматологічній лікарні,
після чого продовжував лікування
амбулаторно за місцем проживання, що
порушило його нормальні життєві
зв'язки та вимагало від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Доводи відповідача про недоведеність
його вини у заподіянні позивачу
тілесних ушкоджень є необґрунтованими.
Вина відповідача в ушкодженні здоров'я
позивача доведена вироком
Добропільського міськрайонного суду
Донецької області від 25 липня 2013 року,
який набрав законної сили 24 серпня 2013
року.

Відповідно до частини 4 ст. 61 ЦПК
України вирок у кримінальній справі, що
набрав законної сили, обов'язковий для
суду, що розглядає справу про
цивільно-правові наслідки дій особи,
стосовно якої ухвалено вирок, з питань,
чи мали місце ці дії та чи вчинені вони
цією особою.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18.12.2009 року
№ 14 «Про судове рішення у цивільній
справі» відповідно до частини
четвертої статті 61 ЦПК при розгляді
справи про цивільно-правові наслідки
дій особи, стосовно якої ухвалено
вирок, що набрав законної сили, або
постанову суду у справі про
адміністративне правопорушення, цей
вирок або постанова обов'язкові для
суду лише з питань, чи мали місце ці дії
та чи вчинені вони цією особою. Тому,
розглядаючи позов, який випливає з
кримінальної справи чи зі справи про
адміністративне правопорушення, суд не
вправі обговорювати вину відповідача,
а може вирішувати питання лише про
розмір відшкодування.

Тобто, вирок Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 25 липня 2013 року, який набрав
законної сили 24 серпня 2013 року, є
обов'язковим для суду по цій справі і
суд не вправі обговорювати вину
відповідача в заподіянні тілесних
ушкоджень позивачу.

Відповідно до частини 3 ст.23 ЦК України
розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Моральні страждання позивача суд
оцінив в 2 000 грн.

Апеляційний суд вважає, що розмір
моральної шкоди, визначений судом
першої інстанції, є розумним, виваженим
та справедливим.

Суд першої інстанції врахував характер
та обсяг фізичних та душевних
страждань, яких зазнав позивач, їх
тривалість, ступінь тяжкості
спричинених позивачу тілесних
ушкоджень,

Моральну шкоду не можна відшкодувати в
повному обсязі, так як не має і не може
бути точних критеріїв майнового виразу
душевного болю, спокою. Будь-яка
компенсація моральної шкоди не може
бути адекватною дійсним стражданням,
тому будь-який її розмір може мати суто
умовний вираз.

Будь-які доводи щодо розміру
визначеної судом першої інстанції
грошової компенсації на відшкодування
моральної шкоди в апеляційній скарзі
відсутні.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, підстав для
скасування рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги не має,
доводи апеляційної скарги
необґрунтовані і не спростовують
висновків суду, тому відповідно до
частини 1 ст. 308 ЦПК України апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду залишенню без змін.

Керуючись ст. 307, ст. 308, ст. 314, ст. 315 ЦПК
України, апеляційний суд Донецької
області, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 07 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Л.І. Соломаха

Судді:
Т.І. Биліна

О.М. Пономарьова