Справа № 459/1774/14
Головуючий у 1 інстанції: Грабовський
Провадження № 22-ц/783/4043/14
Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого судді Савуляка
Р.В.,

суддів: Бермеса І.В.,
Мусіної Т.Г.,

за участі секретаря:
Азенко М.В.

без участі сторін, розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Львові цивільну справу за апеляційною
скаргою представника фермерського
господарства «ОСОБА_2.» - ОСОБА_2 на
ухвалу Червоноградського міського
суду Львівської області від 11 квітня 2014
року у справі за позовом фермерського
господарства «ОСОБА_2.» до Сокальського
районного суду Львівської області про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року представник
фермерського господарства «ОСОБА_2.» -
ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у
якому просив стягнути з Сокальського
районного суду Львівської області 2 500
000 грн. на відшкодування майнової шкоди
(недоодержаних доходів) та 4 000 000 грн.
моральної шкоди, завданої внаслідок
протиправних дій судді Сокальського
районного суду Львівської області, які
спричинили приниження честі, гідності,
ділової репутації позивача.

Оскаржуваною ухвалою
Червоноградського міського суду
Львівської області від 11 квітня 2014 року
відмовлено у відкритті провадження у
справі за позовом фермерського
господарства "ОСОБА_2." до Сокальського
районного суду Львівської області про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди на підставі п.1 ч.2 ст.122
ЦПК України, оскільки позовна заява не
підлягає розгляду в порядку цивільного
судочинства.

Ухвалу суду оскаржив представник
фермерського господарства «ОСОБА_2.» -
ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що
оскаржувана ухвала є завідомо
неправосудною, винесена з порушенням
принципу законності та верховенства
права, норм матеріального та
процесуального права. На думку
апелянта, суд повинен був застосувати
норми Конституції України, які є
нормами прямої дії, і задовольнити його
заяву, захистивши порушені права
фермерського господарства, або
вказати, що такі права не порушувались.
Зазначає, що згідно ст.124 Конституції
України, юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, які виникають у
державі, а тому суд безпідставно
відмовив йому у доступі до правосуддя.

Просить ухвалу Червоноградського
міського суду Львівської області від 11
квітня 2014 року скасувати та направити
справу в суд першої інстанції для
продовження розгляду.

Крім того, в апеляційній скарзі
апелянтом заявлено клопотання про
зупинення провадження по справі та
звернення до Верховного суду України
для вирішення питання стосовно
внесення до Конституційного Суду
України подання щодо тлумачення ст.ст.
8, 55, 56, 124 Конституції України, однак
колегія суддів не вбачає підстав для
задоволення клопотання.

Сторони по справі у судове засідання не
з'явилися, хоч і були належним чином
повідомлені про розгляд справи, відтак,
у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість
оскаржуваної ухвали в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку що апеляційна скарга
не підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна
особа має право у встановленому цим
Кодексом порядку звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Вирішуючи питання про відкриття
провадження у цивільній справі, суд
перевіряє, чи поширюється на спірні
правовідносини юрисдикція судів по
розгляду справи в порядку цивільного
судочинства.

У відповідності до ст.15 ЦПК України,
суди розглядають у порядку цивільного
судочинства справи, щодо: захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних
сімейних, трудових відносин, а також
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.
Законом може бути передбачено розгляд
інших справ за правилами цивільного
судочинства.

Відмовляючи у відкритті провадження у
справі, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що на спірні
правовідносини не поширюється
юрисдикція судів по розгляду заявлених
позивачем вимог в порядку цивільного
судочинства, оскільки суддя як
посадова особа, що здійснює правосуддя,
а також суд, як орган, що здійснює
правосуддя, не може бути відповідачем
або іншою стороною, котра бере участь у
цивільній справі, за винятком випадків,
коли суддя виступає як представник
цієї установи, а не орган, що здійснює
правосуддя.

Відповідно до ст.62 Конституції України,
матеріальна і моральна шкода,
заподіяна при здійсненні правосуддя,
відшкодовується державою лише
безпідставно засудженій особі в разі
скасування вироку як неправосудного.

У відповідності до ч.5 ст.1176 Цивільного
кодексу України, шкода, завдана
фізичній або юридичній особі внаслідок
постановлення судом незаконного
рішення у цивільній справі,
відшкодовується державою в повному
обсязі в разі встановлення в діях судді
(суддів), які вплинули на постановлення
незаконного рішення, складу злочину за
обвинувальним вироком суду, що набрав
законної сили.

Застосування цього законодавчого
положення можливе у випадку, коли
предметом позову є інші дії чи
бездіяльність, зокрема, суду, які не
пов'язані зі здійсненням правосуддя,
відправленням судочинства, яке має на
меті прийняття акту органом судової
влади.

Суд є органом, який розглядає скарги на
рішення, дії чи бездіяльність органів
державної влади, їх посадових осіб (ст.56
Конституції України), а його рішення
(дії, бездіяльність) оскаржуються лише
в порядку, визначеному ст.129
Конституції України та законодавством
про судочинство.

Правосуддя в Україні регулюється
конституційними нормами окремо від
діяльності інших органів державної
влади.

У пункті 10 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 13.06.2007 року
№8 "Про незалежність судової влади"
зазначено, що виключне право перевірки
законності та обґрунтованості судових
рішень має відповідний суд згідно з
процесуальним законодавством.
Оскарження в будь-який спосіб судових
рішень, діяльності судів і суддів щодо
розгляду та вирішення справи поза
передбаченим процесуальним законом
порядком у справі не допускається.

У постанові Пленуму Верховного Суду
України від 12.06.2009 року №6 "Про деякі
питання, що виникають у судовій
практиці при прийнятті до провадження
адміністративних судів та розгляді
ними адміністративних позовів до судів
і суддів", судам роз'яснено, що у
розумінні положень ч.1 ст. 2, п.п. 1, 7 і 9 ст.
3, ст. 17, ч.3 ст. 50 Кодексу
адміністративного судочинства України
суди та судді при розгляді ними
цивільних, господарських,
кримінальних, адміністративних справ
та справ про адміністративні
правопорушення не є суб'єктом владних
повноважень, які здійснюють
управлінські функції, і не можуть бути
відповідачами у справах про оскарження
їхніх рішень, дій чи бездіяльності,
вчинених у зв'язку з розглядом судових
справ.

Таким чином, суд (суддя) як орган (особа),
що здійснює правосуддя, не може бути
відповідачем у цивільній справі.
Законом встановлений інший механізм
усунення помилок і недоліків,
допущених при здійсненні правосуддя, а
також механізм реагування на порушення
суддями вимог процесуального закону
при здійсненні правосуддя, а саме:
оскарження судових рішень в
апеляційному та касаційному порядку,
та застосування до судді у
встановлених законом випадках у
позасудовому порядку заходів
дисциплінарного впливу.

Отже, зазначеними вище положеннями
Конституції України визначено, що
рішення суду і відповідно до цього дії
або бездіяльність судів у питаннях
здійснення правосуддя, пов'язаних з
підготовкою, розглядом справ у судових
інстанціях тощо, можуть оскаржуватись
у порядку, визначеному процесуальними
законами, а не шляхом оскарження їхніх
дій (чи відшкодування матеріальної та
моральної шкоди одночасно з
оскарженням таких дій) до іншого суду,
оскільки це порушуватиме принцип
незалежності судів і заборону
втручання у вирішення справи
незалежним судом.

Враховуючи викладене, розгляд судом
позовних вимог, незалежно від їх
викладення та змісту, предметом яких є,
по суті, оскарження процесуальних дій
судді (суду), пов'язаних із розглядом
справи (від стадії відкриття
провадження у справі до розгляду по
суті, перегляду судових рішень у
передбачених процесуальним законом
порядках і їх виконання), нормами ЦПК
України чи іншими законами України не
передбачено.

Таким чином, оскаржувана ухвала
постановлена з дотриманням вимог
матеріального та процесуального
закону, доводи апелянта не
спростовують висновків суду, а тому
апеляційну скаргу слід відхилити,
залишивши ухвалу суду без змін.

Керуючись ст.303, п.1 ч.2 ст.307, п. 1 ч. 1 ст. 312,
313, п. 4 ч.1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника
фермерського господарства «ОСОБА_2.» -
ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Червоноградського міського
суду Львівської області від 11 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий :
Савуляк Р.В.

Судді:
Бермес І.В.

Мусіна Т.Г.