АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22ц-791/1844/14
інстанції Мусулевський Я.А.
Доповідач: Пузанова Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року червня місяця 24 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Пузанової
Л.В.Суддів:Фурман Т.Г., Чиркової К.Г.при
секретарі: з участю адвоката:Бараш Ю.М.
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_6 на рішення Комсомольського
районного суду м.Херсона від « 25»
квітня 2014р. в справі за позовом ОСОБА_6
до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою та відшкодування моральної
шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2011 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з вказаним позовом, зазначаючи, що
він проживає у належному йому на праві
власності житловому будинку АДРЕСА_1 на
земельній ділянці площею 0,06га, яка
перебуває в його користуванні.
Відповідачі проживають у сусідньому з
ним житловому будинку АДРЕСА_2. В
порушення правил добросусідства та
державних будівельних норм
відповідачі побудували сарай, в якому
тримають свиней, чим порушують його
право власності та перешкоджають йому
в користуванні земельною ділянкою,
оскільки на подвір'ї відчувається
постійний неприємний запах, літають
мухи, з'явились пацюки. Також будівля не
облаштована водовідводом, який би
перешкоджав стіканню дощової води у
його двір.

У зв'язку з тим, що відповідачі
відмовляються добровільно перенести
місце знаходження своєї господарської
будівлі у глиб земельної ділянки, що
перебуває у їх користуванні, позивач
просив суд усунути перешкоди в
користуванні земельною ділянкою
шляхом перебудування зазначеного вище
сараю у відповідності до будівельних
норм та стягнути з відповідачів на його
користь моральну шкоду в розмірі 2000
грн.

В березні 2012 року позивач уточнив
позовні вимоги і просив суд усунути
перешкоди в користуванні земельною
ділянкою шляхом знесення
відповідачами самовільно збудованого
сараю та стягнути з них на його користь
моральну шкоду в розмірі 2000 грн. і
судові витрати.

Справа слухалася судами неодноразово.

Останнім рішенням суду від 25 квітня 2014
року позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить
рішення суду скасувати і ухвалити нове
рішення про задоволення заявлених ним
вимог, зазначаючи, що висновки суду не
відповідають обставинам справи в межах
наданих ним доказів, які оцінені судом
односторонньо та зроблені без
врахування пунктів 3.25, 3.26 ДБН 360.92
«Містобудування. Планування і забудова
міських і сільських поселень».

У письмових запереченнях на апеляційну
скаргу ОСОБА_7 її доводи не визнав,
рішення суду просить залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обгрутованість рішення
суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів прийшла до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
виходив з того, що позивачем не
доведено, як порушення його прав
самовільним зведенням ОСОБА_7 сараю,
так і неможливість проведення
перебудови цієї господарської споруди
відповідно до будівельних норм та
правил.

Проте до такого висновку суд прийшов,
допустивши порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
спору.

Так судом встановлено, що сторони у
даній справі є суміжними
землекористувачами, власниками
житлових будинків, що розташовані в
АДРЕСА_1 відповідно.

ОСОБА_7 на земельній ділянці, яка
перебуває у тимчасовому користуванні
відповідачів, як співвласників будинку
АДРЕСА_2, самовільно збудував
господарську споруду, в якій
утримуються тварини (свині).

Відповідно до вимог ч.2 ст.152 ЗК України
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть, якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Відповідно до наданих позивачем
доказів ОСОБА_7 побудував спірну
нежитлову господарську будівлю без
погодження з органами державного
пожежного нагляду і з недотриманням
протипожежних розривів, а також без
отримання документів дозвільного
характеру, тобто самочинно.

Відповідно до пунктів 3.25, 3.26 ДБН 360.92
«Містобудування. Планування і забудова
міських і сільських поселень» для
догляду за будівлями і здійснення їх
поточного ремонту відстань до межі
сусідньої ділянки від найбільш
виступної конструкції стіни треба
приймати не менше 1,0м. При цьому повинно
бути забезпечене влаштування
необхідних інженерно-технічних
заходів, що запобігатимуть стіканню
атмосферних опадів з покрівель та
карнизів будівель на територію
суміжних ділянок. Відповідно до
санітарних вимог майданчики для
компосту, дворові вбиральні та очисні
споруди каналізації повинні
знаходитись у глибині двору не ближче
15м від вікон житлових будинків, в тому
числі і сусідніх садиб, сараї для
худоби і птиці - не ближче 12м.

Згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи №44/12
від 30.01.2013р. нежила господарська
будівля (свинарник) на земельній
ділянці за адресою: АДРЕСА_2,
розташована на відстані 8,5м відносно
житлового будинку АДРЕСА_1. Виміри
проводилися до стіни будинку позивача,
на якій розміщені вікна /а.с. 110, 161/.

Зазначена обставина свідчить про те, що
відповідачем ОСОБА_7 порушені
санітарні норми та встановлені ст. 103 ЗК
України правила добросусідства, за
якими власники та землекористувачі
земельних ділянок повинні обирати такі
способи використання земельних
ділянок відповідно до їх цільового
призначення, при яких власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок завдається найменше
незручностей (затінення, задимлення,
неприємні запахи, шумове забруднення
тощо).

Не обладнана спірна господарська
будівля також засобами, які б
запобігали стіканню атмосферних
опадів з покрівлі, які є необхідними,
враховуючи, що вона розташована на
відстані 0,7метра від межі із земельною
ділянкою, що перебуває у користуванні
позивача.

Відповідач визнає, як факт самочинного
зведення ним спірного сараю, так і
утримання в ньому свиней, розведенням
поголів'я яких він займається для
реалізації поросят.

Враховуючи, що наведені вище факти, а
також покази свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11 та
ОСОБА_12, свідчення яких суд в порушення
норм процесуального законодавства
оцінив критично, підтверджують доводи
позивача щодо порушення відповідачем
його прав як землекористувача та
власника будинку, колегія суддів
приходить до висновку, що ухвалене
судом рішення підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
задоволення заявленого ОСОБА_6 позову з
наведених вище підстав.

При цьому колегія суддів не приймає до
уваги листи та акти перевірки
дотримання вимог законодавства в
галузі ветеринарної медицини від 04.06.2012
року та від 03.04.2014р., оскільки перевірки
проводилися за адвокатськими запитами,
за відома відповідача ОСОБА_7 і носять
епізодичний характер та не можуть
спростувати допущені ОСОБА_7 порушення
санітарних і будівельних норм при
зведенні спірного сараю та утриманні
свиней в особистому підсобному
господарстві.

Необґрунтованим колегія суддів вважає
також посилання суду на положення ст. 376
ЦК України, як на підставу заявлених
ОСОБА_6 вимог і, зокрема, щодо обов'язку
позивача надавати докази з питання
визначення можливості перебудови
сараю та визначення меж знесення
частини самочинного будівництва,
оскільки в березні 2012 року позивач
уточнив підстави свого позову, а при
встановленому порушенні відповідачем
діючих в Україні будівельних та
санітарних норм щодо відстані, на якій
можливе розташування сараю для
утримання худоби від житлових
будинків, в тому числі сусідніх садиб,
той факт, що сарай зведений самочинно
не має правового значення для
вирішення спору, що виник між сторонами
і не впливає на обраний позивачем
спосіб захисту свого порушеного права.

До того ж позивач не є компетентним
органом, який відповідно до ч.7 ст.376 ЦК
України вправі порушувати перед судом
питання про проведення перебудови
самочинно зведеної будівлі і не
повинен доводити можливість такої
перебудови та визначати межі знесення
частини сараю, який є цілісною
будівлею.

Відповідно до положень ч.3 ст.386 ЦК
України власник, права якого порушені,
має право на відшкодування завданої
йому майнової та моральної шкоди.

Враховуючи, що факт порушення
відповідачем прав позивача, як
власника і землекористувача,
доведений, він має право на
відшкодування завданої йому моральної
шкоди, розмір якої з врахуванням
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань
позивача, їх тривалості в часі, вимог
розумності та справедливості, колегія
суддів визначає в сумі 1000 гривень (ст. 23
ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з
відповідача ОСОБА_7 на користь позивача
підлягають стягненню понесені ним і
документально підтверджені судові
витрати у розмірі 6490 грн. 30 коп.
(120+51+2000+1800+114,70+2000+115+46+121,80+121,80), /а.с. 2, 77,
184-186, 216, т.1; а.с. 44, 226, 227, т.1; а.с. 44, 7, 83, 92,
т.2/. При цьому колегія суддів враховує,
що фактично задоволені всі заявлені
позивачем вимоги, а відмова у
задоволенні їх частини полягає лише у
зменшенні грошового відшкодування
моральної шкоди (тобто вимог
немайнового характеру) і не може
вплинути на розподіл судових витрат
між сторонами.

На підставі викладеного, ст.ст. 23; 391; 386
ЦК України, ст.ст. 103; 152 ЗК України,
керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Комсомольського районного
суду м.Херсона від 25 квітня 2014 року
скасувати і ухвалити нове рішення.

Усунути ОСОБА_6 перешкоди в
користуванні земельною ділянкою,
розташованою в АДРЕСА_1 шляхом
зобов'язання ОСОБА_7 знести самовільно
збудований сарай, який
використовується ним для утримання
свиней і розташований за адресою:
АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 1000
грн. (одну тисячу гривень) в рахунок
відшкодування моральної шкоди та
понесені ним судові витрати в розмірі
6490 грн. 30 коп. (шість тисяч чотириста
дев'яносто гривень 30 коп.).

В решті частині позовних вимог
відмовити.

Рішення набирає законної сили з дня
його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий: підпис

Судді: два підписи

Згідно з оригіналом:

Суддя
Л.В.Пузанова