Справа № 305/1034/14-ц
Провадження по справі № 2/305/575/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2014 року. Рахівський районний суд
Закарпатської області у складі:

головуючої - судді Марусяк М.О.

з участю секретаря - Беднар О.О.

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Рахів
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Рахівської державної нотаріальної
контори, ОСОБА_2 про визнання заповіту
недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до
Рахівської державної нотаріальної
контори, ОСОБА_2 про визнання заповіту
недійсним.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що його батько, ОСОБА_4 б/б,
помер ІНФОРМАЦІЯ_3, в м. Рахів. Через два
дні після смерті батька, тобто
ІНФОРМАЦІЯ_4, ДІМ Рахівського РВ УМВС -
Томашук М., повідомив йому про заяву
сестри, ОСОБА_2 про виселення його з
будинку. Тоді йому стало відомо, що при
житті 04 квітня 2006 року, батьком було
складено заповіт, за яким 1/2 частину
житлового будинку АДРЕСА_1, з
прилеглими до нього надвірними
спорудами, що складає перший поверх,
батько заповів відповідачці ОСОБА_2.
При ознайомленні з текстом заповіту
він дізнався, що заповіт написаний за
допомогою загальноприйнятих технічних
засобів, вголос прочитаний заповідачем
та підписаний ним у двох примірниках.
Заповіт посвідчений державним
нотаріусом Рахівської державної
нотаріальної контори. Вказаний заповіт
не відповідає діючому законодавству.
При житті заповідач ОСОБА_4 б/б, був не
письменним, не вмів ні читати, ні писати
і не міг прочитати вголос заповіт. На
підставі наведеного, просив визнати
недійсним заповіт складений від імені
ОСОБА_4 б/б на користь ОСОБА_2 та
посвідчений державним нотаріусом
Рахівської держнотконтори Пріц О.І., 04
квітня 2006 року, в м. Рахів,
зареєстрованому в реєстрі за №1123.

В судовому засіданні, позивач ОСОБА_1,
позовні вимоги підтримав з підстав
наведених у позовній заяві. Вважає, що
заповіт не відповідає чинному
законодавству. Його батько був
неписьменним, не вмів ні читати, ні
писати, тому не мав змоги самостійно
прочитати заповіт. В такому випадку у
відповідності до п. 158 Інструкції про
вчинення нотаріальних дій, посвідчення
заповіту мало відбуватися при свідках.
Натомість в заповіті відсутні
відомості про особи свідків. Також
просив не брати до уваги покази свідків
ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які
стверджували про те, що його батько був
грамотним, вмів читати і писати,
оскільки покази цих свідків є
неправдивими. На підставі наведеного
просив визнати заповіт не дійсним.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник
ОСОБА_3, в судовому засіданні позовні
вимоги не визнали. В своїх показах
відповідачка ОСОБА_2 зазначила, що її
покійний батько, ОСОБА_4, вмів читати та
писати. Більше того, саме він, навчив її
писати та читати. Також просила взяти
до уваги її заперечення подане до
початку розгляду справи по суті.

В запереченні поданому 26.05.2014 року,
відповідачка ОСОБА_2 зазначила, що
позивачем не наведено жодного доказу
того, що при посвідченні заповіту
нотаріусом Рахівської ДНК, не було
волевиявлення заповідача, чи
волевиявлення заповідача не було
вільним, чи волевиявлення заповідача
не відповідало його волі. В позовній
заяві позивачем не наведено жодного
належного доказу порушення посадовою
особою, яка посвідчувала заповіт,
положень Розділу 17 "Посвідчення
заповітів" Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від
03.03.2004 року №20/5, чи не виконання
нотаріусом вимог п.161 цієї Інструкції,
коли б заповіт був складений так, щоб
розпорядження заповідача викликало
незрозумілості чи суперечки після
відкриття спадщини. Нотаріусом при
посвідченні заповіту роз'яснено
заповідачу зміст ст. 1241 ЦК України про
право на обов'язкову частку у спадщині
та зміст ст. 1307 ЦК України, щодо
нікчемності заповіту на майно, яке є
предметом спадкового договору. Всі
інші доводи, на які посилається
позивач, є нічим іншим , як його
припущенням та його бажанням бачити
факти складання та посвідчення
заповіту такими, щоб були підставою для
визнання його недійсним. належних та
допустимих доказів неписьменності
заповідача в частині неможливості
підписання останнім власноруч
заповіту, позивач не надає. Фізичних
вад, хвороби, хвороби, або будь-яких
інших причин у спадкодавця/заповідача,
з яких би він не міг власноручно
підписати заповіт, позивачем не
зазначено та не доведено із-за їх
відсутності на час складання заповіту.
На підставі наведеного просили у
задоволенні цивільного позову ОСОБА_1
про визнання заповіту не дійсним -
відмовити.

Представник відповідача, Рахівської
державної нотаріальної контори, в
судове засідання, повторно, не з'явився,
були належним чином повідомлені про
час місце та дату розгляду справи, що
стверджується розписками про вручення
повісток. Про причини своєї неявки суд
не повідомили, заперечень на позов не
подавали.

Свідок ОСОБА_10, будучи допитаним в
судовому засіданні 10.06.2014 року по суті
спору пояснив, що він був депутатом по
вулиці де проживав нині покійний
ОСОБА_4, неодноразово оформляв різні
документи в тому числі, акти обстеження
матеріально-побутових умов. Йому
відомо, що батько позивача ОСОБА_1 був
не грамотний, не вмів ні читати, ні
писати. На запитання представника
відповідача ОСОБА_3 відповів, що
складені документи батькові позивача
ОСОБА_4 читати не давав.

Свідок ОСОБА_7, по суті спору пояснив, що
він біля 36 років проживав разом зі
своєю дружиною ОСОБА_2 та її батьком
ОСОБА_4. Запевняє, що його тесть вмів
читати та писати, був грамотною
людиною.

Свідок ОСОБА_8, в судовому засіданні
ствердив, що з 1976 року у нього у
підпорядкуванні працював громадянин
ОСОБА_4. Підписи ОСОБА_4 ставив особисто.
Також ствердив, що громадянин ОСОБА_4
виписував газети, залишаючи їх в
актових залах, тому вважає, що ОСОБА_4
міг їх читати, оскільки там часто
знаходився разом з іншими робітниками.

Заслухавши пояснення сторін, свідків,
вивчивши матеріали справи, дослідивши
письмові докази та проаналізувавши
законодавство, що регулює спірні
правовідносини, суд приходить до
наступних висновків.

Відповідно до положень частини 1 статті
3 ЦПК України, кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернути до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законом України (ч.1 ст. 4 ЦПК
України).

У відповідності до положень
ст.ст.10,11,58,60 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи в межах заявлених
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які брали участь у розгляді
справи, а кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір, а саме доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до положень частин 1-2
статті 59 ЦПК України суд не бере до
уваги докази, які одержані з порушенням
порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності (стаття 212 ЦПК
України).

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про смерть
серії НОМЕР_1, виданого, повторно,
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану реєстраційної служби
Рахівського районного управління
юстиції у Закарпатській області,
актовий запис №5, ОСОБА_4,помер
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2
від 11 березня 2014 року, підтверджується,
що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 є рідним
сином померлого ОСОБА_4.

В судовому засіданні достовірно
встановлено, що 04 квітня 2006 року,
ОСОБА_4, склав заповіт, відповідно до
якого, на випадок своєї смерті, заповів
1/2 частку жилого будинку АДРЕСА_1 -
ОСОБА_2. Даний заповіт посвідчено
державним нотаріусом Рахівської
державної нотаріальної контори - Пріц
О.І. та зареєстровано в реєстрі за № 1123.

Позивач звертаючись до суду з даним
позовом вказує на наявні обставини,
які викликають сумнів у дійсності
заповіту, складеного ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_2, виражені у порушенні
процесуального порядку, встановленого
для вчинення нотаріальних дій щодо
посвідчення заповітів, посилаючись, що
волевиявлення ОСОБА_4 не було вільним і
не відповідало його дійсній волі,
оскільки останній не вмів читати та
писати.

Судом встановлено, що на момент
складання заповіту Інструкція про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
від 03.03.2004 року №20/5, на яку посилається
позивач, втратила чинність на підставі
Наказу Міністерства юстиції від 22.02.2012
року, тому при вирішенні даного спору
слід керуватися нормами Цивільного
кодексу України.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповіт
- це особисте розпорядження фізичної
особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1247 ЦК України,встановлено, що
заповіт складається у письмовій формі,
із зазначенням місця та часу його
складення. Заповіт має бути особисто
підписаний заповідачем. Якщо особа не
може особисто підписати заповіт, він
підписується відповідно до частини
четвертої статті 207 цього Кодексу.
Заповіт має бути посвідчений
нотаріусом або іншими посадовими,
службовими особами, визначеними у
статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Стаття 1248 ЦК України зазначає про те, що
нотаріус посвідчує заповіт, який
написаний заповідачем власноручно або
за допомогою загальноприйнятих
технічних засобів. Нотаріус може на
прохання особи записати заповіт з її
слів власноручно або за допомогою
загальноприйнятих технічних засобів. У
цьому разі заповіт має бути вголос
прочитаний заповідачем і підписаний
ним. Якщо заповідач через фізичні вади
не може сам прочитати заповіт,
посвідчення заповіту має відбуватися
при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

В заповіті зазначено, що його написано
за допомогою загально прийнятих
технічних засобів, вголос прочитаний
заповідачем ОСОБА_4 та підписаний ним у
двох примірниках.

Суд вважає безпідставними посилання
позивача про те, що його батько ОСОБА_4
не вмів читати та писати, оскільки вище
наведене не підтверджується жодним
належним та допустимим доказом.
Позивач не скористався своїм правом
заявити клопотання про призначення
почеркознавчої експертизи.

Суд не бере до уваги покази свідка
ОСОБА_10, оскільки останній, являючись
депутатом сільської ради, не міг мати
достатньо відомостей про те, чи дійсно
громадянин ОСОБА_4 вмів читати та
писати. Окрім того, такі покази
спростовуються показами інших свідків:
ОСОБА_7 та ОСОБА_8, з яких встановлено, що
померлий громадянин ОСОБА_4 був
грамотною людиною.

Більше того, з нотаріально посвідченої
заяви громадянки ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_5
слідує, що громадянин ОСОБА_4, являвся
чоловіком її сестри, ОСОБА_11. З померлим
ОСОБА_4 вона мешкала разом в одному
будинку з 1953 року по 1962 рік, тому
запевняє, що спадкодавець ОСОБА_4 був
грамотним, вільно володів українською
мовою і міг самостійно підписуватись
на українській мові.

Про грамотність ОСОБА_4 свідчить і
трудова книжка видана 16 січня 1953 року,
яка підписана останнім, з якої слідує,
що громадянин ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 мав
початкову освіту.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного
суду України "Про судову практику у
справах про спадкування" від 30.05.2008,
встановлено, що заповіт є правочином,
тому на нього поширюються загальні
положення про правочини, якщо у книзі
шостій ЦК немає відповідного правила.

Стаття 1257 ЦК України встановлює
причини недійсності заповіту. Так,
заповіт, складений особою, яка не мала
на це права, а також заповіт, складений
з порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення є нікчемний. За позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Заповіт, як односторонній правочин,
підпорядковується загальним правилам
ЦК щодо недійсності правочинів.
Недійсними є заповіти: а) в яких
волевиявлення заповідача не було
вільним і не відповідало його волі; б)
складені особою, яка не мала на це права
(особа не має необхідного обсягу
цивільної дієздатності для складання
заповіту); в) складені з порушенням
вимог щодо його форми та посвідчення.
Заповіт з вадами волі, тобто складений
особою, волевиявлення якої не
відповідає її дійсним намірам
(внаслідок помилки, обману, насильства)
може бути визнаний недійсним за
позовом заінтересованої особи (ст. 229,
230, 231 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
та інтереси порушені.

Правила зазначеної статті поширюються
на ті випадки, коли немає законних
підстав для визнання громадянина
недієздатним, однак є дані про те, що у
момент укладення правочину він
перебував у такому стані, коли не міг
розуміти значення своїх дій або
керувати ними.

Враховуючи те, що позивачем не надано
суду, жодного належного доказу того, що
на момент посвідчення оспорюваного
заповіту, заповідач, ОСОБА_4, не
усвідомлював значення своїх дій,
оскільки не вмів читати та писати, а
нотаріусом при посвідченні
зазначеного заповіту порушено норми
діючого законодавства, за час розгляду
справи, позивач не скористався правом
заявити клопотання про призначення
посмертної судової почеркознавчої
експертизи, для встановлення
належності підпису у заповіті
громадянину ОСОБА_4, суд прийшов до
висновку що позивачем не доведено, а
матеріалами справи не встановлено
підстав для визнання недійсним
оспорюваного заповіту, тому у
задоволенні заявлених позовних вимог
слід відмовити, як у недоведених.

На підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України, у
зв'язку з відмовою у задоволенні
позову, судові витрати слід залишити за
позивачем ОСОБА_1.

На підставі наведеного, ст.ст. 10, 58, 60, 88,
212, 213, 223 Цивільного процесуального
кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Рахівської державної нотаріальної
контори, ОСОБА_2 про визнання заповіту
недійсним - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем
ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржено у судову
палату з цивільних справ апеляційного
суду Закарпатської області через
Рахівський районний суд протягом 10
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у розгляді справи, але не
були присутні в судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії судового рішення.

Суддя:
Марусяк М.О.

З оригіналом вірно

Суддя Рахівського районного суду:
Марусяк М.О.