Справа №127/8910/14-ц
Провадження № 2/127/3609/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2014 року
м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької
області

у складі: головуючого судді Дернової
В.В.,

при секретарі Тронт М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Дочірного
підприємства «Гарант» Товариства з
обмеженою відповідальністю «Компанії
«Приват - Плюс», Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанії «Приват -
Плюс» про захист прав споживачів,
визнання договору недійсним та
стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до відповідачів Дочірного
підприємства «Гарант» Товариства з
обмеженою відповідальністю «Компанії
«Приват - Плюс», Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанії «Приват -
Плюс» про захист прав споживачів,
визнання договору недійсним та
стягнення коштів та просив визнати
недійсними договір № 01706 від 09
лютого 2009 року з Угодою та Додатками,
укладений між ОСОБА_1 та дочірнім
підприємством «Гарант» Товариства з
обмеженою відповідальністю «Компанії
«Приват - Плюс»; стягнути з Дочірного
підприємства «Гарант» Товариства з
обмеженою відповідальністю «Компанії
«Приват - Плюс» на користь ОСОБА_1 кошти,
внесені на рахунки відповідача у
розмірі 50 579,68 грн.; стягнути з Дочірного
підприємства «Гарант» Товариства з
обмеженою відповідальністю «Компанії
«Приват - Плюс» на користь ОСОБА_1
моральну шкоду у розмірі 5000 грн.,
мотивуючи свої вимоги тим, що
діяльність відповідачів є нечесною
підприємницькою діяльністю з
використанням пірамідальних схем.

У судовому засіданні представник
позивача - ОСОБА_2 позовні вимоги
підтримав у повному обсязі з підстав,
викладений у позовній заяві та
письмовому поясненні від 11 липня 2014
року, та просив їх задовольнити.

Представники відповідачів - Дочірного
підприємства «Гарант» Товариства з
обмеженою відповідальністю «Компанії
«Приват - Плюс» та Товариства з
обмеженою відповідальністю «Компанії
«Приват - Плюс» у судове засідання не
з'явилися, будучи належним чином
повідомленими про дату, час та місце
розгляду справи, однак подали до суду
письмові заперечення на позов від
22.05.2014 року № 3 та від 22.05.2014 року № 99, у
яких просили відмовити у задоволенні
позову, у тому числі, у зв'язку з
пропуском строку позовної давності,
про що подали до суду відповідні заяви.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення представника
позивача, оцінивши докази у їх
сукупності, суд прийшов до висновку, що
позов необґрунтований та не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно п. 17 ст. 1 Закону України «Про
захист прав споживачів», послуга -
діяльність виконавця з надання
(передачі) споживачеві певного
визначеного договором матеріального
чи нематеріального блага, що
здійснюється за індивідуальним
замовленням споживача для задоволення
його особистих потреб.

Судом встановлено, що 09.02.2009 року між
позивачем ОСОБА_1 («Замовник») та
відповідачем Дочірнім підприємством
«Гарант» Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанії «Приват -
Плюс» («Виконавець») було укладено
Договір № 01706, предметом якого є
надання Виконавцем за завданням
Замовника консультаційних послуг щодо
можливості придбання на його користь
товару широкого асортименту на умовах
Угоди, Додатку № 1 («Програми
діяльності ПРИВАТ-ПЛЮС») та Додатку № 2
(Анкетні дані Партнера) до неї, що
укладаються (підписуються) Замовником
із ТОВ «Компанії «Приват - Плюс».

Згідно п. 2.1 Договору № 01706 від 09 лютого
2006 року договірна вартість послуг
Виконавця по цьому Договору становить
10 000 грн.

Відповідно до п. 5.2 Договору № 01706 від 09
лютого 2006 року, цей Договір набуває
юридичної сили з моменту його
підписання Сторонами і діятиме
протягом дев'яти календарних днів до
підписання ними Акту прийому-передачі
наданих послуг.

Як вбачається з Акту прийому-передачі
наданих послуг від 19 лютого 2009 року до
Договору № 01706 від 9 лютого 2009 року,
підписаного між позивачем ОСОБА_1
(«Замовник») та відповідачем Дочірнім
підприємством «Гарант» Товариства з
обмеженою відповідальністю «Компанії
«Приват - Плюс» («Виконавець»),
підписанням цього Акту сторони
засвідчують відсутність будь-яких
взаємних як майнових, так і інших
претензій одна до одної, дійшли повної
згоди по строкам, порядку оплати та
вартості послуг Виконавця, а також те,
що послуги Замовнику були надагі
належним чином у відповідно сті до умов
Договору та виконанні в повному обсязі;
в свою чаргу Замовник підтверджує,
виявив для себе усі обставини Угоди із
ТОВ «Компанією «Приват - Плюс», має
належне уявлення і йому надано повно
інформацію про Товариство Партнерів,
Асигнаційні акти, про терміни, умови та
порядок надання ТОВ «Компанією
«Приват - Плюс» Права на отримання
Товару, придбання Товару на користь
Замовника (Партнера), та іншим умовам
Угоди із ТОВ «Компанією «Приват -
Плюс» та Додатків до неї.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 міг
довідатися про порушення Дочірнім
підприємством «Гарант» Товариства з
обмеженою відповідальністю «Компанії
«Приват - Плюс» свого права у
період з 09 лютого 2009 року до 19 лютого 2009
року, коли сплив строк виконання
зобов'язання (Договору № 01706 від 9
лютого 2009 року).

Згідно ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України,
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила, а
відповідно до ч.5 ст. 261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

Згідно ст. 267 ЦК України, позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення, сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Отже, строк на звернення ОСОБА_1 до суду
з позовом до Дочірнього підприємства
«Гарант» Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанії «Приват -
Плюс» закінчився 19.02.2012 року,
відповідна позовна заява ОСОБА_1 була
подана до суду 05.05.2014 року, а тому строк
позовної давності пропущено.

Оскільки судом встановлено, що
позивачем ОСОБА_1 пропущено строк
звернення до суду з позовом (трирічний
строк позовної давності), він не просив
його поновити, поважність причин його
пропуску судом не встановлена, а
відповідачі наполягали на
застосуванні строку позовної давності,
то існують підстави для відмови у
задоволенні позову згідно вимог ст. 267
ЦК України.

При цьому, суд вважає, що
зобов'язання (Договір № 01706 від 9 лютого
2009 року) було припинено 19 лютого 2009 року
виконанням, проведеним належним чином,
відповідно до ст. 599 ЦК України.

Таким чином, у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 до Дочірного підприємства
«Гарант» Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанії «Приват -
Плюс» про визнання договору недійсним,
стягнення коштів та моральної шкоди
слід відмовити.

Що стосується Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанії «Приват -
Плюс», то суд звертає увагу на наступне.

Дійсно, 09 лютого 2009 року між позивачем
ОСОБА_1 («Партнер») та відповідачем
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Компанією «Приват -
Плюс» («Адміністратор») було укладено
Угоду № 01706 від 09 лютого 2009 року,
предметом якої є надання Партнеру
послуг щодо придбання Товару,
зазначеного в Додатку № 2 до цієї Угоди,
на умовах Програми діяльності
ПРИВАТ-ПЛЮС, що є Додатком № 1 до цієї
Угоди.

Отже, Угода № 01706 від 09 лютого 2009 року з
Додатками була укладена ОСОБА_1 з
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Компанією «Приват -
Плюс», а не з Дочірнім підприємством
«Гарант» Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанії «Приват -
Плюс», тобто з юридичною особою, вимоги
до якої ним не заявлялися, а тому в силу
положень ст. 11 ЦПК України не можуть
бути розглянуті судом.

Разом з тим, суд звертає увагу на
наступне.

Згідно ст. 3607 ЦПК України рішення
Верховного Суду України, прийняте за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України; невиконання судових
рішень тягне за собою
відповідальність, установлену законом.

На обґрунтування тієї обставини, що
діяльність Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанії «Приват -
Плюс» та Дочірнього підприємства
«Гарант» Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанії «Приват -
Плюс» є нечесною підприємницькою
діяльністю з використанням
пірамідальних схем, представник
позивача ОСОБА_2 послався на Правову
позицію, викладену у Постанові
Верховного Суду України від 16 січня 2013
року (щодо діяльності ЗАТ «Філдес
Україна»).

Однак, ним не було взято до уваги
Правову позицію, викладену у Постанові
Верховного Суду України від 11 вересня
2013 року, справа № 6-40 цс13 (щодо
діяльності ТОВ «АВТО ПРОСТО»), яка була
прийнята пізніше та з якої вбачається,
що, аналізуючи норму ст. 18 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
можна дійти висновку, що для
кваліфікації умов договору
несправедливими необхідна наявність
одночасно таких ознак: по-перше, умови
договору порушують принцип
добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч. 3 ст. 509 ЦК
України); по-друге, умови договору
призводять до істотного дисбалансу
договірних прав та обовязків сторін;
по-третє, умови договору завдають шкоди
споживачеві.

Отже, з матеріалів справи не
вбачається, що діяльність Товариства з
обмеженою відповідальністю «Компанії
«Приват - Плюс» та Дочірнього
підприємства «Гарант» Товариства з
обмеженою відповідальністю «Компанії
«Приват - Плюс» є нечесною
підприємницькою діяльністю з
використанням пірамідальних схем.

Враховуючи вищевикладене, у
задоволенні позову слід відмовити у
повному обсязі.

Питання судових витрат суд вирішує
відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213, 215, 3607 ЦПК
України, на підставі ст.ст.
256, 257, 261, 266, 267, 509, 599, 901 ЦК України, ст. ст.
1, 18 Закону України «Про захист прав
споживачів», суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Дочірного підприємства «Гарант»
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанії «Приват -
Плюс», Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанії «Приват -
Плюс» про захист прав споживачів,
визнання договору недійсним та
стягнення коштів - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Вінницької області
через Вінницький міський суд
Вінницької області шляхом подачі
апеляційної скарги в десятиденний
термін з дня його проголошення. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя