Номер провадження: 22-ц/785/3280/14
Головуючий у першій інстанції Бальжик
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.

суддів - Драгомерецького М.М.,
Панасенкова В.О.

при секретарі - Горновій А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Відділу державної
виконавчої служби Ізмаїльського
міськрайонного управління юстиції
Одеської області на ухвалу
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області від 17 січня 2014 року по
справі за скаргою Публічного
акціонерного товариства
«Енергопостачальна компанія
Одесаобленерго» на рішення державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Ізмаїльського
міськрайонного управління юстиції
Одеської області Георгієва Р.І. від
26.06.2013 року про закінчення виконавчого
провадження,

встановила:

Публічне акціонерне
товариство «Енергопостачальна
компанія Одесаобленерго» (далі - ПАТ
«ЕК Одесаобленерго») звернулося до
суду із скаргою, в якій просило визнати
незаконною постанову державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Ізмаїльського
міськрайонного управління юстиції
Одеської області Георгієва Р.І. (далі -
державний виконавець) від 26.06.2013 року
про закінчення виконавчого
провадження та зобов'язати останнього
поновити виконавче провадження з
примусового виконання виконавчого
листа, виданого Ізмаїльським
міськрайонним судом Одеської області
за №2-5476/2010 від 18.01.2010 року, про
стягнення з ОСОБА_3 на користь
Відкритого акціонерного товариства
«Енергопостачальна компанія
Одесаобленерго» (далі - ВАТ «ЕК
Одесаобленерго») заборгованості в сумі
1 712 гривень 03 копійки. В обґрунтування
доводів скарги, ПАТ «ЕК
Одесаобленерго» зазначило, що 06.12.2010
року рішенням Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
задоволено позов ВАТ «ЕК
Одесаобленерго» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості у
вищезазначеній сумі. 12.03.2012 року ПАТ «ЕК
Одесаобленерго» звернулося до відділу
державної виконавчої служби
Ізмаїльського міськрайонного
управління юстиції Одеської області
(далі - виконавча служба) із заявою про
відкриття виконавчого провадження. Не
отримавши постанову про відкриття
виконавчого провадження у строки,
передбачені Законом України «Про
виконавче провадження», ПАТ «ЕК
Одесаобленерго» звернулося до
виконавчої служби із заявою, в якій
просило повідомити про хід виконавчого
провадження, на що 17.12.2013 року остання
повідомила про винесення 26.06.2013 року
державним виконавцем постанови про
закінчення виконавчого провадження у
зв'язку із смертю боржника. ПАТ «ЕК
Одесаобленерго» вважало, що оскільки
державним виконавцем не було прийнято
необхідних заходів по встановленню
правонаступників боржника, відповідно,
не було підстав для закінчення
виконавчого провадження, а тому скарга
підлягає задоволенню.

У судовому засіданні
представник стягувача скаргу
підтримав та наполягав на її
задоволенні. На додаткове запитання
пояснив, що ВАТ «ЕК Одесаобленерго»
лише змінило юридичну адресу та назву
на ПАТ «ЕК Одесаобленерго» без
процедури реорганізації.

Державний виконавець вважав
скаргу необґрунтованою та
безпідставною. В обґрунтування
заперечень проти скарги пояснив, що
письмово повідомив стягувача про
смерть боржника, проте останній
особисто не витребував відомості про
наявність правонаступників. Також
зазначив, що нотаріуси відмовляють
державним виконавцям у надані
відомостей про наявність спадкоємців
після смерті боржників.

Ухвалою суду скаргу ПАТ
«Енергопостачальна компанія
Одесаобленерго» на рішення державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Ізмаїльського
міськрайонного управління юстиції
Одеської області Георгієва Р.І. від
26.06.2013 року про закінчення виконавчого
провадження - задоволено.

Не погодившись з вказаною ухвалою
суду Відділ державної виконавчої
служби Ізмаїльського міськрайонного
управління юстиції звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
ухвалу Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 17 січня 2014
року скасувати, та постановити нову
ухвалу, якою залишити скаргу ПАТ
«Енергопостачальна компанія
Одесаобленерго» без розгляду,
посилаючись при цьому на порушення
судом норма матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідача,
розглянувши матеріали справи і доводи,
викладені в апеляційній скарзі, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ст.312 ч.1 п. 1 ЦПК України,
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої

інстанції, апеляційний суд відхиляє
скаргу та залишає ухвалу без змін, якщо
судом першої інстанції постановлено
ухвалу з дотриманням вимог закону.

Суд першої інстанції правильно
застосував наступні і відповідні норми
матеріального та процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.6 Закону
України «Про виконавче провадження»
від 21.04.1999 року за №606-ХІV (далі - Закон
№606-ХІV) державний виконавець
зобов'язаний використовувати надані
йому права відповідно до закону і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Відповідно до ч.1, п.3 ч.3 ст.11
Закону №606-ХІV держаний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право з метою захисту інтересів
стягувача одержувати безоплатно від
органів, установ, організацій,
посадових осіб, сторін та учасників
виконавчого провадження необхідні для
проведення виконавчих дій пояснення,
довідки та іншу інформацію, у тому
числі конфіденційну.

Право державного виконавця
звертатися із запитами про надання
необхідної інформації для здійснення
виконавчих дій також передбачене
п.п.1.10, 1.11 п.1 Інструкції з організації
примусового виконання рішень,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України 02.04.2012 за № 512/5 (далі -
Інструкція № 512/5).

Частина 5 ст.25 Закону №606-ХІV
передбачає, що копії постанови про
відкриття виконавчого провадження
надсилаються не пізніше наступного
робочого дня стягувачу та боржникові.

За змістом ч.1 ст.31 Закону
№606-ХІV копії постанов державного
виконавця та інші документи
виконавчого провадження, що державний
виконавець зобов'язаний довести до
відома сторін та інших учасників
виконавчого провадження, надсилаються
адресатам із супровідними листами
простою кореспонденцією, крім постанов
про відкриття виконавчого провадження
або відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення.

Пункт 1 ч.1 ст.37 Закону №606-ХІV
визначає, що виконавче провадження
підлягає обов'язковому зупиненню у
разі смерті, оголошення померлим чи
визнання безвісно відсутнім стягувача
або боржника, або припинення юридичної
особи, якщо встановлені судом
правовідносини допускають
правонаступництво.

У відповідності до чч.1, 2, 5
ст.39 Закону №606-ХІV державний
виконавець виносить вмотивовану
постанову про зупинення виконавчого
провадження з підстав, передбачених
статтями 37 і 38 цього Закону, яка
затверджується начальником або
заступника начальника відділу, якому
підпорядкований державний виконавець.
Копія постанови надсилається сторонам
у триденний строк.

Виконавче провадження
зупиняється у випадках, передбачених
пунктами 1 і 2 частини першої статті 37
цього Закону, - до визначення
правонаступників боржника або
призначення опікуна недієздатному
боржникові.

Після усунення обставин, які
стали підставою для зупинення
виконавчого провадження, державний
виконавець протягом трьох днів з
моменту, коли йому стало про це відомо,
зобов'язаний своєю постановою поновити
виконавче провадження за власною
ініціативою або за заявою стягувача.
Копії постанови надсилаються сторонам
у триденний строк.

За змістом ст.378 ЦПК України,
п.2.13 Інструкції №512/5 та абз.4 п.п.2.1.3 п.2
Інструкції про проведення виконавчих
дій, затвердженої наказом Міністерства
юстиції України 15.12.99 № 74/5, у разі
вибуття однієї із сторін виконавчого
провадження (у разі смерті фізичної
особи, припинення юридичної особи, а
також в інших випадках заміни сторони у
виконавчому провадженні), якщо
правовідносини допускають
правонаступництво, державний
виконавець з власної ініціативи або за
заявою сторони, а також сама
заінтересована сторона мають право
звернутися до суду із заявою про заміну
сторони виконавчого провадження її
правонаступником. На підставі
постановленої судом ухвали державний
виконавець своєю постановою, яка
затверджується начальником відділу,
якому безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, замінює назву
сторони виконавчого провадження.

Згідно з п.3 ч.1 ст.49 Закону
№606-ХІV виконавче провадження підлягає
закінченню у разі смерті або
оголошення померлим стягувача чи
боржника, визнання безвісно відсутнім
боржника або стягувача, ліквідації
юридичної особи - сторони виконавчого
провадження, якщо виконання їх
обов'язків чи вимог у виконавчому
провадженні не допускає
правонаступництва.

Відповідно до ст.1219 ЦК
України не входять до складу спадщини
права та обов'язки, що нерозривно
пов'язані з особою спадкодавця,
зокрема:

1)особисті немайнові права;

2)право на участь у
товариствах та право членства в
об'єднаннях громадян, якщо інше не
встановлено законом або їх установчими
документами;

3)право на відшкодування
шкоди, завданої каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я;

4)права на аліменти, пенсію,
допомогу або інші виплати, встановлені
законом;

5)права та обов'язки особи як
кредитора або боржника, передбачені
статтею 608 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.1231 ЦК України
до спадкоємця переходить обов'язок
відшкодувати майнову шкоду (збиток),
яка була завдана спадкодавцем.

Спадкоємець, який постійно
проживав разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо протягом
строку, встановленого ст.1270 ЦК України,
він не заявив про відмову від неї.
Незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини (ч.ч.3, 5 ст.1268 ЦК
України).

Так, судом першої інстанції правильно
було встановлено, що 18.01.2011 року
Ізмаїльським міськрайонним судом
Одеської області ВАТ «ЕК
Одесаобленерго» видано виконавчий
лист за №2-5476/2010 про стягнення з ОСОБА_3
заборгованості в сумі 1 712 гривень 03
копійки.

12.03.2012 року ВАТ «ЕК
Одесаобленерго» звернулося до
виконавчої служби із заявою про
відкриття виконавчого провадження за
вищезазначеним виконавчим листом.

20.03.2012 року постановою
державного виконавця відкрито
виконавче провадження.

22.06.2012 року постановою
державного виконавця виконавче
провадження зупинено до розгляду
справи по суті.

26.06.2013 року постановами
державного виконавця виконавче
провадження відновлено, після чого
закінчене у зв'язку із смертю боржника.

Отже, вивченням матеріалів
виконавчого провадження, судом
правильно було встановлено, що
державний виконавець, дійшовши
помилкового висновку про те, що
правовідносини за виконавчим листом не
допускають правонаступництва, не
провів жодної виконавчої дії на
встановлення правонаступника
боржника, зокрема, останнім не були
витребувані відомості з Ізмаїльської
державної нотаріальної контори
Одеської області про те, хто звертався
із заявами про прийняття спадщини, про
відмову від прийняття спадщини, чи
видавалося свідоцтво про право на
спадщину, яка залишилися після смерті
ОСОБА_3, та/або Лощинівської сільської
ради Ізмаїльського району Одеської
області про те, хто проживав разом із
ОСОБА_3 на момент відкриття спадщини
тощо.

Таким чином, закінчуючи
виконавче провадження за п.3 ч.1 ст.49
Закону №606-ХІV, державний виконавець
безпідставно позбавив ПАТ «ЕК
Одесаобленерго» права на повторне
звернення до виконавчої служби, чим
безумовно порушив ст.124 Конституції та
п.1 ст.6 Європейської конвенції про
захист прав і основних свобод людини,
які гарантують кожному право на
виконання рішення суду.

Доводи державного виконавця
про те, що він письмово повідомив
стягувача про смерть боржника, проте
останній особисто не витребував
відомості про наявність
правонаступників, є безпідставними та
правильно не були прийняті судом як
поважні причини невиконання рішення
суду, яке набуло чинності.

Також не заслуговують на
увагу твердження державного виконавця
про те, що нотаріуси відмовляють
державним виконавцям у надані
відомостей про наявність спадкоємців
після смерті боржників, адже будь-яких
належних та допустимих доказів на
підтвердження того факту, що він в
рамках даного виконавчого провадження
звертався до нотаріальної контори про
витребування відповідних відомостей,
на що йому було відмовлено, надано не
було.

Виконавче провадження у
випадку смерті боржника зупиняється до
визначення правонаступників, а не
розгляду справи по суті, як зазначено у
постанові державного виконавця.

Відповідно до ст.383 ЦПК
України сторони виконавчого
провадження мають право звернутися до
суду із скаргою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення, ухваленого відповідно до
цього Кодексу, порушено їх права чи
свободи.

Аналогічну за змістом норму
містить ч.1 ст.82 Закону №606-ХІV.

Згідно з чч.1, 2 ст.384 ЦПК
України скаргу може бути подано до суду
безпосередньо або після оскарження
рішення, дії або бездіяльності
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби до начальника відповідного
відділу державної виконавчої служби.
Скарга подається до суду, який видав
виконавчий документ.

За змістом ч.1 ст.387 ЦПК
України у разі встановлення
обґрунтованості скарги суд визначає
оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушенні
права чи свободи.

На підставі викладеного, суд
першої інстанції дійшов до правильного
та обґрунтованого висновку, що внесена
до суду скарга є обґрунтованою та
такою, що підлягає задоволенню у
повному обсязі.

Зважаючи на те, що ПАТ «ЕК
Одесаобленерго» отримав копію
постанови про закінчення виконавчого
провадження лише 17.12.2013 року, а також на
відсутність в матеріалах виконавчого
провадження доказів зворотного, суд у
відповідності до ч.1 ст.385 ЦПК України
дійшов до правильного висновку та
вірно зазначив, що строк звернення із
скаргою стягувачем пропущений не був.

Таким чином, судова колегія дійшла до
висновку, що суд першої інстанції
постановив оскаржувану ухвалу з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а вимоги
апелянта про скасування вказаної
ухвали районного суду не основані на
законі і задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.2 п.1, 312 ч. 1 п. 1,
313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України судова
колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Відділу державної
виконавчої служби Ізмаїльського
міськрайонного управління юстиції
Одеської області відхилити.

Ухвалу судді Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 17 січня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом 20 днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий
Р.Д. Громік

Судді:
М.М.
Драгомерецький

В.О. Панасенков