АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Савчук М.В.

суддів: Бреславського О.Г.,
Половінкіної Н.Ю.

секретар Тодоряк Г.Д.

за участю позивача та його
представника, третя особа - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
Йорданештської сільської ради
Глибоцького району Чернівецької
області, Глибоцького районного
комунального бюро технічної
інвентаризації, відділу Держкомзему у
Глибоцькому районі Чернівецької
області, третя особа: ОСОБА_1, про
визнання недійсним свідоцтва про право
власності на житловий будинок,
державного акту на право приватної
власності на землю, скасування
реєстрації права власності, визнання
права власності на нерухоме майно та
поділ майна, за апеляційними скаргами
ОСОБА_2, ОСОБА_4, на рішення Глибоцького
районного суду Чернівецької області
від 10 квітня 2014 року,

встановила:

В січні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з вказаним позовом.

Згідно уточнених позовних вимог від 10
квітня 2014 року позивач просив суд:

визнати неправомірним та скасувати
рішення виконавчого комітету
Йорданештської сільської ради
Глибоцького району Чернівецької
області № 51 від 29 серпня 2012 року про
визнання права власності на нерухоме
майно по АДРЕСА_1 за ОСОБА_3;

визнати недійсним свідоцтво про право
власності на нерухоме майно САЕ № 765026,
видане 11 вересня 2012 року на
підставі рішення № 51

____________________________________________________________________

22ц-830 / 2014 р.
Головуючий у 1 інстанції Цуренко
В.А.

Категорія 5
доповідач Савчук М.В.

виконавчого комітету Йорданештської
сільської ради Глибоцького району
Чернівецької області 29 серпня 2012 року
на ОСОБА_3 та скасувати державну
реєстрацію права власності в
Глибоцькому КРБТІ;

визнати недійсним державний акт на
паво власності на земельну ділянку
серії ЯД № 077350, виданого ОСОБА_3,
скасувати реєстрацію в книзі записів
державних актів на право власності на
землю та на право постійного
користування землею, договорів оренди
землі за № 42 в Глибоцькому
районному відділі земельних ресурсів
від 04 вересня 2007 року кадастровий номер
:01:001:0137 на ОСОБА_3;

визнати за ним право власності на 18/20
частин даного нерухомого майна
вартістю 266 975,33 грн., за ОСОБА_3 визнати
право власності на 1/20 частину вартістю
13 876,33 грн., за ОСОБА_4 право на 1/20 частину
вартістю 13 876,33 грн., а також стягнути
з відповідачів витрати понесені по
справі.

Посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
його батько - ОСОБА_6 і після смерті
останнього відкрилася спадщина за
законом. До спадкового майна входить
нерухоме майно, а саме: житловий
будинок з побутовими спорудами та
будівлями по АДРЕСА_1. Даний житловий
будинок відносився до категорії
колгоспних дворів.

Так як в даному домогосподарстві
станом на квітень 1991 року проживали та
були прописані (зареєстровані) його
батько - ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1;
його матір - ОСОБА_3 та позивач ОСОБА_2,
тому кожному з них належала 1/3 частина
нерухомого майна. Після смерті ОСОБА_6
його частину успадкувала матір -
ОСОБА_3 та він. Крім них до спадкоємців
першої черги відносяться треті особи
по справі: ОСОБА_4, ОСОБА_1, які втратили
свою частку колгоспного двору в даному
нерухомому майні.

Позивач після смерті батька зробив
ремонтні роботи і значно покращив
даний житловий будинок. Оскільки
покращення у спірному господарстві
здійснювалося за його рахунок, то
позивач вважає, що його частка
складає 18/20, виходячи з оцінки
нерухомого майна відповідно до
проведеної експертизи, а частки
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 1/20 частки.

Вказує, що його матір, яка є
відповідачкою по справі, без його згоди
оформила свідоцтво про право власності
на спірний житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами
і зареєструвала право власності на
дане нерухоме майно в Глибоцькому
КРБТІ 17 вересня 2012 року, номер витягу
35525467, реєстраційний номер 37587124 та без
його відома отримала державний акт на
землю.

В подальшому його матір мала намір
подарувати дане нерухоме майно третій
особі по справі - ОСОБА_1, в зв'язку з
чим він звернувся до суду з вказаним
позовом.

Рішенням Глибоцького районного суду
Чернівецької області від 10 квітня 2014
року позов задоволено частково.

Визнано неправомірним та скасовано
рішення виконавчого комітету
Йорданештської сільської ради
Глибоцького району Чернівецької
області № 51 від 29 серпня 2012 року про
визнання права власності на нерухоме
майно по АДРЕСА_1 в частині 435/1000 часток.

Визнано недійсним свідоцтво про право
власності на нерухоме майно САЕ № 765026,
видане 11 вересня 2012 року на підставі
рішення виконавчого комітету
Йорданештської сільської ради
Глибоцького району Чернівецької
області № 51 від 29 серпня 2012 року на ім'я
ОСОБА_3 в частині 435/1000 часток та
скасувати державну реєстрацію права
власності ОСОБА_3 на вказане нерухоме
майно в частині 435/1000 часток.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на
435/1000 частини нерухомого майна, що
розташоване по АДРЕСА_1 та складається
з житлового будинку літ «А» загальною
площею 61,3 кв.м., в тому числі житловою
площею 35,0 кв.м., сараїв літ. «Б», «Г», «Д»,
«Е», «Є», «Ж», «Й», гаража літ «В»,
убиральні літ. «З», коптильні літ. «И»,
літньої кухні літ. «І», погриба літ. «Ї»,
навісу літ. «К», колодязя №1, огорожі №
2, 3, вимощення № І.ІІ, загальною
вартістю 122 348,97 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити:
поділити спірне нерухоме майно між ним
та відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4;
збільшити його частку в майні на суму 253
099 грн.; виділити йому та визнати за
ним право власності на 18/20 частин
вартістю 266975,33 грн.; виділити
відповідачці ОСОБА_3 та визнати за нею
право власності 1/20 частину майна
вартістю 13 876,33 грн.; виділити
відповідачці ОСОБА_4 та визнати за нею
право власності на 1/20 частину майна
вартістю 13 876,33 грн.

Посилається на незаконність та
необґрунтованість рішення суду першої
інстанції, порушення норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4
просить скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2.

Посилається на незаконність та
необґрунтованість рішення суду першої
інстанції, порушення норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Апелянт ОСОБА_4 вважає, що позивач
не вступив в управління спадковим
майном після смерті батька ОСОБА_6 та
втратив свою частку у колгоспному
дворі, оскільки понад три роки не
проживав за вказаною адресою.

Колегія суддів, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційних скарг та вимог, заявлених у
суді першої інстанції, вважає, що
апеляційні скарги підлягають
задоволенню частково, а рішення суду
першої інстанції скасуванню в частині
з ухваленням нового рішення, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
та обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги та
заперечення, якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження;
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Оскаржуване рішення суду першої
інстанції вказаним вимогам повністю не
відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
покращення у спірному господарстві
здійснювалося за рахунок позивача та
відповідачки ОСОБА_3 і відповідно до ст.
372 ЦК України визнанно за ОСОБА_2 право
власності на 435/1000 частини нерухомого
майна, що розташоване по АДРЕСА_1 майно,
у зв'язку з чим в частині 435/1000 часток
скасовано та визнано неправомірним
рішення виконавчого комітету
Йорданештської сільської ради
Глибоцького району Чернівецької
області № 51 від 29 серпня 2012 року про
визнання права власності на нерухоме
майно по АДРЕСА_1 та визнано недійсним
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно САЕ № 765026, видане 11
вересня 2012 року на підставі рішення
виконавчого комітету Йорданештської
сільської ради Глибоцького району
Чернівецької області № 51 від 29 серпня
2012 року на ім'я ОСОБА_3 та скасовано
державну реєстрацію права власності
ОСОБА_3 на вказане нерухоме майно в
частині 435/1000 часток.

Проте з таким висновком погодитися не
можна, оскільки суд дійшов його
внаслідок неповного з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права, що
згідно ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою
для скасування рішення в частині з
ухваленням нового рішення.

Із матеріалів справи вбачається, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 батько
позивача по справі, якій проживав у
спірному домогосподарстві разом із
дружиною ОСОБА_3, сином ОСОБА_2 та
донькою ОСОБА_4, господарство
відносилось до категорії колгоспних
дворів, оскільки померлий та
відповідачка ОСОБА_3 працювали у
колгоспі, а відповідачка ОСОБА_3 вийшла
на пенсію з колгоспу.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 6 постанови від 22 грудня 1995
року № 20 "Про судову практику у справах
за позовами про захист права приватної
власності" до правовідносин, що виникли
до прийняття 15 квітня 1991 року Закону
України "Про власність" застосовується
чинне на той час законодавство. Зокрема
спори щодо майна колишнього
колгоспного двору, яке було придбане
до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися
за нормами, що регулюють власність
цього двору, а саме: право власності на
майно, яке належало колгоспному двору і
збереглося після припинення його
існування, мають ті члени двору, котрі
до 15 квітня 1991 року не втратили права на
частку в його майні. Право власності на
майно, яке належало колгоспному двору і
збереглося після припинення його
існування, мають ті члени двору, котрі
до 15 квітня 1991 року не втратили права на
частку в його майні.

Визначення суспільної групи
господарства урегульовано Вказівками
по веденню погосподарського обліку в
сільських радах народних депутатів,
затверджених Центральним статистичним
управлінням при Раді Міністрів СРСР 12
травня 1985 року № 5-24/26.

За змістом п. 20 Вказівок суспільна
група господарства переважно
встановлюється залежно від роду занять
глави сім'ї. Глава сім'ї визначається в
кожному конкретному випадку
повнолітніми членами сім'ї за їхньою
взаємною згодою. Залежно від роду
занять глави сім'ї господарство
відноситься до суспільної групи
колгоспників, робочих, службовців,
кустарів чи селян-одноосібників.
Виняток із загального правила
складають господарства, в яких
проживають працюючі члени колгоспу.
Такі господарства, незалежно від роду
занять глави сім'ї, відносяться до
господарства колгоспників.
Господарства пенсіонерів, які не мають
працюючих членів сім'ї відносяться до
тієї суспільної групи, до якої ці особи
відносилися до переходу на пенсію.

Як вбачається з по господарських книг
станом на 15 квітня 1991 року в спірному
господарстві проживало 4-ро членів:
ОСОБА_3 , ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, тому
кожному з них належали рівні частки
нерухомого майна по ? частки.

Колгоспний двір був припинений 15
квітня 1991 року, коли відповідно до
постанови Верховної Ради Української
РСР № 885-XII був введений в дію Закон
України "Про власність".

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України
спадщина відкривається внаслідок
смерті особи.

Стаття 1258 ЦК України передбачає
черговість спадкування за законом.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу
право на спадкування за законом мають
діти спадкодавця, та той з подружжя,
який його пережив.

Частина 3 статті 1268 ЦК України
передбачає, що спадкоємець, який
постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого ст. 1270 ЦК України, він не
заявив про відмову від неї.

Після смерті ОСОБА_1 відкрилася
спадщина на ? частки вказаного
нерухомого майна, яку своєчасно
прийняли його дружина - ОСОБА_3 та його
діти ОСОБА_2 та ОСОБА_4, оскільки вони
зареєстровані та проживали в даному
господарстві. Спадкова справа в
нотаріальній конторі не заведена.

Таким чином, три спадкоємця після
смерті ОСОБА_1 наслідують в рівних
частках по 1/12 частки.

З врахуванням частки позивача у
колгоспному дворі та частки, яку він
успадкував від батька його частка
складає (1/12 + 1/4 = 1/3 частка )

Доводи апелянта ОСОБА_4 про те, що
позивач ОСОБА_2 не вступив в управління
спадковим майном після смерті батька, є
необґрунтованими, оскільки з
матеріалів справи вбачається, що він
був зареєстрований та проживав у
спірному домогосподарстві, тобто
фактично прийняв спадщину після
смерті свого батька та був членом
колгоспного двору.

З технічної документації на житловий
будинок та господарські будівлі за
вказаною вище адресою, а саме: з витягу
на нерухоме майно від 11 вересня 2012 року,
вбачається, що ОСОБА_3 є власником
даного нерухомого майна, до складу
якого входить житловий будинок літ.
«А», сараї літ. «Б», «Г», «Д», «Е», «Є»,
«Ж», «Й», гараж літ «В», убиральня літ.
«З», коптильня літ. «И», літня кухня літ.
«І», погріб літ. «Ї», навіс літ. «К»,
колодязь №1, огорожа № 2, 3, вимощення №
І.ІІ.

Рішенням Йорданештської сільської
ради Глибоцького району Чернівецької
області № 51 від 29 серпня 2012 року за
ОСОБА_3 визнано право власності на
вказаний житловий будинок та
господарські споруди.

Як вбачається із свідоцтва про право
власності на нерухоме майно від 11
вересня 2012 року, що видане на ім'я
ОСОБА_3, їй належить житловий будинок та
господарські споруди, які розташовані
по АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.10 ст. 59 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
акти органів та посадових осіб
місцевого самоврядування з мотивів
їхньої невідповідності Конституції
або законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Згідно ст. 1301 ЦК України свідоцтво про
право на спадщину визнається недійсним
за рішенням суду, якщо буде
встановлено, що особа, якій воно видане,
не мала права на спадкування, а також в
інших випадках, встановлених законом.

За таких обставин позовні вимоги про
визнання недійсним свідоцтво про право
власності на нерухоме майно САЕ № 765026,
видане 11 вересня 2012 року та рішення №
51 виконавчого комітету Йорданештської
сільської ради Глибоцького району
Чернівецької області 29 серпня 2012 року,
підлягають задоволенню частково, а
саме в 1/3 ідеальної частки, оскільки
вказане рішення та свідоцтво про
право власності на ім'я ОСОБА_3
порушують права позивача в 1/3 частки.

Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у
спільній сумісній власності, може бути
поділене між співвласниками за
домовленістю між ними. У разі поділу
майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом. За рішенням суду частка
співвласника може бути збільшена або
зменшена з урахуванням обставин, які
мають істотне значення.

Суд першої інстанції помилково
збільшив частку позивача, оскільки
позивач з позовом про поділ майна в
натурі не звернувся.

Вирішуючи позовні вимоги в частині
визнання недійсним державного акту на
право власності на земельну ділянку,
виданого ОСОБА_3, суд першої інстанції
правильно дійшов до висновку про
відмову у задоволенні вказаних
позовних вимог, оскільки державний акт
виданий відповідачці на підставі
рішення Йорданештської сільської ради
Глибоцького району Чернівецької
області від 27 травня 2007 року № 51-907, яке
позивачем не оскаржується, позивачем
було подано заяву про відмову від
земельної ділянки на користь матері.
Крім того, право власності на нерухоме
майно у тому числі на житловий будинок
та господарські споруди виникають
відповідно до вимог ст. 182, ч.2 ст. 331 ЦК
України з моменту державної
реєстрації, на даний час позивач своє
право не зареєстрував, тому у нього не
виникло право власності на земельну
ділянку.

З врахуванням вимог процесуального
закону, суд першої інстанції
правильно відмовив у задоволенні
позовних вимог в частині визнання
права власності за ОСОБА_4, оскільки
остання не заявляла позовних вимог про
визнання за нею права власності на
нерухоме майно.

Колегія суддів вважає, що в позовних
вимогах про скасування державної
реєстрації права власності ОСОБА_3 в
частині нерухомого майна необхідно
відмовити, оскільки відсутній такій
спосіб захисту.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції постановлено з порушенням
норм матеріального та
процесуального права, неповним
з'ясуванням судом обставин, що мають
значення для справи, що відповідно до п.
п. 3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України є підставою
для скасування рішення суду першої
інстанції в частині задоволення
позовних вимог:

про визнання неправомірним та
скасування рішення виконавчого
комітету Йорданештської сільської
ради Глибоцького району Чернівецької
області № 51 від 29 серпня 2012 року про
визнання права власності на нерухоме
майно по АДРЕСА_1 в частині 435/1000 часток,

про визнання недійсним свідоцтва про
право власності на нерухоме майно САЕ
№ 765026, видане 11 вересня 2012 року на
підставі рішення виконавчого комітету
Йорданештської сільської ради
Глибоцького району Чернівецької
області № 51 від 29 серпня 2012 року на ім'я
ОСОБА_8 в частині 435/1000 часток та
скасування державної реєстрації права
власності ОСОБА_3 на вказане нерухоме
майно в частині 435/1000 часток,

про визнання за ОСОБА_2 право власності
на 435/1000 частини нерухомого майна, що
розташоване по АДРЕСА_1 та ухвалити
нове рішення в цій частині, визнавши
неправомірним та скасувати рішення
виконавчого комітету Йорданештської
сільської ради Глибоцького району
Чернівецької області № 51 від 29 серпня
2012 року в частині 1/3 ідеальної частки,
визнавши недійсним свідоцтва про
право власності на нерухоме майно САЕ
№ 765026, видане 11 вересня 2012 року в
частині 1/3 ідеальної частки нерухомого
майна, визнавши за ОСОБА_2 право
власності на 1/3 ідеальну частку
спірного нерухомого майна.

В позовних вимогах про скасування
державної реєстрації права власності
ОСОБА_3 в частині нерухомого майна
необхідно відмовити.

В решті рішення необхідно залишити без
змін, оскільки є законним та
обґрунтованим.

Керуючись 303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів,

в и р и ш и л
а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Глибоцького районного суду
Чернівецької області від 10 квітня 2014
року скасувати в частині: визнання
неправомірним та скасування рішення
виконавчого комітету Йорданештської
сільської ради Глибоцького району
Чернівецької області № 51 від 29 серпня
2012 року про визнання права власності на
нерухоме майно по АДРЕСА_1 в частині
435/1000 часток,

визнання недійсним свідоцтва про право
власності на нерухоме майно САЕ № 765026,
видане 11 вересня 2012 року на підставі
рішення виконавчого комітету
Йорданештської сільської ради
Глибоцького району Чернівецької
області № 51 від 29 серпня 2012 року на ім'я
ОСОБА_8 в частині 435/1000 часток та
скасування державної реєстрації права
власності ОСОБА_3 на вказане нерухоме
майно в частині 435/1000 часток,

визнання за ОСОБА_2 право власності на
435/1000 частини нерухомого майна, що
розташоване по АДРЕСА_1 та складається
з житлового будинку літ «А» загальною
площею 61,3 кв.м., в тому числі житловою
площею 35,0 кв.м., сараїв літ. «Б», «Г», «Д»,
«Е», «Є», «Ж», «Й», гаража літ «В»,
убиральні літ. «З», коптильні літ. «И»,
літньої кухні літ. «І», погриба літ. «Ї»,
навісу літ. «К», колодязя №1, огорожі №
2, 3, вимощення № І.ІІ, загальною
вартістю 122 348,97 гривень та ухвалити
нове рішення в цій частині, яким:

Визнати неправомірним та скасувати
рішення виконавчого комітету
Йорданештської сільської ради
Глибоцького району Чернівецької
області № 51 від 29 серпня 2012 року про
визнання права власності на нерухоме
майно по АДРЕСА_1 видане на імя ОСОБА_3
в частині 1/3 ідеальної частки,

визнати недійсним свідоцтва про право
власності на нерухоме майно САЕ № 765026,
видане 11 вересня 2012 року на підставі
рішення виконавчого комітету
Йорданештської сільської ради
Глибоцького району Чернівецької
області № 51 від 29 серпня 2012 року на ім'я
ОСОБА_3 в частині 1/3 ідеальної частки,

визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3
ідеальну частку нерухомого майна
розташоване по АДРЕСА_1 та складається
з житлового будинку літ «А» загальною
площею 61,3 кв.м., з побутовими
будівлями та спорудами : сараї літ. «Б»,
«Г», «Д», «Е», «Є», «Ж», «Й», гараж літ
«В», убиральня літ. «З», коптильня літ.
«И», літня кухня літ. «І», погриб літ.
«Ї», навіс літ. «К», колодязь №1, огорожа
№ 2, 3, вимощення № І.ІІ.

В позовних вимогах про скасування
державної реєстрації права власності
ОСОБА_3 в частині нерухомого майна
відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий

Судді :