Справа № 226/1234/14-ц
Справа № 2/226/568/2014
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Димитровський міський суд Донецької
головуючого - судді Редько Ж.Є.,
при секретарі Мітюхіній О.В.,
за участю позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,
представника відповідча ОСОБА_5,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Димитров Донецької
області справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору
позики недійсним та за зустрічним
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про
визнання правомірним договору позики,-
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4
про визнання договору позики
недійсним, в обгрунтування якого
вказала, що з 25.10.2013 року по 17.12.2013 року
вона перебувала у зареєстрованому
шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 У зв'язку з
тим, що мати відповідача ОСОБА_4
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3
про стягнення боргу за договором
позики, їй стало відомо про те, що 15.08.2011
року ОСОБА_4 надала в борг своєму синові
100000 грн. Між тим, при укладенні договору
позики ОСОБА_3 не отримував від неї
згоди на його укладення відповідно до
ч.2 ст.65 Сімейного кодексу України.
Більш того, вона вважає, що ОСОБА_3
взагалі не отримував від своєї матері
за цим договором ніяких коштів. 06.02.2014
року вона звернулася до суду із заявою
про забезпечення доказів шляхом
витребування від ОСОБА_3 договору
купівлі-продажу квартири, розташованої
за адресою: АДРЕСА_1. Після того, як
відповідачам стало відомо про її намір
розділити придбане під час шлюбу майно,
15.02.2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу
за договором позики. 28.02.2014 року вона
подала позов до ОСОБА_3 про поділ
віщевказаної квартири. Таким чином,
вважає, що розписка від 15.08.2011 року була
складена відповідачами після 12.02.2014
року з метою перешкоджання їй у
реалізації її майнових прав і без
наміру сторін, що вказані у договорі
позики, створити правові наслідки, що
обумовлені в договорі. Вважаючи даний
договір позики недійсним, позивач
просить суд визнати його таким та
стягнути з відповідачів понесені нею
судові витрати зі сплати судового
збору та витрат на правову допомогу у
Відповідач ОСОБА_4 звернулася до суду з
зустрічним позовом до відповідачів
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання
правомірним договору позики, в
обґрунтування якого вказала, що у липні
2011 року до неї звернувся її син ОСОБА_3
з проханням зайняти йому грошову суму
у розмірі 100000 грн. на покупку квартири,
у зв'язку з чим вона 15.08.2011 року зайняла
відповідачу вказану суму. У
підтвердження цього займу ОСОБА_3
написав їй розписку, у якій він
зобов'язався повернути їй борг у
розмірі 100000 грн. до 15.08.2013 року. Під час
надання грошей були присутні ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 Про цю угоду знала і
позивач ОСОБА_1, бо вона була присутня в
місці складання розписки і передачі
грошей, разом з сином просила зайняти
ці гроші і пропонувала поставити свій
підпис на розписці. Але, коли була
написана розписка, її син сказав, що
вони, як чоловік та жінка, довіряють
один одному. Тому ОСОБА_1 не стала
ставити свій підпис на розписці. Крім
того, на святкуванні дня народження
ОСОБА_3 20.08.2011 року позивач підняла тост
за батьків чоловіка, дякуючи її за те,
що вона дала їм у борг грошові кошти у
розмірі 100000 грн. на придбання квартири.
Також позивач казала, що якби вона не
зайняла їм цю суму, то вони не змогли б
купити цю квартиру. 24.09.2011 року на
свадьбі у племінника ОСОБА_9, на яку
було запрошену всю їх сім,ю, ОСОБА_1
також підіймала тост за батьків, під
час якого звернулася до неї та
подякувала за те, що вона їм допомогла з
покупкою квартири. Під час розгляду
справи ОСОБА_3 став віддавати їй
зайняті гроші, повернувши 14.05.2014 року 5000
грн. Гроші, які були взяті ОСОБА_3 в
пристуності ОСОБА_1 були використані
для купівлі квартири, тобто для
інтересів подружжя, тому цей договір є
в інтересах сім,ї. Статтями 203, 215
Цивільного кодексу України визначено
вичерпний перелік підстав для визнання
договору недійсним і ні одна із них не
дає можливості визнати вказаний
договір недійсним. Відповідно до ст.1046
ЦК України до договору позики
застосовується проста письмова форма,
тому нотаріальної чи іншої згоди від
ОСОБА_1 не потрібно. Недодержання
сторонами письмової форми правочину
не має наслідками його недійсності.
Тобто, якщо і припустити, що ОСОБА_1 не
знала, що її чоловік бере у неї гроші,
то це не означає, що він їх не брав і не
укладав з нею договір. Тому ОСОБА_4
просить суд визнати правомірним
договір позики від 15.08.2011 року,
укладений між нею та ОСОБА_3 на суму 100000
грн., та віднести судові витрати на
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1
підтримала заявлені позовні вимоги, не
визнаючи зустрічний позов відповідача
ОСОБА_4, пояснивши, що квартира була
придбана під час шлюбу за особисті
сумісні кошти подружжя, які збиралися з
2008 року. І вона, і чоловік працювали,
вона отримувала приблизно 2000-3000 грн.,
ОСОБА_3 - 5000-6000 грн., після народження
дитини виплачувалася державна
допомога у розмірі 1300 грн. на місяць, з
обох сторін допомогали батьки, на
зйомній квартирі вони сплачували
тільки комунальні послуги. З 2008 року
вона навчається у Харьківській
залізничній академії на бюджеті, до
придбання квартири їздила три разі на
сесію від 5 до 11 днів до м.Красний Лиман,
де знаходиться факультет від академії,
проживала у гуртожитку. На морях
відпочивали за путівками, які брали на
підприємстві. Квартира була придбана
придбання не займалися, про розписку їй
нічого не було відомо, як і про те, що
чоловік займав гроші на покупку
квартири у своєї матері. Ані на дні
народження чоловіка, ані на весіллі
вона не піднімала тостів за батьків
через те, що вони начебто позичили їм
Представник позивача ОСОБА_2 у судовому
засіданні також підтримав позовні
вимоги свого довірителя і не визнав
зустрічний позов відповідача ОСОБА_4,
оскільки, як зазначають відповідачі,
договір позики укладався в інтересах
сім,ї ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на придбання
квартири, що є предметом позову про
розподіл майна подружжя. Даний договір
виходить за межі дрібного побутового,
проте письмової згоди у позивача на
укладення спірної угоди отримано не
було. Про те, що ОСОБА_3 брав у своїє
матері гроші у борг, позивачу відомо не
було, вона не була присутня у місці
укладення цього договору, не просила
зайняти гроші і не пропонувала ставити
свій підпис під розпискою, тостів і
подяк на адресу батьків ОСОБА_3 не
Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні
позов ОСОБА_1 не визнала, свої зустрічні
позовні вимоги підтримала у повному
осбязі, додавши, що подружжя ОСОБА_1 під
час шлюбу жили на зйомній квартирі,
обидва навчалися, народили дитину, тому
не могли назбирати необхідну суму на
купівлю квартири. Займані гроші
знаходилися у неї дома за адресою:
АДРЕСА_2 вона їх із банковської
установи не знімала, гроші були
передані і розписка була написана за
вказаною адресою. 100000 грн. для неї - це
Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні
позов ОСОБА_1 не визнав, позов своєї
матері ОСОБА_4 визнав у повному обсязі,
пояснивши, що на покупку квартири, яка
була придбана на його ім,я під час шлюбу
з позивачем ОСОБА_1, вони займали гроші
у його батьків. Позивач наполягала на
поверненні грошей, про що казала на
всіх заходах. Договір позики було
укладено дома у батьків особисто ним на
суму 100000 грн, які є для нього цінним
майном. В тексті розписки ОСОБА_1 не
була вказана і письмової згоди від неї
не отбиралося, оскільки, коли вони жили
разом, дружина довіряла йому, а він
довіряв їй. Грошові кошти на придбання
квартири вони не збирали, оскільки все
витрачали на життя та відпочинок. У рік
Криму, на Азові, в лісу. На сесію дружині
він давав 5000-6000 грн. Він також навчався
в аспірантурі, за дві сесії вивозив до
купівлю квартири запропонувала
дружина, оскільки їх виселяли із
зйомної квартири. Позивач бачила, коли
він брав гроші, потім на всіх святах
вона дякувала за це батькам.
Представник відповідача ОСОБА_11 -
ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав
позицію свого довірителя, додавши, що
витребування письмової згоди другого з
подружжя при укладенні спірної угоди
не грунтується на законі, недодержання
письмової форми правочину не має
наслідками його недійсності.
Вислухавши пояснення учасників
судового процесу, свідків, дослідивши
докази по справі, суд вважає, що позов
ОСОБА_1 підлягає частковому
задоволенню, а позов ОСОБА_4
задоволенню не підлягає з наступних
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та відповідач ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, з 25.10.2008 року перебували у
зареєстрованому шлюбі, який за
рішенням Димитровського міського суду
Донецької області від 05.12.2013 року було
розірвано (а.с.9, 17).

Відповідно до ухвали Димитровського
міського суду Донецької області від
09.04.2014 року позивач ОСОБА_1 притягнута у
якості третьої особи, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
боці відповідача, у цивільній справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення
боргу за договором позики від 15.08.2014
року, оскільки ОСОБА_12 позичались кошти
під час шлюбу з ОСОБА_1 на придбання
квартири (а.с.12-13, 16).

Згідно розписки від 15 серпня 2011
року ОСОБА_3, зареєстрований за адресою:
Донецька область, АДРЕСА_2 та мешкаючий
за адресою: м.Димитров,
вул.Ленінградська, б.41, отримав у борг
на придбання квартири від ОСОБА_4,
зареєстрованої та мешкаючої за
адресою: Донецька область, АДРЕСА_2 100000
(сто тисяч) грн., зобов'язуючись
повернути дану суму 15 серпня 2013 року
(а.с.11).

Із позовної заяви ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про поділ майна подружжя
вбачається, що предметом спору є
двокімнатна квартира, розташована за
адресою: АДРЕСА_1 придбана сторонами у
2011 році (а.с.14).

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що у
її присутності 15.08.2011 року приблизно
біля 14.00 години її дочка ОСОБА_4 за
місцем свого проживання в АДРЕСА_2
позичила гроші в сумі 100000 грн. онуку
ОСОБА_3 для придбання квартири, про що
ОСОБА_3 написав розписку. Гроші
рахувалися у її пристності, при цьому
були поділені на купки з купюрами по 200
грн. Гроші позичалися у присутності
невістки ОСОБА_1, яка теж бажала
підписати розписку, але ОСОБА_3 сказав,
що чоловік і дружина довіряють один
одному, діти казали, що повернуть гроші
протягом двох років. Вона та її друга
донька ОСОБА_13, яка прийшла за нею і
була присутня при передачі грошей,
поставили свої підписи у цій розписці
як свідки.

Аналогічні пояснення надала
свідок ОСОБА_13, яка є рідною сестрою
ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що він
працює на одному підприємстві з ОСОБА_15
і ОСОБА_1 та підтримує товариські
стосунки з ОСОБА_3 У серпні 2011 року він
разом з ОСОБА_15, які на той час були
подружжям, відпочивав на Азовському
морі у пансіонаті за путівками
підприємства, де святкували ювілей
ОСОБА_3, на який він теж був запрошений.
На день народження ОСОБА_3 приїжджали
його батьки. Під час вітань ОСОБА_1
дякувала батькам ОСОБА_16 за те, що вони
допомогли придбати їм квартиру,
позичивши 100000 грн. День народження
святкували у 20-х числах серпня, до
пансіонату заїхали напередотні,
приблизно 18-19 серпня.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що з ОСОБА_3
він підтримує дружні стосунки, крім
того, ОСОБА_3 - двоюрідний брат його
дружини. Йому відомо, що у 2011 році
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 купили квартиру
приблизно за 140000 грн. На весіллі
двоюрідного брата ОСОБА_3, яке
відбувалося 24.09.2011 року, коли до столу
підійшли батьки ОСОБА_16, ОСОБА_17
запропонувала за них випити, оскільки
ті запозичили їм 100000 грн. для купівлі
квартири.

Згідно за ч.2 ст.65 СК України при
укладанні договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Дружина, чоловік
має право на звернення до суду з
позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового.

Відповідно до абз.2 п.1 ч.1 ст.31 ЦК України
правочин вважається дрібним побутовим,
якщо він задовольняє побутові потреби
особи, відповідає її фізичному,
духовному чи соціальному розвитку та
стосується предмету, який має невисоку
вартість.

Як вбачається з матеріалів справи і
встановлено судом, між ОСОБА_3 та та
його матір,ю ОСОБА_4 був укладений
договір позики від 15.08.2011 року на суму
100000 грн. в інтересах сім,ї подружжя
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на придбання квартири.

Суд вважає, що вказаний договір
виходить за межі дрібного побутового,
оскільки сума договору більш ніж у 100
разів перевищує мінімальну заробітну
плату (960 грн.), встановлену на час
укладання угоди, а тому позивач має
право на звернення до суду про визнання
вказаного договору недійсним.

За змістом ч.3 ст.65 СК України для
укладення одним із подружжя договорів,
які потребують нотаріального
посвідчення і (або) державної
реєстрації, а також договорів стосовно
цінного майна, згода другого з подружжя
має бути подана письмово. Згода на
укладення договору, який потребує
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, має бути
нотаріально посвідчена.

Згідно за ч.2 ст.13 ЦК України при
здійсненні своїх прав особа
зобов'язана утримуватися від дій, які
могли б порушити права інших осіб,
завдати шкоди довкіллю або культурній
спадщині.

Суд вважає договір позики від 15.08.2011
року на суму 100000 грн. договором
стосовно цінного майна, а тому на нього
розповсюджується ч.3 ст.65 СК України.

Факт відсутності письмової згоди
позивача при укладенні спірного
договору окрім пояснеь сторін доведено
і підтверджено у судовому засіданні
вище наведеними доказами, зокрема,
самою розпискою, свідченнями ОСОБА_6 і
ОСОБА_13

Укладення спірної угоди відбулося у
порушення вимог ч.3 ст.65 СК України,
оскільки це було зроблено без
письмової згоди іншого подружжя, тобто
позивача.

Згідно за ч.1 ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

За приписами ч.1 ст.203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Зазначені висновки узгоджуються з
правовою позицією Верховного Суду
України, яка викладена в постанові від
20.02.2013 року у справі № 163цс12.

У зв'язку з вищенаведеним, суд вважає,
що договір позики, укладений між ОСОБА_4
та ОСОБА_3 на суму 100000 грн. на підставі
розписки від 15.08.2011 року, є недійсним.

За приписами п.1 ст.4 Закону України «Про
судовий збір» судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду.

За станом на 01.01.2014 року до прийняття
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2014 рік» діяла мінімальна
заробітна плата у розмірі 1218 грн., яка
була встановлена за станом на 01.12.2013
року Законом України «Про державний
бюджет України на 2013 рік». Відтак,
ставки судового збору у 2014 році
обраховуються, виходячи із мінімальної
заробітної плати в розмірі 1218 грн.

Згідно за п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України
«Про судовий збір» ставка судового
збору за подання до суду позову
немайнового характеру становить 0,2
розміру мінімальної заробітної плати,
а саме: 243,60 грн. (1218 грн. х 0,2).

Позивачем сплачено судовий збір у
розмірі 1000 грн. (а.с.1), який не
ґрунтується на законі.

Тому з урахуванням ст.88 ЦПК України з
відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у зв'язку
із задоволенням вимоги позивача
немайнового характеру підлягає
стягенню на користь ОСОБА_1 243,60 грн. у
рівних частках: по 121,80 грн.

Також, згідно довідки від 29.04.2014 року,
виданої адвокатом ОСОБА_2, позивачу
ОСОБА_1 була надана правова допомога на
загальну суму 1500 грн. (а.с.19), яку позивач
просить стягнути на її користь з
відповідачів.

Оскільки дана довідка не є оригіналом і
у справі відсутні інші докази на
підтвердження зазначених витрат
вимога позивача про стягнення на її
користь понесених нею витрат на
правову допомогу задоволенню не
підлягає.

На підставі ст.65 СК України, 13, 16, 203, 215 ЦК
України, керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 209,
212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання договору позики недійсним
задовольнити частково.

Визнати недійсним договір позики,
укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на суму
100000 грн. на підставі розписки від 15
серпня 2011 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1
судовий збір у розмірі 121 грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судовий збір у розмірі 121 грн. 80 коп.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1,
ОСОБА_3 про визнання правомірним
договору позики, укладеного 15 серпня
2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на суму 100000
грн., відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Донецької області через
Димитровський міський суд Донецької
області шляхом подачі апеляційної
скарги у десятиденний строк з дня його
оголошення. Особи, які брали участь, але
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати судову скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено
09.07.2014 року.

Суддя
Ж.Є.Редько