НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

01 липня 2014 рокуСправа № 322/356/14-ц

Новомиколаївський районний суд
Запорізької області у складі:

головуючого судді Гасанбекова С.С.,

при секретарі судового засідання
Гавриш О.А.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за позовом: Дніпропетровського
державного університету внутрішніх
справ

до: ОСОБА_1

третя особа: Головне Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Запорізькій області

про: відшкодування до Державного
бюджету витрат, пов'язаних з навчанням
у Дніпропетровському державному
університеті внутрішніх справ.

27.05.2014 до Новомиколаївського
районного суду Запорізької області
надійшла вищезазначена позовна заява,
в якій позивач просить суд стягнути з
ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
на користь Державного бюджету (на
рахунок ГУДКСУ у Дніпропетровській
області м. Дніпропетровськ, МФО 805012,
, р/р 7468) - витрати,
пов'язані з навчанням у
Дніпропетровському державному
університеті внутрішніх справ у
розмірі - 6924,64 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив наступне.

Відповідач проходив службу в органах
внутрішніх справ України з 29.10.2008 по
20.02.2014.

01.09.2011 між курсантом ОСОБА_1, ГУМВС
України в Запорізькій області та
позивачем було укладено договір про
підготовку фахівця у
Дніпропетровському державному
університеті внутрішніх справ.

Відповідача було зараховано курсантом
на навчання до Дніпропетровського
державного університету внутрішніх
справ. Відповідач отримав вищу
юридичну освіту та був направлений до
органів внутрішніх справ.

Наказом ГУМВС України в Запорізькій
області № 52 о/с відповідача було
звільнено за власним бажанням до
спливу трирічного терміну після
закінчення навчання, що є однією з
підстав для відшкодування особами
витрат пов'язаних з їх утриманням у
вищому навчальному закладі.

Виходячи з наведеного, посилаючись на
норми ст. 18 Закону України «Про
міліцію», умови укладеного між
сторонами договору, норми постанов
Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 №
992, від 01.03.2007 № 313, позивач просив
задовольнити його вимоги.

Представник позивача в судове
засідання не прибув, надіслав до суду
заяву про розгляд справи за його
відсутності, в якій зазначив про
підтримку позовних вимог, а також про
відсутність заперечень проти заочного
розгляду справи.

Відповідач, належним чином
повідомлений про дату, час та місце
судового розгляду справи, в судове
засідання не прибув, не повідомив суд
про причини своєї неявки та не надіслав
до суду жодних заяв та заперечень проти
позову.

Враховуючи неявку в судове
засідання відповідача, який належним
чином повідомлений і від якого не
надійшло заяви про розгляд справи за
його відсутності, згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК
України та з огляду на відсутність
заперечень позивача проти заочного
розгляду справи, суд дійшов висновку
про можливість ухвалення заочного
рішення на підставі наявних у справі
доказів.

У зв'язку з неявкою в судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК
України, фіксування судового процесу
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалося.

В судовому засіданні 01.07.2014 судом
було проголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши матеріали та
з'ясувавши обставини цивільної справи,
дослідивши наявні у справі докази у їх
сукупності,

встановив:

29.10.2008 між Запорізьким юридичним
інститутом Дніпропетровського
державного університету внутрішніх
справ, ГУМВС України в Запорізькій
області та ОСОБА_1 було укладено
договір № 8383 про підготовку фахівця у
Запорізькому юридичному інституті
Дніпропетровського державного
університету внутрішніх справ.

Відповідно до п. 2.3.6 зазначеного
договору у разі звільнення з органів
внутрішніх справ по закінченні
навчання до встановленого трирічного
терміну перебування на службі за
підставами, передбаченими пунктом 3
цього договору, ОСОБА_1 зобов'язався
відшкодувати фактичні витрати,
пов'язані з утриманням у навчальному
закладі згідно із затвердженим
розрахунком, зокрема у випадку відмови
від подальшого проходження служби на
посадах начальницького складу в
органах внутрішніх справ протягом
перших трьох років після закінчення
навчання (п. 3.2 договору).

01.09.2011 між Дніпропетровським державним
університетом внутрішніх справ, ГУМВС
України в Запорізькій області та
ОСОБА_1 було укладено договір № 1373 про
підготовку фахівця у
Дніпропетровському державному
університеті внутрішніх справ, пункти
2.3.6, 3.2 якого за змістом є аналогічними
вищезазначеним.

ОСОБА_1 закінчив Дніпропетровський
державний університет внутрішніх
справ за спеціальністю
«Правознавство», отримав
освітньо-кваліфікаційний рівень
«спеціаліст», що підтверджується
витягом з наказу Дніпропетровського
державного університету внутрішніх
справ від 24.05.2012 № 174 «Про випуск у 2012
році фахівців за спеціальністю
«Правоохоронна діяльність» та
«Правознавство»
освітньо-кваліфікаційного рівня
«спеціаліст», «бакалавр».

З 26.06.2012 відповідача було призначено
слідчим слідчого відділення
Орджонікідзевського районного відділу
Запорізького міського управління, що
підтверджується витягом з наказу ГУМВС
України в Запорізькій області від
21.06.2012 № 169 «По особовому складу».

Наказом ГУМВС України в Запорізькій
області від 20.02.2014 № 52 о/с «По особовому
складу» з 20.02.2014 відповідача було
звільнено з органів внутрішніх справ в
запас Збройних сил України згідно з
підпунктом «ж» пункту 64 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України (за власним
бажанням).

Довідкою-розрахунком витрат,
пов'язаних з утриманням курсанта
ОСОБА_1 у Дніпропетровському
державному університеті внутрішніх
справ 2011-2012 рр., підтверджується
заявлена позивачем до відшкодування
сума утримання у розмірі 6 924,64 грн.
Розрахунок проведено у відповідності
до вимог Порядку розрахунку витрат,
пов'язаних з утриманням курсантів у
вищих навчальних закладах,
затвердженого спільним наказом
Міноборони України, Мінфіну України,
МВС України, Мінтрансзв'язку,
Адміністрації Державної прикордонної
служби України, УДСО України, СБУ
України від 16 липня 2007 року №
419/831/240/605/537/219/534.

Рапортом відповідача від 20.02.2014
підтверджується його намір
добровільно відшкодувати витрати,
пов'язані з його утриманням у вищому
навчальному закладі.

Вирішуючи питання про наявність
підстав для задоволення позову, суд
виходить з наступного.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про
міліцію» особи начальницького складу
органів внутрішніх справ, які
звільняються із служби протягом трьох
років після закінчення вищого
навчального закладу Міністерства
внутрішні з справ України, зокрема за
власним бажанням, відшкодовують
Міністерству внутрішніх справ України
витрати, пов'язані з їх утриманням у
вищому навчальному закладі, в порядку,
установленому Кабінетом Міністрів
України. У разі відмови від
добровільного відшкодування витрат
таку відшкодування здійснюється в
судовому порядку.

Відповідно до п. 1 Порядку
відшкодування особами витрат,
пов'язаних з їх утриманням у вищих
навчальних закладах Міністерства
внутрішніх справ затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 313 від 01.03.2007, цей Порядок визначає
механізм відшкодування особами, які
навчалися за державним замовленням у
вищих навчальних закладах
Міністерства внутрішніх справ України,
витрат, пов'язаних з їх утриманням у
таких закладах, у разі, зокрема відмови
від подальшого проходження служби на
посадах начальницького складу в
органах внутрішніх справ протягом
перших трьох років після закінчення
навчання. Згідно з п. 2 цього Порядку
відшкодування здійснюється в розмірі
фактичних витрат, пов'язаних з:
грошовим, продовольчим і речовим
забезпеченням; оплатою комунальних
послуг і вартості спожитих
енергоносіїв; перевезенням до місця
проведення щорічної основної і
канікулярної відпустки та у зворотному
напрямку, за направленням до місця
служби після закінчення навчального
закладу.

Відповідач протягом перших трьох років
після закінчення навчання за власним
бажанням звільнився з органів
внутрішніх справ, тобто фактично
відмовився від подальшого проходження
служби на посадах начальницького
складу в органах внутрішніх справ
протягом перших трьох років після
закінчення навчання.

Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Відповідач на пропозицію
суду, викладену в ухвалі про відкриття
провадження у даній справі, не надав
суду заперечень проти позову та жодних
доказів.

З огляду на викладене, з
урахуванням наведених положень
чинного законодавства та зважаючи на
відсутність у справі будь-яких доказів,
які б спростовували вимоги позивача,
суд дійшов висновку про
обґрунтованість позову та визнає його
таким, що підлягає задоволенню в
повному обсязі.

Відповідно до частини першої
статті 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення,
суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

До позовної заяви додано платіжне
доручення від 21.05.2014 № 787, яким
підтверджується сплата позивачем
судового збору у розмірі 243,60 грн., отже
відповідна сума судових витрат
підлягає стягненню на його користь з
відповідача.

Враховуючи вищезазначене та керуючись
ст.ст. 88, 208, 209, 212 - 215, 218, 223 - 226, 294, 296 ЦПК
України, суд

вирішив:

1. Позов Дніпропетровського державного
університету внутрішніх справ до
ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1
(реєстраційний номер облікової картки
платника податків НОМЕР_1) на користь
Державного бюджету (на рахунок ГУДКСУ у
Дніпропетровській області м.
Дніпропетровськ, МФО 805012, ,
р/р 7468) - витрати, пов'язані з його
утриманням у Дніпропетровському
державному університеті внутрішніх
справ, у розмірі 6924,64 грн. (шість тисяч
дев'ятсот двадцять чотири гривні 64
коп.).

3. Стягнути з ОСОБА_1
(реєстраційний номер облікової картки
платника податків НОМЕР_1) на користь
Дніпропетровського державного
університету внутрішніх справ судовий
збір в сумі 243,60 грн. (двісті сорок три
гривні 60 коп.).

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії. У разі залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення заочне рішення може бути
оскаржено в загальному порядку,
встановленому ЦПК України. У цьому разі
строк на апеляційне оскарження рішення
починає відраховуватися з дати
постановлення ухвали про залишення
заяви про перегляд заочного рішення
без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Запорізької області через
Новомиколаївський районний суд
Запорізької області. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя С.С.
Гасанбеков