Ухвала

іменем україни

26 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Хопти С.Ф., Лесько А.О.,
Луспеника Д.Д.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Лукашівка і К»,
третя особа - відділ Держземагенства у
Монастирщенському районі Черкаської
області, про розірвання договору
оренди шляхом припинення за касаційною
скаргою ОСОБА_4, поданою представником -
ОСОБА_5, на рішення Монастирщенського
районного суду Черкаської області від 1
березня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Черкаської області від 16 квітня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що йому на праві власності належить
земельна ділянка площею 4,155 га,
розташована на території с. Лукашівка
Монастирщенського району Черкаської
області, цільове призначення якої для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва. 7
червня 2006 року між ним та товариством з
обмеженою відповідальністю «Лукашівка
і К» (далі - ТОВ «Лукашівка і К») було
укладено договір оренди зазначеної
земельної ділянки строком на 4 роки і
11 місяців. 30 липня 2007 року
між ними було укладено додаткову угоду
до цього договору. Оскільки відповідач
свої зобов'язання не виконує, не
сплачує орендну плату в повному обсязі
з 2009 року, просив припинити шляхом
розірвання вказаний договір оренди.

Рішенням Монастирщенського районного
суду Черкаської області від 11
березня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Черкаської
області від 16 квітня 2014 року, у
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі
представника - ОСОБА_5, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права й порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та ухвалити
нове рішення про задоволення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції в межах
касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди
на підставі доказів, поданих сторонами,
які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК
України), дійшли до правильного
висновку про те, що відповідач належним
чином виконував умови договору, а
заборгованість за 2009-2012 роки відсутня.

Оскільки з матеріалів справи та змісту
касаційної скарги не вбачається
неправильного застосування судами
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права, колегія
суддів вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану
представником - ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Монастирщенського районного
суду Черкаської області від
1 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Черкаської області
від 16 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
С.Ф. Хопта

А.О. Лесько

Д.Д. Луспеник