справа № 208/9242/13-ц
№ провадження 2/208/528/14
РІШЕННЯ

Іменем
України

13 червня 2014 р.
м. Дніпродзержинськ

Заводський районний суд м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області у складі:

головуючого, судді Нельге Д.В.,

при секретарі Севастьяновій Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в порядку, передбаченому ч.2
ст.197 ЦПК України цивільну справу за
позовом Дніпродзержинської міської
ради Дніпропетровської області до
ОСОБА_1 «Про визнання укладеним
договору оренди земельної ділянки», -

в с т а н о в и
в:

Позивач звернувся до суду із
вищезазначеним позовом, у якому
просить суд визнати договір оренди
земельної ділянки, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,1712
га, укладеним між Дніпродзержинською
міською радою Дніпропетровської
області та ОСОБА_1.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач посилається на те, що,
10.04.2007 року між Дніпродзержинською
міською радою та відповідачем
укладено договір оренди земельної
ділянки, за умовами якого відповідачу
було надано у користування строком до
15.03.2008р. земельну ділянку, розташовану
за адресою: АДРЕСА_1, для розміщення
автозаправної станції. Після спливу
строку дії договору відповідач
продовжує користуватися вищевказаною
земельною ділянкою, але, при цьому,
договір оренди не поновлює, плату за
користування земельною ділянкою на
рахунок місцевого бюджету не вносить.
Враховуючи, що, на спірній земельній
ділянці знаходиться належний
відповідачу об'єкт нерухомого майна, і
відповідач до теперішнього часу
користується вищевказаною земельною
ділянкою без належного
правовстановлюючого документа,
просить суд, на підставі ст.152 ЗК
України усунути порушення прав
позивача шляхом визнання укладеним
договору оренди земельної ділянки,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1 між
позивачем та відповідачем.

В судове засідання представник
позивача не з'явився, надав суду
письмову заяву, у якій зазначив, що
підтримує позов у повному обсязі, та
просить суд провести розгляд справи
без його участі, на підставі наявних у
справі доказів, і не заперечує проти
заочного розгляду справи у разі неявки
відповідача.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання
не з'явився, хоча про час та місце
розгляду справи був повідомлений у
встановленому законом порядку, причину
неявки суду не повідомив, що дозволило
суду визнати його неявку в судове
засідання з неповажних причин та,
згідно заяви представника позивача,
відповідно до ст.224 ЦПК України
провести заочний розгляд справи у
відсутності відповідача, на підставі
наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у
разі неявки в судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі,
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного запису не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши
наявні у справі докази, суд дійшов
наступного висновку.

Як встановлено судом в ході розгляду
справи, 10.04.2007 року між
Дніпродзержинською міською радою та
відповідачем ОСОБА_1 укладено договір
оренди земельної ділянки, за умовами
якого відповідачу надано у
користування строком до 15.03.2008р.
земельну ділянку, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1, для розміщення
автозаправної станції.

15.08.2008р. між позивачем та відповідачем
укладено додаткову угоду, за умовами
якої продовжено термін дії
вищевказаного договору оренди
земельної ділянки до 27.06.2011 року.

Згідно п.3.1 додаткової угоди, після
закінчення строку дії вказаного
договору, орендар - відповідач ОСОБА_1
має переважне право на поновлення
вказаного договору на новий строк.

Згідно п.3.2 вищевказаного Договору
оренди земельної ділянки, у разі, якщо
орендар бажає продовжити строк дії
договору, то він повинен не пізніше ніж
за 30 календарних днів до закінчення
строку дії договору повідомити
письмово «Орендодавця» про намір
продовжити дію договору.

Згідно Інформаційної довідки з Реєстру
прав власності на нерухоме майно,
станом на 22.08.2013р. відповідач ОСОБА_1 є
власником автозаправочної станції,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1, що
розташована на спірній земельній
ділянці.

Згідно повідомлення, направленого
позивачем 02.07.2012р. на адресу
відповідача, позивач повідомив
відповідача щодо здійснення ним
17.07.2012р. обстеження спірної земельної
ділянки, та, водночас зазначив, що,
використання відповідачем вказаної
земельної ділянки відбувається із
порушенням ст.ст.125, 126 Земельного
кодексу України, тобто без продовження
договору оренди земельної ділянки.

Крім того, згідно листа від 03.10.2012р.,
позивач направив на адресу відповідача
три проекти договору оренди земельної
ділянки, та, відповідним чином
запропонував відповідачу укласти з
позивачем договір оренди земельної
ділянки.

Не отримавши відповіді від відповідача
на пропозицію укласти договір оренди
земельної ділянки, позивач звернувся
до суду із вищевказаним позовом,
посилаючись на ст.152 ЗК України.

Згідно ст.152 ЗК України, держава
забезпечує громадянам та юридичним
особам рівні умови захисту прав
власності на землю. Власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

При цьому, згідно ст.33 Закону України
«Про оренду землі» N 161-XIV від 06.10.1998р. (в
редакції, чинній станом на 27.06.2011 року),
по закінченню строку, на який було
укладено договір оренди землі, орендар,
який належно виконував обов'язки за
умовами договору, має переважне право
перед іншими особами на укладення
договору оренди землі на новий строк
(поновлення договору оренди землі). У
разі якщо орендар продовжує
користуватися земельною ділянкою
після закінчення строку договору
оренди і за відсутності протягом
одного місяця після закінчення строку
договору листа-повідомлення
орендодавця про заперечення у
поновленні договору оренди землі такий
договір вважається поновленим на той
самий строк і на тих самих умовах, які
були передбачені договором. У цьому
випадку укладання додаткової угоди про
поновлення договору оренди землі
здійснюється із: власником земельної
ділянки (щодо земель приватної
власності); уповноваженим керівником
органу виконавчої влади або органу
місцевого самоврядування без
прийняття рішення органом виконавчої
влади або органом місцевого
самоврядування про поновлення
договору оренди землі (щодо земель
державної або комунальної власності).
Керівник органу виконавчої влади або
органу місцевого самоврядування, який
уповноважений підписувати додаткову
угоду до договору оренди землі щодо
земельної ділянки державної або
комунальної власності, визначається
рішенням цього органу. Додаткова угода
до договору оренди землі про його
поновлення має бути укладена сторонами
у місячний строк в обов'язковому
порядку. Відмова, а також наявне
зволікання в укладенні додаткової
угоди до договору оренди землі може
бути оскаржено в суді.

При цьому, згідно ст.4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Згідно ст.152 ЗК України, захист прав
громадян та юридичних осіб на земельні
ділянки здійснюється шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав, і
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування;

ґ) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених
законом, способів.

Крім того, як зазначено у роз'ясненнях,
наданих у п.7 Постанови Верховного Суду
України «Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ» N 7 від
16.04.2004р., при розгляді справ за позовами
до органів виконавчої влади чи органів
місцевого самоврядування в разі
незгоди з рішеннями з питань,
віднесених у галузі земельних відносин
до їх компетенції (зокрема, про відмову
в передачі земельної ділянки у
власність чи користування, у продажі
земельної ділянки, в наданні дозволу і
вимог на розроблення проекту
відведення земельної ділянки тощо), суд
за наявності підстав для задоволення
позову визнає рішення такого органу
недійсним і зобов'язує його залежно від
характеру спору виконати певні дії,
передбачені його компетенцією (або не
вчиняти чи припинити їх), на захист
порушеного права, як цього вимагає
законодавство, або надає право
позивачеві вчинити певні дії для
усунення порушень його права. Суд
вирішує ці питання по суті, якщо це
відповідає закону (наприклад, визнає
відповідно до частини третьої статті 1
Закону України від 5 червня 2003 р. N 899-IV
"Про порядок виділення в натурі (на
місцевості) земельних ділянок
власникам земельних часток (паїв)"
право на земельну частку (пай), якщо
районною (міською) державною
адміністрацією безпідставно
відмовлено у видачі документа, що
посвідчує право на земельну частку
(пай); вирішує відповідно до частини
четвертої статті 7 Закону України від 19
червня 2003 р. N 973-IV "Про фермерське
господарство" питання про надання
земельної ділянки у власність або
оренду для створення фермерського
господарства, якщо відповідна районна
(міська) державна адміністрація чи
орган місцевого самоврядування
безпідставно відмовили в цьому або,
незважаючи на рішення суду, що
зобов'язує їх розглянути заяву з цього
приводу, не розглядають її за наявності
необхідних документів). В інших
випадках суд не може вирішувати
питання, віднесені до компетенції
органів виконавчої влади чи органів
місцевого самоврядування, зокрема про
передачу земельних ділянок у постійне
користування, оренду, укладення чи
поновлення договору оренди земельної
ділянки, зміну цільового призначення
землі тощо.

При цьому, згідно 124 ЗК України,
передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування згідно з їх
повноваженнями, визначеними статтею 122
цього Кодексу, чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки (у разі продажу права оренди)
шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки.

Таким чином, з вищенаведеного суд
вбачає, що, спосіб захисту порушеного
права, обраний позивачем, не відповідає
визначеним ст.152 ЗК України способам
захисту прав на земельні ділянки, та,
окрім того, порушує питання, що нормами
чинного законодавства віднесено до
компетенції органів місцевого
самоврядування, і, в свою чергу, не може
бути вирішено судом.

Враховуючи відсутність підстав для
задоволення позову, суд, керуючись ст.88
ЦПК України, також приходить до
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог позивача в
частині стягнення на його користь з
відповідача понесених позивачем та
документально підтверджених судових
витрат.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 3-5, 10, 15, 60, 110, 208, 209, 213-215 ЦПК
України, ст.152 ЗК України, ЗУ «Про оренду
землі», суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову
Дніпродзержинської міської ради
Дніпропетровської області до ОСОБА_1
«Про визнання укладеним договору
оренди земельної ділянки» - відмовити
повністю.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Заводський районний суд
м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте
Заводським районним судом

м. Дніпродзержинська за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя
Нельга Д. В.