АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/6946/2014
Головуючий в 1 інстанції - Зарицька Ю.Л.
Доповідач - Шиманський
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2014 року колегія суддів Судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Махлай Л.Д., Левенця Б.Б.

при секретарі - Ошедшій А.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 на рішення Подільського
районного суду міста Києва від 24
березня 2014 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Універсал Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення
на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач
звернувся у грудні 2013 року.

Зазначав, що 30.10.2007 р. між ним та ОСОБА_6
було укладено кредитний договір
№001-2900/756-0302. В забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором між
банком та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7
був укладений іпотечний договір,
відповідно до умов якого банк прийняв в
іпотеку нерухоме майно, а саме:
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка
належить відповідачам в рівних частках
на праві приватної власності.

15.04.2011 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 було
укладено договір про переведення боргу
за кредитним договором №001-2900/756-0302 від
30.10.2007 р.

Рішенням Подільського районного суду
міста Києва від 18.12.2012 року стягнуто
солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_8 суму
заборгованості за кредитним договором
№001-2900/756-0302 від 30.10.2007 р. в розмірі 1 593
722,47 грн.

У зв 'язку з тим, що рішення
Подільського районного суду міста
Києва не виконано позивач просив в
рахунок часткового погашення боргу
ОСОБА_2 заборгованості за кредитним
договором в сумі 1 593 722,47 грн. звернути
стягнення на предмет іпотеки, а саме:
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 шляхом
визнання за ПАТ «Універсал Банк» право
власності на нерухоме майно,
вищевказану квартиру.

Рішенням Подільського районного суду
міста Києва від 24 березня 2014 року позов
задоволено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення судом
норм процесуального права, ставиться
питання про скасування даного рішення
та ухваленні нового про відмову в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
учасників процесу, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення у зв'язку з
наступним.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана надати ті
докази, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи оскаржене у справі
рішення суд виходив із вимог даної
норми закону, зібраних у справі та
наданих сторонами доказів, яким дав
повну, всебічну та об'єктивну оцінку.

Судом вірно встановлено, що 30.10.2007 року
між ВАТ «Банк Універсальний»,
правонаступником якого є ПАТ «Банк
Універсальний» та ОСОБА_6 було укладено
кредитний договір №001-2900/756-0302
відповідно до умов якого банк надає
позичальнику кредитні кошти в розмірі
187 370 швейцарських франків строком
користування до 10.10.2037 року.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань ОСОБА_6 за кредитним
договором №001-2900/756-0302, 30 жовтня 2007 року
було укладено договір іпотеки,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_9 за реєстраційним №2182,
згідно якого ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 передали банку в іпотеку
нерухоме майно, а саме: трикімнатну
квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві
власності в рівних частках
відповідачам на підставі Свідоцтва про
право власності на житло, виданого
Відділом приватизації виконкому
Шевченківської районної ради народних
депутатів м. Києва від 01.03.1996 року,
згідно з розпорядженням (наказом) від
29.02.1996 р. №13918, зареєстрованого в Бюро
технічної інвентаризації міста Києва 05
березня 1996 року у реєстровій книзі за
№897.

Як вбачається з свідоцтва про
розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 05.04.2011
року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6
розірвано.

15.04.2011 року між ПАТ «Універсал Банк»,
ОСОБА_2 та ОСОБА_6 було укладено договір
б/н про переведення боргу за кредитним
договором №001-2900/756-0302 від 30.10.2007 р.

Відповідно до ч. 2 цього договору
сторони погодили що з дати укладення
цього договору первісний позичальник в
повному обсязі переводить свій борг за
основним договором на нового
позичальника, внаслідок чого новий
позичальник замінює первісного
позичальника у зобов'язанні, що виникло
із основного договору та приймає на
себе всі права та обов'язки за ним.

Крім того, у зв'язку з укладенням та
підписанням між ОСОБА_6 та ОСОБА_2
договору про переведення боргу б/н від
15 квітня 2011 року за кредитним договором
№001-2900/756-0302 від 30.10.2007 року, 15 квітня 2011
року було укладено Договір про
внесення змін та доповнень до Договору
іпотеки, посвідченого Приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_930.10.2007 року
.

У зв'язку з невиконання ОСОБА_2
зобов'язань за кредитним договором
ПАТ «Універсал Банк» звернувся до
Подільського районного суду з позовом
до відповідачів про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
в якому одночасно просив звернути
стягнення на предмет іпотеки а саме:
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка
належить на праві власності в рівних
частках відповідачам.

Рішенням Подільського районного суду
міста Києва від 18.12.2012 року позов
задоволено частково. Стягнуто
солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_8 суму
заборгованості за кредитним договором
№001-2900/756-0302 від 30.10.2007 р. в розмірі 1 593
722,47 грн.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.3 Закону України «Про
іпотеку» іпотечний договір є похідною
угодою, яка укладається для
забезпечення виконання іншої угоди,
зокрема кредитного договору, і не може
існувати самостійно.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України
«Про іпотеку» за рахунок предмета
іпотеки іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачено
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.33, ст.39 Закону
України «Про іпотеку» у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основними зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки; передбачено звернення
стягнення на предмет іпотеки на
підставі рішення суду.

Згідно із ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.
Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Як вбачається з постанови Верховного
суду України № 6-73цс13 від 04.09.2013
р.наявність судового рішення про
стягнення з боржника на користь
кредиторазаборгованості за кредитним
договором не звільняє його від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум
шляхом звернення стягнення на передане
боржнику в іпотеку нерухоме майно.

Згідно ст. 360-7 ЦПК України рішення
Верховного Суду України, прийняте за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України.

Суди зобов'язані привести свою судову
практику у відповідність із рішенням
Верховного Суду України

На підставі викладеного, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції про те, що, оскільки
зобов'язання ОСОБА_2 не виконано,
звернення стягнення передбачено
умовами укладених зобов'язань, то
позовні вимоги про звернення стягнення
на предмет іпотеки в рахунок
часткового погашення заборгованості
підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного, доводи
апеляційної скарги про те, що
задовольняючи позовні вимоги про
звернення стягнення на предмет іпотеки
з урахуванням наявності судового
рішення, яким стягнуто заборгованість
за тим же кредитним договором, суд
здійснює подвійне стягнення, не
знаходять свого підтвердження.

Таким чином, оскаржене у справі рішення
постановлене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а тому це рішення не може бути
скасованим з підстав що наведені в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Подільського районного суду
міста Києва від 24 березня 2014 року

- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: