Справа № 752/5971/14-ц
Провадження №: 2/752/3364/14
24.06.2014 року Голосіївський районний суд
головуючого судді
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи
такою, що втратила право на
користування житловим приміщенням,
28.04.2014 року ОСОБА_1 звернулася в суд з
позовом до ОСОБА_2 про визнання особи
такою, що втратила право на
користування житловим приміщенням.
В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивачем зазначено, що на
підставі свідоцтва про право власності
від 09.03.2004 року, виданого Київською
міською державною адміністрацією, вона
є власником квартири АДРЕСА_1.
Відповідно до довідки про склад сім»ї
по формі-3, виданої 23.04.2014 року за № 184
Житлово-експлуатаційною дільницею № 4
ТОВ «Новобудова» за адресою: АДРЕСА_1,
зареєстровані ОСОБА_1 та колишній
чоловік останньої - ОСОБА_2 Відповідач з
2004 року і по теперішній час не проживав
і не проживає у вказаній квартирі, що
підтверджено актом від 02.04.2014 року,
складеним майстром будинку ОСОБА_3 та
затверджений начальником
Житлово-експлуатаційної дільниці № 4
ТОВ «Новобудова» Пашалою М.І.
Враховуючи той факт, що реєстрація
відповідача у зазначеній квартирі
перешкоджає вільно здійснювати право
користування та розпорядження
належною часткою квартири, а також
необхідність сплачувати додаткові
витрати на утримання житла, просила
визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням.
У судове засідання позивач не
з»явилася, подала до суду клопотання
про розгляд справи за її відсутності,
повідомивши суд, що заявлений позов
підтримує у повному обсязі, проти
ухвалення заочного рішення не
Відповідач, у судове засідання не
з»явився, направлений судовий виклик
за адресою зареєстрованого у
встановленому законом порядку його
місця проживання, повернуто до суду з
відміткою відділу зв»язку про
закінчення терміну зберігання, що за
правилами п. 5 ст. 74 ЦПК України є
підставою для висновку суду про
належне повідомлення сторони.
З огляду на викладене, врахувавши думку
позивачів, суд ухвалив, розглянути
справу за відсутності сторін, ухвалити
заочне рішення на підставі наявних у
справі даних.
Перевіривши матеріали справи, суд
прийшов до висновку про необхідність
задоволення заявлених до ОСОБА_2
позовних вимог з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1
на праві приватної власності належить
квартира АДРЕСА_1, що підтверджено
свідоцтвом про право власності від
09.03.2004 року (а.с. 5).
За даними довідки форми № 3, квартира
АДРЕСА_1, у квартирі зареєстровано
місце проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з
09.04.2004 року (а.с. 6).
Судом також встановлено, що відповідач
ОСОБА_2 поселився до спірної квартири
та був зареєстрований в якості члена
сім»ї власниці зазначеної квартири
Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 17.09.2012 року шлюб
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано
(а.с.15-16).

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від
05.12.2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 17.09.2012 року, відхилено,
рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 17.09.2012 року, залишено без
змін

Зазначеним судовим рішенням
встановлено, що сторони ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 з червня 2011 року ведуть окреме
господарство, шлюбно-сімейних
стосунків не підтримують.

За правилами ст. 316 ЦК України, правом
власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно
до закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб, а ст. 317 цього ж
Кодексу передбачено, що власникові
належить право володіння,
користування та розпоряджання
своїм майном. Відповідно до вимог ст.
319 ЦК України, власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд, має право
вчиняти щодо свого майна будь-які
дії, що не суперечать закону.

Звертаючись в суд з позовом, позивач
стверджує, що відповідач з моменту
розірвання шлюбу не є членом її сім»ї, з
2004 року припинив проживання в спірній
квартирі, однак не знявся з
реєстраційного обліку, а тому у такий
спосіб чинить їй перешкоди щодо
використання на власний розсуд
належного їм майна, яким є спірна
квартира.

Крім того, за даними акту від 02.04 2014
року, складеного комісією у складі
майстра будинку ОСОБА_3, сусідів ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та конс»єржів ОСОБА_7, ОСОБА_8
затверджених генеральним директором
ТОВ «Новобудова» щодо обстеження
квартири АДРЕСА_1 на предмет
встановлення факту не проживання гр.
ОСОБА_2, комісією встановлено, що
ОСОБА_2 у квартирі за вище вказаною
адресою не проживає з 2004 року (а.с. 13, 14).

За правилами ст. 405 ЦК України, члени
сім»ї власника житла, які проживають
разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно
до закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається
його власником. Член сім»ї власника
житла втрачає право на користування
цим житлом у разі відсутності члена
сім»ї без поважних причин понад один
рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між ним і власником
житла або законом.

Наразі, приймаючи до уваги, що
відповідач був зареєстрований та
проживав у спірній квартирі в якості
члена сім»ї власниці, яка приходились
йому дружиною, однак більше року не
проживає у зазначеній квартирі, а факт
розірвання шлюбу з ОСОБА_1 є підставою
для висновку, що обставини за яких
відповідач поселився до квартири
АДРЕСА_1 та проживав в ній, як чоловік
останньої відпали, суд приходить до
висновку про необхідність
задоволення заявлених позовних
вимог ОСОБА_1 щодо усунення перешкод у
користування квартирою шляхом
визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що
втратив право користування
квартирою АДРЕСА_1

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 316,317,319,321,325,405 ЦК України, ст.ст.
10,11,60,88,208,213,224 ЦПК України, суд -

вирішив:

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право
на користування житловим приміщенням,
задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право
на користування квартирою АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржено позивачами
до Апеляційного суду м. Києва.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення Апеляційна скарга
подається апеляційному суду через суд
першої інстанції, який ухвалив
оскаржуване судове рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення,
заочне рішення може бути оскаржене в
загальному порядку, наведеному вище. У
цьому разі строк на апеляційне
оскарження рішення починає
відраховуватися з дати постановлення
ухвали про залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення.

Суддя
К.Г. Плахотнюк