Єдиний унікальний номер 225/3812/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/569/2014
Суддя 1 інстанції Бухтіярова О.М.
Доповідач Новосядла В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2014 року
м. Донецьк

Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого: Новосядлої В.М.,

суддів: Алексєєва А.В., Кішкіної І.В.,

при секретарі Козаку І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського
міського суду Донецької області від 4
листопада 2013 року в справі за позовом
ОСОБА_1 до державного підприємства
«Дзержинськвугілля» про стягнення
заборгованості по заробітній платі,
компенсації за час затримки розрахунку
та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Дзержинського міського суду
Донецької області від 4 листопада 2013
року було відмовлено у задоволенні
позову ОСОБА_1 до державного
підприємства «Дзержинськвугілля» про
стягнення заборгованості по
заробітній платі, компенсації за час
затримки розрахунку та відшкодування
моральної шкоди.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1
приніс апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду скасувати і
направити справу на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції (так в
апеляційній скарзі).

Підставами для скасування рішення суду
позивач вважає те, що суд першої
інстанції необґрунтовано відмовив у
задоволенні клопотання представника
про витребування документів, допиту
свідків, а також не ознайомив позивача
та його представника із документами,
які надав відповідач.

Представник позивача під час розгляду
справи в апеляційному суді підтримав
доводи апеляційної скарги і просив її
задовольнити.

Представники відповідача заперечував
проти доводів апеляційної скарги і
просили її відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
представників сторін, дослідивши
матеріали цивільної справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Із матеріалів цивільної справи
вбачається, що позивач знаходився у
трудових відносинах з відповідачем з 6
лютого 2006 року по 19 грудня 2012 року, де
працював у відокремленому підрозділі
«Шахта Південна» відбійником на
відбійних молотках 6 розряду з повним
робочим днем на підземній роботі.

Оплата праці на підприємстві
проводиться відповідно до часової
тарифної ставки (а.с. 8-10).

19 грудня 2012 року позивач був звільнений
з роботи за пунктом 2 частини 1 статі 40
КЗпП України (а.с. 20).

У своїх письмових запереченнях на
позовну заяву відповідач зазначає, що
при звільненні позивачу було виплачено
розрахункові гроші у розмірі 63 413
гривень 38 копійок (а.с. 18-20).

Позивач оспорює розмір почасової
тарифної ставки, на підставі якої
проводилось нарахування його
заробітної плати.

Однак при цьому не зазначає, по якій
саме тарифній ставці повинна була
нараховуватись його заробітна плата і
розмір її недоплати, і за який період
підприємство недоплатило йому
заробітну плату.

У своїх письмових запереченнях на
позов відповідач зазначив, що умови
оплати праці, розміри тарифних ставок
та посадових окладів робітників
Підрозділу визначаються Додатком №5 до
розділу 9 Колективного договору. При
цьому відповідач звертає увагу суду на
те, що позивач не конкретно виклав свої
вимоги і у позовній заяві не вказав яка
тарифна ставка повинна була
застосовуватися при оплаті його праці,
розмір недоплати і період недоплати
заробітної плати (а.с. 18-20).

В обгрунтування своїх позовних вимог
про стягнення середньої заробітної
плати за час затримки розрахунку
позивач посилався на те, що
відповідачем була неправильно
встановлена тарифна ставка, тобто
позовні вимоги про стягнення
середньої заробітної плати і
відшкодування моральної шкоди є
похідними від вимог про неправильне
нарахування заробітної плати.

Виходячи із встановлених фактів,
наданих сторонами доказів та вимог
закону, суд першої інстанції правильно
прийшов до висновку про відмову у
задоволенні позову про стягнення
заборгованості по заробітній платі
через недоведеність цих вимог.

Відповідно до статті 117 КЗпП України в
разі не виплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір,
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

При наявності спору про розміри
належних звільненому працівникові сум
власник або уповноважений ним орган
повинен сплатити зазначене в цій
статті відшкодування в тому разі, коли
спір вирішено на користь працівника.
Якщо спір вирішено на користь
працівника частково, то розмір
відшкодування за час затримки визначає
орган, який виносить рішення по суті
спору.

Оскільки під час розгляду справи у суді
першої і апеляційної інстанцій не було
встановлено порушення права позивача
щодо неправильного нарахування йому
заробітної плати, то до правовідносин,
які виникли між сторонами, необхідно
застосовувати частину 2 статті 117 КЗпП
України, а саме: середній заробіток
може бути стягнутий лише при вирішенні
спору про розмір заробітної плати на
користь позивача.

За таких обставин, апеляційний суд
приходить до висновку про те, що суд
першої інстанції правильно прийшов до
висновку про відмову у задоволенні
позову про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
та моральної шкоди, оскільки ці вимоги
є похідними від вимоги про неправильне
встановлення позивачу тарифної ставки.

Рішення суду постановлено у
відповідності до норм матеріального і
процесуального права. Підстав для його
скасування не встановлено.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 308
ЦПК України суд апеляційної інстанції
постановляє ухвалу про відхилення
апеляційної скарги, якщо встановлює, що
суд першої інстанції постановив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Довід апеляційної скарги про те, що суд
першої інстанції необґрунтовано
відмовив у задоволенні клопотання про
допит свідків є неспроможним, оскільки
пояснення свідків не є належними і
відповідними доказами щодо
правильності встановлення тарифних
ставок.

Що стосується доводу апеляційної
скарги про те, що суд першої інстанції
необґрунтовано відмовив у задоволенні
клопотання про витребування у
відповідача необхідних документів, то
апеляційний суд виходить із
наступного.

Під час розгляду справи в апеляційній
інстанції апеляційним судом у
відповідності до вимог частини 2 статті
10 ЦПК України було запропоновано
представниками відповідача надати
документи щодо нарахування позивачу
заробітної плати за період його роботи
з 2006 року по 2012 роки.

Відповідачем були надані апеляційному
суду Статут підприємства, Положення
про структурний підрозділ, Колективний
договір та додатки до нього, данні про
нарахування позивачу заробітної плати
за весь час роботи на підприємстві
помісячно та інші документи, які
стосуються фінансового стану
підприємства.

Вказані документи були досліджені
апеляційним судом і порушення права
позивача щодо нарахування йому
заробітної плати встановлено не було.

Відповідно до частини 1 статті 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції.

Стягнення середньої заробітної плати
відповідно до вимог статті 117 КЗпП
України позивач обґрунтовує
неправильним встановленням йому
тарифної ставки.

Керуючись ст. ст. 308, 315 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дзержинського міського суду
Донецької області від 4 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до касаційної інстанції
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий:

Судді: