АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

26 червня 2014 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду м. Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Вербової І.М., Панченка М.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики,
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
заочне рішення Деснянського
районного суду м. Києва від 15 квітня
2013 року,

встановила:

24.11.2012 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом, в якому просив стягнути з
ОСОБА_2 суму боргу за договором
позики від 01.05.2012 р. в розмірі 144 083 грн.
66 коп., а саме: основний борг в сумі
18000 доларів США, що в еквіваленті
становить 143820 грн., та 3% річних від
простроченої суми в розмірі 283 грн.66
коп.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 01
травня 2012 року між ним та відповідачем
було укладено договір позики,
відповідно до якого він передав у
власність відповідачу грошові кошти в
сумі 18000 доларів США, а остання
зобов'язалась повернути грошову суму
в тому ж розмірі до 01 листопада 2012
року. Підтвердженням укладення
договору та передачі коштів є
розписка, власноручно написана
відповідачем.

Оскільки відповідач не виконала
взяті на себе зобов'язалась, просив
позов задовольнити.

Заочним рішенням Деснянського
районного суду м. Києва від 15 квітня 2013
року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
суму боргу в розмірі 144083 грн. 66 коп., з
яких: 18000 доларів США, що в еквіваленті
становить 143820 грн. - сума основного
боргу; 283 грн.66 коп. -3% проценти річних.

Вирішено питання розподілу судових
витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати заочне рішення суду першої
інстанції та призначити справу до
розгляду в загальному порядку.

Зазначила, що на порушення ч.1 ст.225 ЦПК
України судом не було постановлено
ухвали про заочний розгляд справи
перед початком такого розгляду та
винесенням заочного рішення. Суд
віднісся формально до розгляду
справи, не врахувавши її звернення з
зустрічним позовом, та відмовився
врахувати докази, про які було
заявлено в зустрічному позові. Вважає,
що судовою експертизою було б
встановлено той факт, що боргова
розписка нею не складалася та не
підписувалася.

В судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_3 апеляційну скаргу
підтримав та просить її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 просить апеляційну
скаргу відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь по справі,
пояснення осіб, що беруть участь у
справі, перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого по справі
рішення в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідач не виконала взяті
на себе зобов'язання за договором
позики по поверненню боргу, а тому
відповідно до положень ст. 625, 1046, 1047,
1049 ЦК України з останньої на користь
позивача підлягають стягненню сума
основного боргу, а також кошти за
несвоєчасне повернення позики.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, оскільки останній
відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047
ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 01.05.2012 року між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено
договір позики, відповідно до умов
якого позивач передав відповідачу
грошові кошти у сумі 18000 доларів США,
які остання зобов'язалась повернути
до 01.11.2012 року.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов позивачем надано
розписку, власноруч складену
відповідачем (а.с. 53).

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Заперечуючи проти позову, відповідач
посилається на те, що розписку від
01.05.2012 року вона не складала та не
підписувала.

Для з'ясування вказаного питання по
справі було проведено почеркознавчу
експертизу.

Відповідно до висновку експертів
КНДІСЕ за результатами проведення
судово-почеркознавчої експертизи від
29 квітня 2014 року №402/403/14-32, підпис від
імені ОСОБА_2, навпроти рукописного
запису «ОСОБА_2» в розписці від 01.05.2012
р.(а.с.53) виконано рукописним способом
кульковою ручкою, без попередньої
технічної підготовки чи використання
технічних засобів. Встановити, чи
виконано підпис від імені ОСОБА_2,
навпроти рукописного запису «ОСОБА_2»
в розписці від 01.05.2012 р. чи іншою
особою, не виявилося можливим у
зв'язку з виконанням підпису
викривленим почерком (про що свідчать
уповільнений темп та нерівність
штрихів деяких елементів), в ньому не
відобразилася достатня кількість
ідентифікаційних ознак почерку
виконавця. Рукописний текст розписки
від імені ОСОБА_2, яка починається:
«Розписка Я ОСОБА_2 та закінчується:
«(дата) 1.05.12. ОСОБА_2 (підпис) від 01.05.2012
(а.с.53) виконано ОСОБА_2 (а.с. 215-218).

Колегія суддів вважає, що вказаний
висновок експертизи є належним та
допустимим доказом на підтвердження
факту отримання відповідачем
грошових коштів відповідно до
написаної власноруч розписки від
01.05.2012 р.

Оскільки доказів того, що розписка та
підпис на ній виконані не
відповідачем, а іншою особою, суду не
надано, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про наявність
підстав для покладення на відповідача
обов'язку по виконанню грошового
зобов'язання.

Судом першої інстанції дотримано
порядку проведення заочного
розгляду справи, з постановленням
відповідної ухвали не виходячи до
нарадчої кімнати, яка відповідно до
ч.5 ст.209 ЦПК України занесена до
журналу судового засідання.

Допущені порушення норм
процесуального права в частині
повернення зустрічної позовної заяви
про визнання договору позики
недійсним усунуто шляхом скасування
ухвали та передачі питання на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду.

Рішення суду першої інстанції є
законним і обґрунтованим. Судом було
правильно застосовано норми
матеріального та процесуального права,
дана вірна оцінка зібраним доказам по
справі, тому підстав для скасування
оскаржуваного рішення судом
апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Деснянського районного
суду м. Києва від 15квітня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді:

Справа №22 -ц/796/29/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Таран  Н.Г.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції:Кирилюк Г.М.