Справа № 4-с/489/32/14
У Х В А Л А

25 червня 2014 року
Ленінський районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого – судді Спінчевської
Н.А.,

при секретарі –
Ковальовій С.В.,

за участю представника скаржника
ОСОБА_1, представника Ленінського
відділу ДВС Миколаївського міського
управління юстиції ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
скаргу ОСОБА_3 на дії та постанову
державного виконавця Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2014 року ОСОБА_3
звернувся до суду зі скаргами на
бездіяльність, дії та постанову
державного виконавця Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції.

Ухвалою суду від 21 травня 2014 року
обидві скарги об’єднані в одне
провадження під № 2/489/32/14.

Ухвалою суду від 24 червня 2014 року
скарга ОСОБА_3 в частині оскарження
бездіяльності державного виконавця
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Миколаївського
міського управління юстиції щодо
визначення суми, яка підлягає
примусовому стягненню, залишена без
розгляду.

В обґрунтування скарги заявник
вказував на те, що на підставі
виконавчого листа № 2-1505 від 12 травня
2011 року Ленінським відділом ДВС
відкрито провадження про стягнення з
ОСОБА_4 на користь АТ «Державний
ощадний банк України» заборгованості
за кредитним договором в розмірі 225494
грн. 17 коп. Постановами державного
виконавця накладено арешт на все
майно боржника в межах суми звернення
стягнення. В подальшому боржника
ОСОБА_4 замінено ним як
правонаступником померлого, який
прийняв спадщину. Він є спадкоємцем 1/5
частки квартири АДРЕСА_1. Замість того,
щоб визначити вартість майна, яке він
прийняв у спадщину та визначити суму
примусового стягнення, головний
державний виконавець Ленінського
відділ ДВС ОСОБА_2 постановою від 29
грудня 2013 року наклала арешт на все
його майно в межах суми звернення
стягнення 225494 грн. 17 коп., про що він
дізнався тільки 16 квітня 2014 року.

Посилаючись на викладене
просив суд визнати незаконними дії
головного державного виконавця
Ленінського відділу ДВС
Миколаївського міського управління
юстиції ОСОБА_2 щодо накладення арешту
на все майно правонаступника боржника
ОСОБА_5 та скасувати постанову від 29
грудня 2013 року про накладення арешу на
майно боржника.

В судовому засіданні представник
боржника вимоги скарги підтримала.

Представник Ленінського відділу ДВС
Миколаївського міського управління
юстиції заперечувала проти
задоволення скарги.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши та оцінивши
в сукупності наявні у справі докази,
суд приходить до наступного.

Рішенням Ленінського районного суду
м.Миколаєва від 31 березня 2011 року з
ОСОБА_4 на користь АТ «Державний
ощадний банк України»» стягнуто 225494
грн. 10 коп. заборгованості за кредитним
договором та судові витрати. На
підставі вказаного рішення суду 12
травня 2011 року було видано виконавчий
лист № 2-1505.

22 вересня 2011 року постановою
Ленінського відділу ДВС ММУЮ відкрито
примусове провадження з примусового
виконання даного виконавчого листа.

Як вбачається з матеріалів справи
боржник ОСОБА_4 помер 13 грудня 2011 року.

Як вбачається з матеріалів спадкової
справи, заявник ОСОБА_3 1 лютого 2012 року
звернувся до приватного нотаріуса
Миколаївського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 із
заявою про прийняття спадщини після
смерті ОСОБА_4

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України
ОСОБА_3 є особою, яка прийняла спадщину.

У зв’язку з чим, ухвалою Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 28
березня 2013 року у виконавчому
проваджені замінено боржника ОСОБА_4 на
ОСОБА_3

29 грудня 2013 року постановою головного
державного виконавця Ленінського
відділу ДВС Миколаївського міського
управління юстиції накладено арешт на
все майно, яке належить боржнику
ОСОБА_3 в межах суми звернення
стягнення у розмірі 225494 грн. 17 коп.

Відповідно до положень ст.1 Закону
України «Про виконавче провадження»
виконавче провадження це сукупність
дій органів і посадових осіб,
зазначених у цьому законі, спрямованих
на примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб, у
межах повноважень визначених цим
законом, іншими нормативними актами,
виданими відповідно до цього закону та
інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Державний виконавець, згідно зі ст.ст. 7,
25 цього Закону зобов’язаний
використовувати надані йому права у
точній відповідності із законом і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів громадян і
юридичних осіб, а також строків
здійснення виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 6 ст. 24 Закону України
«Про виконавче провадження» (в
редакції чинній на час відкриття
виконавчого провадження) за заявою
стягувача, з метою забезпечення
виконання рішення про майнові
стягнення, державний виконавець
постановою про відкриття виконавчого
провадження вправі накласти арешт на
майно боржника (крім коштів) та
оголосити заборону на його відчуження.
Одночасно з винесенням такої постанови
державний виконавець може провести
опис і арешт майна боржника в порядку,
визначеному Законом.

Частиною 2 ст. 55 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
державним виконавцем за постановою про
відкриття виконавчого провадження або
за постановою про арешт майна боржника
та оголошення заборони на його
відчуження може бути накладений арешт
у межах суми стягнення за виконавчими
документами з урахуванням витрат,
повязаних з проведенням виконавчих дій
на виконання на все майно боржника або
на окремо визначене майно боржника.

Відповідно до вимог ст.. 57 Закону
України «Про виконавче провадження»
арешт майна боржника застосовується
для забезпечення реального виконання
рішення.

Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом: винесення постанови про арешт
коштів та інших цінностей боржника,
що знаходяться на рахунках і вкладах чи
на зберіганні у банках або інших
фінансових установах; винесення
постанови про арешт коштів, що
перебувають у касі

боржника або надходять до неї;
винесення постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження; проведення опису
майна боржника і накладення на нього
арешту.

Постановами, передбаченими частиною
другою цієї статті, може бути
накладений арешт у розмірі суми
стягнення з урахуванням виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій та застосованих
державним виконавцем штрафів, на все
майно боржника або на окремі
предмети. Копії постанови, якою
накладено арешт на майно боржника та
оголошено заборону на його
відчуження, державний виконавець
надсилає органам, що здійснюють
реєстрацію майна або ведуть реєстр
заборони на його відчуження. Копії
постанови державного виконавця про
арешт коштів чи майна боржника
надсилаються не пізніше наступного
робочого дня після її винесення
боржнику та банкам чи іншим
фінансовим установам або органам,
зазначеним у частині другій цієї
статті, та органам, що ведуть
Державний реєстр обтяжень рухомого
майна.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки,

що належали спадкодавцеві на момент
відкриття спадщини і не припинилися
внаслідок його смерті.

Згідно ст. ч.1 ст. 1282 ЦК України
спадкоємці зобов'язані задовольнити
вимоги кредитора повністю, але в межах
вартості майна, одержаного у спадщину.
Кожен із спадкоємців зобов'язаний
задовольнити вимоги кредитора
особисто, у розмірі, який відповідає
його частці у спадщині.

З матеріалів справи вбачається, що
заявник успадкував 1/5 частку квартири
АДРЕСА_2.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що накладення арешту на все
майно боржника ОСОБА_3 в межах суми
звернення стягнення в розмірі 225494 грн.
17 коп. є неправомірним, а тому скарга
заявника підлягає частковому
задоволенню.

Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215, 386, 387 ЦПК
України, суд

У
Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_3 на дії та постанову
державного виконавця Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії головного
державного виконавця Ленінського
відділу ДВС Миколаївського міського
управління юстиції ОСОБА_2 щодо
накладення арешту на все майно
боржника ОСОБА_3 у межах суми звернення
стягнення.

Зобов’язати головного державного
виконавця Ленінського відділу ДВС
Миколаївського міського управління
юстиції ОСОБА_2 внести зміни до
постанови від 29 грудня 2013 року у
відповідності до ст. 57 Закону України
«Про виконавче провадження».

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Миколаївської області через
Ленінський районний суд м.Миколаєва
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом п’яти з дня проголошення
ухвали.

У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п’яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя
Н.А. Спінчевська