Номер провадження: 22-ц/785/4493/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Одеської області у складі:

головуючого судді:
Погорєлової С.О.

суддів: Сєвєрової Є.С.,
Сидоренко І.П.

при секретарі
Колмакові В.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 18 січня 2012 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «Український
інноваційний банк», треті особи -
Приватне науково-комерційне
підприємство «Сонат», ОСОБА_4, ОСОБА_5,
про визнання недійсним договору
іпотеки, про виключення запису про
обтяження нерухомого майна,-

встановила:

Позивачка звернулась з позовом до ПАТ
«Український інноваційний банк» про
визнання недійсним договору іпотеки,
про виключення запису про обтяження
нерухомого майна. (а. с. 4-7)

В обґрунтування позову посилалися на
те, що між нею та відповідачем був
укладений договір іпотеки квартири від
25.07.2008 року, який виступає засобом
забезпечення по зобов'язанням за
кредитною угодою № 94 від 25.07.2008 року,
яка була укладена між Приватним
науково-комерційним підприємством
«Сонат» та ПАТ «Український
Інноваційний банк». Згідно умов
кредитної угоди № 94 кредитне
зобов'язання було надано у формі
поновлювальної кредитної лінії з
максимальним лімітом в сумі 600 000
гривен, процентами за користування
кредитом - 20 %, строком повернення 24
липня 2009 року. Предметом іпотеки є
квартира АДРЕСА_1, згідно цього
договору, ОСОБА_3 є майновим
поручителем за ПНКП «Согнат». Позивач
вважає, що договір іпотеки не
відповідає вимогам ч. 2 ст. 7, п. 2 І ст. 18,
ч. 2 ст. 19 Закону України "Про іпотеку",
ст.ст.203, 215 ЦК України.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 18 січня 2012 року позов
ОСОБА_3 залишено без задоволення. (а. с.
256-258)

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 27.11.2012 року апеляційну
скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення суду
від 18.01.2012 року залишено без зміни. (а. с.
179-180)

В апеляційній скарзі апелянт просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позов у
повному обсязі, посилаючись на його
необґрунтованість, неповне з`ясування
обставин, що мають значення для справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. (а. с. 187-193)

Заслухавши суддю - доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає
задоволенню.

Судова колегія перевіряє законність
рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 18 січня 2012 року в межах
доводів апеляційної скарги в порядку
ст.318 ЦПК України.

Стаття 318 ЦПК України передбачає, що
якщо апеляційні скарги на рішення або
ухвалу суду першої інстанції були
подані в установлені цим Кодексом
строки, але надійшли до суду після
закінчення апеляційного розгляду
справи або коли строки на подання
апеляційної скарги у зв'язку з
пропущенням їх з поважних причин були
поновлені або продовжені і особа, яка
подала апеляційну скаргу, не була
присутня під час розгляду справи,
апеляційний суд розглядає цю скаргу за
правилами цієї глави. Залежно від
обґрунтованості скарги, зазначеної в
частині першій цієї статті, суд ухвалює
рішення або постановляє ухвалу
відповідно до статті 307 цього Кодексу.
При цьому за наявності підстав може
бути скасовано рішення або ухвалу
апеляційного суду.

Відмовляючи у задоволенні
позову ОСОБА_3, суд першої інстанції
виходив з того, що позивач не надав
жодного доказу, який би підтверджував
ті обставини, що спірна квартира є
сумісною власністю позивача і
неповнолітніх дітей, а також відсутні
данні, що неповнолітні діти були
зареєстровані в цій квартирі на час
укладання договору іпотеки, що дає
підстави вважати, що порушень чинного
законодавства в момент укладання
спірного іпотечного договору не
здійснено.

Проте, с таким висновком
суду першої інстанції погодитись не
можна, оскільки він не кореспондується
з матеріалами справи та вимогами
закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_2
та ОСОБА_3 є батьками неповнолітніх
дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

25.07.2008 року між Приватним
науково - комерційним підприємством
«Сонат» та ПАТ «Український
інноваційний банк» була укладена
кредитна угода № 94, за умовами якої
кредитне зобов'язання було надано у
формі поновлювальної кредитної лінії з
максимальним лімітом в сумі 600 000
гривень, процентами за користування
кредитом дорівнювали 20 %, строком
повернення 24 липня 2009 року.

В той же день в забезпечення виконання
зобов'язань між банком та Приватним
науково - комерційним підприємством
«Сонат» був укладений договір іпотеки
між ПАТ «Український інноваційний
банк» та ОСОБА_3, предметом якого є
квартира АДРЕСА_1

Висновки суду першої інстанції про те,
що позивач не надав жодного доказу на
підтвердження того, що неповнолітні
діти ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2 проживали та були
зареєстровані в квартирі, яка є
предметом іпотеки на час укладання
кредитної угоди № 94 від 25.07.2008 року, не
відповідають матеріалам справи.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні», громадяни
України, іноземці та особи без
громадянства реєструють своє місце
проживання.

Статтею 3 вказаного Закону передбачено,
що реєстрація - це внесення відомостей
до паспортного документа про місце
проживання або місце перебування із
зазначенням адреси житла особи та
внесенням цих даних до реєстраційного
обліку відповідного органу.

За змістом вказаної норми місцем
проживання особи є її місце реєстрації
за певною адресою.

Так, з даних довідки Відділу
адресно-довідникової роботи ГУ ДМС
України в Одеській області від 04.12.2012
року, карток форми А,Б, довідки про
реєстрацію місця проживання або місця
перебування фізичної особи від 12.12.2012
року вбачається, що неповнолітні діти
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають та
зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1
(а.с.251).

Указані вище обставини
кореспондуються з матеріалами справи
та підтверджуються - довідкою
Головного лікаря КУ «ДМЛ № 2» за № 434
від 26.05.2014 року про те, що діти ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, які
проживають за адресою: АДРЕСА_1
перебувають на обліку в КУ «ДМЛ № 2» з
народження і по теперішній час; -
аналогічні відомості містяться в
медичній картці неповнолітніх дітей; -
довідкою Одеської спеціалізованої
школи № 17 І - ІІІ ступені про те, що
ОСОБА_6, який зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_1, дійсно навчався в школі з
01.09.2007 року. (а.с.237-248)

Відповідно до ст.3 Конвенції «Про права
дитини», схваленої резолюцією 44-сесії
Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20
листопада 1989 року, ратифікованою
Постановою Верховної Ради України від
27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо
дітей, незалежно від того, здійснюються
вони державними чи приватними
установами, що займаються питаннями
соціального забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпечення інтересів дитини.
Основним законом, який визначає
охорону дитинства в Україні як
стратегічний загальнонаціональний
пріоритет і з метою забезпечення
реалізації прав дитини на життя,
охорону здоров'я, освіту, соціальний
захист та всебічний розвиток
встановлює основні засади державної
політики у цій сфері, є закон України
«Про охорону дитинства», норми якого
узгоджуються із вищенаведеними
положеннями Конвенції «Про права
дитини» та не можуть тлумачитися
звужено.

Частиною 3 ст. 17 Закону України «Про
охорону дитинства» батьки або особи,
які їх замінюють, не мають права без
дозволу органів опіки і піклування
укладати договори, які підлягають
нотаріальному посвідченню або
спеціальній реєстрації, відмовлятись
від належних дитині майнових прав,
здійснювати розподіл, обмін,
відчуження житла, зобов'язуватись від
імені дитини порукою, видавати
зобов'язання.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст. 18 «Про
охорону дитинства» діти члена сім'ї
наймача або власника житлового
приміщення мають право користуватися
займаним приміщенням нарівні з
власником або наймачем. Органи опіки та
піклування зобов'язані здійснювати
контроль за додержанням батьками або
особами ,які їх замінюють, майнових та
житлових прав дітей при відчужені
жилих приміщень та купівлі нового
житла.

Відповідно до положень ст.12 Закону
України «Про основи соціального
захисту бездомних громадян і
безпритульних дітей» органи опіки та
піклування здійснюють контроль за
дотриманням батьками та особами, які їх
замінюють, житлових прав і
охоронюваних законом інтересів дітей.
Для здійснення будь-яких правочинів
стосовно нерухомого майна, право
власності на яке або право
користування яким мають діти, потрібна
попередня згода органів опіки та
піклування.

Системний аналіз ст. 12 Закону України
«Про основи соціального захисту
бездомних осіб і безпритульних дітей»,
ст.ст. 17,18 Закону України «Про охорону
дитинства» дає підстави для висновку
про те, що попередній дозвіл органу
опіки та піклування при відчуженні
нерухомого майна, право власності на
яке або право користування яким, в разі
використання його як житла, має дитина,
надається лише в разі, коли власниками
відчужуваного майна є батьки або особи,
які їх замінюють, а також коли останні
укладають угоди від імені
неповнолітніх.

Наведені положення узгоджується
частинами другої ст. 64 та частини
першої ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЖК
України.

Таким чином, батьки управляють
майном, майновими правами, які належать
дитині, з обов'язковим врахуванням
потреб та інтересів дитини, зокрема, з
додержанням відповідних правил про
опіку та піклування (з дозволу органу
опіки та піклування), а тому отримання
батьками дозволу органів опіки та
піклування на укладення договорів,які
підлягають нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації, є
необхідним не тільки тоді, коли ці
договори стосуються майна дитини, але й
тоді, коли вони стосуються її майнових
прав, зокрема, права на користування
жилим приміщенням. Отримання такого
дозволу є необхідною умовою законності
відповідного правочину.

Отже, указані приписи закону не були
враховані судом першої інстанції, а
обставини, які давали підстави вважати,
що право користування неповнолітніх
дітей спірною квартирою може бути
порушено не перевірялися, як першої
інстанцією так і апеляційною.

Матеріали справи свідчать, що при
укладенні іпотечного договору
приватному нотаріусу було надано
довідку Дільниці № 6 КП ДЕЗ «Північний»
за № 927 від 17.07.2008 року, згідно якої за
адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована і
проживає ОСОБА_3(а.с.33). Проте, матеріали
справи містять іншу довідку за тим же
номером ( за № 927) за тією ж датою (від
17.07.2008 року) Дільниці № 6 КП ДЕЗ
«Північний» зі змісту, якої вбачається,
що у спірній квартирі проживають і
зареєстровані ОСОБА_3, бабуся - ОСОБА_9
та неповнолітні сини - ОСОБА_6 та ОСОБА_7
З метою перевірки указаних в довідці
відомостей та усунення розбіжностей
апеляційній інстанції була надана
довідка відділу адресно-довідникової
роботи ГУ ДМС України в Одеській
області про реєстрацію неповнолітніх
дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1,
довідка про виписку із домової книзі та
реєстрації за № 2163 від 13.12.2012 року, зі
змісту якої вбачається, що в спірній
квартирі проживають і зареєстровані
ОСОБА_3, бабуся - ОСОБА_9 та неповнолітні
сини - ОСОБА_6 та ОСОБА_7, картку прописки
форми А, з якої вбачається, що
реєстрація неповнолітнього ОСОБА_6
відбулася 29.11.2002 року, а
неповнолітнього ОСОБА_7 15.11.2006 року, що
кореспондується з відомостями, які
містяться в довідки за № 2163 від 13.12.2012
року та з довідкою за № 927 від 17.07.2008
року, в якій міститься повний перелік
осіб, які там прописані та проживають.
Крім того, матеріали справи містять
копію поквартирної картки форми Б з
аналогічними відомостями (а.с. 248-251). При
підписанні спірного договору нотаріус,
який його посвідчував, перевіривши
паспорт ОСОБА_3, в якому міститься
відмітка про наявність неповнолітньої
дитини ОСОБА_7, до уваги вказаний факт
не взяв, і не перевірив належним чином
її місце проживання та реєстрації.

Отже, колегія суддів вважає доведеним,
що на час укладання спірної угоди
ОСОБА_3 разом з дітьми були
зареєстровані та проживали у квартирі
АДРЕСА_1, яка є предметом іпотеки, що
діти фактично використовують житлову
площу та мають право користування нею,
що підтверджується відповідною
реєстрацією, а відтак указані
обставини були перешкодою для
укладання договору іпотеки без згоди
органу опіки та піклування.

Відповідно висновку органу опіки та
піклування Суворовської районної
адміністрації Одеської міської ради №
01-05-8/1252 від 23.05.2014 року при укладанні
договору іпотеки від 25.07.2008 року,
предметом якої була квартира АДРЕСА_1,
не враховані житлові права малолітніх
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2, які на момент підписання
договору мали реєстрацію та право
користування вищевказаною квартирою
(а.с. 236).

Місце проживання дитини визначається
згідно зі ст.29 ЦК України.

За правилами ч. 6 ст. 203 ЦК України
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України,
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203
Цього Кодексу - є підставою недійсності
правочину. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Таким чином, договір іпотеки від 25
липня 2008 року, укладений між ПАТ
«Український інноваційний банк» та
ОСОБА_3 в розумінні правових наслідків,
передбачених ст.ст.71.203,209,215,216,224 ЦК
України, ст.117 СК України, ст. 12 Закону
України «Про основи соціального
захисту бездомних осіб і безпритульних
дітей» та ст. ст.17,18 «Про охорону
дитинства», є недійним.

Суд першої інстанції, на вказане уваги
не звернув та дійшов помилкового
висновку про відсутність порушення
прав неповнолітніх дітей на житло.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 в частині
виключення з Державного реєстру іпотек
записів про обтяження квартири АДРЕСА_1
колегія суддів виходить з того, що
визнання недійсним договору іпотеки є
підставою для виключення з відповідних
реєстрів відомостей щодо цього
договору за зверненням
заінтересованих осіб.

При указаних обставинах,
судова колегія вважає, що суд першої
інстанції не визначився з виниклими
між сторонами правовідносинами,
застосував закон, який не підлягає
застосуванню, що відповідно, призвело
до неправильного вирішення справи, у
зв'язку з чим рішення Суворовського
районного суду м. Одеси від 18 січня 2012
року підлягає скасуванню з ухваленням
нового по суті заявлених позовних
вимог.

В порядку ч. 2 ст. 318 ЦПК України
підлягає скасуванню ухвала
апеляційного суду Одеської області
від 27 листопада 2012 про залишення без
змін рішення Суворовського районного
суду м. Одеси від 18 січня 2012 року.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.3,4
ч.1ст.309,316,317,318,319 ЦПК України, колегія
суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 18 січня 2012 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
27 листопада 2012 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Визнати недійсним договір іпотеки
квартири АДРЕСА_1 від 25.07.2008 року,
укладеного між ОСОБА_3 та Акціонерним
товариством «Український інноваційний
банк», посвідчений приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу - ОСОБА_10, за
реєстровим номером 8800.

Виключити з Державного реєстру іпотек
запис про обтяження нерухомого майна -
квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Погорєлова С.О.

Судді
Сєвєрова Є.С.

Сидоренко І.П.