Дата документу 24.06.2014 Справа № 554/6427/14-ц
Провадження № 2/554/2325/2014
Єдиний унікальний номер: 554/6427/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

24 червня 2014 року Октябрський районний
суд м. Полтави в складі:

головуючого судді
- Тімошенко Н.В.

при секретарі -
Малич Я.А.,

за участю позивача - ОСОБА_1, її
представника - ОСОБА_2, представників
відповідача: Науменко Т.М., Осадчого
А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Полтаві
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до комунального підприємства
Полтавської обласної ради
«Полтававодоканал» про поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
та відшкодування моральної шкоди,

встановив:

08.05.2014 року позивач звернулася до суду
із позовною заявою комунального
підприємства Полтавської обласної
ради «Полтававодоканал» про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку та відшкодування
моральної шкоди, посилаючись на те, що 14
квітня 2014 року наказом генерального
директора КП ПОР "Полтававодоканал" за
№64/К вона була звільнена з посади
техніка інспекції по роботі з
юридичними споживачами служби обліку
та реалізації на підставі п.7 ст.36 КЗпП
України, а саме у зв'язку з набранням
законної сили вироку суду.

З вказаним наказом позивач не згодна,
вважає його незаконним, оскільки у
випадках, коли працівник хоча і скоїв
злочин, але до нього було застосовано
покарання, яке не виключає можливості
продовження даної роботи (наприклад,
виправні роботи за місцем роботи,
штраф) трудовий договір не
припиняється за п.7 ст.36 КЗпП України.

Позивач вважає, що своїми незаконними
діями, пов'язаними із звільненням її з
роботи відповідач завдав їй моральної
шкоди, розмір якої вона визначає в 3000
грн., яка полягає в наступному:

- на її утриманні фактично знаходиться
її мати-пенсіонер, віком 80 років, яка
отримує невелику пенсію 1213,91 грн і
постійно хворіє. Після звільнення її з
роботи і припинення отримання
заробітку вона не в змозі належним
чином допомогти матері придбати лікі,
сплачувати за комунальні послуги,
купувати одяг, продукти.

Позивач просила поновити її на
посаді техніка інспекції по роботі з
юридичними споживачами КП ПОР
"Полтававодоканал" з 15.04.2014року;
стягнути з КП ПОР
"Полтававодоканал" на її користь
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 15.04.2014 року до дня поновлення
на роботі; стягнути з відповідача на її
користь 3000 грн. моральної шкоди.

У судовому засіданні позивач та її
представник позов підтримали,
наполягаючи на його задоволенні,
пояснення надали аналогічні тексту
позовної заяви.

Представники відповідача позовні
вимоги не визнали, надавши заперечення
проти позову.

Заслухавши пояснення сторін,
розглянувши матеріали справи,
дослідивши та оцінивши подані
сторонами належні та допустимі докази
в їх сукупності, встановивши фактичні
обставини справи, проаналізувавши
законодавство, що регулює спірні
правовідносини між сторонами, суд
приходить до висновку про відмову у
задоволенні позову з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 була
прийнята на роботу в службу обліку та
реалізації КП «Полтававодоканал» на
посаду контролера згідно наказу № 186
від 09.10.2000 року.

Наказом № 86-К від 17.05.2011 року ОСОБА_1
була переведена за її згодою на посаду
техніка інспекції по роботі з
юридичними споживачами служби обліку
та реалізації КП «Полтававодоканал».

20.02.2013 року близько 16-00 год.
працівниками УСБУ України в
Полтавській області при отриманні
незаконної грошової винагороди в сумі
2000 грн. через втрачений лічильник води
на об'єкті водоспоживання, який
належить ПП «Вовк», була затримана
ОСОБА_1, технік служби обліку та
реалізації КП ПОР «Полтававодоканал».

06.03.2013 року ОСОБА_1 оголошено
підозру в одержанні неправомірної
вигоди за вчинення дій з використанням
наданих їй повноважень, тобто у
вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст.
368-4 КК України.

Також 06.03.2013 року ухвалою слідчого
судді Октябрського районного суду м.
Полтави Сороки K.M. було відсторонено
підозрювану ОСОБА_1 від посади техніка
строком на два місяці.

26.03.2013 року наказом № 44-К ОСОБА_1,
технік служби обліку та реалізації КП
ПОР «Полтававодоканал», була
відсторонена від виконання трудових
обов'язків згідно ухвали слідчого
судді.

08.04.2014 року під час проходження
атестації працівників КП ПОР
«Полтававодоканал» на вимогу
атестаційної комісії для огляду та
прийняття подальшого рішення стосовно
допуску до атестації ОСОБА_1 остання
надала оригінали вироку Октябрського
районного суду м. Полтави від 27.11.2013
року та ухвали Апеляційного суду
Полтавської області від 11.02.2014 року по
справі № 554/3858/13-к за обвинуваченням
ОСОБА_1 за ст. 368-4 КК України, скріплені
мокрими печатками, прошнуровані та
пронумеровані, з яких було знято
ксерокопії.

З поданих документів вбачається,
що вироком Октябрського районного суду
м. Полтави від 27.11.2013 року по справі №
554/3858/13-к ОСОБА_1, технік КП ПОР
«Полтававодоканал» засуджена до
покарання у вигляді штрафу в сумі 1100
грн. на користь держави за ст. 354 КК
України (Одержання незаконної
винагороди працівником державного
підприємства, установи чи організації).
При цьому судом зазначено, що в
судовому засіданні ОСОБА_1 повністю
визнала свою вину у даному злочині та
не заперечувала, що взяла 2000 грн. у ПП
ОСОБА_5 за те, що не буде документально
фіксувати крадіжку одного лічильника
води.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської
області від 11.02.2014 року вирок
Октябрського районного суду м. Полтави
від 27.11.2013 року по справі № 554/3858/13-к у
відношенні ОСОБА_1 було залишено без
змін, при цьому обвинувачена ОСОБА_1
вирок не оскаржила, апеляція була
подана прокуратурою Полтавської
області. Відтак, вирок Октябрського
районного суду м. Полтави від 27.11.2013
року по справі № 554/3858/13-к у відношенні
ОСОБА_1 набрав чинності 11.02.2014 року.

Згідно п. 7 ст. 40 КЗпП України однією з
підстав припинення трудового договору
є набрання законної сили вироком суду,
яким працівника засуджено (крім
випадків звільнення від відбування
покарання з випробуванням) до
позбавлення волі або до іншого
покарання, яке виключає можливість
продовження даної роботи.

Оскільки техніком служби обліку та
реалізації ОСОБА_1 скоєно злочин, який
вчинено безпосередньо за місцем роботи
та прямо пов'язаний з виконаннмя нею
посадових обов'язків, її вина
встановлена вироком суду, який набрав
чинності 11.02.2014 року, наказом № 64-К від
14.04.2014 року з ОСОБА_1 було розірвано
трудовий договір за ініціативою
власника за п. 7 ст. 36 КЗпП України.

Суд вважає, що звільнення ОСОБА_1
відбулося у повній відповідності з
вимогами п. 7 ст. 36 КЗпП України, адже
подальше перебування на посаді ОСОБА_1,
яку суд визнав винною у скоєнні злочину
- одержання незаконним шляхом
винагороди із споживача, є неможливим,
оскільки в посадові обов'язки техніка
входить прийняття в експлуатацію нових
абонентів, контроль та надання
приписів за порушення Правил
користування системами
водопостачання, виявляє незаконні
підключення. Вчинення ОСОБА_1 злочину
за ст. 354 КК України унеможливлює
подальше продовження здійснення нею
таких посадових обов'язків, так само як
і обов'язків на інших посадах.

Відтак, наказ № 64-К від 14.04.2014 року,
згідно якого з ОСОБА_1 було розірвано
трудовий договір за ініціативою
власника за п. 7 ст. 36 КЗпП України,
виданий в межах повноважень
генерального директора та є законним,
тож підстав його скасовувати та
стягувати суму за вимушений прогул з КП
ПОР «Полтававодоканал» суд не вбачає.

Стосовно заявлених позовних вимог про
стягнення моральної шкоди суд зазначає
наступне.

У силу ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику проводиться у разі,
якщо порушення його законних прав
привело до моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Пленум Верховного Суду України в п. 4
постанови від 31.03.1995 року № 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» (з наступними змінами і
доповненнями) роз'яснив, що відповідно
до ст.137 ЦПК ( 1502-06 ) у позовній заяві про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди має бути зазначено, в чому
полягає ця шкода, якими неправомірними
діями чи бездіяльністю її заподіяно
позивачеві, з яких міркувань він
виходив, визначаючи розмір шкоди, та
якими доказами це підтверджується.

Також, Пленум Верховного Суду України в
п. 13 постанови від 31.03.1995 року №4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» (з наступними змінами і
доповненнями) роз'яснив, що у
відповідності зіст.237-1 КЗпП України при
наявності порушення прав працівника в
сфері трудових відносин (незаконне
звільнення і т.д.), яке привело до його
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків чи вимагає від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, обов'язок по відшкодуванню
моральної (немайнової) шкоди
покладається на власника або
уповноважений ним орган незалежно від
форми власності, виду діяльності чи
галузевої належності.

Між тим стосовно заявлених позовних
вимог про стягнення заробітної плати
за період з 14.02.2014 року до дати подачі
позову, то позивачем не надано доказів
на підтвердження викладених у статті
обставин та факту заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру або у іншій матеріальній
формі при вирішенні спору. Відсутній
безпосередній причинний зв'язок між
діями КП «Полтававодоканал» по виданню
наказу про звільнення ОСОБА_1, яку суд
вироком визнав винною у вчиненні
злочину за ст. 354 КК України, та
неможливістю ОСОБА_1 влаштувати собі
нормальне життя після звільнення.

Виходячи з вищевикладеного, суд
відмовляє у задоволенні позову
повністю.

Питання судового збору суд вирішує на
підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України,
стягнувши його з відповідача на
користь позивача пропорційно до
задоволеної частини позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 8, 51, 124, 129 Конституції
України, ст. 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод, п. 7 ст.
36, ст.237-1 КЗпП, ст. 23,1167 ЦК України, ст. ст.
2-11, 58-61, 88, 159, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України,
суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
комунального підприємства Полтавської
обласної ради «Полтававодоканал» про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку та відшкодування
моральної шкоди, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Полтавської області
через районний суд шляхом подання
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні в судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано.

СуддяН. В. Тімошенко