Ухвала

іменем україни

09 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
Судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів:Кадєтової О.В., Наумчука М.І.,
Мостової Г.І.,Остапчука Д.О.,
розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом громадської
організації спортивний клуб «Фаворит»
до ОСОБА_6 про стягнення грошових
коштів, за касаційною скаргою
громадської організації спортивний
клуб «Фаворит» на рішення колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Вінницької
області від 27 лютого 2014 року,

в с т а н о в и
л а:

У листопаді 2013 року громадська
організація спортивний клуб «Фаворит»
(далі - ГО СК «Фаворит») звернулась до
суду із позовом до ОСОБА_6 про стягнення
шкоди, заподіяної порушенням умов
контракту від 15 серпня 2013 року за №14-В
та просила стягнути з останнього штраф
в розмірі 100 тис. грн.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 26 грудня
2013 року позов ГО СК «Фаворит»
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на
користь ГО СК «Фаворит» штрафні
санкції за порушення умов контракту
№14-В від 15 серпня 2013 року в
розмірі 100 тис. грн та судовий збір в
розмірі 1 тис. грн.

Рішенням колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області від 27 лютого 2014
вказане рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове, яким в
задоволенні позовних вимог ГО СК
«Фаворит» відмовлено.

У касаційній скарзі ГО СК «Фаворит»
просить скасувати судове рішення
апеляційної інстанції, а рішення суду
першої інстанції залишити в силі,
посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що відповідачем
порушено умови контракту, який є
різновидом трудового договору без
попередження позивача, а отже
відповідач повинен нести
відповідальність за розірвання
контракту в односторонньому порядку у
вигляді штрафу.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позовних вимог, апеляційний суд
виходив із безпідставності позовних
вимог, які виразились у дотриманні
відповідачем п. 5.1 Контракту.

Проте з висновками судів повністю
погодитись не можна виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
наступні питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин (ч. 1 ст. 214 ЦПК України).

15 серпня 2013 року між ГО СК «Фаворит» та
ОСОБА_6 було укладено контракт №14-В (а.с.
5-6), предметом якого є спільна
діяльність спортсмена та клубу
пов'язана з підготовкою і виступом
спортсмена на всіх змаганнях в період
дії контракту (п. 1.1).

Пунктом 1.3 Контракту передбачено, що
контракт укладено на визначений період
з 15 серпня 2013 року по 15 травня 2014 року.
Протягом цього періоду гравець бере
участь у матчах від імені клубу,
виконує зобов'язання відповідно цього
контракту і не укладає ніяких інших
контрактів з іншим клубом і не анонсує
перехід до іншого клубу протягом
терміну дії цього контракту без
письмового попередження і письмової
згоди клубу. У випадку, якщо гравець не
виконує цього зобов'язання, клуб і
гравець узгодили штрафні санкції в
сумі 100 тис. грн.

Згідно з п. 2.1.7 контракту, спортсмен
зобов'язаний підкорятись вимогам клубу
щодо проходження медичного огляду.
Проходити безпосередньо всі медичні
перевірки і слідкувати інструкціям
лікаря, призначеного клубом, негайно
повідомляти клуб в усній та письмовій
формі про будь-яке захворювання,
ураження або погане самопочуття які
можуть завадити виконанню обов'язків,
зазначених в контракті. У разі
отримання травми або захворювання
строго виконувати режим лікування і
профілактичні процедури за
призначенням лікаря або керівництва
клубу.

Зі змісту п. 3.1.7 контракту вбачається,
що клуб зобов'язаний організовувати
всі види комплексного та поточного
обстеження, лікарсько-медичний
контроль і консультації фахівців
різного профілю.

Відповідно до п. 5.2 контракту, дія цього
контракту переривається, зокрема, з
ініціативи спортсмена (відповідача) до
закінчення дії цього контракту, у
випадках хвороби або інвалідності, що
перешкоджає виконанню обов'язків за
цим контрактом.

15 серпня 2013 року між сторонами укладено
додаток №1 до контракту №14-В, який
відповідно до п. 15 є невід'ємною
частиною контракту і регулює фінансові
відносини сторін (а.с. 29).

Судами встановлено, що 04 листопада 2013
року відповідач залишив клуб за
власною ініціативою, про що повідомив
головного тренера клубу по телефону.

Як вбачається з інформаційного листа №
1109 від 16 грудня 2013 року, виданого КЗ
«Центр первинної медико-санітарної
допомоги №1» вбачається, що відповідач
перебуває на диспансерному обліку з
діагнозом: функціональна диспепсія,
дискінезія жовчно-вивідних шляхів з 09
листопада 2013 року, хронічний
персистуючий гепатит, неясного ґенезу
з 20 листопада 2013 року та звертався на
амбулаторний прийом 04 листопада 2013
року, 09 листопада 2013 року,
20 листопада 2013 року. Крім того,
зазначено, що відповідач потребує
дієти, зменшення фізичного
навантаження та подальшого
дообстеження та лікування (а.с. 27).

Статтею 23 Закону України «Про фізичну
культуру і спорт» (далі - Закон)
передбачено, що діяльність у
професіональному спорті спортсменів,
тренерів та інших фахівців, яка
пов'язана з підготовкою та участю у
спортивних змаганнях серед
спортсменів-професіоналів і є основним
джерелом їхніх доходів, здійснюється
відповідно до цього Закону, Кодексу
законів про працю України та інших
нормативно-правових актів.

Згідно зі ст. 23-1 Закону, суб'єктами
організації діяльності
спортсмена-професіонала в Україні є
органи виконавчої влади з фізичної
культури і спорту, спортивні клуби,
професіональні спортивні ліги,
федерації (асоціації, спілки,
об'єднання тощо), національні спортивні
федерації, статути яких передбачають
цей вид діяльності згідно з вимогами
відповідних міжнародних спортивних
організацій з виду спорту.

Відповідно до ст. 23-3 Закону, особи, які
здійснюють діяльність у
професіональному спорті, працюють за
трудовими договорами (контрактами), що
укладаються в письмовій формі
відповідно до порядку, що
затверджується Кабінетом Міністрів
України з врахуванням вимог
відповідних українських і міжнародних
спортивних організацій. Контракт в
обов'язковому порядку має визначати
зобов'язання суб'єкта організації
діяльності спортсмена-професіонала
щодо виплати йому заробітної плати,
пенсійних виплат після закінчення
спортивної професіональної
діяльності, забезпечення усіма
передбаченими законодавством видами
соціального страхування та
обов'язковим особистим страхуванням
його здоров'я і життя, надання для його
спортивної підготовки кваліфікованого
персоналу, а також
фізкультурно-спортивного спорядження
і обладнання та спортивних споруд,
створення відповідних
житлово-побутових умов, дотримання
його особистих прав.

Згідно ст. 21 КЗпП України особливою
формою трудового договору є контракт, в
якому строк його дії, права, обов'язки і
відповідальність сторін (в тому числі
матеріальна), умови матеріального
забезпечення і організації праці
працівника, умови розірвання договору,
в тому числі дострокового, можуть
встановлюватися угодою сторін. Сфера
застосування контракту визначається
законами України.

Відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 19 березня
1994 року «Про впорядкування
застосування контрактної форми
трудового договору» у контракті
передбачаються обсяги пропонованої
роботи та вимоги до якості і строків її
виконання, строк дії контракту, права,
обов'язки та взаємна відповідальність
сторін, умови оплати й організації
праці, підстави припинення та
розірвання контракту,
соціально-побутові та інші умови,
необхідні для виконання взятих на себе
сторонами зобов'язань, з урахуванням
специфіки роботи, професійних
особливостей та фінансових
можливостей підприємства, установи,
організації чи роботодавця.

Зі змісту ст. 39 КЗпП України вбачається,
що строковий трудовий договір (пункти 2
і 3 статті 23) підлягає розірванню
достроково на вимогу працівника в разі
його хвороби або інвалідності, які
перешкоджають виконанню роботи за
договором, порушення власником або
уповноваженим ним органом
законодавства про працю, колективного
або трудового договору та у випадках,
передбачених частиною першою статті 38
цього Кодексу.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та відмовляючи в
задоволені позову належним чином не
визначився з характером спірних
правовідносин, не надав належної
оцінки наявним у справі доказам,
зауваживши лише, що висновки суду
першої інстанції ґрунтуються на
неповному з'ясуванні обставин, що мають
значення для справи, не з'ясувавши та не
перевіривши належним чином підстави
припинення контракту з ініціативи
відповідача, якщо такі обставини мали
місце.

Відмовивши позивачу у позові, суд
фактично не вирішив спір по суті, не
з'ясував порушено чи не порушено право
позивача та чи підлягає воно захисту,
пославшись лише на п. 5.2 контракту та
довідку медичної установи.

За вказаних обставин рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України, суд
не обмежений доводами касаційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде виявлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

Не може залишатись в силі й рішення
суду першої інстанції, оскільки в
порушення вимог ст. 212-215 ЦПК України,
суд першої інстанції належним чином не
з'ясував обставин справи, не перевірив
в чому полягає порушення відповідачем
умов контракту, зауваживши, що в
судовому засіданні встановлено, що
відповідач покинув клуб без письмового
попередження та письмового дозволу
клубу, участі у наступних іграх не брав,
не перевіривши вказаних обставин
належним чином. Водночас, суд послався
на те, що контракт на момент розгляду
справи є чинним, з вимогами про
оспорювання умов контракту або його
неналежного виконання з боку позивача
відповідач не звертався, залишивши
поза увагою положення п. 2.1.7, 3.1.7
контракту, щодо прав та обов'язків
сторін відносно проходження медичного
огляду спортсменом та повідомлення в
усній формі про наявні у останнього
захворювання. Суд першої інстанції
вирішуючи спір по суті позовних вимог,
не з'ясував належним чином наявність
хвороб у відповідача, чи є такі хвороби
перешкоджанням для виконання
обов'язків за цим контрактом, не
перевірив чи проходив відповідач
медичний огляд організований
позивачем на виконання умов п. 3.1.7
контракту.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог суд першої інстанції не
сприяв з'ясуванню зазначених обставин.

За таких обставин судові рішення
першої та апеляційної інстанції не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою
для їх скасування з передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу громадської
організації спортивний клуб «Фаворит»
задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 26 грудня
2013 року та рішення колегії суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Вінницької області
від 27 лютого 2014 року скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді:

О.В. Кадєтова Г.І. Мостова М.І. Наумчук
Д.О. Остапчук