Провадження № 2/201/154/2014
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 червня 2014 рокуЖовтневий районний суд
у складі: головуючого - судді -
при секретарі - Постоленко Д.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах
неповнолітнього сина ОСОБА_2, до ОСОБА_3,
третя особа - Сьома Дніпропетровська
державна нотаріальна контора, про
визнання права власності в порядку
спадкування за законом та усунення
перешкод в користуванні спадковим
ОСОБА_1 звернулася з позовом в
інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2
до ОСОБА_3, третя особа - Сьома
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора, про визнання права власності в
порядку спадкування за законом та
усунення перешкод в користуванні
спадковим майном, а саме: квартирою
В обґрунтування заявлених вимог,
позивачка зазначила, що 19 квітня 1997
року вона уклала шлюб з ОСОБА_4. Під час
спільного подружнього життя вони
проживали разом з матір'ю ОСОБА_4 -
ОСОБА_5, за адресою: АДРЕСА_1. Від
сумісного подружнього життя 30 серпня
1997 року народився син - ОСОБА_2. 15 травня
2002 року між позивачкою та ОСОБА_4, було
розірвано шлюб, але й після розірвання
шлюбу вони продовжували підтримувати
дуже добрі відносини, часто
спілкувалися, багато часу проводили
разом, незважаючи на те, що на цей
момент колишній чоловік позивачки
підтримував стосунки з іншою жінкою -
ОСОБА_7. Син позивачки постійно
навідувався до своєї бабусі - ОСОБА_5, та
свого батька. Влітку 2012 року стан
здоров'я ОСОБА_5 різко погіршився, при
проведені обстеження був встановлений
діагноз - рак правої нирки. З 02 липня 2012
року по 18.07.2012 року вона знаходилася на
стаціонарному лікуванні в МСЧ-6, де 05
липня 2012 року їй була проведена
операція. Після цього вона постійно
знаходилась під наглядом онколога та
лікарів за місцем реєстрації. Тому
позивачка з сином почали частіше
навідуватись та увесь свій вільний час
проводили з нею. Разом з ОСОБА_7
позивачка піклувалась, допомагала
матеріально, виконувала всі приписи
лікарів, купували необхідні ліки.
Співмешканець ОСОБА_5 - ОСОБА_3, також
мав можливість допомагати ОСОБА_5, але
від допомоги їй ухилявся з мотивацією,
що йому самому потрібна допомога.
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5, після чого
відкрилася спадщина, яка складається 1/2
частини спірної квартири. ОСОБА_4
спадщину фактично прийняв, оскільки
проживав разом зі своєю матір'ю на день
її смерті. Вже через два місяці після
смерті ОСОБА_5, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_1,
помер і її син, ОСОБА_4 Після смерті
ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка
складається з квартири АДРЕСА_1 (1/2
частина квартири належала йому
особисто, іншу частину квартири він
фактично прийняв у спадок від своєї
матері). Після смерті ОСОБА_4 для
оформлення спадкових прав ОСОБА_1, в
інтересах свого неповнолітнього сина -
ОСОБА_2, протягом строку, передбаченого
ст. 1270 ЦК України, звернулася до Сьомої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори з заявою про
видачу останньому, як спадкоємцеві
першої черги, свідоцтва про право на
спадщину на вищезазначене майно, що
належало його батьку. Але нотаріальна
контора відмовила позивачці у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом, у зв'язку з тим, що нею не було
надано правовстановлюючих документів
на спадкове майно. Усі ці документи
знаходяться у відповідача, який
відмовляється їх надати, щоб таким
чином позбавити сина позивачки
можливості отримати у нотаріуса
свідоцтва про право на спадщину за
законом. Крім того з'ясувалось, що 04
червня 2013 року до Сьомої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини на вищезазначене
майно після смерті ОСОБА_5 звернувся її
співмешканець - ОСОБА_3 Він стверджує,
що проживав більше 28 років однією
сім'єю, але без реєстрації шлюбу, тому
він має право на спадкування в четверту
чергу. Враховуючи «нібито» безпорадний
стан та похилий вік, відповідач хоче
змінити черговість спадкування та
спадкувати разом зі спадкоємцями
першої черги. Також позивачка зазначає,
що ОСОБА_3 дійсно був в близьких
стосунках з померлою ОСОБА_5, але він
постійно з нею не проживав, мав окремий
від неї бюджет та підтримував стосунки
з іншими жінками. ОСОБА_3, знаходився у
шлюбі до 2008 року, має двох повнолітніх
синів, з якими він увесь час проводив
разом. Неодноразові звернення
позивачки до ОСОБА_3 з проханням надати
правовстановлюючих документів на
квартиру, яка належала її колишньому
чоловіку, не дали ніякого результату.
Тому позивачка, що діє в інтересах
свого неповнолітнього сина, вимушена
звернутись до суду з позовом про
визнання за її сином права власності на
вищезазначену квартиру в порядку
спадкування за законом, адже в
позасудовому порядку це зробити
неможливо. Крім того відповідач, маючи
власне житло, в якому він
зареєстрований та фактично проживав,
не бажає добровільно звільняти
квартиру, яку син позивачки фактично
прийняв в спадок. Тому позивачка
вимагає усунути своєму сину перешкоди
в користуванні його спадковим майном
шляхом виселення відповідача з
квартири без надання йому іншого
житлової приміщення.
08 листопада 2013 року ухвалою суду
провадження у справі за позовом ОСОБА_1,
яка діє в інтересах неповнолітнього
сина ОСОБА_2, до ОСОБА_3, третя особа -
Сьома ДДНК, про визнання права
власності в порядку спадкування за
законом та усунення перешкод в
користуванні спадковим майном було
зупинено до набрання законної сили
рішенням у цивільній справі №201/12676/13-ц
про встановлення факту спільного
проживання однією сім'єю ОСОБА_3 та
померлої ОСОБА_5 і зміни у зв'язку з цим
черговості спадкування, що перебуває в
провадженні Жовтневого районного суду
м. Дніпропетровська (суддя Галічий В.М.).

10 грудня 2013 року вищезазначеним
рішенням позов ОСОБА_3 було задоволено
частково, а саме: встановлено юридичний
факт, що ОСОБА_3 з 01 березня 1985 року по
ІНФОРМАЦІЯ_2 проживав однією сім'єю
разом з ОСОБА_5, що померла ІНФОРМАЦІЯ_2;
визнано ОСОБА_3 спадкоємцем четвертої
черги за законом після смерті ОСОБА_5,
що померла ІНФОРМАЦІЯ_2; відмовлено у
задоволенні решти позовних вимог.

11 лютого 2014 року рішенням Апеляційного
суду Дніпропетровської області
вищевказане рішення суду першої
інстанції було скасовано в частині
щодо відмови у визнанні за ОСОБА_3 права
спадкування за законом разом із
спадкоємцями першої черги після смерті
ОСОБА_5 та визнано за ОСОБА_3 право
спадкування за законом разом із
спадкоємцями першої черги після смерті
ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2.

У зв'язку з набранням законної сили
вищевказаним рішенням, 06 червня 2014 року
ухвалою Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська провадження у даній
цивільній справі було відновлено.

Позивачка та її представник у судове
засідання не з'явились, при цьому
останній надав суду заяву в якій на
задоволенні позовних вимог наполягає
та просить розгляд справи провести без
його та позивачки участі, не заперечує
проти розгляду справи в заочному
порядку.

Відповідач у судове засідання не
з'явилась, про час, дату та місце
розгляду справи повідомлялась
належним чином, про причини неявки не
повідомила.

Представник Сьомої Дніпропетровської
державної нотаріальної контори у
судове засідання не з'явився, про час,
дату та місце розгляду справи
повідомлявся належним чином, при цьому
надав суду заяву про розгляд даної
справи без його участі, у вирішенні
питання поклався на розсуд суду.

За таких обставин суд вважає можливим
розглянути дану цивільну справу у
заочному порядку відповідно до вимог
Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України.
Враховуючи викладене у заяві прохання
представника позивача про розгляд
заяви без його участі, суд вважає за
можливе на підставі ст. 169 ч. 4 ЦПК
України здійснити розгляд даної
цивільної справи без участі сторін,
обмежившись дослідженням письмових
доказів, а також без фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
у відповідності до ст. 197 ч. 2 ЦПК
України.

Дослідивши наявні у справі докази,
вирішивши належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
всіх доказів у їх сукупності і оцінивши
їх за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному з'ясуванню всіх обставин
справи, суд вважає, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні та
підтверджується матеріалами справи, 19
квітня 1997 року позивачка уклала шлюб з
ОСОБА_4 (а.с. 5). Під час спільного
подружнього життя подружжя проживало
разом з матір'ю ОСОБА_4 - ОСОБА_5, за
адресою: АДРЕСА_1.

Від сумісного подружнього життя 30
серпня 1997 року народився син - ОСОБА_2
(а.с. 7).

15 травня 2002 року шлюб між позивачкою та
ОСОБА_4, було розірвано (а.с. 6), але й
після розірвання шлюбу вони
продовжували підтримувати дуже добрі
відносини, часто спілкувалися, багато
часу проводили разом.

31 серпня 2007 року позивачка уклала шлюб
з ОСОБА_9, взявши прізвище чоловіка -
«ОСОБА_1» (а.с. 8).

Влітку 2012 року стан здоров'я ОСОБА_5
різко погіршився, при проведені
обстеження був встановлений діагноз -
рак правої нирки. З 02 липня 2012 року по
18.07.2012 року вона знаходилася на
стаціонарному лікуванні в МСЧ-6, де 05
липня 2012 року їй була проведена
операція. Після цього вона постійно
знаходилась під наглядом онколога та
лікарів за місцем реєстрації.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 (а.с. 11),
після чого відкрилася спадщина, яка
складається 1/2 частини спірної
квартири. ОСОБА_4 спадщину фактично
прийняв, оскільки проживав разом зі
своєю матір'ю на день її смерті.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 (а.с. 12). Після
смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка
складається з квартири АДРЕСА_1 (1/2
частина квартири належала йому
особисто, іншу частину квартири він
фактично прийняв у спадок від своєї
матері), що підтверджується свідоцтвом
про право власності від 16 грудня 1996
року (а.с. 9).

Згідно до копії технічного паспорту
(а.с. 10), спірна квартира має загальну
площу 53,3 кв.м., житлову площу 28,8 кв.м., та
складається з приміщення 1 - житлова
кімната площею 28,8 кв.м., приміщення 2 -
житлова кімната площею 11,9 кв.м.,
приміщення 3 - кухня площею 8,6 кв.м.
приміщення 4 - ванна кімната площею 2,0
кв.м., приміщення 5 - вбиральня (суміщена)
площею 1.1 кв.м., приміщення 6 - коридор
площею 7,7 кв.м., приміщення 7 - вбудована
шафа площею 0,6 кв.м., лоджія площею 4,5
кв.м.

Після смерті ОСОБА_4 для оформлення
спадкових прав ОСОБА_1, в інтересах
свого неповнолітнього сина - ОСОБА_2,
протягом строку, передбаченого ст. 1270
ЦК України, звернулася до Сьомої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори з заявою про
видачу останньому, як спадкоємцеві
першої черги, свідоцтва про право на
спадщину на вищезазначене майно, що
належало його батьку.

14 червня 2013 року нотаріальна контора
відмовила позивачці у видачі свідоцтва
про право на спадщину за законом, у
зв'язку з тим, що нею не було надано
правовстановлюючих документів на
спадкове майно (а.с. 29).

Документи на квартиру знаходяться у
відповідача. Неодноразові звернення
позивачки до ОСОБА_3 з проханням надати
нотаріусу оригінали
правовстановлюючих документів на
квартиру, яка належала її колишньому
чоловіку, не дали ніякого результату.

10 грудня 2013 року рішенням Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська у
цивільній справі №201/12676/13-ц про
встановлення факту спільного
проживання однією сім'єю ОСОБА_3 та
померлої ОСОБА_5 і зміни у зв'язку з цим
черговості спадкування позов ОСОБА_3
було задоволено частково, а саме:
встановлено юридичний факт, що ОСОБА_3 з
01 березня 1985 року по ІНФОРМАЦІЯ_2
проживав однією сім'єю разом з ОСОБА_5,
що померла ІНФОРМАЦІЯ_2; визнано ОСОБА_3
спадкоємцем четвертої черги за законом
після смерті ОСОБА_5, що померла
ІНФОРМАЦІЯ_2; відмовлено у задоволенні
решти позовних вимог (а.с. 73 зворот - 74).

11 лютого 2014 року рішенням Апеляційного
суду Дніпропетровської області
вищевказане рішення суду першої
інстанції було скасовано в частині
щодо відмови у визнанні за ОСОБА_3 права
спадкування за законом разом із
спадкоємцями першої черги після смерті
ОСОБА_5 та визнано за ОСОБА_3 право
спадкування за законом разом із
спадкоємцями першої черги після смерті
ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 71-73).

Правовідносини, що виникли між
сторонами законодавчо врегульовані
наступним чином.

Відповідно до ст. 41 Конституції
України, кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю.

Згідно ч. 2 ст. 124 Конституції України,
юрисдикція судів поширюється на всі
правовідносини, що виникають у державі.

Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Згідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

У відповідності до ст. 61 ЦПК України,
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі не
підлягають доказуванню; обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Згідно ст. 3 ЦК України, загальними
засадами цивільного законодавства є
неприпустимість позбавлення права
власності, судовий захист цивільного
права та інтересу.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання чи оспорювання, способом
захисту якого, згідно до ст. 16 ЦК
України, є зокрема визнання права.

У відповідності зі ст. 319 ЦК України,
власник на свій розсуд володіє,
користується й розпоряджається
приналежним йому майном. Власник щ
право робити відносно свого майна
будь-які дії, що не суперечать закону.
Право власності є непорушним і ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні (стаття 321 ЦК України).

У відповідності до статті 392 ЦК України,
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України,
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної до
інших осіб (спадкоємців), яке, у
відповідності до ст. 1217 ЦК України,
здійснюється за заповітом або за
законом.

У відповідності до ст. 1222 ЦК України,
спадкоємцями за заповітом і за законом
можуть бути фізичні особи, які є живими
на час відкриття спадщини, а також
особи, які були зачаті за життя
спадкодавця і народжені живими після
відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, «У
першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, …».

Так, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України,
ОСОБА_4 (батько дитини позивачки), після
смерті ОСОБА_5, спадщину фактично
прийняв, адже проживав разом зі своє
матір'ю на день її смерті. Через два
місяці після смерті ОСОБА_5, а саме
ІНФОРМАЦІЯ_1, помер і її син, ОСОБА_4,
тому, не дивлячись на цей 2-х місячний
строк, він відповідно ч. 1 ст. 1276 ЦІ
України спадщину після своєї матері
прийняв.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України,
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття, тобто з дня смерті
спадкодавця. Крім того відповідно до ч.
3 ст. 1296 ЦК України відсутність
свідоцтва про право на спадщину не
позбавляє спадкоємця права на
спадщину.

Згідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України,
малолітні, неповнолітні, повнолітні
непрацездатні діти спадкодавця,
непрацездатна вдова (вдівець) та
непрацездатні батьки спадкують,
незалежно від змісту заповіту,
половину частки, яка належала б кожному
з них у разі спадкування за законом
(обов'язкова частка).

Судом встановлено та ніким не
оспорюється факт що ОСОБА_2 є
неповнолітнім сином спадкодавця, тому
відповідно до ст. 1241 ЦК України він має
право на обов'язкову частку в
спадковому майні, яка складається з 1/4
частки спірної квартири.

Оскільки рішенням суду, що набрало
законної сили, за відповідачем було
визнано право спадкування за законом
разом з спадкоємцями першої черги,
тобто з ОСОБА_2, то, з урахуванням права
на обов'язкову частку, за останнім
підлягає визнання право власності на 3/4
частини спадщини, а саме квартири
АДРЕСА_1

Що ж стосується вимог позивачки про
усунення перешкод у користуванні
спірною квартирою, то вони задоволенню
не підлягають, оскільки відповідач, як
спадкоємець першої черги, також має
право на 1/4 частку даної квартири та
доказів які б підтверджували факт
чинення відповідачем перешкодь у
користуванні квартирою суду не надано.

Визначаючись в питанні розподілу
судових витрат, суд вважає за необхідне
на підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з
відповідача на користь позивача суму
сплаченого при подачі позову судового
збору пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, тобто в
розмірі 1923,73 гривень.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 41, 124 Конституції
України, ст.ст. 3, 10, 11, 57, 58, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК
України, ст.ст. 3, 15, 16, 204, 319, 392, 1216, 1222, 1241,
1261, 1268, 1276 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, яка діє в інтересах
неповнолітнього сина ОСОБА_2, до ОСОБА_3,
третя особа - Сьома Дніпропетровська
державна нотаріальна контора, про
визнання права власності в порядку
спадкування за законом та усунення
перешкод в користуванні спадковим
майном - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 3/4
квартири АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_4 на
підставі свідоцтва про право власності
на житло, виданого Виконкомом міської
Ради народних депутатів 16 грудня 1996
року та зареєстрованого в КП «ДМБТІ» в
реєстровій книзі за №268п-40 та має
загальну площу 53,3 кв.м., житлову площу
28,8 кв.м., та складається з приміщення 1 -
житлова кімната площею 28,8 кв.м.,
приміщення 2 - житлова кімната площею 11,9
кв.м., приміщення 3 - кухня площею 8,6 кв.м.
приміщення 4 - ванна кімната площею 2,0
кв.м., приміщення 5 - вбиральня (суміщена)
площею 1.1 кв.м., приміщення 6 - коридор
площею 7,7 кв.м., приміщення 7 - вбудована
шафа площею 0,6 кв.м., лоджія площею 4,5
кв.м., - в порядку спадкування за законом
після його батька, ОСОБА_4, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1,
судові витрати у розмірі 1923,73 гривень
(одна тисяча дев'ятсот двадцять три
гривні сімдесят три копійки).

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 223 ЦПК
України.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом за письмовою заявою відповідача
про перегляд заочного рішення, яка може
бути подана відповідачем протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Заочне рішення суду може бути
оскаржено позивачем протягом 10 днів з
дня проголошення рішення шляхом
подання апеляційної скарги до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська.

Суддя:С.С. Федоріщев