Справа № 157/753/14-ц
Провадження №2/157/201/14
РІШЕННЯ

Іменем України

08 липня 2014 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд
Волинської області

в складі: головуючого - судді Гончарука
О.Н.,

за участю секретаря -
Раковець Р.М.,

позивача - ОСОБА_1,

його представника -
ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

його представника -
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті
Камені-Каширському цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
стягнення боргу за договором позики

установив
:

У поданій до суду позовній заяві
позивач зазначає, що приблизно 15-18
грудня 2013 року він за договором позики
передав відповідачу 15 000 грн., які той
мав повернути до 22 грудня 2013 року.
Пізніше він передав йому іще двічі по
2000 грн. Довіряючи відповідачу, він
розписок у нього з цього приводу не
відбирав.

Взяті на себе зобов'язання боржник
належним чином не виконав, на його
неодноразові звернення повернув йому
лише 7700 грн. Іншу суму позичених грошей
- 11300 грн., повертати відмовляється.

Просить суд стягнути з ОСОБА_3 в його
користь 11 300 грн. за договором позики, 500
грн. сплачених адвокату за надання
юридичної допомоги, 243 грн. 60 коп. -
сплаченого судового збору.

У поданому запереченні на позов ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначає, що зі змісту
позовної заяви не можливо зрозуміти
конкретної суми позики. Вказує, що у
вказаний позивачем період він дійсно у
нього позичив 7700 грн., які повернув у
повному обсязі про що вказано і в
позовній заяві.

Крім цього, посилаючись на ст.ст.32, 216 ЦК
України зазначає, що оскільки він на
час укладення договору позики був
неповнолітнім, такий договір не
створює будь-яких правових наслідків,
крім тих, що пов'язані із його
недійсністю.

Зважаючи на вказані обставини, те, що
вказана позивачем сума позики не
обґрунтована жодним належним та
допустимим доказом, просить суд у
задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні позивач, його
представник позовні вимоги підтримали
повністю з підстав, які зазначені в
позовній заяві.

Відповідач, його представник позовні
вимоги не визнали і пояснили суду, що
він - відповідач, після укладеного
договору позики на суму 15000 грн. інших
договорів позики з позивачем не
укладав. Так як на час укладення
згаданого договору він був
неповнолітнім, уклав його без відома
батьків, цей договір є недійсним. 15000
грн. позичив разом із ОСОБА_5 Свою
частку боргу за цим договором у розмірі
7700 грн. він повернув. Решту його частину
має повернути ОСОБА_5

Просять у задоволенні позову
відмовити.

Позовні вимоги підлягають до
часткового задоволення.

Відповідно до ст.ст.1046, 1047, 1049 ЦК
України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідач визнав суду, що в
грудні 2013 року ще до настання
повноліття ним позичались у позивача 15
000 грн. Його пояснення в тій частині, що
ці гроші позичались ним разом із
ОСОБА_5, який має повернути позивачу
половину цієї суми, нічим не
підтверджені.

Свідок ОСОБА_5 позичання ним
грошей у позивача заперечив і показав
суду, що 15000 грн. у ОСОБА_1 позичив ОСОБА_3
сам.

Як ствердив суду позивач,
позичити 15000 грн. у нього просив
відповідач. Задовольняючи його
прохання він і передав ці гроші йому, а
не ОСОБА_5

Відповідач визнав, що 15000 грн. з
рук позивача отримав він.

Як вбачається з протоколу допиту
відповідача в якості свідка та
постанови про закриття кримінального
провадження від 27 січня 2014 року, які
містяться в матеріалах кримінального
провадження Камінь-Каширського
райвідділу міліції №0000019 (а.с.13-14,
21 матеріалів), відповідач визнав, що із
позичених ним, а не ОСОБА_5 чи спільно з
ним у позивача 15000 грн. не повернутими
залишились 7200 грн.

За змістом ст.203, ч.1 ст.215, ч.1 ст.218
ЦК України недодержання сторонами
письмової форми правочину, яка
встановлена законом, не має наслідком
його недійсність, крім випадків,
встановлених законом.

Таких випадків при вирішенні
спору судом не встановлено.

На момент укладення сторонами
усного договору позики відповідачу до
досягнення повноліття (21 грудня 2013
року) залишалось менше місяця. Хоча на
час укладення цього правочину він мав
неповну цивільну дієздатність, однак
його укладення за змістом ст.32 ЦК
України не виходило за межі його прав
як неповнолітнього.

Крім цього, якби неповнолітня
особа і вчинила правочин за межами її
цивільної дієздатності без згоди
батьків, то відповідно до ч.1 ст.222 ЦК
України,він міг бути згодом схвалений
ними у порядку, встановленому ст.221
цього Кодексу.

За змістом цієї статті правочин,
який вчинено малолітньою особою за
межами її цивільної дієздатності, може
бути згодом схвалений її батьками.

Правочин вважається схваленим,
якщо ці особи дізнавшись про його
вчинення, протягом одного місяця не
заявили претензії другій стороні.

З часу вчинення згаданого
правочину, внесення заяви позивача
щодо шахрайських дій відповідача за
цим правочином до Єдиного державного
реєстру досудових розслідувань (21
січня 2014 року) минуло більше 5 місяців.

Претензії другій стороні за
вказаним правочином батьки
відповідача не заявляли.

Оскільки відповідач порушив
зобов'язання за договором позики 15000
грн. суд на підставі п.4 ч.1 ст.611, ст.1049 ЦК
України стягує з нього в користь
позивача завдані таким порушенням
збитки у розмірі 7300 грн., що становить
неповернуту суму грошей за вказаним
договором, яку він визнав у суді.

Сторони визнали, що за раніше
укладеними договорами позики
відповідачем всі отримані за ними
гроші повернуто.

Пояснення позивача в тій частині,
що після укладення договору позики на
суму 15000 грн. ним було укладено з
відповідачем, що останнім не визнано,
ще два усні такі договори на суму 2000
грн. кожного, будь-якими доказами не
підтверджені.

Зважаючи на це суд у задоволенні
позову про стягнення з відповідача в
його користь крім 7300 грн. ще 4000 грн.
завданих збитків невиконанням
зобов'язань ще за двома вказаними ним
правочинами відмовляє за
безпідставністю.

На підставі ст.88 ЦПК України суд
пропорційно до задоволених позовних
вимог відсоток яких становить 64,6 (7300
грн. - задоволена сума позову х 100% : 11300 -
ціна позову), стягує з відповідача в
користь позивача 480 грн. 37 копійок
понесених ним судових витрат ( 243,6 грн. -
витрати по слаті судового збору + 500 грн.
- витрати по сплаті адвокату за надання
ним правової допомоги при оформленні
позову х 64,6% - задоволений відсоток
позову : 100 %).

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК
України, ст.ст.32, 215, 218, 221, 222, 1046, 1047, 1049, 1051
ЦК України, суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь
ОСОБА_1 7300 (сім тисяч триста) гривень за
договором позики.

У задоволенні решти позовних
вимог відмовити за безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь
ОСОБА_1 480 (чотириста вісімдесят)
гривень 37 копійок понесених судових
витрат.

Рішення може бути оскаржено до судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Волинської області
шляхом подачі апеляційних скарг через
Камінь-Каширський районний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Головуючий: О. Н. Гончарук