У Х В А Л А

17 січня 2014 року Центральний
районний суд м. Миколаєва у складі
головуючого судді Батченка О.В. при
секретарі Цурканенко Г.С., розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі
суду в м. Миколаєві скаргу

Публічного акціонерного товариства
«Миколаївська теплоелектроцентраль»
на рішення Центрального відділу
державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2013 року ПАТ «Миколаївська
теплоелектроцентраль» (далі -
Товариство) звернулось до суду з даною
скаргою, просило визнати неправомірною
та скасувати постанову суб'єкту
оскарження від 19 червня 2013 року
(виконавче провадження № 36582285) про
повернення виконавчого документу
стягувачу. В обґрунтування такої
вимоги ініціатор звернення послався на
ті обставини, що з отриманої 31 липня 2013
року копії постанови йому стало відомо
про прийняття оспорюваного рішення з
підстав п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче
провадження» (далі - Закон). Так як
державним виконавцем під час
здійснення виконавчих дій не було
дотримано вимог ч. 1 ст. 11, ч. 2 ст. 40
Закону, а також ч. 2 п. 3.12 Інструкції з
примусового виконання рішень,
затвердженої наказом Міністерства
Юстиції України від 02 квітня 2012 року №
512/5 (далі - Інструкція), зокрема, не
зроблено запитів до відповідних
державних реєстраційних служб і
агентств, кредитно-фінансових установ,
тощо з приводу отримання відомостей
про наявність у боржника майна, -
Товариство вважає прийняте рішення
передчасним. Крім цього, скаржник
послався також на невідповідність
змісту постанови про повернення
виконавчого документу п. 1.5.1 та п. 3.15
Інструкції, щодо мотивів такого
рішення, відсутності роз'яснення
порядку повторного пред'явлення
виконавчого документу до виконання.

В судове засідання учасники процесу не
з'явились, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлялись, що не
перешкоджає розгляду карги по суті.

Дослідивши матеріали справи, суд
встановив наступне.

Наказом Центрального районного суду м.
Миколаєва від 28 серпня 2009 року в
цивільній справі № 4-8629/09 стягнуто з
боржника ОСОБА_1 на користь Товариства
787 грн. 34 коп. заборгованості за надані
послуги, розподілені судові витрати.

Постановою від 19 червня 2013 року
Центральний ВДВС повернув стягувачеві
судовий наказ в порядку п. 2 ч. 1 ст. 47
Закону. Як слідує з мотивувальної
частини постанови, заперечень на
скаргу висновку про відсутність в
боржника майна, на яке може бути
звернуте стягнення, державний
виконавець дійшов на підставі довідки
про відсутність зареєстрованих за
боржником транспортних засобів,
відсутність зареєстрованих рахунків в
банківських установах, джерела
отримання доходів та складеного акту
про відсутність боржника за адресою,
вказаною у виконавчому документі.

В той же час, відповідно ч. 1 ст. 11 Закону
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 2 ст. ст. 40 Закону розшук майна
боржника покладено на державного
виконавця, а ч. 2 п. 3.12 Інструкції
установлено, що організацію розшуку
майна боржника чи інформації про місце
отримання боржником доходів державний
виконавець здійснює шляхом
направлення запитів до органів
державної податкової служби, Державної
реєстраційної служби України, банків,
Державної автомобільної інспекції
Міністерства внутрішніх справ України,
Державної казначейської служби
України, Державного агентства
земельних ресурсів, бюро технічної
інвентаризації, нотаріату, органів
статистики тощо або перевірки
інформації за даними електронних баз
даних та реєстрів, що містять
інформацію про майно чи доходи
боржника, а також за даними інших
джерел інформації як офіційних, так і
неофіційних (засобів масової
інформації, мережі Інтернет тощо). Крім
того, державний виконавець здійснює
вихід за місцезнаходженням (місцем
проживання) боржника.

З викладеного суд робить висновок про
те, що здійснення державним виконавцем
виходу за місцем проживання боржника,
отримання відомостей з бази даних АІС
та ДПІ є явно недостатнім для
організації належного розшуку майна
боржника та виявлення джерел його
доходів.

За такого, внаслідок невжиття суб'єктом
оскарження всіх належних заходів з
примусового виконання рішення, право
стягувача на отримання присуджених
коштів, у тому числі шляхом задоволення
вимог за рахунок звернення стягнення
на майно боржника, є порушеним, а
винесена постанова - передчасною.

Посилання Товариства у скарзі на
обставини невідповідності
оскаржуваного рішення вимогам п. 1.5.1 та
п. 3.15 Інструкції не мають істотного
значення для правильного вирішення
справи по суті, а тому не є підставою
для задоволення судом заявлених вимог.

Таким чином, скарга підлягає
частковому задоволенню.

Керуючись ст. 208, 209, 387 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу публічного акціонерного
товариства «Миколаївська
теплоелектроцентраль» - задовольнити
частково.

Визнати неправомірною та скасувати
постанову Центрального відділу
державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції від 19 червня 2013 року про
повернення виконавчого документу
стягувачу по виконавчому провадженню
№ 36582285.

Апеляційну скаргу на ухвалу може бути
подано апеляційному суду
Миколаївської області через
Центральний районний суд м. Миколаєва
протягом п'яти днів.

Суддя

О.В. Батченко