АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5517/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Токар Н.В. Доповідач - Глущенко Н.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року
м. Дніпропетровськ

25 червня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Осіяна
О.М., Деркач Н.М.

при секретарі -
Біленькій О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

Красногвардійського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції

на ухвалу Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
16 квітня 2014 року про відмову в
задоволенні подання про оголошення
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України у справі за поданням
Красногвардійського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції про
оголошення тимчасове обмеження у праві
виїзду за межі України ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Красногвардійського районного
суду м. Дніпропетровська від 16.04.2014 року
відмовлено в задоволенні подання
Красногвардійського ВДВС
Дніпропетровського МУЮ про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України ОСОБА_2 / а. с. 12 /.

З цією ухвалою не погодився
заявник і звернувся до суду з
апеляційною скаргою в якій просить
скасувати ухвалу суду, посилаючись на
те, що вона постановлена з порушенням
норм матеріального та процесуального
права / а. с. 14-15 /.

Перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог колегія суддів вважає
за необхідне апеляційну скаргу
відхилити, а ухвалу суду - залишити без
змін, з наступних підстав.

Згідно матеріалів справи, 04.04.2014
року державний виконавець
Красногвардійського відділу ДВС ДМУЮ
звернувся до суду з поданням про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України громадянина ОСОБА_2 / а. с. 1
/.

Згідно ч. 1 ст. 3771 ЦПК України -
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Згода начальника відділу ДВС на
внесення подання - одна з форм
реалізації ним функції контролю за
законністю виконавчого провадження, що
закріплена ст. 83 ЗУ «Про виконавче
провадження», відповідно до положень
якої начальник відділу зобов'язаний
перевірити законність та
обґрунтованість подання.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 3771 ЦПК
України подання подається та
підписується державним виконавцем,
яке погоджується з начальником ВДВС.

Суб'єктом звернення до суду з
поданням, відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 ЗУ
«Про виконавче провадження», є
державний виконавець.

Перелік осіб, яких ЗУ «Про
виконавче провадження» визначено як
державних виконавців, міститься у ст. 4
цього Закону, положення якої слід
враховувати при перевірці чи належний
суб'єкт звернувся до суду з поданням.

У випадку зміни державного
виконавця, після відкриття виконавчого
провадження, до подання мають бути
додані документи, які підтверджують, що
з поданням до суду звернувся саме той
виконавець, який здійснює виконання за
конкретним виконавчим документом.

Як вбачається з матеріалів
справи, зокрема подання про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України / а. с. 1 /, заявником в цьому
поданні зазначено державного
виконавця Красногвардійського ВДВС
ДМУЮ, але прізвище, ім'я, по батькові
державного виконавця не вказано, як і
відсутній його підпис на цьому поданні.

Це подання підписано виконуючою
обов'язки начальника
Красногвардійського ВДВС ДМУЮ
Мартиновською І.М., тоді як воно повинно
бути погоджене з начальником відділу
чи виконуючим обов'язки начальника
відділу, а отже на поданні має бути
зазначено запис про погодження з
відповідним підписом цієї посадової
особи.

В разі, якщо виконуюча обов'язки
начальника Красногвардійського ВДВС
ДМУЮ Мартиновська І.М., здійснює
виконання за конкретним виконавчим
документом, то повинні були бути надані
суду відповідні документи, що не було
зроблено ВДВС.

У випадку звернення з поданням до
суду начальника ВДВС чи виконуючого
обов'язки начальника ВДВС, у
провадженні якого перебуває виконавче
провадження, погодження такого подання
не вимагається.

У зв'язку з чим подання підписано
виконуючою обов'язки начальника
Красногвардійського ВДВС ДМУЮ
Мартиновською І.М., а не державним
виконавцем, тоді як в поданні
заявником вказано державного
виконавця, - ВДВС суду не надав, тобто не
надано доказів того, що подання подане
до суду повноважною особою, оскільки, в
силу ст. 3771 ЦПК України, ст. 4 ЗУ «Про
виконавче провадження», - з поданням до
суду може звернутися державний
виконавець або начальник ВДВС у
провадженні яких перебуває виконавче
провадження.

Форма і зміст такого подання
нормативно врегульовані Інструкцією з
організації примусового виконання
рішень (затверджена наказом Мін'юсту
України № 512/5 від 02.04.2012 року з
послідуючими змінами та доповненнями),
зокрема розділом ХІ «Обмеження у праві
виїзду за межі України та заборони
в'їзду в Україну», де визначено, що
подання повинно містити: найменування
суду, до якого подається подання;
реквізити виконавчого документа, який
перебуває на виконанні; реквізити
виконавчого провадження; прізвище, ім'я
та по батькові особи (боржника), дату
народження (число. місяць, рік);
підтвердження факту ухилення боржника
від виконання своїх обов'язків ( п. 11.1.1
розділу ХІ Інструкції).

У поданні мають бути визначені
заходи (тимчасове обмеження у праві
виїзду за межі України з вилученням
паспортного документа чи без такого),
найменування органів, які мають їх
здійснити ( п. 11.1.2 розділу ХІ
Інструкції).

До подання додаються копії
виконавчого документа, постанови про
відкриття виконавчого провадження та
копії інших документів (за потреби). У
поданні також можуть зазначатися
адреса місця проживання божника та
інші відомості, які відомі про цю особу
державному виконавцю ( п. п. 11.1.3; 11.1.4
розділу ХІ Інструкції).

В розділі ХІ Інструкції зазначені
і інші вимоги щодо форми і змісту
подання.

Про направлення до суду подання
щодо встановлення тимчасового
обмеження у праві виїзду державний
виконавець ( п. 11.1.5 розділу ХІ
Інструкції).

Між тим, в матеріалах справи
відсутні докази того, що державним
виконавцем направлялось боржникові
повідомлення про те, що до суду
направлено подання про встановлення
тимчасового його обмеження у праві
виїзду за межі України, як і відсутні
докази, що підтверджують факт ухилення
боржника від виконання своїх
обов'язків щодо сплати аліментів на
утримання дитини покладених на нього
рішенням суду.

Звертаючись до суду з поданням
про тимчасового обмеження у праві
виїзду за межі України ОСОБА_2 -
державний виконавець не прийняв до
уваги, що законом передбачені юридичні
санкції у вигляді тимчасового
обмеження у праві виїзду не за
наявності факту невиконання
зобов'язань, а за ухилення від
виконання (ч.1 ст. 6 ЗУ «Про порядок
виїзду з України та в'їзду в Україну
громадян України», п.18 ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про
виконавче провадження»). У зв'язку з
цим, державному виконавцю необхідно
було надати суду належні та допустимі
докази того, що дійсно боржник свідомо
не виконував належні до виконання
зобов'язання в повному обсязі або
частково, зокрема докази того, що він
має змогу виконувати зобов'язання у
повному обсязі або частково, але не
робить цього без поважних причин і таке
інше.

Саме невиконання боржником
самостійно зобов'язань протягом
строку, про що вказує державний
виконавець в постанові про відкриття
виконавчого провадження, не може
свідчити про ухилення боржника від
виконання покладених на нього рішенням
обов'язків.

На момент звернення до суду з
поданням факт ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, повинен вже відбутися і
бути об'єктивно наявним та вбачатися з
матеріалів подання та виконавчого
провадження.

З копій документів, що додані
державним виконавцем до подання / а. с.
2-10 /, - не вбачається ухилення ОСОБА_2 від
виконання покладених на нього
рішенням обов'язків. До того ж, додані
до подання копії окремих документів
неможливо прочитати / а. с. 2 зворот, 5
зворот /, а отже і неможливо встановити
їх зміст та осіб, що складали ці
документи та їх достовірність.

Отже, державним виконавцем, в
порушення вимог ст. 60 ЦПК України, не
надано суду належних та допустимих
доказів в підтвердження своїх вимог, як
і не доведено ті обставини, на які він
посилається в своєму поданні.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що ухвала суду
від 16.04.2014 року про відмову у
задоволенні подання про тимчасове
обмеження у виїзді за межі України є
законною та обґрунтованою і підстав
для її скасування та задоволення
апеляційної скарги не вбачається.

Посилання ВДВС в апеляційній скарзі на
те, що ухвала є незаконною не можуть
бути прийняті до уваги оскільки вони
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці
та особистого тлумачення апелянтом
норм матеріального і процесуального
права.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України -
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді у судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Доводи Апеляційної скарги не
спростовують висновки суду першої
інстанції.

Керуючись ст.ст. 3771,303,307,312 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу
Красногвардійського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції -
відхилити.

Ухвалу Красногвардійського районного
суду м. Дніпропетровська від 16 квітня
2014 року про відмову в задоволенні
подання про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ: