Справа №2/238/45/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2014 року Новоазовський районний
суд Донецької області у складі:

головуючого судді Кацаренко
І.О.,

при секретарі
Андріановій Т.І.,Ясиненко
Л.В.,Межняковій О.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представників позивача ОСОБА_2,
ОСОБА_3,

представників відповідача
адвоката ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Новоазовську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення, про визнання нерухомого
майна об'єктами права спільної
сумісної власності, про усунення від
права на спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

27 серпня 2013 року позивач звернувся до
відповідача з позовом про визнання
чоловіка і жінки такими, що проживали
однією сім'єю без реєстрації шлюбу, про
визнання права спільної сумісної
власності на жилий будинок, визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину за законом (а.с.4-5).

Заявами від 05 грудня 2013 року (а.с.75-76) і
від 14 лютого 2014 року (а.с.112-114) позивач
уточнював свої позовні вимоги,
виклавши в остаточній редакції їх: про
встановлення факту проживання його,
ОСОБА_1, і ОСОБА_7 як чоловіка та жінки,
які проживали однією сім'єю, але не
перебували у шлюбі між собою, з 16 серпня
1999 року по 20 квітня 2012 року;
встановлення факту постійного
проживання разом його, позивача ОСОБА_1,
із спадкодавицею ОСОБА_7 на час
відкриття спадщини, тобто на 20 квітня
2012 року; визнання жилого будинку
АДРЕСА_1 і земельної ділянки площею 0,2293
га за цією ж адресою, цільове
призначення якої - для обслуговування
жилого будинку і господарських споруд -
об'єктами права спільної сумісної
власності ОСОБА_1 і ОСОБА_7; усунення
ОСОБА_6 від права на спадкування за
законом після смерті її сестри ОСОБА_7
як такої, що ухилялася від допомоги
спадкодавцю.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що з 1999 року він, ОСОБА_1,
перебував у фактичних шлюбних
відносинах з ОСОБА_7, проживаючи разом у
будинку АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_7
на праві приватної власності.
Зазначений жилий будинок розташований
на земельній ділянці площею 0,2293 га, яка
була приватизована ОСОБА_7 з отриманням
державного акту на землю.

У першій декаді 2012 року ОСОБА_7
захворіла, а ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.

На день смерті ОСОБА_7, як і на даний час,
він, позивач, був зареєстрований у
зазначеному жилому будинку, при цьому
нікуди не виїздив.

Він і ОСОБА_7 проживали разом однією
сім'єю як чоловік і дружина з 1999 року по
день смерті ОСОБА_7, вони разом
господарювали, а саме засаджували
город овочами, збирали врожай і
продавали. Вони разом вирощували курей
і качок для себе і іноді - на продаж.
Вони разом за спільні кошти
ремонтували і благоустроювали будинок
і надвірні будівлі. Коли він, позивач,
ще працював, а ОСОБА_7 вже вийшла на
пенсію, вони купили холодильник «Норд»
і телевізор «LG». Вони за спільні з
ОСОБА_7 кошти купували будівельні
матеріали, бо спочатку всю зарплату, а
потім і пенсію він віддавав ОСОБА_7,
тобто у них був спільний, сімейний
бюджет. Таким чином вони побудували
сарай для городнього інвентарю і
теплицю 3м х 9м. Жилий будинок по АДРЕСА_1
за час їхнього сумісного проживання не
тільки не розвалився, бо збудований з
саману, а ще й істотно збільшився в
своїй вартості внаслідок спільних
трудових і грошових затрат його і
ОСОБА_7.

За час їх спільного з ОСОБА_7 проживання
до них в гості приїздили тільки його,
позивача, діти і онуки, яких ОСОБА_7
любила, як рідних. При цьому
розпорядитися своїм майном на випадок
своєї смерті ОСОБА_7 не встигла,
спадкоємців першої черги у неї нема.
Відповідач у справі ОСОБА_6 - її рідна
сестра, яка навіть на похорон не
явилася. Приїхав на похорон ОСОБА_7 син
відповідача ОСОБА_5, з яким він, позивач,
домовився, що ОСОБА_5 купить все для
похорону, а він, ОСОБА_1, замовить
поминальний обід у кафе на 30 осіб і
купить горілку. На виконання такої
домовленості він, позивач, заплатив за
поминальний обід 1800 грн..

Він і ОСОБА_7 не збиралися помирати, і
тому не відкладали на випадок смерті
гроші, тому він, ОСОБА_1, не був готовий
до витрат у зв'язку з організацією
похорон ОСОБА_7, у зв'язку з чим він був
вимушений погодитися на понесення
певних витрат з боку ОСОБА_5.

Після похорону ОСОБА_7 ОСОБА_5 забрав
всі документи ОСОБА_7: як громадянські,
так і ті, що підтверджують її право
власності на жилий будинок і земельні
ділянки (при будинку і після
розпаювання колгоспу), зберігальні
книжки і навіть альбом з фотокартками.
Гроші після смерті ОСОБА_7, які належало
отримати на похорон, отримав саме
ОСОБА_5.

У липні 2013 року ОСОБА_5 прийшов до нього,
ОСОБА_1, привів незнайомих людей, яких
представив як покупців будинку, в якому
він, позивач, жив. ОСОБА_5 сказав, що його
мати, ОСОБА_6, оформила спадщину після
сперті ОСОБА_7, і відтепер будинок
АДРЕСА_1 він продає, у зв'язку з чим він,
ОСОБА_1, повинен виселитися з
зазначеного будинку. При цьому ні
відповідачку у справі, ні її сина не
турбує, що йому, позивачу, йти нікуди, бо
з 1999 року він постійно проживав у
зазначеному будинку разом з ОСОБА_7 як
єдина сім'я.

Відповідачка зі своїм сином обійшлися
з ним не по-людські. При цьому рідна
сестра ОСОБА_7 ОСОБА_6 не по-людські
обійшлася і з самою сестрою, бо
ухилялася від надання допомоги своїй
сестрі, коли ОСОБА_7 хворіла, навіть не
цікавилася ні життям ОСОБА_7, ні його,
позивача, життям. Жодного разу ні
ОСОБА_6, ні члени її родини не надали
ОСОБА_7 допомоги по господарству своєю
працею. За своєю природою і способом
життя ОСОБА_6 не потрібна не тільки її
рідна сестра, а навіть чоловік і діти,
бо вона останні три роки не проживає із
своєю сім'єю, веде антисоціальний
спосіб життя, пиячить. Тому так звана
рідна сестра повинна бути усунена від
права спадкування за законом, як це
передбачено ч.5 ст.1224 ЦК України.

Він же, позивач, навпаки, ставився
турботливо до ОСОБА_7 не тільки коли
вона була здоровою людиною, а й коли
вона захворіла, бо возив її до лікарні,
а потім, коли вона вже не підіймалася з
ліжка, він годував, перевдягав її,
винайняв медичну сестру, яка робила
ін'єкції ОСОБА_7 вдома.

Позивач у позові зазначив, що він має
право на будинок, який за життя належав
ОСОБА_7, не тільки як особа, яка
користувалася будинком, а і як власник
в порядку ст.ст.62 і 74 Сімейного кодексу
України (далі за текстом - СК України).

У судовому засіданні позивач підтримав
свої позовні вимоги з зазначених у
позові підстав, просив задовольнити їх
в повному обсязі. При цьому суду
пояснив, що він є розлученим офіційно з
матір'ю своїх двох синів 1967 і 1972 років
народження з 1991 року, тобто з 1999 року
він почав жити з ОСОБА_7, будучи вже
офіційно розлученим. Він жодного разу
не бачив у них вдома родичів ОСОБА_7, в
той час як його син зі своєю сім'єю дуже
часто відвідували їх з ОСОБА_7 і
допомогами їм по господарству. Він
особисто почав будувати теплицю,
«вигнав» чотири шари шлакоблоку, і був
вимушений зупинити будівництво, коли
ОСОБА_5 наказав йому готуватися
покинути будинок. Особисто він, ОСОБА_1,
під час проживання з ОСОБА_7 не будував
будь-яких споруд на подвір'ї, не
прибудовував він нічого і до будинку
(сіней, веранди тощо), колодязь теж вже
був викопаний, коли він почав жити з
ОСОБА_7 однією сім'єю. Проте він замінив
стовп електричний на новий, поставив
нові двері у будинку, замінив ворота з
матеріалу, який приніс з роботи
сторожем у дитячому таборі, де працював
останнім часом. Він допомагав ОСОБА_7
робити ремонти кожного року у будинку,
вони фарбували зовні вікна, двері,
білили хату. Він допомагав ОСОБА_7
садити і збирати редис, томати, а потім
вони вирощене продавали і витрачали
гроші від продажу на спільні придбання.

У судовому засіданні представники
позивача ОСОБА_2 і ОСОБА_3, повноваження
яких підтверджені довіреностями на
а.с.27,47, підтримали позовні вимоги
ОСОБА_1 і просили їх задовольнити.

У судовому засіданні наділений всіма
правами і обов'язками сторони у
цивільному процесі представник
відповідача за довіреністю (а.с.48-49)
ОСОБА_5 пояснив, що відповідач у справі
ОСОБА_6 - його мати, а померла ОСОБА_7 -
його рідна тітка. Він не визнає позовні
вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі, бо
тільки одна правда у його позові і його
поясненнях в судовому засіданні - це
факт проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_7 під
одним дахом у АДРЕСА_1 у жилому будинку,
який ОСОБА_7 прийняла у спадщину після
смерті свого чоловіка ОСОБА_10 у 1996 році.
Він, представник відповідача ОСОБА_5,
стверджує, що ОСОБА_7 проживала до дня
своєї смерті з ОСОБА_1 як жінка похилого
віку, щоб не відчувати свою самотність
після смерті свого чоловіка. Жодного
натяку на те, що вони проживали як
чоловік і дружина він не чув від своєї
тітки за її життя. Він стверджує, що
ніякого будівництва ОСОБА_1 від дня
появлення на подвір'ї у ОСОБА_7 не вів.
Навіть теплицю, яку, як він стверджує,
побудував саме він, почав зводити він,
ОСОБА_5. Він не заперечує, можливо,
якийся косметичний ремонт на подвір'ї і
в будинку як зовні так і всередині
ОСОБА_1 допомагав робити ОСОБА_7,
можливо ОСОБА_1 поміняв і двері (хоча
особисто йому відомо про заміну тільки
старої лутки на нову), але від цього
вартість і будинку, і господарських
споруд не могла значно збільшитися, як
стверджує позивач. Дійсно, його, ОСОБА_5,
мати не проживає з ним і його батьком
останнім часом, але це не свідчить про
те, що вона ухилялася від допомоги
своїй рідній сестрі. Його мати
приїздила до ОСОБА_7, залишалася там,
щоб допомогти по господарству і просто
поспілкуватися. Його батько, працюючи
водієм, завозив ОСОБА_7 вугілля і дрова,
бо будинок не мав природного газового
опалення. У зв'язку з зазначеним просив
відмовити у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1.

Представник відповідача адвокат
ОСОБА_4, яка діє на підставі договору
про надання правової допомоги (а.с.50-51),
у судовому засіданні позовні вимоги
ОСОБА_1 до ОСОБА_6 не визнала і просила
відмовити в їх задоволенні в повному
обсязі, зазначивши, що сам факт
проживання під одним дахом чоловіка і
жінки пенсійного віку не свідчить про
те, що це була саме сім'я в розумінні
Сімейного кодексу України. Вона як
представник відповідача не заперечує і
не може заперечувати проти того, що
дійсно ОСОБА_1 певний час проживав у
будинку ОСОБА_7, в тому числі і на день
смерті ОСОБА_7. Однак, належних доказів
тому, що це була сім'я, що і жилий
будинок, і земельна ділянка є об'єктами
спільної сумісної власності фактичних
чоловіка і дружини ОСОБА_1 і ОСОБА_7, а
також факт ухилення від допомоги своїй
рідній сестрі з боку відповідача у
справі не надано позивачем.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що він
зараз проживає у АДРЕСА_2. Певний час, до
того як побудувати власний будинок, він
був сусідом ОСОБА_7 і ОСОБА_1. ОСОБА_1
появився на подвір'ї ОСОБА_7 приблизно з
1998-1999 року. Він бачив, що ОСОБА_7 і ОСОБА_1
поралися на городі - садили редиску,
помідори. Він також бачив, що ОСОБА_7 і
ОСОБА_1 білили хату, фарбували її зовні.
ОСОБА_1 замінив шифер на даху старого
курятника, намагався звести теплицю.
До 2005 року він іноді приходив до ОСОБА_7,
щоб забрати свою дочку, яка іноді
гралася у неї на подвір'ї. Він бачив у
ОСОБА_7 тільки її рідну сестру тітку
ОСОБА_6 і сина ОСОБА_1 ОСОБА_13. Інших
людей він не бачив у них. З 2005 року він
не бував у ОСОБА_7 і ОСОБА_1, бачив ОСОБА_7
тільки в магазині. Він проживає у
с.Піонерське змалечку за різними
адресами, тому багато років знає
будинок і подвір'я ОСОБА_7. Тому може
сказати, що від дня смерті чоловіка
ОСОБА_7 нічого на подвір'ї не
будувалося, тільки з'явилася
недобудована теплиця.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що ОСОБА_1
- її тесть. З 2003 року вона з чоловіком і
дітьми стали жити у с.Приморське
Новоазовського району. Вона
познайомилася з ОСОБА_7 у 2000 році, коли
вперше з чоловіком приїхали до неї і
ОСОБА_1 у гості. ОСОБА_7 прийняла їх з
радістю. Були вони приблизно тиждень,
допомагали полоти город. З 2003 року вони
стали бачитися часто, з їх села
приблизно 20 хвилин ходи до
с.Піонерське. Тому вона з чоловіком
часто допомагали ОСОБА_7 і ОСОБА_1 на
городі - в основному вони просили їх
прополоти. ОСОБА_7 не ділилася з нею як з
жінкою щодо приватного життя з ОСОБА_1,
однак наскільки вони могла зрозуміти
зі сторони - вона з ОСОБА_1 жили як сім'я,
як чоловік і дружина, бо поралися разом,
ОСОБА_7 казала, що вони отримували
пенсію і розпоряджалися нею спільно.
Нові будівлі не зводилися на подвір'ї, у
хаті переклеїли шпалери, зовні білили
хату, фарбували вікна і двері. Коли у
ОСОБА_7 стався серцевий напад, вона
хворіла вдома, до неї приходила якась
жінка робити ін'єкції.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що
відповідач у справі ОСОБА_6 - його
дружина, представник відповідача
ОСОБА_5 - його син. Він знає ОСОБА_1 як
чоловіка, який проживав у ОСОБА_7. З
якого саме часу ОСОБА_1 жив у ОСОБА_7, він
сказати не може. Він до виходу на пенсію
працював водієм машини. За проханням
ОСОБА_7 він 3-4 рази привозив вугілля і
дрова їй у с.Піонерське. Це вже було
після 1999 року приблизно до 2006 року, коли
вийшов на пенсію. Гроші платила йому
ОСОБА_7. ОСОБА_1 він бачив лише одного
разу, коли привозив вугілля. Більше він
не бачився з ОСОБА_1, ОСОБА_7 казала, що
він на рибалці. Він запитував, хто буде
заносити у сарай вугілля і дрова,
ОСОБА_7 йому відповідала, що вона найме
людей. Він декілька разів допомагав
ОСОБА_7 косити камиш, тягати машинку на
городі під посадку редису, допомагав
полити помпою городину, ОСОБА_1 при
цьому він не бачив. Від ОСОБА_7 йому
відомо, що вона не жила з ОСОБА_1 як
дружина. Вона йому жалілася, що ОСОБА_1
примусив його прописати в її будинку.
Він, свідок, не проживає однією сім'єю
зі своєю дружиною ОСОБА_6 приблизно
останні 15 років, у неї інший чоловік чи
чоловіки. Він знав від ОСОБА_7, що ОСОБА_6
приїздила до неї у с.Піонерське, іноді
допомагала по городу. До ОСОБА_7
приїздив і його син ОСОБА_5. Йому від
ОСОБА_7 було відомо, що вона хотіла, щоб
все її майно після її смерті залишилося
племіннику ОСОБА_5. Йому відомо, що його
дружина полюбляла горілчані вироби,
йому відомо, що вона певний час з
травмою знаходилася в одній з лікарень
у м.Маріуполі. Про смерть ОСОБА_7 він
дізнався саме від ОСОБА_6, яка
зателефонувала йому.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що з 2004
року вона проживає у АДРЕСА_4, тобто
була сусідкою ОСОБА_7 і ОСОБА_1 ще коли
була жива ОСОБА_7. Вони вже жили разом,
коли вона стала жити у с.Піонерське по
зазначеній адресі. Їй, ОСОБА_13, видно їх
город зі свого городу. Тому вона бачила,
що по городу поралася ОСОБА_7, ОСОБА_1
тільки поливав городину. Коли потрібно
було збирати врожай, ОСОБА_7 наймала
людей. Від ОСОБА_7 вона чула, що ОСОБА_1
ображав її і що вони сварилися з-за
грошей. У будинку у них вона не була,
бувала тільки на подвір'ї. Бачила, що
білили хату кожного року, фарбували
хату зовні. Будівельні роботи ніякі не
велися. Вона бачила у ОСОБА_7 і ОСОБА_1
сина ОСОБА_1 ОСОБА_13 з його родиною Вони
певний час жили у них, поки підшукували
житло. Вона особисто бачила ОСОБА_5,
коли він робив теплицю.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що вона
проживає у АДРЕСА_3 більше десяти
останніх років. У неї були
добросусідські стосунки з ОСОБА_7. За
той час, коли вона мешкала по сусідству
з ОСОБА_7 і ОСОБА_1, вона бачила іноді у
них сина ОСОБА_1 з родиною. Рідну сестру
ОСОБА_7 ОСОБА_6 і племінника ОСОБА_5 вона
бачила часто. Сестра ОСОБА_7
відвідувала сестру спочатку приблизно
1-2 рази на місяць, залишалася ночувати,
останнім часом вона бачила сестру
ОСОБА_7 рідко. Племінник ОСОБА_5
відвідував тітку і тоді, коли не
приїздила його матір. У ОСОБА_7 не було
дітей, і вона казала, що хоче все
залишити племіннику ОСОБА_5. ОСОБА_7
була працьовита, все робила сама.
Знайомі і селяни дивувалися: навіщо їй
чоловік, якщо вона все робила сама або
наймала для роботи людей? Іноді за
проханням ОСОБА_7 вона робила їй уколи.
Для цього ОСОБА_7 приходила до неї
додому. Тоді вона чула від ОСОБА_7, що
ОСОБА_1 її ображає. З якої саме причини,
вона їй не розповідала. Коли у ОСОБА_7
стався серцевий напад, до неї, ОСОБА_16,
прийшла приятелька ОСОБА_7 ОСОБА_17 і
попросила ОСОБА_7 за проханням
останньої зробити ін'єкції. Вона
погодилася і зробила декілька ін'єкцій
ОСОБА_7, які тій прописали лікарі.
ОСОБА_7 прохворіла вдома приблизно два
тижні, у лікарню її не забирали. Коли
вона робила їй уколи, та нічого не
казала, лише плакала. За 3-4 дні до смерті
ОСОБА_7 їй робила уколи медсестра.

Суд, вислухав у судовому
засіданні позивача і його
представників, представників
відповідача, свідків, дослідив
письмові докази справи, дав оцінку
добутим у судовому засіданні доказам в
їх сукупності, вважає позовні вимоги
позивача такими, що не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Так, судом у судовому засіданні
встановлено, що ОСОБА_1 з 1999 року по 20
квітня 2012 року і до теперішнього часу
проживає у АДРЕСА_1. Цей факт
встановлений судом з пояснень в
судовому засіданні позивача і його
представників, представників
відповідача, допитаних свідків, а також
з паспортних даних позивача на а.с.10.

Судом також встановлено, і це не
заперечувалося сторонами та їх
представниками в судовому засіданні,
що позивач ОСОБА_1 розірвав шлюб зі
своєю юридичною дружиною у 1991 році,
відколи більше в зареєстрованому шлюбі
не перебував і не перебуває.

Судом встановлено, що ОСОБА_7, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Піонерське
Новоазовського району (а.с.44-45;70,зворот),
за життя на підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом від 07
грудня 1996 року після смерті її чоловіка
ОСОБА_10 належав жилий будинок АДРЕСА_1
(а.с.58), земельна ділянка за цією ж
адресою площею 0,2293 га, цільове
призначення якої для обслуговування
жилого будинку і господарських споруд
на підставі державного акту серії П-ДН
№048205 від 12 березня 2001 року (а.с.104), а
також земельна ділянка площею 4,19 га на
території Виноградненської сільради,
цільове призначення якої - для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва (а.с.103).

Згідно ст.3 СК України, сім'ю складають
особи, які спільно проживають,
пов'язані спільним побутом, мають
взаємні права та обов'язки. Подружжя
вважається сім'єю і тоді, коли дружина
та чоловік, у зв'язку з навчанням,
роботою, лікуванням, необхідністю
догляду за батьками, дітьми та з інших
поважних причин не проживають спільно.
Сім'я створюється на підставі шлюбу,
кровного споріднення, усиновлення, а
також на інших підставах, не
заборонених законом і таких, що не
суперечать моральним засадам
суспільства.

Згідно ст.60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині і чоловікові на праві спільної
сумісної власності незалежно від того,
що один з них не мав з поважної причини
самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Згідно ч.1 ст.61 СК України об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
може бути будь-яке майно, за винятком
виключеного з цивільного обороту.

Згідно ч.2 ст.62 СК України, якщо майно
дружини, чоловіка за час шлюбу істотно
збільшилося у своїй вартості внаслідок
спільних трудових чи грошових затрат
або затрат другого з подружжя, воно у
разі спору може бути визнане за
рішенням суду об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Згідно ст.74 СК України, якщо жінка та
чоловік проживають однією сім'єю, але
не перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте
ними за час спільного проживання,
належить їм на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлено
письмовим договором між ними. На майно,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності жінки та чоловіка, які не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, поширюються
положення глави 8 СК України.

Відповідно до вимог п.5 ч.1 ст.256 ЦПК
України суд розглядає справи про
встановлення факту проживання однією
родиною чоловіка та жінки без шлюбу.

Факти, що мають юридичний характер - це
факти, з якими закон пов'язує
виникнення, зміну або припинення
правовідносин.

Згідно ч.5 ст.1224 ЦК України за
рішенням суду особа може бути усунена
від права на спадкування за законом,
якщо буде встановлено, що вона
ухиляється від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Відповідно до п.20 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №11 від 21
грудня 2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», при застосуванні ст.74 СК
України, що регулює поділ майна осіб,
які проживають у фактичних шлюбних
відносинах, судам необхідно
враховувати, що правило зазначеної
норми поширюється на випадки, коли
чоловік та жінка не перебувають у
будь-якому іншому шлюбі і між ними
склалися усталені відносини, що
притаманні подружжю.

Відповідно до пунктів 23,24 Постанови
Пленуму Верховного суду України №11 від
21 грудня 2007 року, майно, яке належало
одному з подружжя, може бути віднесено
до спільної сумісної власності
укладеною при реєстрації шлюбу угодою
(шлюбним договором) або визнано такою
власністю судом з тих підстав, що за час
шлюбу його цінність істотно
збільшилася внаслідок трудових або
грошових затрат другого з подружжя чи
їх обох. Не належить до спільної
сумісної власності майно одного з
подружжя, набуте на підставі договору
дарування або в порядку спадкування.

Відповідно до п.21 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №7 від 30 травня
2008 року «Про судову практику у справах
про спадкування», при вирішенні спору
про право на спадщину осіб, які
проживали зі спадкодавцем однією
сім'єю не менш як п'ять років до часу
відкриття спадщини (четверта черга
спадкоємців за законом), судам
необхідно враховувати правила частини
другої статті 3 СК України про те, що
сім'ю складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

Аналізуючи встановлені в судовому
засіданні обставини та надані
сторонами докази, суд приходить до
висновку, що з боку позивача ОСОБА_1 під
час розгляду вказаної справи не надано
достатньо належних та допустимих
доказів на підтвердження своїх
позовних вимог, крім позовних вимог
щодо постійного проживання разом його
і спадкодавця ОСОБА_7 на час відкриття
спадщини, тобто 20 квітня 2012 року.

Щодо свідчень свідків з боку позивача,
то, на думку суду, вони повною мірою не
доводять його позовних вимог і не
можуть бути взяті судом до уваги,
оскільки носять загальний характер.
Жоден з допитаних свідків не дав чіткої
відповіді, які саме суми власних коштів
позивач ОСОБА_1 вносив у ремонтні
роботи на подвір'ї ОСОБА_7. Жоден зі
свідків не зазначив, з яких саме
конкретних підстав вони вважали ОСОБА_7
і ОСОБА_1 такими, що проживали однією
сім'єю, не перебуваючи при цьому у
зареєстрованому шлюбі між собою. Не
дали свідки й чітких свідчень про те, чи
мали ОСОБА_7 і ОСОБА_1 спільний
(сімейний) бюджет. Сам позивач пояснив
суду, що він від дня проживання у ОСОБА_7
не зводив будь-яких будівель або
споруд. На думку суду заміна воріт і
дверей у будинку, а також допомога
ОСОБА_7 у здійсненні поточних ремонтів
зовні і в середині будинку не доводять
доводи позивача в цій частині позовних
вимог щодо значного збільшення
вартості жилого будинку під час його
проживання у ОСОБА_7 за рахунок його,
позивача, коштів і особистої праці.
Тому суд вважає не доведеними позовні
вимоги позивача в частині проживання
його з ОСОБА_7 як чоловіка та жінки, які
проживали однією сім'єю, але не
перебували у шлюбі між собою, а також
про визнання жилого будинку і
земельної ділянки об'єктами спільної
сумісної власності позивача і ОСОБА_7.

Проаналізувавши добуті у судовому
засіданні докази суд приходить до
висновку, що не знайшло підтвердження
ухилення відповідача ОСОБА_6 від
надання допомоги спадкодавцеві - її
рідній сестрі ОСОБА_7, бо свідки,
допитані судом як з боку позивача, так і
з боку відповідача, пояснювали, що вони
бачили, як до ОСОБА_7 приїздила її
навідувати її рідна сестра ОСОБА_6.
Свідки, допитані судом за клопотанням
представників відповідача, суду
пояснили, що ОСОБА_6 допомагала ОСОБА_7
по господарству. Жоден із свідків не
пояснив суду, в чому саме було ухилення
відповідача від надання допомоги своїй
сестрі ОСОБА_7, чи взагалі будь-хто
звертався до ОСОБА_6 з такою допомогою,
і якщо так, то про яку саме допомогу
велася мова. Сам позивач у судовому
засіданні пояснив суду, що ні ОСОБА_7, ні
він особисто до ОСОБА_6 з проханням про
будь-яку допомогу не зверталися ні
особисто, ні через сина або чоловіка
ОСОБА_6.

Як вбачається з суті позовних вимог,
встановлення факту проживання однією
сім'єю з ОСОБА_7 і встановлення факту
проживання як чоловіка та жінки, які
проживали однією сім'єю, але не
перебували у шлюбі між собою, позивачу
потрібно для визнання жилого будинку і
земельної ділянки, які належали ОСОБА_7,
об'єктами спільної сумісної власності.
Проте, оскільки суд відмовляє позивачу
в задоволенні позовних вимог щодо
визнання жилого будинку і земельної
ділянки об'єктами спільної сумісної
власності, в усуненні відповідача від
права на спадкування за законом, тому
відмовляє і в задоволенні позовних
вимог про встановлення вищезазначених
фактів, що мають юридичне значення,
оскільки встановлення даних фактів не
потягне за собою виникнення, зміну або
припинення правовідносин.

За правилами ст.88 ЦПК України суд
понесені позивачем судові витрати зі
сплати судового збору не стягує з
відповідача на користь позивача.

Оскільки згідно довідки відділу
Держземагентства у Новоазовському
районі вартість спірної земельної
ділянки становить 32681 грн. (а.с.156), а
позивач сплатив 243,60 грн. (а.с.111), суд
достягує з позивача на користь держави
недоплаченого судового збору 83,21 грн.
(326,81 грн. - 243,60 грн. = 83,21 грн.).

Керуючись ст.ст.10-11,60-61,88,154 ч.6,209,213-215,218,256
ЦПК України, ст.ст.3,60-62,74 Сімейного
кодексу України, ст.ст.16,1220-1225 ЦК
України, Постановою Пленуму Верховного
Суду України №11 від 21 грудня 2007 року
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», Постановою
Пленуму Верховного Суду України №7 від
30 травня 2008 року «Про судову практику у
справах про спадкування», суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про встановлення
фактів, що мають юридичне значення, про
визнання нерухомого майна об'єктами
права спільної сумісної власності, про
усунення від права на спадкування за
законом відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
держави 83 грн. 21 коп..

Заходи забезпечення позову, вжиті
ухвалою суду від 27 серпня 2013 року, діють
до набрання судовим рішенням законної
сили.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Повний текст судового рішення
виготовлений 07 липня 2014 року.

Суддя