Справа №167/822/14-ц
Провадження №2/167/273/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2014 року
Рожищенський районний суд Волинської
області

в складі:

головуючого- судді
Сіліча І.І.

при секретарі-
Міськів Л.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Рожище
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про надання дозволу на вивіз
неповнолітньої дитини за кордон, -

ВИРІШИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з
позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу
на вивіз неповнолітньої дитини за
кордон.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що
17 липня 1999 року між нею та відповідачем
ОСОБА_2 було укладено шлюб. Від шлюбу
народилася дочка - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
На даний час шлюб між сторонами
розірвано, після розірвання шлюбу
дитина проживає з нею. Вона матеріально
утримує та належним чином піклується
про здоров'я дитини, її фізичний,
духовний та моральний розвиток. З
олгяду на цю обставину вона хоче
дозволити дитині поїхати на відпочинок
в Республіку Польща для оздоровлення у
супроводі педагогів школи.

Покликаючись на те, що колишній чоловік
ОСОБА_2 безпідставно не надає згоди на
виїзд дитини за межі України. Така
позиція батька шкодить інтересам
дитини, тому просить дозволити їй
виготовити дитячий проїздний документ
для виїзду за кордон неповнолітньої
ОСОБА_3 без згоди батька та надати
дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої
дочки за межі України без згоди батька.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не
з'явилася, суду надана заява про
підтримання позову та розгляд справи у
її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, суду надана заява про
визнання позову та розгляд справи у
його відсутності.

У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК
України фіксування судового засідання
технічним засобом за відсутності осіб,
які беруть участь у справі не
здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та
перевіривши їх доказами, суд приходить
до висновку, що позов підлягає до
задоволення.

З матеріалів справи судом встановлено,
що сторони є батьками ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить свідоцтво
про народження серії НОМЕР_1 (а.с.7).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу
між сторонами серії НОМЕР_2 від 11.05.2004
року шлюб між ними розірвано (а.с.5).

З позовної заяви вбачається, що сторони
після розірвання шлюбу проживають
окремо. Неповнолітня дочка проживає з
матір'ю (а.с.8). Вона матеріально утримує
та належним чином піклується про
здоров'я дитини, її фізичний, духовний
та моральний розвиток. З огляду на цю
обставину, вона має можливість
відправити дочку ОСОБА_3 у супроводі
педагогів школи на відпочинок за
кордон з метою розширення її кругозору
(а.с.18).

Статтею 313 ЦК України визначено, що
фізична особа, яка не досягла
шістнадцяти років, має право на виїзд
за межі України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), опікунів і в їхньому
супроводі чи в супроводі осіб, які
уповноважені ними.

У ст.141 СК України визначена рівність
прав і обов'язків батьків відносно
дитини.

Згідно ст.33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
знаходиться на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця мешкання, право
вільно покинути територію України, за
винятком обмежень, які встановлені
законом. Відповідно до ст.8 Закону
України «Про охорону дитинства» кожна
дитина має право на рівень життя,
достатній для її фізичного,
інтелектуального, морального,
культурного, духовного і соціального
розвитку. Батьки, або особи, які їх
замінюють, несуть відповідальність за
створення умов, необхідних для
всебічного розвитку дитини, відповідно
до законів України.

Відповідно до ст. ст.11-12 цього ж закону
кожна дитина має право на проживання в
сім'ї разом з батьками або в сім'ї
одного з них та на піклування батьків.
Батько і мати мають рівні права та
обов'язки щодо своїх дітей. Предметом
основної турботи та основним
обов'язком батьків є забезпечення
інтересів дитини.

Крім цього, відповідно до п.8 статті 7
Сімейного кодексу України, регулювання
сімейних відносин має здійснюватися з
максимально можливим врахуванням
інтересів дитини, непрацездатних
членів сім'ї.

У відповідності до ч.2 ст.150 Сімейного
кодексу України, обов'язок батьків
піклуватися про здоров'я дитини, її
фізичний, духовний та моральний
розвиток.

Відповідно до п.2 ст.4 Закону України
«Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України», та частиною
3 пункту 22 Правил перетинання
державного кордону громадянами
України, затвердженого Постановою КМУ
від 22.01.1995 р. № 57, передбачено, що за
відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду про надання
дозволу на виїзд за межі України
громадянина, який не досяг 16-річного
віку, без згоди та супроводу другого з
батьків.

Згідно п.18 «Правил оформлення видачі
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон і проїзного документу
дитини, їх тимчасового затримання та
вилучення», затверджених Постановою
КМУ від 24.03.2004 року №380 оформлення
проїзного документу здійснюється на
підставі згоди батьків, а у разі, коли
вони не перебувають в шлюбі між собою
за наявності заперечень одного з
батьків документ може бути оформлений
на підставі рішення суду.

В судовому засіданні встановлено
також, що між сторонами виникають
непорозуміння щодо оперативного
вирішення питання про надання батьком
згоди на виїзд дитини за кордон, в тому
числі з метою розширення її кругозору,
стимулювання вивчення іноземних мов та
підготовкою до самостійного життя, а
також для оздоровлення.

В даному випадку в інтересах дитини є
тимчасовий виїзд за межі України. Разом
з тим, тимчасові виїзди дитини за межі
України (екскурсії, відпочинок)
зумовлені потребою нормального
фізичного, духовного і морального
розвитку дитини.

Періодичні тимчасові виїзди дитини за
кордон не позбавляють відповідача
можливості брати участь у вихованні та
спілкуванні з дитиною.

Позиція відповідача, який зволіканням
або бездіяльністю фактично
перешкоджає виїзду дитини за кордон,
порушує права дитини. Обставин, які
обмежують право неповнолітньої ОСОБА_3
на тимчасовий виїзди за межі України
суд не вбачає, а тому, приходить до
висновку про необхідність задоволення
позову в повному обсязі.

Судові витрати слід залишити за
позивачем.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.23, 49 Конституції України, ст.ст.16 313
ЦК України, ст.ст.7, 150, 155 СК України, п.2
ст.4 Закону України «Про порядок виїзду
з України та в'їзду в Україну громадян
України», п.22 «Правил перетинання
державного кордону громадянами
України», затверджених Постановою КМУ
від 22.01.1995 р. №57, п.18 «Правил оформлення
видачі паспорта громадянина України
для виїзду за кордон і проїзного
документу дитини, їх тимчасового
затримання та вилучення», затверджених
Постановою КМУ від 24.03.2004 року №380,
ст.ст.10, 11, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання
дозволу на вивіз неповнолітньої дитини
за кордон задовольнити.

Надати ОСОБА_1 виготовити дитячий
проїздний документ для виїзду за
кордон неповнолітньої дитини ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м.Рожище
Волинської області, без згоди батька
ОСОБА_2.

Дозволити виїзд за межі України
неповнолітній громадянці України
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженці м.Рожище
Волинської області без згоди та
супроводу батька ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області
через Рожищенський районний суд
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

СУДДЯ: /підпис/
І.І.Сіліч

Оригіналу відповідає.

Суддя Рожищенського

районного суду
І.І.Сіліч