Єдиний унікальний номер 255/2740/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/4586/2014
Головуючий в 1 інстанції Орєхов О.І.
Єдиний унікальний номер 255/2740/14ц
Доповідач Курило В.П.
Номер провадження 22ц/775/4586/14
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2014 року

Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого-судді
Курило В.П.,

суддів
Космачевської Т.В., Зінов'євої А.Г.,

при секретарі
Бакунець Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку справу за
позовом ОСОБА_1 до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Ворошиловському
районі м. Донецька про стягнення
моральної шкоди,

за апеляційною скаргою Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Ворошиловському
районі м. Донецька на рішення
Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 15 квітня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 15 квітня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_1 до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Ворошиловському
районі м. Донецька про стягнення
моральної шкоди задоволені частково.
Стягнуто з відповідача на користь
позивача у відшкодування моральної
шкоди - 12 000 грн.

Із зазначеним рішенням суду не
погодилося Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Ворошиловському
районі м. Донецька та подало апеляційну
скаргу, в якій посилаються на
незаконність рішення суду першої
інстанції, ухваленого з порушенням
норм матеріального та процесуального
права. Зокрема вказує, що відповідно до
Закону України від 23 лютого 2007 року №
717-V «Про внесення змін до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань, які
спричинили втрату працездатності»,
який набрав чинності з 30.03.2007 року
внесені відповідні зміни щодо виплат
моральної (немайнової) шкоди
потерпілому, а саме виключено частину
третю статті 34 Закону № 1105-ХІV,яка
передбачала право потерпілого на
відшкодування моральної шкоди. Тому,
правових підстав для відшкодування
потерпілому моральної шкоди за рахунок
Фонду не має. Професійне захворювання у
позивача виникло з вини роботодавця,
тому підстав для стягнення моральної
шкоди з відділення Фонду не існує.
Позивачу проводяться щомісячні
страхові виплати та проводиться їх
щорічний перерахунок, так на даний
момент сума даних виплат становлять
2472,11 грн. (що вказує на зростання
щомісячних страхових виплат у
порівнянні з 2007 роком більш як в п'ять
разів, адже на той час вони становили
480,00 грн.). Також зазначає, що
відділенням Фонду докладаються усі
зусилля по відновленню здоров'я
Позивача згідно індивідуальної
програми реабілітації інваліда №379,
призначеної Міжрайонною МСЕК №1, тобто
оплата лікування та необхідних
медикаментів проводиться за рахунок
Фонду. У зв'язку з викладеним просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та постановити нове, яким
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

В судовому засіданні суду апеляційної
інстанції представник відділення
фонду апеляційну скаргу підтримав,
просив її задовольнити.

Позивач просив апеляційну скаргу
відхилити, рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи і доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду першої
інстанції без змін, якщо визнає, що воно
ухвалене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Розглядаючи справу, суд першої
інстанції встановив, що позивач ОСОБА_1
тривалий час працював на підприємстві
вугільної промисловості України, а
саме з 05 березня 1984 року по 02 липня 1990
року, з 10 грудня 1992 року по 30 серпня 1996
року і з 28 липня 1997 року по 09 лютого 2003
року.

В зазначені періоди позивач ОСОБА_1
знаходився у трудових відносинах з
публічним акціонерним товариством
«Шахта ім. О.Ф. Засядька», де 09.02.2003 року
був Наказом № 265-к від 05.02.2003 року
звільнений на підставі п.2 ст.40 КЗпП
України у зв'язку з переходом на третю
групу інвалідності, що підтверджується
наявною в матеріалах справи копією
трудової книжки.

Працюючи на підприємствах вугільної
промисловості України, при виконанні
трудових обов'язків позивач ОСОБА_1
одержав професійне захворювання -
«Хронічний обструктивний бронхіт
пилової етіології, третя стадія, фаза
загострення. Емфізема легенів.
Легенева недостатність третьої
ступені. Хронічне легеневе серце ЛСН ПА
( два ). Захворювання професійне.

Професійне захворювання підтверджені
Актом № 9 розслідування хронічного
професійного захворювання від 13.01.2003
року.

Висновком МСЗК в 2003 році позивачу
вперше встановлена 3 група
інвалідності та 40% стійкої втрати
професійної працездатності, що
підтверджується наявним в матеріалах
висновком МСЕК.

Після повторного огляду, позивачу
висновком МСЕК від 19.06.2008 року
встановлено безстроково 2 група
інвалідності та 70% стійкої втрати
професійної працездатності, що
підтверджується наявним в матеріалах
справи відповідним висновком МСЕК.

Згідно наявних в матеріалах справи
постанов відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Ворошиловському
районі м Донецька від 22 березня 2007 року
та від 20 червня 2008 року «Про
призначення потерпілому перерахованої
щомісячної страхової виплати у разі
зміни ступеня втрати професійної
працездатності» вбачається та
підтверджується, що позивачу ОСОБА_1
висновком МСЕК від 04.02.2003 року серія 2-18
АВ № 028215 вперше встановлена стійка
втрата професійної працездатності 40%
та 3 група інвалідності з повторним
оглядом безстроково.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
внаслідок отримання професійного
захворювання позивачу заподіяна
моральна шкода, яка підлягає
відшкодуванню на підставі Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» від
23.09.1999 року № 1105-ХІV, що діяв на час
виникнення вказаних правовідносин.

Вказані висновки суду першої інстанції
є правильними, такими, що ґрунтуються
на законі і доказах, які повно, всебічно
і об"єктивно перевірені в судовому
засіданні.

Розглядаючи справу, суд обґрунтовано
виходив з того, що правовідносини, які
виникли між сторонами у зв'язку з
відшкодуванням моральної шкоди,
заподіяної внаслідок професійного
захворювання, регулюються Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» від
23 вересня 1999 р. № 1105-XIV (у редакції до
набрання чинності Законом України «Про
внесення змін до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 лютого 2007 року №
717-V).

Визначаючи розмір суми, що підлягає
стягненню на відшкодування моральної
шкоди, суд врахував конкретні
обставини справи, характер та ступень
моральних страждань позивача,
перебування останнього на лікуванні у
зв'язку з професійним захворюванням,
наслідки цього, погіршення стану
здоров'я позивача, порушення
нормального укладу життя, а також
виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості,
визначив таке відшкодування в розмірі
12 000 грн.

Ушкодження здоров'я (професійне
захворювання) ОСОБА_1 сталося при
виконанні ним трудових обов'язків, що в
свою чергу привело як до фізичних та і
до моральних страждань. Втрата
працездатності призвела до обмеження
його можливостей вести активний обрах
життя в наслідок чого останній
вимушений прикладати додаткові
зусилля для організації свого життя.
На теперішній час він відчуває
негативні наслідки профзахворювання,
такі, як фізичний біль та душевні
страждання. Змушений постійно
лікуватись. Викладені обставини є
достатньою підставою для
підтвердження наявності у позивача
прав на відшкодування моральної шкоди.

За таких умов доводи відповідача про
те, що факт моральної шкоди
недоведений, є безпідставними.

З врахуванням ступеню моральних
страждань потерпілого і наявності
негативних наслідків, суд першої
інстанції в межах обумовленої законом
суми правильно визначив розмір
грошової компенсації моральної шкоди
позивача.

Розглядаючи справу, суд першої
інстанції повно, всебічно і об'єктивно
перевірив доводи і заперечення сторін,
наданим доказам дав правильну правову
оцінку і правильно вирішив спір. Усі
доводи апеляційної скарги були
предметом дослідження суду першої
інстанції, правильно визнані
необґрунтованими і не дають підстав
для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, що призвело або могло призвести
до неправильного вирішення справи.

Рішення суду є законним і підстав для
його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Ворошиловському
районі м. Донецька - відхилити.

Рішення Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 15 квітня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з часу її проголошення та
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
ухвалою апеляційного суду.

Судді: