Провадження № 2/257/1206/14
ЄУ№257/2591/14-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2014 року суддя Київського
районного суду м. Донецка Гурідова Н.М.,
розглянувши заяву ОСОБА_1 про
забезпечення позову, суд-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Київського
районного суду м. Донецька з заявою про
забезпечення позову в якій просить
накласти арешт на рахунки та майно ТДВ
«МЗ БУРАН» та обох його керівників
Рябовол Анатолія Анатолійовича та
Ванштейн Сергія Леонідовича. Крім того
просить суд накласти заборону цим
керівникам та ТДВ «МЗ БУРАН» вчиняти
будь-які юридичні та інших дій, щодо
належного їм майна.

Дослідивши матеріали заяви,
перевіривши доводи заявника, суд
вважає необхідним у задоволенні заяви
ОСОБА_1 про забезпечення позову
відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 151 ЦПК України у
заяві про забезпечення позову повинно
бути зазначено:

1) причини, у зв'язку з якими потрібно
забезпечити позов;

2) вид забезпечення позову, який
належить застосувати, з обґрунтуванням
його необхідності;

3) інші відомості, потрібні для
забезпечення позову.

Згідно ч.3 ст.151 ЦПК України
забезпечення позову допускається на
будь якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Відповідно до ч.4 ст. 151 ЦПК України до
заяви про забезпечення позову
додаються документи та інші докази, які
підтверджують можливість порушення
прав у разі невжиття заходів
забезпечення позову. До заяви
додаються її копії відповідно до
кількості осіб, щодо яких просять вжити
заходи забезпечення позову.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ № 9
від 22.12.2006 року «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову»
розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд (суддя) має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати
особа, котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам. При встановленні
зазначеної відповідності слід
враховувати, що вжиті заходи не
повинні перешкоджати господарській
діяльності юридичної особи або
фізичної особи, яка здійснює таку
діяльність і зареєстрована відповідно
до закону як підприємець.

Судом встановлено, що заявником
до заяви не додано ніяких доказів чи
документів, які б підтверджували
можливе порушення прав заявника без
застосування заходів забезпечення
позову, крім того, не вказано на які
саме рахунки та на яке саме майно
повинно бути накладено арешт, тому суд
вважає, що вжиті заходи, а саме
накладання арешту на всі рахунки та
майно відповідача ТДВ «МЗ БУРАН»
перешкоджатимуть господарській
діяльності підприємства.

Що стосується вимог позивача в частині
накладання арешту на майно керівників
ТДВ «МЗ БУРАН» Рябовол Анатолія
Анатолійовича та Ванштейн Сергія
Леонідовича, суд вважає за необхідне
відмовити, оскільки з самої позовної
заяви вбачається, що вимоги пред'явлені
позивачем до ТДВ «МЗ БУРАН», а не до
фізичних осіб, тому вимога ОСОБА_1 про
накладання арешту на майно вказаних
осіб не ґрунтується на нормах чинного
законодавства.

На підставі викладеного,
керуючись ст.151-153 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про
забезпечення позову - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя

Н.М. Гурідова