АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/4766/14
інстанції - Лазюк С.В.
Справа № 638/4840/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - судді:
Кірсанової Л.І.

суддів: Пилипчук Н.П.,
Борової С.А.

при секретарі: Костенко Я.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 21 травня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2014 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом. В
обґрунтування позовних вимог зазначив,
що вони з відповідачкою перебувають в
зареєстрованому шлюбі з 21 січня 2009
року, мають дитину- ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб розпався з втрати
почуття, взаєморозуміння між ними. У
них з відповідачкою зовсім різні
характери та погляди на сімейне життя.
Вони не знаходять єдиної думки у
вирішенні побутових проблем.
Шлюбно-сімейні відносини фактично
припинені з березня 2013 року. З цього
часу вони мешкають окремо, спільного
господарства не ведуть. Налагодження
сімейних відносин були марними,
примирення між ними неможливо.

Відповідачка у судовому засіданні
позовні вимоги визнала, проти
розірвання шлюбу не заперечувала.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Харкова від 21 травня 2014 року шлюб між
сторонами розірвано. Після розірвання
шлюбу ОСОБА_1 залишено прізвище
«ОСОБА_1».

Не погодившись з вказаним
рішенням, ОСОБА_1, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
звернулася з апеляційною скаргою, в
якій просить скасувати рішення
районного суду та залишити позовну
заяву без розгляду. Вказує на те, що
позовні вимоги в суді першої інстанції
вона не визнавала. Крім того, судом не
було прийнято її зустрічну позовну про
встановлення факту мешкання однією
родиною без реєстрації шлюбу та поділу
майна подружжя. Питання про прізвище
після розлучення не вирішувалося і у
неї не питали яке прізвище вона бажає
мати після розірвання шлюбу. В рішенні
зазначено, що суд залишив їй прізвище
чоловіка -ОСОБА_1, з чим вона не згодна.
.Вона згодна була б залишити дівоче
прізвище-ОСОБА_1.

На цей час до суду нею подано
позов про встановлення факту мешкання
однією родиною без реєстрації шлюбу та
поділу спільного майна подружжя, а тако
ж позов про розірвання шлюбу з ціллю
розгляду цих позовних вимог в одному
провадженні для повного та
об»єктивного розгляду справи (первинне
рішення про розірвання шлюбу не
набрало чинності). Судом не враховано,
що до реєстрації шлюбу вони з чоловіком
мешкали однією сім»єю і в цей час
придбали квартиру та автомобіль в
кредит. Тому вважає, що рішення суду
першої інстанції про розірвання шлюбу
підлягає скасуванню з залишенням
позову без розгляду.

Вислухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно ст.ст. 11,60 ЦПК України суд
розглядає справу не інакше, як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін чи інших осіб,
які беруть участь у справі. Кожна
сторона зобов'язана дове сти ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і докази
подають ся сторонами і іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

Задовольняючи позовні вимоги
суд першої інстанції виходив з того,
між сторонами втрачено почуття
кохання і поваги один до одного,
фактично шлюбно-сімейні відносини
сторонами припинено з березня 2013 року,
тобто тривалий час вони проживають
окремо і не бажають поновлення
сімейних відносин, тому подальше
спільне життя і збереження шлюбу стали
неможливими. Після розірвання шлюбу
ОСОБА_1 залишено прізвище «ОСОБА_1».

Судова колегія не може в повній
мірі погодитися з такими висновками
суду першої інстанції в зв»язку з
наступним.

Відповідно до ст. 112 СК України
суд з»ясовує фактичні взаємини
подружжя, дійсні причини позову про
розірвання шлюбу, бере до уваги
наявність малолітньої дитини, дитини -
інваліда та інші обставини життя
подружжя. Суд постановляє рішення про
розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного з них, інтересам
їхніх дітей, що мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що
сторони перебувають в зареєстрованому
шлюбі з 21 січня 2009 року, мають дитину-
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюбно-сімейні
відносини фактично припинені з березня
2013 року, тобто тривалий час сторони
мешкають окремо, спільного
господарства не ведуть. Шлюб розпався
з втрати почуття, взаєморозуміння між
ними. У них різні характери та погляди
на сімейне життя. Вони не знаходять
єдиної думки у вирішенні побутових
проблем. Налагодження сімейних
відносин були марними, примирення між
ними неможливо.

В зв»язку з наведеним судова
колегія знаходить, що подальше спільне
життя подружжя і збереження шлюбу
суперечить їх інтересам, інтересам їх
малолітньої дітей, що має істотне
значення. Тому збереження шлюбу
неможливе і суд першої інстанції
ухвалив обґрунтоване рішення про
розірвання шлюбу.

Посилання відповідачки, що вона
була не згодна на розірвання шлюбу
безпідставне. В суді апеляційної
інстанції вона визнала, що згодна на
розірвання шлюбу. Але з її пояснень
вбачається, що вона не згодна з
терміном сумісного мешкання, так як до
реєстрації шлюбу вони з чоловіком
проживали протягом п»яти років однією
сім»єю.

В зв»язку з наведеним судова
колегія знаходить , що рішення суду
першої інстанції в частині розірвання
шлюбу є законним і обґрунтованим.

Підстав для залишення позовної
заяви без розгляду, передбачених ст.. 207
ЦПК України судова колегія не вбачає.

Згідно ст. 113 СК України особа,
яка змінила своє прізвище у зв»язку з
реєстрацією шлюбу, має право після
розірвання шлюбу надалі іменуватися
цим прізвищем або відновити своє
дошлюбне прізвище.

Відповідно до п. п. 2, 3, 4 ст. 309 ЦПК
України, підставами для змінення
рішення є недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

За таких обставин судова колегія
апеляційну скаргу задовольняє
частково рішення суду першої
інстанції змінює в частині визначення
прізвища відповідача, після розірвання
шлюбу ОСОБА_1 слід відновити дошлюбне
прізвище - ОСОБА_1.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст.
307, 309, 313,314,316, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 21 травня 2014 року змінити
в частині визначення прізвища
відповідача, після розірвання шлюбу
ОСОБА_1 відновити дошлюбне прізвище -
ОСОБА_1.

В іншій частині вказане рішення
залишити без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ:
СУДДІ: