Провадження № 4с/521/1/14
У Х В А Л А

Іменем України

15 липня 2014 року

Малиновський районний суд м. Одеси у
складі:

головуючого судді - Гуревського В.К,

за секретаря - Гресько О.В.,

розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії
державного виконавця Першого
Малиновського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції Жердецького Д.В., за
участі стягувача ОСОБА_3 -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на
дії державного виконавця Першого
Малиновського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції Жердецького Д.В.,
посилаючись на те, на виконанні у
Першому Малиновському відділі
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції перебуває
виконавчий лист №2-4208/2011, виданий
Малиновським районним судом м. Одеси
28.02.12 р.

Законом передбачено, що постановою
державного виконавця їй мало бути
запропоновано добровільно виконати
судове рішення, що вона і прагнула
зробити, але постанови вона не
отримала, будучі в такий спосіб
обмежена навіть у праві оскарження
постанови про відкриття виконавчого
провадження згідно з ч. 6 ст. 25 Закону
України «Про виконавче провадження».
Разом з цим було проведено арешт всього
майна скаржниці.

18.02.2013 року до її доньки, де вона
гостювала, зайшли троє чоловіків і її
колишня подруга ОСОБА_3 Один з
чоловіків назвався державним
виконавцем, і вручив їй Акт опису та
арешту майна від 18.02.13 р., вона
розписалася в документах, де він їй
вказав. Через деякий час, через пару
тижнів, до неї додому прийшов державний
виконавець і сказав, що йому необхідно
зробити кілька фотографій, щоб
контролювати, чи не погіршує вона стан
описаної в неї квартири. Вона дозволила
йому зробити три чи чотири фотографії,
і він пішов. В подальшому їй повідомили,
що її квартиру вже оцінили, і буде
виставлена на торги. Таким чином
вважає, що державний виконавець
порушив її права, на підставі чого вона
просить: визнати незаконними в цілому
дії державного виконавця Першого
Малиновського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції Жердецького Д.В.,
вчинені ним в ході виконавчого
провадження з виконання виконавчого
листа №2-4208/2011, виданого Малиновським
районним судом м. Одеси 28.02.12 р. на
виконання рішення цього суду у
цивільній справі № 2/1519/4208/11; виконавче
провадження за виконавчим листа №
2-4208/2011 скасувати повністю, зобов'язавши
Перший Малиновський відділ державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції здійснити нове
виконавче провадження з обов'язковим
дотриманням вимог ст. ст. 25 та 63 Закону
України «Про виконавче провадження»;
постановити окрему ухвалу, якою
документи оскаржуваного виконавчого
провадження направити прокуророві для
притягнення державного виконавця
Першого Малиновського відділу
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції
Жердецького Д.В. до кримінальної
відповідальності по ст. 366 КК України.

В судовому засіданні представник
заявниці, заявниця підтримали заяву.

Представник Першого Приморського
відділу державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
у судове засідання з'явився, надав
заперечення проти скарги, посилаючись
на такі обставини.

Ст. 1 Закону України «Про виконавче
провадження» визначено, що виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Ст. 32 Закону України «Про виконавче
провадження» передбачені заходи
примусового виконання рішень, зокрема,
звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника.

Ст. 52 Закону України «Про виконавче
провадження» встановлено, що звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті, вилученні та примусовій
реалізації.

У разі відсутності у боржника коштів та
інших цінностей, достатніх для
задоволення вимог стягувача, стягнення
звертається також на належне боржнику
інше майно, за винятком майна, на яке
згідно із законом не може бути
накладено стягнення.

Боржник має право запропонувати ті
види майна чи предмети, на які
необхідно в першу чергу звернути
стягнення. Черговість стягнення на
кошти та інше майно боржника остаточно
визначається державним виконавцем.

Стягнення на майно боржника
звертається врозмірі і обсязі,
необхідних для виконання за виконавчим
документом, з урахуванням стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, штрафів, накладених на
боржника під час виконавчого
провадження.

На примусовому виконанні у відділі ДВС
з 07.05.2012 р. перебуває виконавчий лист №
2-4208/2011, виданий Малиновським районним
судом м. Одеси 28.02.2012, про стягнення з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
заборгованості у загальному розмірі
36990,0 доларів СІЛА, що в гривневу
еквіваленті становить 295920,0 грн.

Копію постанови державного виконавця
про відкриття виконавчого провадження
від 07.05.2012 р. направлено сторонам, у тому
числі боржнику того ж дня (07.05.2012 р.) за
вих. № 11303.

З метою забезпечення виконання
рішення, арешт на все майно боржника в
межах суми боргу накладено державним
виконавцем одночасно з відкриттям
виконавчого провадження, що відповідає
положенням ст. 57 Закону України «Про
виконавче провадження», про що
винесено відповідну постанову від
07.05.2012 р.

При цьому, відповідно до положень
статті 27 Закону України «Про виконавче
провадження» у разі, якщо при відкритті
виконавчого провадження державним
виконавцем накладено арешт на майно та
кошти боржника, боржник за погодженням
з державним виконавцем має право у
строк до початку примусового виконання
рішення реалізувати належне йому майно
чи передати кошти в рахунок повного або
часткового погашення боргу за
виконавчим документом. У разі продажу
майна боржника покупець цього майна
повинен внести кошти за придбане майно
на рахунок органу державної виконавчої
служби у строк до початку примусового
виконання рішення. Після внесення
покупцем коштів арешт з проданого
майна боржника знімається за
постановою державного виконавця.

Боржником рішення суду у самостійному
порядку не виконано. Будь-які дії з боку
ОСОБА_1 щодо реального виконання
рішення суду нею не проводяться. З
матеріалами виконавчого провадження
боржник ознайомлений, про виконавчі
дії повідомлений, про що свідчать
неодноразові письмові звернення
боржника до відділу ДВС, у зв'язку з чим,
вимога скаржника щодо скасування
виконавчого провадження через
неотримання постанови про відкриття
виконавчого провадження, недоцільна.

Постановою державного виконавця від
29.10.2012 р. у відповідності до вимог ст. 28
Закону України «Про виконавче
провадження» з боржника також
стягується виконавчий збір у розмірі
29592,0 грн.

В ході проведення виконавчих дій
встановлено, що коштів та рухомого
майна боржника, на яке можливо звернути
стягнення в розмірі та обсязі,
необхідних для виконання за виконавчим
документом, не виявлено.

Згідно з повідомленнями КП «ОМБТІ та
РОН» від 24.09.2012 р. та 01.02.2013 р. було
встановлено, що за ОСОБА_1 на праві
власності зареєстровано ? частину
АДРЕСА_1; АДРЕСА_2; АДРЕСА_3.

18.02.2013 р. державним виконавцем
проведено опис й арешт квартири
АДРЕСА_2, про що складено відповідний
акт у присутності боржника, про
свідчить її особистий підпис.

01.03.2013 р. державним виконавцем винесено
постанову про призначення експерта,
суб'єкта оціночної діяльності -
суб'єкта господарювання щодо
визначення вартості описаного
нерухомого майна. 07.06.2013 р. надійшов
звіт про незалежну оцінку майна, згідно
з якою ринкова вартість АДРЕСА_2
складає 413200,0 грн.

Вказану оцінку боржником не оскаржено.
Боржник звертався до відділу із заявою
щодо вирішення питання про звернення
стягнення на належний їй будинок
АДРЕСА_4.

Як вбачається з матеріалів, доданих до
звернення боржника, вартість будинку
АДРЕСА_4, складала 254641,0 грн., що є меншим,
ніж розмір боргу за виконавчим
провадженням.

Провести опис та встановити вартість
квартири АДРЕСА_3 не виявилось
можливим, у зв'язку із неможливістю
потрапити у вказану квартиру, про що
державним виконавцем складені акти від
27.09.2013 р. та 16.10.2013 р.

У зв'язку із запереченням боржника
проти примусової реалізації квартири
АДРЕСА_2, боржнику було запропоновано
не чинити перешкоди державному
виконавцю для проведення опису й
арешту належної їй квартири АДРЕСА_3, з
метою подальшого проведення її оцінки
та визначення вартості для вирішення
питання щодо можливості звернення
стягнення на вказану квартиру.

Проте, станом на теперішній час,
боржник продовжує ухилятися від
виконання рішення суду, усіма діями
затягує його виконання.

Таким чином, посилання скаржника на
незаконність дій державного виконавця
безпідставне та необґрунтоване.

Представник стягувача і сам стягувач
ОСОБА_3 заперечували проти скарги,
посилаючись на законність дій
державного виконавця та небажання
жодним чином боржником виконувати
рішення суду.

Розглянувши скаргу, дослідивши
матеріали справи, суд дійшов висновку
про відмову в задоволенні скарги з
таких підстав.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче
провадження» визначено, що виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

На примусовому виконанні у відділі ДВС
з 07.05.2012 р. перебуває виконавчий лист №
2-4208/2011, виданий Малиновським районним
судом м. Одеси 28.02.2012 р., про стягнення з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
заборгованості у загальному розмірі
36990,0 доларів США, що в гривневу
еквіваленті становить 295920,0 грн.

Копію постанови державного виконавця
про відкриття виконавчого провадження
від 07.05.2012 р. направлено сторонам, у тому
числі боржнику того ж дня 07.05.2012 р. за
вих. № 11303.

Згідно Реєстру на кореспонденцію з
повідомленням на відправлену пошту
Перший Малиновський відділ ДВС
Одеського міського управління юстиції
через ТОВ «Укркур'єр» під № 59
отримувачем вказана ОСОБА_1 за адресою:
АДРЕСА_2.

За повідомленням про вручення
відправлення через ТОВ «Укркур'єр» на
ім'я ОСОБА_1 від 18 травня 2912 року
значиться: «Зачинено. Залишено
повідомлення 16.05.2012 року», «Зачинено.
Залишено повідомлення 17.05.2012 року»,
«Доставлено в поштову скриньку після
двох спроб вручення».

Згідно ст. 31 Закону України «Про
виконавче провадження» копії постанов
державного виконавця та інші документи
виконавчого провадження, що державний
виконавець зобов'язаний довести до
відома сторін та інших учасників
виконавчого провадження, надсилаються
адресатам із супровідними листами
простою кореспонденцією, крім постанов
про відкриття виконавчого провадження
або відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

Таким чином, суд не вбачає жодних
незаконних дій з боку державного
виконавця Першого Малиновського
відділу державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
Жердецького Д.В. при повідомленні
божника ОСОБА_1 про відкриття
виконавчого провадження. Після того, як
боржник дізналася про існування
постанови, вона мала право звернутися
до державного виконавця та
запропонувати прийнятні засоби
добровільного виконання судового
рішення, в тому числі шляхом укладення
мирової угоди в стадії виконавчого
провадження.

Згідно ст. 25 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. За ч. 2 цієї статті
державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження. У постанові державний
виконавець вказує про необхідність
боржнику самостійно виконати рішення у
строк до семи днів з моменту винесення
постанови та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

З метою забезпечення виконання
рішення, арешт на все майно боржника в
межах суми боргу накладено державним
виконавцем одночасно з відкриттям
виконавчого провадження, що відповідає
положенням ст. ст. 25, 57 Закону України
«Про виконавче провадження», про що
винесено відповідну постанову від
07.05.2012 р.

При цьому, відповідно до положень
статті 27 Закону України «Про виконавче
провадження» у разі якщо при відкритті
виконавчого провадження державним
виконавцем накладено арешт на майно та
кошти боржника, боржник за погодженням
з державним виконавцем має право у
строк до початку примусового виконання
рішення реалізувати належне йому майно
чи передати кошти в рахунок повного або
часткового погашення боргу за
виконавчим документом. У разі продажу
майна боржника покупець цього майна
повинен внести кошти за придбане майно
на рахунок органу державної виконавчої
служби у строк до початку примусового
виконання рішення. Після внесення
покупцем коштів арешт з проданого
майна боржника знімається за
постановою державного виконавця.

Боржником рішення суду у самостійному
порядку не виконано. Будь-які дії з боку
ОСОБА_1 щодо реального виконання
рішення суду боржником не проводяться.
З матеріалами виконавчого провадження
боржник ознайомлений, про виконавчі
дії повідомлений, про що свідчать
неодноразові письмові звернення
боржника до відділу ДВС.

Постановою державного виконавця від
29.10.2012 р. у відповідності до вимог
статті 28 Закону України «Про виконавче
провадження», з боржника також
стягується виконавчий збір у розмірі
29592,0 грн.

В ході проведення виконавчих дій
встановлено, що коштів та рухомого
майна боржника, на яке можливо звернути
стягнення в розмірі та обсязі,
необхідних для виконання за виконавчим
документом, не виявлено.

За повідомленнями КП «ОМБТІ та РОН» від
24.09.2012 р. та 01.02.2013 р. було встановлено, що
за ОСОБА_1 на праві власності
зареєстровано ? частину АДРЕСА_1;
АДРЕСА_2; АДРЕСА_3.

18.02.2013 р. державним виконавцем
проведено опис й арешт квартири
АДРЕСА_2, про що складено відповідний
акт у присутності боржника, про що
свідчить її особистий підпис.

01.03.2013 р. державним виконавцем винесено
постанову про призначення експерта,
суб'єкта оціночної діяльності -
суб'єкта господарювання щодо
визначення вартості описаного
нерухомого майна. 07.06.2013 р. надійшов
звіт про незалежну оцінку майна, згідно
з якою ринкова вартість АДРЕСА_2
складає 413200,0 грн. Вказану оцінку
боржником не оскаржено.

Боржник звертався до відділу із заявою
щодо вирішення питання про звернення
стягнення на належний їй будинок
АДРЕСА_4. Як вбачається з матеріалів,
доданих до звернення боржника,
вартість будинку АДРЕСА_4, складала
254641,0 грн., що є меншим, ніж розмір боргу
за виконавчим провадженням.

Провести опис та встановити вартість
квартири АДРЕСА_3 не виявилось
можливим, у зв'язку із неможливістю
потрапити у вказану квартиру, про що
державним виконавцем складені акти від
27.09.2013 р. та 16.10.2013 р.

У зв'язку із запереченням боржника
проти примусової реалізації квартири
АДРЕСА_2, боржнику було запропоновано
не чинити перешкоди державному
виконавцю для проведення опису й
арешту належної їй квартири АДРЕСА_3, з
метою подальшого проведення її оцінки
та визначення вартості, для вирішення
питання щодо можливості звернення
стягнення на вказану квартиру.

Статтею 32 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачені
заходи примусового виконання рішень,
зокрема, звернення стягнення на кошти
та інше майно (майнові права) боржника.
Статтею 52 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
звернення стягнення на майно боржника
полягає в його арешті, вилученні та
примусовій реалізації.

У разі відсутності у боржника коштів та
інших цінностей, достатніх для
задоволення вимог стягувача, стягнення
звертається також на належне боржнику
інше майно, за винятком майна, на яке
згідно із законом не може бути
накладено стягнення.

Боржник має право запропонувати ті
види майна чи предмети, на які
необхідно в першу чергу звернути
стягнення. Черговість стягнення на
кошти та інше майно боржника остаточно
визначається державним виконавцем.

Стягнення на майно боржника
звертається врозмірі і обсязі,
необхідних для виконання за виконавчим
документом, з урахуванням стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організа-

цією та проведенням виконавчих дій,
штрафів, накладених на боржника під час
виконавчого провадження.

За ст. 383 ЦПК України учасники
виконавчого провадження та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до суду із
скаргою, якщо вважають, що рішенням,
дією або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Згідно ч. 1 ст. 387 ЦПК України за
результатами розгляду скарги суд
постановляє ухвалу. За ч. 3 цієї статті
якщо оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність були прийняті або
вчинені відповідно до закону, в межах
повноважень державного виконавця або
іншої посадової особи державної
виконавчої служби і права чи свободи
заявника не було порушено, суд
постановляє ухвалу про відмову в
задоволенні скарги.

Судом роз'яснюється учасникам процесу,
що відповідно до ст. 14 ЦПК України
рішення суду є обов'язковим для всіх
органів державної влади і органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій, посадових чи
службових осіб та громадян і
підлягають виконанню на всій території
України.

Керуючись ст. ст. 383 - 387 ЦПК України, ст.
ст. 1, 25, 27, 31, 32, 52 Закону України «Про
виконавче провадження» СУД, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії
державного виконавця Першого
Малиновського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції Жердецького Д.В., за
участі стягувача ОСОБА_3 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги в 5-денний строк з моменту
проголошення ухвали.

Суддя:
В.К.Гуревський

16.07.2014