Справа № 459/1305/14
Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/783/4213/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шумська Н.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючий суддя:
Шумська Н.Л.

судді:
Струс Л.Б., Шандра М.М.

секретар: Бадівська О.О.

особи, які беруть участь у справі: не
з»явилися

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові апеляційну
скаргу Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м.
Червонограді на рішення
Червоноградського міського суду
Львівської області від 07 травня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
про стягнення моральної шкоди
спричиненої внаслідок професійного
захворювання, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Червоноградського міського
суду Львівської області від 07 травня 2014
року позов ОСОБА_2 до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
про стягнення моральної шкоди
спричиненої внаслідок професійного
захворювання задоволено частково;
стягнуто з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді в
користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 - 8 000 грн.
заподіяної моральної шкоди
спричиненої внаслідок професійного
захворювання; в решті позовних вимог
відмовлено.

Рішення суду оскаржило Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червоноград. В
апеляційній скарзі покликається на
порушення норм матеріального та
процесуального права. Зокрема
зазначає, що згідно з чинним
законодавством виплата моральної
шкоди здійснюється за наявності
висновку медичних органів про факт
заподіяння моральної шкоди
потерпілому. Однак, позивачем не було
долучено жодного медичного висновку
про наявність факту спричинення йому
моральної шкоди у зв»язку із
ушкодженням здоров»я на виробництві.
Без наявності вагомих доказів у справі,
які були б досліджені у судовому
засіданні для встановлення заподіяння
моральної шкоди, судом був
застосований матеріальний закон без
достатніх на це підстав. Просить
рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 16 квітня 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким у позові відмовити
повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які
беруть участь у справі, з»ясувавши
обставини справи та перевіривши доводи
скарги, колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення скарги та
скасування чи зміни рішення суду
першої інстанції.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК
України, рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд першої інстанції обгрунтовано
виходив з того, що втративши частково
працездатність на виробництві,
позивач не взмозі в повній мірі
виконувати ту чи іншу роботу, постійно
повинен проходити курс лікування у
зв'язку з професійною хворобою,
обмежений в життєдіяльності, а тому
прийшов до висновку про заподіяння
моральної шкоди, спричиненої
внаслідок професійного захворювання
та трудового каліцтва, обов`язок
відшкодувати яку належить Відділенню
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області. При цьому,
визначаючи розмір грошового
відшкодування моральної шкоди,
врахував характер заподіяної позивачу
шкоди, глибину фізичних та душевних
страждань позивача, а також вимоги
розумності та справедливості.

Колегія суддів погоджується із таким
висновком суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач протягом 1989-2005 років працював
на підприємствах по видобутку вугілля,
що в даний час є структурним
підрозділом ДП «Львіввугілля» в
шкідливих умовах праці, що
підтверджується копією трудової
книжки. У зв»язку із встановленням
профзахворювань ОСОБА_2 14.06.2005 року було
звільнено з роботи на підставі ч. 2 ст. 40
КЗпП України. Згідно з довідкою МСЕК №3
серії ЛВА-2 №009350 від 21.09.2005 року,
позивачу вперше встановлено ІІІ групу
інвалідності та 40% втрати професійної
працездатності у зв»язку із
професійним захворюванням. Згідно з
актом міжнародної профпатологічної
МСЕК від 03.10.2006 року позивачу
встановлено ІІІ групу інвалідності та
45% втрати професійної працездатності у
зв»язку із профзахворюванням.
Встановлена потреба у санітарно
курортному лікуванні та відшкодуванні
витрат на ліки.

Відповідно до Конституції України,
Україна як соціальна держава, зміст і
спрямованість якої визначають права і
свободи людини та їх гарантії,
проголосила право громадян на належні,
безпечні і здорові умови праці,
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника
тощо. Право на соціальний захист
гарантується, зокрема,
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення. Окремим
видом загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
згідно з абз. 5 ч. 1 ст. 4 Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, є страхування
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності.

Відповідно до ст. 21 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності», в
редакції, яка діяла на момент
встановлення позивачу втрати
працездатності, у разі настання
страхового випадку Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
зобов»язаний виплатити у
встановленому законодавством
порядку, зокрема, грошову суму за
моральну шкоду за наявності факту
заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Відповідно до п.2 наказу МОЗ України №
420 від 05.06.2012 року Про затвердження
порядку та критеріїв встановлення
медико-соціальними експертними
комісіями ступеня стійкої втрати
професійної працездатності у
відсотках працівникам, яким заподіяно
ушкодження здоров»я, пов'язане з
виконанням трудових обов'язків,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 16.08.2012 року визнано
таким, що втратив чинність наказ МОЗ
України від 22.11.1995 року, яким
затверджено Порядок встановлення
медико-соціальними експертними
комісіями ступеня професійної
працездатності у відсотках
працівникам, яким заподіяно
ушкодження здоров»я, пов»язане з
виконання трудових обов'язків, у п. 3.8
якого передбачалося, що на МСЕК
покладено обов'язок встановлення
факту спричинення моральної шкоди.

Виходячи з положень ст. 23 ЦК України,
при вирішенні спору про
відшкодування моральної шкоди суду
необхідно встановити характер
завданої моральної шкоди, глибину і
тривалість моральних та фізичних
страждань потерпілого, настання
негативних змін у його житті,
можливість відновлення стану, який
мав потерпілий до нещасного випадку
чи професійного захворювання.

Задовольняючи позов частково,
районний суд визначив розмір
відшкодування моральної шкоди з
урахуванням тяжкості завданої
позивачу моральної шкоди, глибини,
тривалості та характеру моральних та
фізичних страждань позивача, стану
його здоров»я, тяжкості професійного
захворювання, настання у зв'язку з
цим негативних змін у його житті,
необхідності лікування, втрати у
зв'язку з цим життєвих зв'язків,
істотність вимушених змін у його
життєвих стосунках, що вимагає від
нього додаткових зусиль для
організації свого життя, та виходячи з
засад розумності та виваженості.
Вищенаведене відповідає п.9 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
31 березня 1995 року №4 „Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди".

Укладаючи з роботодавцем угоду про
обов'язкове страхування від нещасного
випадку, страховик (Фонд соціального
страхування від нещасних випадків) тим
самим бере на себе зобов'язання надати
застрахованим особам передбачені
Законом соціальні послуги та виплати.
На час спірних правовідносин діяли як
ч. 3 ст. 34 ЗУ від 23.09.1999 року № 1105-ХІУ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності» так і ст. 9 ЗУ «Про
охорону праці», згідно з якою
відшкодування шкоди, заподіяної
працівником внаслідок ушкодження його
здоров'я, здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України відповідно до
законодавства України.

Отже, право на отримання потерпілим
страхових виплат внаслідок ушкодження
здоров`я, у т.ч. моральної шкоди, у
позивача виникло з дня встановлення
йому МСЕК стійкої втрати професійної
працездатності 24.07.2002 року. Відповідно
до Закону, саме на Фонд соцстрахування
покладено обов`язок своєчасно та в
повному обсязі відшкодувати шкоду
працівнику внаслідок ушкодження
здоров`я, в т.ч. сплатити грошову суму за
моральну шкоду при наявності факту
заподіяння шкоди.

Крім того, доводи апелянта щодо
недоведеності позову у зв`язку з
відсутністю медичного висновку про
заподіяння позивачу моральної шкоди не
ґрунтуються на вимогах ст. 57 ЦПК
України, відтак, суд обґрунтовано
послався на норми Закону України №
1105-ХІV та дійшов висновку про
наявність факту заподіяння моральної
шкоди та стягнув з відповідача грошову
компенсацію за моральну шкоду, при
цьому враховуючи характер заподіяної
позивачу шкоди, глибину фізичних та
душевних страждань позивача, а також
вимоги розумності та справедливості.

Висновки суду першої інстанції
достатньо вмотивовані і підтверджені
доказами, наявними в матеріалах
справи. Рішення суду відповідає
вимогам процесуального та
матеріального права, обставинам
справи, доводи скарг висновків суду не
спростовують, тому колегія суддів
підстав для скасування рішення суду
не вбачає.

Відтак, на підставі ст. 308 ЦПК
апеляційний суд відхиляє апеляційні
скарги і залишає рішення суду без змін.

Керуючись ст.303, п.1ч.1ст.307, 308, п.1ч.1ст.314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 07 травня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення й
може бути оскаржена протягом 20-ти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя
Н.Л. Шумська

Судді:
Л.Б. Струс

М.М. Шандра