Справа № 377/194/14-ц Головуючий у І
інстанції Теремецька Н.Ф.Провадження №
22-ц/780/3867/14 Доповідач у 2
інстанції МалородКатегорія 19
УХВАЛА

Іменем України

01 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого Малорода О.І.

суддів: Ігнатченко Н.В., Приходька К.П..

при секретарі Бобко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Київ цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Славутицького міського суду Київської
області від 28 квітня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи:
ОСОБА_3, державний нотаріус
Славутицької міської державної
нотаріальної контори Наваліхіна Олена
Олександрівна, про визнання договору
купівлі-продажу удаваним, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року позивачка звернувся до
суду з позовом та просила визнати
удаваним договір купівлі-продажу
трикімнатної квартири АДРЕСА_1.

Мотивувала тим, що 24 вересня 2001 року
вона /ОСОБА_1/ оформила довіреність на
ОСОБА_3, а саме на вчинення дій відносно
власної квартири АДРЕСА_1, який на той
час перебував у шлюбі з її матір'ю
ОСОБА_2. Метою оформлення вказаної
довіреності було укладення договору
дарування даної квартири.

Зазначала, що 12 жовтня 2001 року між
ОСОБА_1, від імені якої діяв ОСОБА_3, та
ОСОБА_2 було укладено договір
купівлі-продажу, згідно якого вона
/ОСОБА_1/ продала, а ОСОБА_2 /мати/ купила
спірну квартиру. Проте грошових коштів
за квартиру вона /позивачка/ не
отримувала і не мала намір отримувати.

Вказувала, що про вказаний факт вона
дізналась тільки тоді, коли ОСОБА_3
після розлучення з матір'ю в 2009 році, в
2012 році звернувся до суду з вимогою
про поділ спільного майна - будинку, що
був отриманий в результаті обміну
квартир. Таким чином, ОСОБА_3,
укладаючи від її імені договір купівлі
продажу, діяв у власних корисних
інтересах, продаючи квартиру частково
самому собі.

Рішенням суду в задоволенні позовних
вимог відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
позивачка подала апеляційну скаргу, в
якій просить рішення першої інстанції
скасувати та ухвалити нове про
задоволення її позовних.

Зазначає, що згідно положень ст. 63 ЦК
УРСР, угода, укладена від імені другої
особи особою, не уповноваженою на
укладення угоди або з перевищенням
повноважень, створює, змінює і припиняє
цивільні права та обов'язки для особи,
яку представляє, лише в разі дальшого
схвалення угоди цією особою.

Тому, з посиланням на ст. 58 ЦК УРСР
вказує, що таку угоду слід визнати
недійсною чи удаваною, якщо подальше
схвалення не відбулось.

Зазначає, що з її боку таке схвалення
відсутнє, тому позов слід задовольнити
та визнати спірний договір
купівлі-продажу удаваним.

Апеляційну скаргу слід відхилити.

Судом першої інстанції встановлено, що
24 вересня 2001 року позивач вчинила
односторонній правочин, видавши
ОСОБА_3, третій особі у справі,
довіреність, посвідчену нотаріусом м.
Новосибірська Російської Федерації
ОСОБА_6 за реєстровим номером 9774, якою
уповноважила ОСОБА_3 бути її
представником у відповідних
організаціях, установах по всім
питанням, що стосуються розпорядження
спірною квартирою, продати за ціну та
на умовах за його розсудом вказану
квартиру, чи обміняти її.

Судом встановлено, що 12 жовтня 2001 року
ОСОБА_3, діючи від імені позивачки, на
підставі довіреності продав зазначену
квартиру ОСОБА_2, що підтверджено
договором купівлі-продажу, посвідченим
державним нотаріусом Славутицької
державної нотаріальної контори
Наваліхіною О.О. та зареєстровано в
реєстрі за номером 5441.

Також встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2
перебували в шлюбі в період з 27 червня
1997 року по 3 червня 2009 року.

В жовтні та грудні 2012 року суди
вирішили спір про поділ майна бувшого
подружжя ОСОБА_3.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що вимоги позивачки не ґрунтуються на
положеннях ст. 63 ч. 1 ЦК УРСР, на яку
посилалась позивачка як на підставу
недійсності спірного договору
купівлі-продажу, оскільки вказані
доводи позивачки спростовуються
наявною в матеріалах справи
довіреністю на ім'я ОСОБА_3, якою
позивачка уповноважила останнього
вчиняти певні дії, в тому числі продаж,
спірної квартири.

Крім того, суд першої інстанції
ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог, зазначив,
що доказів на підтвердження того,
факту, що спірний договір
купівлі-продажу є договором дарування
до суду сторонами не надавалися.

Колегія погоджується з висновком суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Колегія вважає, оскільки згідно
довіреності, якою позивачка
уповноважила ОСОБА_3 вчиняти певні дії
щодо спірної квартири, в тому числі її
продавати, підстави для визнання
недійсним договору купівлі-продажу
зазначеної квартири - відсутні.

Крім того, колегія вважає необхідним
зазначити, що вказана довіреність є
чинною та ніким неоскаржена та не
скасована, при підписанні довіреності
позивачка усвідомлювала значення
своїх дій та знала, який обсяг
повноважень вона надає ОСОБА_3 на
вчинення певних дій, щодо належної їй
на праві власності квартири.

Колегія вважає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому згідно з ст. 308 ч. 1 ЦПК України
колегія відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін.

Керуючись ст. 308 ч. 1, 315 ЦПК України
колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Славутицького міського суду
Київської області від 28 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий:

Судді: