Справа №
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2014 року
смт.
Рокитне

Рокитнівський районний суд
Рівненської області, в складі: судді
одноособово Феха Т.С., при секретарі
Гордійчук Т.О., за участю відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду цивільну
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, суд, -

в с т а н о в и в:

Позивач публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«Приватбанк» звернулося до суду із
позовною заявою до відповідача ОСОБА_2
в якій просить стягнути із відповідача
на його користь заборгованість за
кредитним договором № DNH4KP37130030 від 10
липня 2006 року в розмірі 12224,07 гривень.

В позовній заяві позивач вказує про те,
що між ним та відповідачем ОСОБА_2 10
липня 2006 року було укладено договір №
DNH4KP37130030, згідно якого відповідач
ОСОБА_2 отримала кредит в розмірі 4612,40
гривень на строк 24 місяці зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 25,08 % річних на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 10 липня 2008 року.
Відповідач ОСОБА_2 своєчасно суму
кредиту та відсотків за користування
кредитом не сплачувала, чим порушила
умови договору. В зв'язку із
невиконанням відповідачем своїх
зобов'язань, відповідно до ст.ст. 526, 527,
530 ЦК України кредитор має право
вимагати повернення всієї суми
кредиту, процентів та пені (штрафів) за
неналежне виконання зобов'язань за
договором. Станом на 23 січня 2014 року
заборгованість відповідача ОСОБА_2 за
кредитним договором № DNH4KP37130030 від 10
липня 2006 року становить 15284,28 гривень,
що складається з 853,36 гривень
заборгованості за кредитом, 5217,46
гривень заборгованість по процентах,
9213,46 гривень пені, нарахованої за
несвоєчасне виконання зобов'язань за
договором. Оскільки згідно судового
наказу, виданого Рокитнівським
районним судом Рівненської області 1
лютого 2008 року, належить до сплати
заборгованість в розмірі 4118,50 гривень,
то різниця становить 11165,78 гривень.

Крім того, відповідно до п. 5.3 Умов та
правил надання банківських послуг
ОСОБА_2 повинна сплатити 500,00 гривень
штрафу фіксованої частини та 558,29
гривень штрафу процентної складової.
Загальна сума заборгованості
становить 12224,07 гривень.

Позивач у позовній заяві просить
стягнути із відповідача ОСОБА_2
заборгованість за кредитним договором
№ DNH4KP37130030 від 10 липня 2006 року в розмірі
12224,07 гривень та судові витрати.

В судове засідання представник
позивача Попович С.М. не з'явився, подав
до суду письмову заяву в якій просить
справу розглянути за його відсутності,
позов задовольнити, стягнути із
відповідача на користь позивача
заборгованість за кредитним договором
та судові витрати.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позовні вимоги позивача не визнала та
пояснила, що 10 липня 2006 року отримала в
комерційному банку «Приватбанк»
кредит в розмірі 4612,40 гривень. Кредит
надавався шляхом перерахування
грошових коштів банком на рахунок
торгівельного підприємства, як оплата
за придбаний нею комп'ютер. Оскільки в
той час вона займалася підприємницькою
діяльністю, то наступного дня, після
підписання кредитного договору, гроші
в сумі 4612,40 гривень були внесені нею в
банк в рахунок погашення кредиту.
Вважає, що зобов'язання за кредитним
договором виконала в повному обсязі.

Крім того, 22 вересня 2006 року вона з
позивачем уклала інший кредитний
договір. Вважає, що у випадку
неповернення нею кредиту за договором
від 10 липня 2006 року, між нею та
комерційним банком «Приватбанк» не
було б укладено кредитний договір 22
вересня 2006 року.

Відповідач ОСОБА_2 вказує про те, що на
час звернення комерційного банку
«Приватбанк» до суду з позовною заявою
минули строки позовної давності, а тому
просить при вирішенні даного спору
застосувати позовну давність.

Суд, заслухавши пояснення
відповідача, дослідивши надані
сторонами письмові докази по справі та
оцінивши їх за внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
повному та об'єктивному з'ясуванні усіх
обставин справи, приходить до висновку,
що позов не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Як встановлено під час розгляду справи
між сторонами 10 липня 2006 року був
укладений кредитний договір № DNH4KP37130030,
згідно якого позивачем було надано
відповідачеві кредит в розмірі 4612,40
гривень зі сплатою відсотків за
користування кредитом в розмірі 25,08 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом, на строк 24 місяці, з кінцевим
терміном повернення 10 липня 2008 року
(а.с. 7-12).

Грошові кошти були надані
відповідачеві, як оплата
торгівельно-сервісному підприємству
за отриманий відповідачем товар
(комп'ютер та комплектуючі до нього).

Кредитний договір, за домовленістю
сторін, складається із Заяви
позивальника та Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Рострочка») (Стандарт) (а.с. 7-12).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надавати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства…

Як вбачається із розрахунку
заборгованості, наданого позивачем
(а.с. 6), заборгованість відповідача із
сплати кредиту станом на 23 січня 2014
року згідно кредитного договору №
DNH4KP37130030 від 10 липня 2006 року становить
15284,28 гривень та складається з 853,36
гривень заборгованості за кредитом,
5217,46 гривень заборгованості за
відсотками за користування кредитом,
9213,46 гривень пені за несвоєчасне
виконання кредитних зобов'язань, 500,00
гривень штрафу (фіксована частина), 558,29
гривень штрафу (відсоткова складова).

При проведенні позивачем розрахунку
суми заборгованості за кредитним
договором, враховано суму
заборгованості, що належить до
стягнення з відповідача на користь
позивача на підставі судового наказу,
виданого Рокитнівським районним судом
Рівненської області 1 лютого 2008 року в
розмірі 4118,50 гривень.

Згідно судового наказу № 2н-12/08,
виданого 1 лютого 2008 року Рокитнівським
районним судом Рівненської області,
належить до стягнення з ОСОБА_2 на
користь публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» заборгованість за
кредитним договором в розмірі 4118,50
гривень.

Як встановлено в судовому засіданні
вказаний судовий наказ виданий про
стягнення заборгованості за кредитним
договором № б/н від 22 вересня 2006 року, а
не про стягнення заборгованості за
кредитним договором № DNH4KP37130030 від 10
липня 2006 року, як вказує позивач.

Суд розглядає справу в межах позовних
вимог позивача.

Судом встановлено, що позивачем
публічним акціонерним товариством
комерційний банк «Приватбанк» було
надано відповідачеві ОСОБА_2 кредит в
сумі 4612,40 гривень.

Відповідно до Заяви позивальника (а.с. 7,
8) відповідач ОСОБА_2 зобов'язувалася за
кредитним договором № DNH4KP37130030 від 10
липня 2006 року здійснювати погашення
суми кредиту та сплачувати відсотки
шляхом внесення на вказаний у Заяві
позичальника рахунок в період з 10 по 17
число кожного місяця щомісячних
платежів в розмірі 247,16 гривень.

Згідно заяви представника позивача від
11 червня 2014 року в рахунок виконання
зобов'язань за кредитним договором №
DNH4KP37130030 від 10 липня 2006 року
відповідачем ОСОБА_2 було сплачено 17
липня 2006 року - 249,00 гривень, 23 серпня 2006
року - 3300,00 гривень, які були зараховані
позивачем 23 серпня 2006 року - в сумі 92,24
гривень, 11 вересня 2006 року - в сумі 94,23
гривень, 11 вересня 2006 року - в сумі 3113,53
гривень. Крім того, у вказаній заяві
містяться відомості про сплату
відповідачем ОСОБА_2 в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором № DNH4KP37130030 від 10 липня 2006 року
грошових коштів 2 грудня 2008 року - 0,03
гривень, 22 листопада 2010 року - 79,53
гривень, 24 січня 2012 року - 169,24 гривень, 23
листопада 2012 року - 48,34 гривень, 25 червня
2013 року - 99,40 гривень.

В судовому засіданні не знайшли свого
підтвердження посилання відповідача
ОСОБА_2 на повне виконання нею
зобов'язань за кредитним договором, а
саме: про сплату нею 11 липня 2006 року
суми кредиту - 4612,40 гривень.

Належних доказів про сплату грошових
коштів в сумі 4612,40 гривень відповідачем
ОСОБА_2 до суду не надано.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Ст. 257 ЦК України встановлено загальну
позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін.

Згідно п. 5.5. Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам (а.с. 9-12)
сторони погодили, що термін позовної
давності по вимогам про стягнення
кредиту, відсотків за користування
кредитом, винагороди, неустойки - пені,
штрафів за даним договором
встановлюються сторонами тривалістю 5
років.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2
просить при вирішенні даного спору
застосувати наслідки пропуску строку
позовної давності.

Як встановлено із змісту Заяви
позичальника, кредит був наданий
відповідачеві ОСОБА_2 на строк 24 місяці,
тобто по 10 липня 2008 року (а.с. 7, 8).

З урахуванням п. 5.5. Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
(а.с. 9-12), строк позовної давності
закінчився 10 липня 2013 року.

Із позовною заявою позивач звернувся
до суду 7 лютого 2014 року, тобто після
закінчення строку позовної давності,
передбаченого п. 5.5. Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам.

Як передбачає ч. 1 ст. 264 ЦК України
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дій, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

В судовому засіданні згідно пояснень
відповідача ОСОБА_2, виписки по
кредитному рахунку ОСОБА_2 (а.с. 49)
встановлено, що остання сплата
грошових коштів в рахунок виконання
зобов'язань за кредитним договором №
DNH4KP37130030 від 10 липня 2006 року була
проведена ОСОБА_2 23 серпня 2006 року.

Після 23 серпня 2006 року, а також після 10
липня 2008 року (закінчення строку на
який був наданий кредит) відповідачем
ОСОБА_2 грошові кошти в рахунок
погашення платежів за кредитним
договором не сплачувалися, та позивач
із вимогами про стягнення
заборгованості за кредитним договором
не звертався.

При цьому, суд приходить до висновку, що
самостійне зарахування позивачем, в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № DNH4KP37130030 від 10
липня 2006 року, платежів, що
сплачувалися за кредитними договорами
від 19 листопада 2010 року, від 11 липня 2006
року, а також утримання із пенсії
відповідача згідно судового наказу від
15 лютого 2008 року, не може вважатися
перериванням перебігу позовної
давності, оскільки не пов'язане із
вчиненням будь-яких дій відповідачем, в
розумінні вимог ч. 1 ст. 264 ЦК України.

П. 31 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
(з наступними змінами) передбачає, що
при застосуванні положення пункту 7
частини одинадцятої статті 11 Закону
України "Про захист прав споживачів",
яким кредитодавцю забороняється
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув,
суди мають виходити з того, що у
системному зв'язку з частиною
одинадцятою статті 11 зазначеного
Закону ця вимога стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямована на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не
передбачає заборони пред'явлення
окремих вимог у зв'язку з пропущенням
строку позовної давності, при
вирішенні таких спорів, суди повинні
враховувати положення ЦК про позовну
давність.

Оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення пункту 7 частини одинадцятої
статті 11 Закону України "Про захист
прав споживачів" та вимоги ЦК щодо
позовної давності застосовуються й до
додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи).

Враховуючи вказані обставини справи та
правові норми, суд приходить до
висновку про відмову у задоволенні
позову публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Привабтанк» в зв'язку зі спливом
позовної давності.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 256, 257, 261, 264, 526, 1054
Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11,
214, 215 Цивільного процесуального
кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Рівненської області через
Рокитнівський районний суд
Рівненської області шляхом подачі в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. У разі
якщо рішення було постановлено без
участі особи, яка його оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Т.С.
Феха.

Повний текст рішення складено 1 липня
2014 року.