АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження 22-6488/14
Головуючий у 1 інстанції: Грегуль О.В.
У Х В А Л А

Іменем України

20 травня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Нежури В.А.

суддів: Соколової В.В.,
Усика Г.І.

при секретарі: Гулієві Ф.Д.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 27 березня 2014 року за позовом
комунального підприємства "Дирекція з
управління та обслуговування
житлового фонду" Деснянського району м.
Києва до ОСОБА_1 про стягнення оплати за
послуги з утримання будинку та
прибудинкової території.

В С Т А Н О В И Л А

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 27 березня 2014 року позов
комунального підприємства "Дирекція з
управління та обслуговування
житлового фонду" Деснянського району м.
Києва до ОСОБА_1 про стягнення оплати за
послуги з утримання будинку та
прибудинкової території задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
комунального підприємства "Дирекція з
управління та обслуговування
житлового фонду" Деснянського району м.
Києва 3 943 грн. 62 коп. - оплати за послуги
з утримання будинку та прибудинкової
території та вирішено питання щодо
судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1
звернувся до суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Зокрема апелянт вказує на те, що право
власності на квартиру у нього виникло з
21.03.2011 р., і тому позивач безпідставно
нараховує плату за надані комунальні
послуги з лютого 2011 року, крім того
відповідь ЖЕКу - 303 від 05.08.2013 р. не
узгоджена з жодним мешканцем будинку, і
не містить доказів надані послуг
позивачем належної якості.

Апелянт в судове засідання не з*явився,
будучи повідомленим належним чином про
час і місце слухання справи,
представник позивача проти
задоволення апеляційної скарги
заперечував, просив залишити рішення
суду першої інстанції без змін.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення, колегія суддів
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги", споживач
зобов'язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 7 "Правил користування
приміщеннями житлових будинків і
гуртожитків", затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р.
№ 572, власник та наймач (орендар)
квартири, житлового приміщення у
гуртожитку зобов*язаний сплачувати
надані житлово-комунальні послуги у
строки, встановлені договором або
законом.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, відповідачу на
праві власності належить двокімнатна
АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва від
14.02.2011 р.

Відповідно до наявної в матеріалах
справи, копії витягу про державну
реєстрацію прав, 21.03.2011 р. здійснено
державну реєстрацію права власності
відповідача на АДРЕСА_1.

У період з 14.02.2011 р. по 28.02.2014 р.
позивачем надавалися послуги з
утримання будинку АДРЕСА_1

Відповідно до наданого позивачем
розрахунку, відповідач має
заборгованість по оплаті за послуги з
утримання будинку та прибудинкової
території за період з 14.02.2011 р. по 28.02.2014
р. в сумі 3943,62 грн.

Доказів, якіб спростували наданий
позивачем розрахунок заборгованості
відповідачем в ході розгляду справи
надано не було.

У зв*язку зі чим суд першої інстанції
обгрунтовано задовольнив пред*явлений
позов в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується із таким
висновкам суду першої інстанції, який
відповідає встановленим фактичним
обставинам у справі, а також нормам
матеріального і процесуального права.

Колегія відхиляє доводи апеляційної
скарги, і зазначає, що згідно ст. 322 ЦК
України, власник зобов*язаний
утримувати майно, що йому належить,
якщо інше не встановлено законом або
договором .

Як вбачається з матеріалів справи,
право власності апелянта на АДРЕСА_1.
виникло з 14.02.2011 р., і саме з цієї дати у
нього виникло зобов*язання щодо
утримання належного майна, в тому
числі і щодо послуг, які надавалися
позивачем і є предметом даного спору..

Відносно доводів апелянт про
ненадання позивачем послуг неналежної
якості, то ці доводи нічим об*активно не
підтверджуються, а посилання апелянта
на Акт про ненадання послуг від 16.04.2011 р.
та відповідь ЖЕК - 303 на його звернення,
не є належними доказами в розумінні ст.
18 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», на яку
посилається і сам апелянт у своїх
запереченнях на позовну заяву.

Інші доводи апеляційної скарги на
законність ухваленого рішення не
впливають, і до уваги колегією суддів
не приймаються.

Такими чином, рішення є законним і
обґрунтованим і підстав для його зміни
чи скасування колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 27 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: