Кіровський районний суд міста Макіївки
№ 2/268/689/14
Справа №
268/627/14ц Р і ш е н н я
і м е н е м У к р а ї н и
Кіровський районний суд міста
Макіївки Донецької області у складі:
суддя Ситенко А.І.
позивачів ОСОБА_1,
представника позивачів
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні місцевого суду
в місті Макіївка цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Макіївської
міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визначення часток у спільній частковій
власності на домоволодіння, визнання
частково недійсним свідоцтва про право
на спадщину за законом, визнання права
власності на нерухоме майно в порядку
28 лютого 2014 ОСОБА_1 та ОСОБА_2
звернулись до суду з позовом до
Макіївської міської ради, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про визначення часток у
спільній частковій власності на
домоволодіння, визнання частково
недійсним свідоцтва про право на
спадщину за законом та визнання права
власності на нерухоме майно в порядку
У судовому засіданні представник
позивачів - адвокат ОСОБА_3 підтримала
заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги, в
обґрунтування яких послалась на факти
і обставини, наведені у позовній заяві,
та зазначила, що позивач ОСОБА_1 є
дружиною померлого ОСОБА_6, а позивач
ОСОБА_2 його сином. Мати померлого
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 13 червня 1957 року
придбала 1/4 частину домоволодіння за
адресою: АДРЕСА_1. На земельній ділянці
за вказаною адресою було два житлових
будинки, тому рішенням виконкому від 13
лютого 1980 року вони були об'єднані в
одне домоволодіння під номером 48-50.
ОСОБА_7 та другому співвласнику
домоволодіння - ОСОБА_4 вказаним
рішенням було рекомендовано замінити
правовстановлюючі документи із
зазначенням їх часток по 1/3 кожному. Ще
1/3 частина залишилась у володінні
міського житлоуправління. ОСОБА_7 в
силу малограмотності не виконала
вказане рішення. Після її смерті,
спадщину прийняв син - ОСОБА_6 та
отримав свідоцтво про право на
спадщину за законом, де розмір його
частки у домоволодінні був зазначений
як 1/4, а номер домоволодіння - 50.
Вказаний факт на теперішній час є
перешкодою для позивачів в оформлені
спадкових прав після смерті ОСОБА_6
Нотаріусом через розбіжності у
правовстановлюючому документі
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом.

Посилаючись на викладені
обставини та правове обґрунтування
заявлених вимог, представник позивачів
ОСОБА_3 просить суд визначити частку
ОСОБА_7 у спільній частковій власності
на домоволодіння 1/3; визнати частково
недійсним свідоцтво про право ОСОБА_6
на спадщину за законом після смерті
ОСОБА_7, видане нотаріусом 28 березня 1985
року в частині невірно вказаних у ньому
адреси та 1/4 частки спадкового майна, що
фактично складає 1/3 частину
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2,
визнати за позивачами право власності
на 1/3 домоволодіння в порядку
спадкування по 1/2 частині кожному.

Представник відповідача - Макіївської
міської ради, належним чином
сповіщений про час та місце судового
розгляду справи, не використав
наданого законом права на участь у
судовому засіданні. Зі змісту поданих
заперечень на позов ОСОБА_7 вбачається,
що територіальна громада Макіївської
міської ради не є належним
відповідачем у цій справі, оскільки
позивачі відповідно до вимог ст. 1268 ЦК
України вважаються такими, що прийняли
спадщину. У зв'язку з тим, що спірне
домоволодіння не є ні відумерлою
спадщиною, ні безхазяйною нерухомою
річчю, інтересів територіальної
громади міста вказаний спір не
стосується.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні
позовні вимоги ОСОБА_7 визнав у повному
обсязі по пояснив, що спірне
домоволодіння фактично перебуває у
власності трьох осіб: його, ОСОБА_6 та
ОСОБА_5 Його сім'я та сім'я ОСОБА_6
проживає у одному будинку, що має два
входи. Свою частку у домоволодінні - 1/3
він отримав у спадок після смерті
матері. Адреса домоволодіння у його
правовстановлюючому документі
зазначена як: АДРЕСА_2.

Відповідач ОСОБА_5 у судовому засіданні
також визнав позовні вимоги ОСОБА_6 у
повному обсязі та пояснив, що йому
належить 1/3 частина домоволодіння за
адресою: АДРЕСА_2. Вказану нерухомість
йому подарила ОСОБА_10 у 1996 році.

Вислухавши пояснення представника
позивачів, відповідачів ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, дослідивши надані докази, суд у
межах заявлених позовних вимог (стаття
11 ЦПК України) установив наступне.

Справи про спадкування за законом
мають вирішуватись на основі правил
глави 86 ЦК України.

Спадкування за законом, як визначено
частиною 1 статті 1258 ЦК України,
здійснюється почергово. За відсутності
заповіту, визнання його недійсним,
неприйняття спадщини або відмови від
її прийняття всіма спадкоємцями за
заповітом, а також у разі не охоплення
заповітом усієї спадщини право на
спадкування за законом одержують
спадкоємця відповідної черги. Зокрема,
у першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки
(стаття 1261 ЦК України).

Відповідно до копії свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_3 ОСОБА_6 помер
ІНФОРМАЦІЯ_2, про що Міським відділом
реєстрації актів цивільного стану
Макіївського міського управління
юстиції Донецької області 24 вересня 2008
року зроблено актовий запис № 2120.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась
спадщина у вигляді частини
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3, яка
належала померлому на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 28 березня 1985 року.

З копії свідоцтва про одруження серії
НОМЕР_4, виданого Міським відділом
реєстрації актів громадянського стану
міста Макіївки Донецької області,
вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_1
перебували у зареєстрованому шлюбі з 30
серпня 1999 року.

Копією свідоцтва про народження серії
НОМЕР_5, виданого Кіровським РАГС міста
Макіївки підтверджується, що батьками
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 є: ОСОБА_6 та ОСОБА_1.

На підставі викладеного та з
урахуванням положень статті 1261 ЦК
України, позивачі належать до першої
черги спадкоємців за законом після
смерті ОСОБА_6.

Згідно з вимогами частини 3 статті 1268 ЦК
України спадкоємець, який постійно
проживав разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо протягом
строку, встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

З копії домової книги вбачається, що за
адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані та
проживають: з 09 червня 1999 року - ОСОБА_2
та з 31 серпня 1999 року - ОСОБА_1. Також за
вказаною адресою був зареєстрований та
фактично проживав з 30 грудня 1973 року по
день смерті ОСОБА_6.

За таких обставин, позивачі є
спадкоємцями, які прийняли спадщину
після смерті ОСОБА_6 відповідно до
вимог частини 3 статті 1268 ЦК України,
оскільки постійно проживали зі
спадкодавцем на момент відкриття
спадщини та протягом шести місяців з
часу відкриття спадщини не заявили про
відмову від неї.

Згідно інформаційної довідки зі
Спадкового реєстру (спадкові справи та
видані на їх підставі свідоцтва про
право на спадщину), 05 листопада 2013 року
Третьою Макіївською Державною
нотаріальною конторою на підставі
заяви ОСОБА_1 була відкрита спадкова
справа № 55257535 на ім'я спадкодавця
ОСОБА_6.

Постановою державного нотаріуса від 21
січня 2014 року, ОСОБА_1 було відмовлено в
оформлені її права на спадщину з
підстав розбіжностей у
правовстановлюючому документі, а саме -
в адресі домоволодіння та частці
спадкодавця у спільному майні.

Відповідно до даних Товариства з
обмеженою відповідальністю «Міське
БТІ» міста Макіївки за адресою:
АДРЕСА_2, яке складається з двох жилих
будинків та службових споруд.

Вказане домоволодіння належить:1/4
частина - ОСОБА_6 на підставі свідоцтва
про право на спадщину за законом від 28
березня 1985 року, виданого Державним
нотаріусом Третьої Макіївської
державної нотаріальної контори, номер
у реєстрі 714; 1/3 частина - ОСОБА_4 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 21 листопада 1992
року, виданого Державним нотаріусом
Третьої Макіївської державної
нотаріальної контори, реєстровий номер
3728 та 1/3 частина - ОСОБА_5 відповідно до
договору дарування від 19 вересня 1996
року, посвідченого приватним
нотаріусом Макіївського міського
нотаріального округу, номер у реєстрі
2511.

Матері ОСОБА_6 - ОСОБА_7 1/4 частина
домоволодіння належала на підставі
договору купівлі-продажу від 13 червня
1957 року, посвідченого нотаріусом
Макіївської державної нотаріальної
контори за реєстром І-3952.

Під час розгляду справи встановлено, що
рішенням виконавчого комітету
Кіровської районної ради народних
депутатів № 39/4 від 13 лютого 1980 року
співвласникам домоволодіння АДРЕСА_2,
було рекомендовано замінити юридичні
документи на домоволодіння. Відповідно
до розрахунку Макіївського бюро
технічної інвентаризації, частки
співвласників були визначені як 1/3
частина кожному.

Також вказаним рішенням було
ініційоване питання про видачу
свідоцтва про право власності на 1/3
частину вказаного домоволодіння
Міському житлоуправлінню.

На той час співвласниками спірного
домоволодіння були: мати ОСОБА_6 -
ОСОБА_7 та ОСОБА_11 - батько відповідача
ОСОБА_4.

Крім того, зі змісту рішення
виконавчого комітету вбачається, що на
той момент домоволодінню було
присвоєно адресу: АДРЕСА_2.

Але, ігноруючи вказане рішення
виконкому, ОСОБА_7 не привела
правовстановлюючий документ у
відповідність до нього. Як наслідок, її
частка у спільному майні залишилась 1/4,
незважаючи на фактичне перебування на
той час домоволодіння у спільній
власності трьох осіб, а адреса
домоволодіння як: АДРЕСА_3.

Після смерті ОСОБА_7, ОСОБА_6 до
нотаріальної контори у підтвердження
складу та місцезнаходження спадкового
майна, був поданий зазначений вище
договір купівлі-продажу частини
домоволодіння від 13 червня 1957 року, де,
як зазначалось вище, частка померлої
ОСОБА_12 у спільному майні була
визначена як 1/4, а адреса домоволодіння
як: АДРЕСА_3.

Вказаний факт призвів до того, що
нотаріусом 28 березня 1985 року було
видано свідоцтво про право на спадщину
за законом, яке засвідчило перехід
права власності на 1/4 частину
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 до
ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_7

На теперішній час, вказані обставини є
перешкодою для позивачів в оформлені
їх спадкових прав у нотаріальному
порядку.

Враховуючи роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України, викладені у
абзаці 3 пункту 23 постанови № 7 від
30.05.2008 року «Про судову практику у
справах про спадкування» у разі
відмови нотаріуса в оформлені права на
спадщину особа може звернутися до суду
за правилами позовного провадження.

З урахуванням викладеного, суд дійшов
висновку про неможливість позивачів,
які прийняли спадщину, оформити свої
права на неї в нотаріальній конторі.

За таких обставин та відповідно до
вимог статті 392 ЦК України, право
власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на спадкове
майно підлягає захисту в судовому
порядку.

Обираючи спосіб такого захисту, суд
виходить з наступного.

Будь-яких підстав, передбачених
нормами ЦК УРСР, чинного на час
відкриття спадщини, для визнання
частково недійсним свідоцтва про право
на спадщину за законом від 28 березня 1985
року, під час розгляду справи не
встановлено. Будь-яких порушень щодо
вчинення нотаріальних дій також
допущено не було. Спірне свідоцтво було
видано на підставі
правовстановлюючого документа,
наданого спадкоємцем, який визначав
склад та місцезнаходження спадкового
майна.

Також суд зазначає, що вирішення
питання про недійсність вказаного
свідоцтва та визначення частки
померлої ОСОБА_7 суперечить вимогам
статей 3, 27-31 ЦПК України, оскільки буде
вирішено питання про права осіб, які не
є стороною процесу та у зв'язку зі
смертю не мають цивільної
процесуальної правоздатності та
дієздатності.

Крім того, спір виник з приводу
спадщини, яка відкрилась після смерті
ОСОБА_6

З урахуванням викладеного, суд вважає,
що права позивачів підлягають судовому
захисту, шляхом визнання за ними права
власності на нерухоме майно в порядку
спадкування.

Також суд вважає доведеним той факт, що
фактично частка ОСОБА_6 у праві
власності на домоволодіння складає 1/3,
а адресою спірного домоволодіння є:
АДРЕСА_2.

Частиною 1 та 3 статті 1267 ЦК України
передбачено, що частки у спадщині
кожного із спадкоємців за законом є
рівними. Спадкоємці за письмовою
угодою між собою, посвідченою
нотаріусом, якщо це стосується
нерухомого майна або транспортних
засобів, можуть змінити розмір частки у
спадщині когось із них.

У зв'язку з відсутністю між позивачами
вказаної угоди, розмір їх часток у
спадщині є рівним.

Проаналізувавши встановлені фактичні
обставини по справі, оцінивши надані
сторонами в порядку положень статті 60
ЦПК України докази в їх сукупності, суд
дійшов висновку про часткове
задоволення позову, шляхом визнання за
позивачами права власності на 1/3
частину спірного домоволодіння в
порядку спадкування, по 1/6 за кожним
відповідно. У задоволені решти
позовних вимог суд вважає за необхідне
відмовити.

На підставі вищевикладеного,
керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 212, 213-215
Цивільного процесуального кодексу
України, статтями 370, 372, 392, 1258, 1261, 1266-1268
Цивільного кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2
задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) право власності на 1/6
(одну шосту) частину домоволодіння
АДРЕСА_2 в порядку спадкування за
законом після смерті ОСОБА_6.

Визнати за ОСОБА_2 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_2) право власності на 1/6
(одну шосту) частину домоволодіння
АДРЕСА_2 в порядку спадкування за
законом після смерті ОСОБА_6.

У задоволені решти позовних вимог
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається Апеляційному суду Донецької
області через Кіровський районний суд
міста Макіївки протягом десяти днів з
дня його проголошення, а особами, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення -
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:
А.І.Ситенко