Справа № 750/3140/14
Провадження № 2/750/1264/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2014 року
м.Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в
складі:

головуючого судді
Литвиненко І.В.

при секретарі
Кравченко І. В.,

за участю позивачів, представника
позивача, відповідача, представника
відповідача,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Чернігові
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання права власності в
порядку спадкування ,-

третя особа - приватний нотаріус
ОСОБА_4,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до
суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання
права власності в порядку спадкування
за кожним із них на 1/3 частину квартири
АДРЕСА_1 та на 1/6 частину квартири
АДРЕСА_2, мотивуючи позовні вимоги тим,
що 1/2 частина квартири АДРЕСА_2 взагалі
не включена до спадкового майна, хоча
вважають її спільною сумісною
власністю відповідача та померлої
ОСОБА_5, а також вважають, що квартира
АДРЕСА_1 не є спільною сумісною
власністю, оскільки ОСОБА_5 сплачувала
пайові внески за цю квартиру до шлюбу з
відповідачем, так як приватний
нотаріус повідомив їх про те, що він має
намір видати свідоцтво про право
власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1, тому вони звернулись із
зазначеним позовом, оскільки можуть
бути порушені їх права.

Позивачі та їх представник
підтримали позовні вимоги в повному
обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідач та їх представник
позовні вимоги визнали частково,
вважають, що за відповідачем необхідно
визнати право власності на 5/9 частин
квартири АДРЕСА_1, як спільної сумісної
власності та в порядку спадкування
після померлої дружини.

Судом встановлено такі факти та
відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_5 є матір'ю ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
що підтверджується копіями свідоцтв
про народження. Вона вступила до
житлово-будівельного кооперативу № 48 в
1973 році.

22 грудня 1978 року між ОСОБА_6 та
ОСОБА_3 було укладено шлюб, після
реєстрації якого, ОСОБА_6 змінила
прізвище на «Іващенко».

ОСОБА_5 померла 28.03.2013 року, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть (а.с. 6).

Позивачі та відповідач подали
заяви про прийняття спадщини, як
спадкоємці першої черги, що
підтверджується копією спадкової
справи.

ОСОБА_5 була зареєстрована за
адресою: АДРЕСА_1 з 09.04.1974 року та 16.05.2013
року знята з реєстрації, як померла, що
підтверджується довідкою № 140 від
13.01.2014 року.

За нею було зареєстроване право
власності на квартиру АДРЕСА_1 30.11.2007
року на підставі свідоцтва про право
власності на нерухоме майно.

Згідно із повідомленням
нотаріуса від 15.01.2014 року (а.с. 7), він мав
намір видати свідоцтво про право
власності на частку в спільному майні
на ? частину квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 З
цим не погодились позивачі, оскільки
вважають, що вказана квартира є
особистою власністю їх померлої
матері.

Відповідно до ст. 392 ЦК України,
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється, або не визнається.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону
України «Про власність», яка діяла на
час сплати пайових внесків за
квартиру АДРЕСА_1 в м. Черніговів
повному обсязі, член житлового,
житлово-будівельного, дачного,
гаражного чи іншого кооперативу або
товариства, який повністю вніс свій
пайовий внесок за квартиру, дачу,
гараж, іншу будівлю або приміщення,
надані йому в користування, набуває
права власності на це майно.

Часиною 1 ст. 22 КпШС України
передбачено, що майно, нажите
подружжям за час шлюбу, є його
спільною сумісною власністю. Згідно
із ч. 1 ст. 24 КпШС України, майно, яке
належало кожному з подружжя до
одруження, а також одержане ним під
час шлюбу в дар або в порядку
успадкування, є власністю кожного з
них.

Як вбачається із довідки ОЖБК м.
Чернігова від 23.06.2014 року № 1-07/732, перші
три пайові внесків в сумі 2600 рублів, 88
рублів 28 коп., та 263 рублі 31 коп., на
загальну суму 2951,59 коп. були внесені
померлою ОСОБА_5 до укладання шлюбу з
відповідачем, інша частина пайових
внесків - 2241 грн 41 коп. була сплачена
після укладання шлюбу з першого
кварталу 1980 року по четвертий квартал
1987 року. Повна вартість квартири на час
сплати пайових внесків становила 5193
грн. З вищевикладеного вбачається, що
56/100 частин квартири є особистим майном
померлої ОСОБА_5, так як придбане нею до
шлюбу, 44/100 частин квартири АДРЕСА_1 є
спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та
ОСОБА_3 Оскільки частки подружжя при
поділі рівні, отже відповідач набув
право власності на 22/100 частин вказаної
квартири на праві спільної сумісної
власності, спадковим майном є 78/100
(56/100+22/100) частин квартири АДРЕСА_1 , які
повинні ділитись між спадкоємцями, з
урахуванням положень ч. 1 ст. 1267 ЦК
України. Виходячи із вищевикладеного
за кожним із спадкоємців слід визнати
право власності в порядку спадкування
на 26/100 частину спірної квартири.

26 грудня 2000 року ОСОБА_3 було видано
ордер на квартиру АДРЕСА_2 на сім'ю із
однієї особи, вказану квартиру він
приватизував, що підтверджується
копією свідоцтва про право власності
на житло від 05.02.2004 року, згідно із яким,
вказана квартира належить йому в
цілому. Як вбачається із свідоцтва про
право власності на вказане житло,
участі в його приватизації ОСОБА_5 не
приймала, на момент приватизації у
вказаній квартирі не проживала та не
була зареєстрована.

Приватизація - це процес зміни власника
шляхом передачі об'єктів державної
власності у приватну власність. Із
положень Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» (статей 1 та 5) випливає, що право
на приватизацію певного житлового
приміщення мають громадяни України,
які на час приватизації проживали в
певному житловому приміщенні, які
висловили своє бажання на приватизацію
житла, невідповідність хоча б однієї з
вказаних умов створить неможливість
виникнення спільної власності
подружжя на приватизовану квартиру.

Отже, оскільки померла ОСОБА_5 не
проживала та не була зареєстрована у
АДРЕСА_2, не висловила свого бажання на
приватизацію спірної квартири, суд
приходить до висновку, що спірна
квартира є особистою власністю
відповідача, а отже ця квартира не
відноситься до спадкового майна.

Пропорційно задоволеним вимогам,
стягненню підлягають судові витрати, з
відповідача на користь позивачів
належить стягнути по 812,15 грн., оскільки
позов задоволений на 45 %.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 213-215,
218 ЦПК України, ст.ст. 1261, 1267
ЦК, 57 СК України, суд ,-

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
26/100 частин квартири АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_2 право власності на
26/100 частин квартири АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_3 право власності на
48/100 частин квартири АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір на
користь ОСОБА_1 в сумі 822 грн 15 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір на
користь ОСОБА_2 в сумі 822 грн. 15 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Чернігівської
області.

Апеляційну скаргу на рішення суду може
бути подано протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
І.В. Литвиненко