АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22
Головуючий в І інстанції Гаврилов Д.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року липня місяця 09 дня колегія
суддів судової палати з цивільних
справ апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого:Стародубця
М.П.,Суддів:Воронцової Л.П., Ігнатенко
П.Я.при секретарі:Калюжному О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_5, діючої від імені ОСОБА_6, на
рішення Суворовського районного суду
м. Херсона від 06 червня 2014 року в справі
за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про
відшкодування грошової компенсації за
проведення ремонтно-будівельних робіт
у житловому будинку, -

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2013 року ОСОБА_7 звернулася до
суду з вказаним вище позовом,
зазначаючи, що 16 серпня 2006 року вона
уклала договір довічного утримання, за
яким зобов'язалась доглядати ОСОБА_6,
натомість остання передала їй у
власність житловий будинок АДРЕСА_1.

Рішенням суду від 25 вересня 2012 року
договір довічного утримання розірвано,
реєстрація її права власності на
вказане нерухоме майно скасована.

В період дії договору довічного
утримання нею було здійснено значне
поліпшення житлового будинку по
АДРЕСА_1, зокрема, побудовано ванну
кімнату і туалет, проведено
водопостачання, встановлено двері,
метало-пластикові вікна,
залізобетонний паркан, котел
2-контурний з радіаторами, проведено
частковий ремонт у приміщеннях.

Посилаючись на те, що умовами договору
на неї обов'язок проведення
капітального та поточного ремонту
будинку не покладався, натомість
зазначені вище поліпшення вона
здійснювала з метою забезпечення
нормальних умов для проживання ОСОБА_6,
просила суд стягнути з останньої 76 076,82
грн. в рахунок грошової компенсації за
проведені нею ремонтно-будівельні
роботи.

Рішенням суду від 06 червня позов
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 в
якості компенсації за проведення
ремонтно-будівельних робіт в житловому
будинку 58 714 грн. і судові витрати в
сумі 6 813 грн., які складаються з витрат
на оплату правої допомоги в розмірі 3 000
грн. та витрат, пов'язаних з проведенням
судової будівельно-технічної
експертизи в розмірі 3 813 грн.

В іншій частині в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, діюча від
імені ОСОБА_6, просить рішення суду
першої інстанції скасувати і ухвалити
нове, посилаючись на те, що суд першої
інстанції поверхово розглянув справу,
неправильно встановив правовідносини,
які виникли між сторонами, а зібраним
по справі доказам дав неправильну
оцінку, у зв'язку з чим ухвалив
незаконне та необґрунтоване рішення.

У письмових запереченнях на апеляційну
скаргу ОСОБА_9, діюча від імені ОСОБА_7,
її доводи не визнає і вважає
безпідставними, просить апеляційну
скаргу відхилити, рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, і осіб, які
з'явилися у судове засідання,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено і ніким не
заперечується, що 16 серпня 2006 року між
сторонами по справі був укладений
договір довічного утримання, за яким
ОСОБА_6 передала у власність ОСОБА_7, яка
пізніше змінила прізвище на ОСОБА_7,
належний їй житловий будинок АДРЕСА_1,
натомість остання зобов'язалася
довічно повністю утримувати
відповідачку по даній справі,
забезпечувати її харчуванням,
доглядом, одягом, необхідною допомогою,
житлом, зберігаючи у її довічному
користуванні зазначений вище житловий
будинок.

Вартість матеріального забезпечення
(харчування, одягу) була визначена
сторонами у розмірі 200 грн.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Херсона від 25 вересня 2012 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Херсонської області
від 15 листопада 2012 року, вказаний вище
договір довічного утримання розірвано
та зобов'язано Херсонське державне
бюро технічної інвентаризації зняти з
реєстрації право власності на житловий
будинок АДРЕСА_1, оформлений на ім'я
ОСОБА_7

Висновками проведеної в ході розгляду
справи судової будівельно-технічної
експертизи № 09/2014 від 29 квітня 2014 року
встановлено, що спірний будинок має
ознаки проведення ремонтних робіт,
однак встановити точну дату його
проведення, обсяг і найменування
проведених ремонтних робіт не
вбачається за можливе.

Разом з тим, експерт вважав за можливим
зазначити, що роботи, згідно вказаному
позивачем переліку, у своїй більшості
виконувалися, і встановив вартість
відновлювального ремонту у розмірі 63
823 грн., при цьому зауваживши про наявні
на час огляду будинку пошкодження,
вартість усунення яких складає 7 109 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_7, суд першої інстанції виходив з
того, що під час дії договору довічного
утримання вказана фізична особа,
будучи власником спірного будинку, за
згодою відповідача власним коштом
здійснила капітальний ремонт, проте,
оскільки після розірвання вказаного
договору будинок з поліпшеними
експлуатаційними характеристиками
було повернуто у власність ОСОБА_6,
остання повинна відшкодувати
позивачці здійснені нею витрат у
відповідності до вимог ст.ст. 1212,1213 ЦК
України.

Проте з таким висновком суду
погодитися не можна з огляду на таке.

Глава 23 Книги 3 ЦК України визначає
загальні положення про право
власності, зокрема, обов'язок власника
утримувати належне йому майно (ст.322).

За положеннями ст.150 ЖК України, ст.383 ЦК
України власник житлового будинку має
право використовувати його для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї та інших осіб.

Більш детально права та обов'язки
власника житлового будинку визначають
норми, закріплені главою 6 ЖК України.

Так, громадяни, які мають у приватній
власності жилий будинок (квартиру),
зобов'язані забезпечувати його
схоронність, провадити за свій
рахунок поточний і капітальний
ремонт, утримувати в порядку придомову
територію (ст.151 ЖК).

Таким чином, оскільки з 2006 року по 2012
рік ОСОБА_7 була власником житлового
будинку з господарчими та побутовими
будівлями і спорудами по АДРЕСА_1, який
використовувала для власного
проживання й проживання свого
неповнолітнього сина ОСОБА_11, 2006 року
народження, що жодною із сторін не
заперечується, колегія суддів
приходить до висновку, що понесені
позивачкою у цей період витрати на
поліпшення вказаного нерухоме майно,
були здійсненні нею у зв'язку з
виконанням обов'язку по утриманню
належного їй майна, встановленого
чинним законодавством, з метою
забезпечення собі й дитині належних
умов проживання у зазначений проміжок
часу.

Крім того, за визначенням капітального
ремонту, який міститься в Примірному
переліку послуг з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій та
послуг з ремонту приміщень, будинків,
споруд, затвердженого наказом
Державного комітету України з питань
житлово-комунального господарства
10.08.2004 року № 150, виконані позивачкою
поліпшення за своїм обсягом і вартістю,
які вказані нею у позовній заяві,
свідчать про здійснення лише поточного
ремонту, який вона зобов'язана
здійснювати однаково як власник
житлового будинку і як повнолітній
член сім'ї власника, який проживає у
цьому будинку.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
вирішуючи спір, суд першої інстанції
неправильно визначився з характером
спірних правовідносин і нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до них, у зв'язку з чим
ухвалив незаконне та необґрунтоване
рішення, яке за правилами ст. 309 ЦПК
України підлягає скасуванню з
ухвалення нового про відмову у
задоволенні заявлених ОСОБА_7 вимог за
безпідставністю.

Крім того, колегія суддів звертає увагу
на те, що за приписом ст. 376 ЦК України,
якою врегульовано правові наслідки
розірвання договору довічного
утримання, витрати, зроблені набувачем
щодо утримання майна, що відповідно до
встановлених у справі обставин, обсягу
виконаних робіт та їх вартості, на
думку колегії суддів, мало місце, йому з
урахування того, що договір розірвано
не у зв'язку з неможливістю виконання
позивачем своїх договірних обов'язків,
не відшкодовуються.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст.303,307-309 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, діючої від
імені ОСОБА_6, задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Херсона від 06 червня 2014 року
скасувати і ухвалити нове, яким у
задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_6
про відшкодування грошової
компенсації за проведення
ремонтно-будівельних робіт у житловому
будинку відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили негайно після
його проголошення і може бути
оскаржене протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: