overthelex/edrsr-tspk huggingface dataset:
2/258/2121/14 258/5698/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2014 р.
Кіровський районний суд м. Донецька в складі:

головуючого - судді
Подолянчука І.М.

при секретарі
Мінченковій С.В.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Донецьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

«Про розірвання шлюбу», суд, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 07 грудня 2002 року був зареєстрований шлюб між нею та відповідачем відділом реєстрації актів громадянського стану
Кіровського районного управління юстиції м. Донецька, актовий запис № 768.

Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Шлюбні відносини з відповідачем припинені в листопаді 2013 р. в зв'язку з тим, що вони втратили почуття любові та поваги один до одного.

Вважає, що їх сім'ю зберегти неможливо, шлюб зберігається лише формально, тому просить суд розірвати їх шлюб. Спора про майно та місце проживання дитини немає.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та суду надала пояснення, аналогічні вищевикладеному, додавши що у наданий судом строк для примирення, такого примирення не настало і подальше збереження сім'ї не можливе.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання з'явився, позовні вимоги не визнав та наполягав на наданні чергового строку для примирення протягом 6 місяців.

Заслухавши пояснення позивачки, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.112
Сімейного Кодексу України і роз'ясненням п.10 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 проголошена Конституцією
України, охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Згідно зі Свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 від 07 грудня 2002 року, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07 грудня 2002 року .

В судовому засіданні встановлено, що сім'я фактично розпалась і існує тільки формально, її збереження стало неможливим, подружжя не підтримують шлюбні стосунки, не мають почуття любові та поваги один до одного, та бажають розірвати шлюб.

На підставі викладеного, керуючись ст. 104, 110, 112 СК України. ст. 10, 60,88, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 07 грудня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровського районного управління юстиції м.
Донецька, актовий запис № 768 - розірвати.

За вибором позивачки після розірвання шлюбу прізвище «ОСОБА_1» залишити їй без зміни.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду
Донецької області через Кіровський районний суд м. Донецька протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя :
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про забезпечення позову

"12" лютого 2014 р.

Суддя Рівненського міського суду
Тимощук О.Я., при секретарі Грібінчак
К.П. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя.

Представник позивача через канцелярію
Рівненського міського суду 11 лютого 2014 року подав заяву в якій просить суд вжити заходів до забезпечення позову в частині поділу спільно нажитого майна подружжя шляхом накладення арешту на автомобіль марки «XUNDAY Santa Fe» державний номерний знак НОМЕР_1 який на даний час зареєстрований за громадянином ОСОБА_3
(АДРЕСА_1) . Крім того, представником позивача через канцелярію
Рівненського міського суду 11 лютого 2014 року подано клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача
ОСОБА_3, якому на даний час належить спірний автомобіль на праві власності.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява про забезпечення позову підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Відповідно до ч. 6 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Відповідно до ч. 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України, від 22.12.2006, № 9
"Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову"розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Все зазначене дає підстави припускати, що невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання в майбутньому рішення суду, а тому заяву про забезпечення позову підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Забезпечити позов шляхом накладення арешту на автомобіль марки «XUNDAY Santa Fe» державний номерний знак НОМЕР_1 який на даний час зареєстрований за громадянином ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) .

Копію ухвали направити для виконання в
УДАІ УМВС України в Сумській області,
ВДАІ УМВС України в Рівненській області, Відділ ДВС Рівненського міського управління юстиції та для відома учасникам процесу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Суддя Рівненського

міського суду
О.Я. Тимощук
Справа №647/1627/14-ц
Провадження № 2/647/468/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2014 року Бериславський районний суд
Херсонської області у складі:

головуючого судді Волошина Р.Р.,

за участю секретаря Коваленко Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті
Бериславі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 01 серпня 1998 року. Вважає подальше спільне життя та збереження сім'ї неможливим через відсутність взаєморозуміння, несхожість характерів. Просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просила розірвати шлюб.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 01 серпня 1998 року у
Новокубанській сільській раді
Великоолександрівського району
Херсонської області, актовий запис №3.
Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що шлюбні відносини сторін припинені. Причиною розпаду шлюбу став факт втрати почуття кохання та поваги між подружжям. У наданий судом строк сторони не примирились.

Враховуючи ці обставини, суд приходить до висновку про те, що сторони дійшли до стійкого переконання про необхідність розірвання шлюбу, оскільки судом встановлено, що подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, у зв'язку з цим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 110,112 СК України, ст.ст. 10,11,60,212-215,218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1, зареєстрований 01 серпня 1998 року у Новокубанській сільській раді
В.Олександрівського району
Херсонської області, актовий запис №3.

Відновити ОСОБА_1 її дошлюбне прізвище -
«ОСОБА_1».

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через
Бериславський районний суд
Херсонської області, шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Суддя
Р.Р. Волошин
Крижопільський районний суд
Справа № 134/1146/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 червня 2014 року
Крижопільський районний суд

Вінницької області у складі головуючого - судді Глушкової В.Ф.

з участю секретаря Вінніченко О.В.

розглянувши у попередньому судовому засіданні в залі суду в смт Крижопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - Відділ РАЦС
Крижопільської РУЮ, про виключення відомостей про позивача як батька з актового запису про народження дитини,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, третя особа -
Відділ РАЦС Крижопільської РУЮ, про виключення відомостей про позивача як батька з актового запису про народження дитини, посилаючись на те, що перебував з відповідачем у громадському шлюбі з 2008 року. 17.10.2008 року відповідач народила сина ОСОБА_3 і запевнила, що це їх спільна дитина, і в актовий запис про народження дитини за згодою позивача він був вписаний батьком. Тепер сторони спільно не проживають, відповідач залишила позивача і переїхала проживати в
Крижопільський район Вінницької області і повідомила позивачу, що
ОСОБА_4 не є його сином.

Відповідач позов визнала, про що надала суду письмову заяву, при цьому пояснила, що дійсно позивач не є біологічним батьком її дитини.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання.

Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 130 ЦПК
України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Матеріалами справи встановлено, що у свідоцтві про народження ОСОБА_4 батьком записаний позивач. Відповідач пояснила, що біологічним батьком
ОСОБА_3 є інша особа.

Згідно ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

Судом встановлено, що позивач не є батьком дитини ОСОБА_4, про що суду повідомила відповідачка, яка підтвердила, що батьком є інша особа, а тому є всі підстави для виключення відомостей про нього із актового запису як батька дитини ОСОБА_4.

Керуючись ст. 136 СК України, ст. 130 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Виключити відомості про ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2 як батька дитини ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3 з актового запису про його народження № 13 від ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованого в Тернівській сільській раді Крижопільського району
Вінницької області.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя
УХ В А Л А

Справа № 300/436/14-ц

02.07.2014р. смт.Воловець

Воловецький районний суд
Закарпатської області в особі головуючого судді Вотьканича В.А., за участю секретаря с/з Іванової Н.Я., представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача Бомбушкар
Е.С., представників третьої особи
ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_6 до Свалявської міської ради
Закарпатської області, треті особи
Управління Держкомзему у м. Свалява і
Свалявському районі Закарпатської області, ОСОБА_7 про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю та скасування реєстрації, установив:

У лютому 2014 року ОСОБА_6 пред'явив у суд позов зазначений позов в якому просив визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю виданий 21 березня 1997 року ОСОБА_7, зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 836 та скасувати його реєстрацію.

До початку розгляду справи по суті представник третьої особи ОСОБА_4 заявила клопотання про залучення третьої особи ОСОБА_7 у справу як співвідповідача. Клопотання мотивоване тим, що предметом позову є законність державного акта про право власності на землю, яка належить ОСОБА_7 і рішення в справі може вплинути на її право власності на земельну ділянку.

Представник позивача ОСОБА_2 заперечила проти залучення третьої особи ОСОБА_7 як співвідповідача у справу, вважаючи, що позов пред'явлено до тієї особи, яка наділена правом видачі державних актів, тобто до
Свалявської міської ради, яка і є належним відповідачем у справі.

Заслухавши сторони суд дійшов висновку, що клопотання задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 33 ЦПК України заміна неналежного відповідача або залучення у справу іншої особи як співвідповідача допускається тільки за клопотанням позивача.

За змістом ч.1 статті 33 ЦПК України ініціатива щодо заміни відповідача або залучення іншої особи як відповідача може виходити тільки від позивача.
Залучення у справу відповідача за клопотанням інших осіб, які беруть участь у справі, в тому числі третіх осіб, законом не передбачено.

Відповідно до ч.1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З урахуванням принципу диспозитивності закріпленого в статті 11 ЦПК України суд не має права за власною ініціативою вирішувати питання щодо заміни або залучення відповідачем іншу особу, ніж зазначена в позові.

Керуючись статтями 11, 33 ЦПК України суд ухвалив :

Клопотання представника третьої особи
ОСОБА_4 про залучення третьої особи
ОСОБА_7 як співвідповідача у справі відхилити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.А. Вотьканич
Справа № 149/1751/14-ц
Провадження №2-о/149/55/14
РІШЕННЯ

іменем України

03.07.2014 м. Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд
Вінницької області в складі:

головуючої - судді Гончарук-Аліфанової
О. Ю.,

при секретарі Шустер О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмільнику заяву ОСОБА_1, заінтересована особа - Хмільницька міська рада - про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, -

ВСТАНОВИВ:

24 червня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
Хмільницького міськрайонного суду
Вінницької області з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа.

Заява мотивована тим, що рішенням виконавчого комітету Хмільницької міської ради від 21 жовтня 1993 року № 204 заявнику передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 1000 кв.м в АДРЕСА_1, для будівництва житлового будинку. На підставі вказаного рішення
Хмільницькою міською радою 26 жовтня 1993 року ОСОБА_1 видано державний акт на право власності приватної власності на землю, однак в рішенні виконкому
Хмільницької міської ради від 21 жовтня 1993 року невірно записано по батькові заявника, замість - ОСОБА_1, зазначено -
ОСОБА_1, що позбавляє його можливості вільно розпоряджатись земельною ділянкою, в зв'язку з чим просив встановити факт належності йому державного акту.

В судове засідання сторони не з'явились, будучи належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, при цьому заявник подану заяву підтримав, просив її задоволити, а заінтересована особа проти задоволення заяви не заперечувала.

Дослідивши матеріали справи, судом були встановлено, що факт належності заявнику Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку від 26 жовтня 1993 року підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_1 (а.с. 5), копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 6), копією свідоцтва про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами від 31 липня 2009 року (а.с.7), частково підтверджується копією рішення виконавчого комітету
Хмільницької міської ради від 21 жовтня 1993 року № 204 (а.с. 8, 9, 10), копією державного акту на право приватної власності на землю від 26 жовтня 1993 року
(а.с. 11), в якому прізвище та ім'я зазначено вірно, а тому заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 213-215, 223, 234, 256, 259, 294 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, Державного акту на право приватної власності на землю, площею 0,1 гектара, для будівництва індивідуального житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1, виданого
Хмільницькою міською радою Вінницької області від 26 жовтня 1993 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за ВН № 0040

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Вінницької області через Хмільницький міськрайонний суд протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя
Справа № 307/2466/14-ц
Провадження № 2/307/1133/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2014 року м. Тячів

Тячівський районний суд

Закарпатської області

В складі : головуючого : Чопик В.В.

при секретарі: Олексій Я.В.

з участю позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 03.05.2007 року вона вступила до шлюбу з відповідачем по справі ОСОБА_2 актовий запис № 65.
Шлюб між ними зареєстрований у відділі
Тячівського ДРАЦСу. Від шлюбу у них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який знаходиться на її утриманні повному утриманні та вихованні. Причиною розірвання шлюбу є те, що відповідач безпричинно ображав її нецензурними словами в присутності дитини, не поважав її як дружину, наносив їй побої.
Тому просить суд шлюб між ними розірвати.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти позову не заперечив та просить суд шлюб між ними розірвати.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 110 Сімейного кодексу
України позов може бути пред'явлений одним із подружжя.

Згідно ст. 112 Сімейного кодексу
України підставами для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя є: 1.
Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини інваліда та інші обставини. 2. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

В судовому засіданні встановлено, що подружжя втратило почуття любові та поваги один до одного із-за постійних сварок, фактичних сімейних стосунків між сторонами не має, не проживають разом, а тому суд вважає, що позов слід задовольнити.

Керуючись ст. ст. 10, 213-215 ЦПК України, ст. ст. 110, 112 СК України суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований у відділі Тячівського
ДРАЦСу, актовий запис № 65 - розірвати.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя:

В.В. Чопик
Справа № 308/304/13- ц
УХВАЛА

02 червня 2014 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд
Закарпатської області в особі

головуючого - судді
Деметрадзе Т.Р.

при секретарі
Струтинська Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород заяву представника відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення
Ужгородського міськрайонного суду від 20.01.2014 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 січня 2014 у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - позов задоволено.

Представник відповідача ОСОБА_1 подав заяву про перегляд заочного рішення посилаючись на те, що в судові засідання не з'являвся по тій причині, що не отримував повістки про виклик в судове засідання.

Вказує, що постановлення заочного рішення без його участі судом, призвело до неповного з'ясування обставин справи та прийняття необґрунтованого рішення у справі, оскільки він був позбавлений права надати суду свої пояснення та докази, які мають істотне значення для вирішення справи.

В судове засідання, особи, які беруть участь у справі не з'явилися, хоча про час та місце засідання повідомлялись належним чином, що не перешкоджає розгляду заяви.

Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 232 ЦПК України, - заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи, а відповідно до ч.2 ст.228 цього ж
Кодексу заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Разом з цим, представник відповідача ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про скасування заочного рішення 28.03.2014 року, в якій просить скасувати рішення від 20.01.2014 року, однак будь-яких доказів на підтвердження поважності причин пропуску встановленого законом строку для подання відповідної заяви не вказав та не навів жодних доказів в обґрунтування своїх заперечень проти вимог позивача.

Враховуючи наведене, суд вважає, що підстав для задоволення заяви про скасування заочного рішення не має.

Керуючись ст.ст. 228, 231 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Заяву представник відповідача
ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення
Ужгородського міськрайонного суду від 20.01.2014 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без задоволення.

У відповідності до ч.4 ст. 231 ЦПК України, - у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим
Кодексом.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду
Т.Р. Деметрадзе