Справа № 404/1726/14-ц
Номер провадження 2/404/1163/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2014 року Кіровський районний
суд м.Кіровограда в складі:

головуючого судді - Іванової Н.Ю.

при секретарі - Гуйван О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом Кіровоградської
районної ради до ОСОБА_1 про
відшкодування шкоди завданої в порядку
регресу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_1 про відшкодування шкоди на
загальну суму 119 683,94 грн. та судового
збору в сумі 1200 грн.

Вимоги мотивує тим, що 15 листопада 2011
року гр. ОСОБА_1 був призначений на
посаду водія виконавчого апарату
Кіровоградської районної ради згідно з
розпорядженням голови Кіровоградської
районної ради від 15 листопада 2011 року №
01-04-34-гр «Про призначення ОСОБА_2». 27
квітня 2012 року ОСОБА_2, керуючи на
підставі шляхового листа автомобілем
ГАЗ 31105 реєстраційний номер НОМЕР_2,
який належить Кіровоградській
районній раді, вчинив злочин,
передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, тобто
порушення правил безпеки дорожнього
руху та експлуатації транспорту
особою, яка керує транспортним засобом,
що спричинило смерть потерпілого. Вина
ОСОБА_2 встановлена вироком
Кіровського районного суду м.
Кіровограда по справі № 1109/5710/2012 та
йому призначено покарання у виді
позбавлення волі строком на 5 років з
позбавлення права керування
транспортними засобами на строк 3 роки.
Потерпілими від скоєного злочину було
визнано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (дітей
загиблої ОСОБА_5), якими у кримінальному
процесі було заявлено цивільні позови
про стягнення з підсудного,
Кіровоградської районної ради та ПАТ
«Українське пожежно-страхове
товариство» по 150 000 грн. на
відшкодування моральної шкоди кожній
із потерпілих, завданої злочином, а
також на користь ОСОБА_4 8 720 грн. на
відшкодування матеріальної шкоди.
Вирішуючи дані цивільні позови, суд
виходив із вимог ст. 1172 ЦК України, яка
передбачає, що юридична або фізична
особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім
працівником під час виконання ним
своїх трудових (службових) обов'язків.
Суд дійшов висновку, що оскільки ОСОБА_2
перебував у трудових відносинах з
Кіровоградською районною радою, злочин
скоєно під час виконання трудових
обов'язків, що підтверджується
подорожнім листом, тому завдана ОСОБА_2
шкода має бути відшкодована за рахунок
Кіровоградської районної ради.

Таким чином, вироком Кіровського
районного суду м. Кіровограда
визначено стягнути з Кіровоградської
районної ради на користь ОСОБА_3 50 000
грн. на відшкодування моральної шкоди,
а також стягнути з Кіровоградської
районної ради на користь ОСОБА_4 8 720 грн.
завданої матеріальної шкоди та 50 000 грн.
на відшкодування моральної шкоди.
Вирок суду по даній справі було
оскаржено Кіровоградською районною
радою до апеляційного суду
Кіровоградської області, однак ухвалою
апеляційного суду від 28.03.2013 року №
11/781/345/13 апеляційна скарга
Кіровоградської районної ради була
залишена без задоволення, а вирок суду -
без зміни, і даний вирок набув законної
сили.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було подано заяви до
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Кіровоградській області, у зв'язку з
чим старшим державним виконавцем
Костяним О.Ю. було винесено постанови
про відкриття виконавчого провадження.
Протягом червня - грудня 2013 року
державною виконавчою службою
здійснювалися виконавчі дії щодо
відшкодування шкоди, внаслідок чого на
даний час Кіровоградською районною
радою повністю відшкодовано шкоду
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що засвідчується
відповідними виписками з
реєстраційного рахунку
Кіровоградської районної ради про
списання коштів.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала у
повному обсязі. Посилається на
обставини викладені в позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не
з'явився. Про час та місце слухання
справи був повідомлений в
установленому законом порядку.

Суд, в межах наданих доказів,
заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позов підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України
суд розглядає справу не інакше як за
заявою осіб, в межах заявлених вимог і
на підставі наданих сторонами доказів,
тобто кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що відповідно до
розпорядження голови Кіровоградської
районної ради № 01-04-34-ггр від 15.11.2011 року
ОСОБА_1 був прийнятий на посаду водія
(а.с.6).

28.12.2012 року вироком Кіровського
районного суду м. Кіровограда ОСОБА_1
визнано винним у вчинені злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та
призначено покарання у виді
позбавлення волі строком на 5 років з
позбавленням права керування
транспортними засобами на строк 3 роки.
Стягнуто з Кіровоградської районної
ради Кіровоградської області на
користь ОСОБА_3 50 000 грн. на
відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з Кіровоградської районної
ради Кіровоградської області на
користь ОСОБА_4 8 720 грн. завданої
матеріальної шкоди та 50 000 грн. на
відшкодування моральної шкоди (а.с.9).

Ухвалою апеляційного суду
Кіровоградської області від 28.03.2013 року
вирок Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 28.12.2012 року щодо ОСОБА_1
залишено без змін (а.с.11-13).

Згідно з трудовим законодавством
працівника не можна притягнути до
повної матеріальної відповідальності
у випадках, не передбачених ст. 134 КЗпП
України.

Пунктом 1 зазначеної статті
установлено, що працівник несе
матеріальну відповідальність у
повному розмірі шкоди, заподіяної з
його вини підприємством, у випадку,
коли між ними відповідно до ст. 135-1 КЗпП
України укладено письмовий договір про
взяття на себе працівником повної
матеріальної відповідальності за
забезпечення цілісності майна та інших
цінностей, переданих йому для
зберігання або для інших цілей.

Відповідно до ст. 135-1 КЗпП України
письмові договори про повну
матеріальну відповідальність може
бути укладено підприємством,
установою, організацією з працівниками
(що досягли вісімнадцятирічного віку),
які займають посади або виконують
роботи, безпосередньо пов'язані із
зберіганням, обробкою, продажем
(відпуском), перевезенням або
застосуванням у процесі виробництва
переданих їм цінностей. Перелік таких
посад і робіт, а також типовий договорі
про повну індивідуальну матеріальну
відповідальність затверджуються у
порядку, який визначається Кабінетом
міністрів України. Цей перелік не
підлягає розширеному тлумаченню.
Договори про повну матеріальну
відповідальність із працівниками, чиї
посади (виконувана робота) в
зазначеному переліку не вказані,
юридичної сили не мають.

Як було встановлено в судовому
засіданні договір про повну
матеріальну відповідальність з ОСОБА_1
не укладався.

Враховуючи те, що позивачем доведено
розмір шкоди, заподіяної відповідачем
в сумі 119 683,94 грн., відповідач за
правилом ст.132 КЗпП України має нести
матеріальну відповідальність за шкоду,
заподіяну позивачу, в межах прямої
дійсної шкоди, але не більше його
середнього місячного заробітку.

Відповідно до п. 4 Постанови
Пленуму ВСУ №14 «Про судову практику в
справах про відшкодування шкоди,
заподіяної підприємствам, установам,
організаціям їх працівниками» від
29.12.2992 року розмір шкоди визначається
відповідно до Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №
100, а саме, виходячи з виплат за два
останні календарні місяці, що
передують вирішенню судом справи про
відшкодування шкоди, або за фактично
відпрацьований час, якщо працівник
пропрацював менше двох місяців, а в
разі, коли працівник останні місяці
перед вирішенням справи не працював
або справа вирішується після його
звільнення,- виходячи з виплат за
попередні два місяці роботи на даному
підприємстві.

Згідно з розпорядженням голови
Кіровоградської районної ради №
01-04-26-гр від 05.11.2012 р. ОСОБА_1 було
звільнено з роботи з 05.11.2012 р. за власним
бажанням. Враховуючи наведені
обставини, обчислення
середньомісячного заробітку для
визначення розміру шкоди, що підлягає
стягненню з ОСОБА_1, належить проводити
виходячи з виплат за попередні два
повні місяці роботи відповідача на
підприємстві. За змістом довідки про
доходи за вересень-жовтень 2012 р. ОСОБА_1
було нараховано заробітну плату в сумі
2200 грн. таким чином, середньомісячний
заробіток становить 1100 грн.

У зв'язку з наведеним, з ОСОБА_1
на користь Кіровоградської районної
ради підлягає стягненню матеріальне
відшкодування шкоди в межах
середньомісячного заробітку
відповідача в сумі 1110 грн.

Згідно ст.88 ЦПК України, на користь
Кіровоградської районної ради
підлягає стягненню з відповідача 243
грн. 60 коп. судового збору.

На підставі та керуючись Постановою
Пленуму ВСУ №14 «Про судову практику в
справах про відшкодування шкоди,
заподіяної підприємствам, установам,
організаціям їх працівниками», ст.ст.
132, 134, 135-1 КЗпП України, ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61,
88, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Кіровоградської районної ради
до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди
завданої в порядку регресу
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь Кіровоградської районної ради
на відшкодування шкоди 1110 грн. та
судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя Кіровського
Н. Ю. Іванова

районного суду

м.Кіровограда