Провадження №22-ц/784/1733/14
Головуючий у першій інстанції Притуляк
Доповідач в апеляційній інстанції
У Х В А Л А

Іменем України

17 червня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Базовкіної Т.М.,

суддів: Лівінського І.В.,
Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання -
Горенко Ю.В.,

за участю представника позивача -
Ярмощук О.М.,

відповідачки - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

на рішення Заводського районного
суду м. Миколаєва від 23 квітня 2014 року

за позовом

товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» ( далі - ТОВ „ОТП Факторинг
Україна") до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмету спору - ОСОБА_6, про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

В С Т
А Н О В И Л А

11 листопада 2013 року ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» ( далі - Товариство)
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

Позивач зазначав, що 26 жовтня 2006
року між АКБ „Райффайзенбанк
Україна», правонаступником якого є ПАТ
«ОТП Банк» ( далі - Банк), та ОСОБА_4
було укладений кредитний договір №
ML-400/258/2006, згідно якого відповідачка
отримала кредит в розмірі 17 700 доларів
США строком до 25 жовтня 2012 року зі
сплатою 12,99% річних за користування
кредитом.

В забезпечення виконання
зобов'язань за вищевказаним
договором, цього ж дня між Банком та
ОСОБА_5 було укладено договір поруки
№SR-400/294/2006, згідно з умовами якого
останній, зобов'язався перед
кредитором відповідати у повному
обсязі за своєчасне і повне виконання
боржником всіх зобов'язань за
кредитним договором, а саме: за
повернення кредиту, сплату нарахованих
процентів, неустойки та інших можливих
платежів.

18 березня 2011 року між ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк»
було укладено договір купівлі-продажу
кредитного портфелю та договір про
відступлення прав вимоги, за умовами
якого ПАТ «ОТП Банк» продало
(переуступило) ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» права вимоги за кредитними
договорами, перелік яких міститься в
додатку №1, в тому числі до ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» перейшли всі права
ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до
ОСОБА_4 та її поручителя ОСОБА_5 за
вищевказаним кредитним договором у
розмірі 7963,67 доларів США, з яких 3797,07
доларів США - заборгованість по тілу
кредиту та 4166,60 доларів США -
заборгованість по сплаті відсотків.

Між тим, відповідачі свої
зобов'язання за кредитним договором не
виконували, у зв'язку з чим станом на 03
жовтня 2013 року заборгованість склала
295 989 грн. 34 коп., з яких 30 349 грн. 98 коп.,
що еквівалентно 3797,07 доларів США -
заборгованості по тілу кредиту; 33 303
грн.63 коп., що еквівалентно 4166,60 доларів
США - заборгованість по відсоткам; 232
335 грн. 73 коп. - пені за несвоєчасне
повернення кредиту за період з 03 жовтня
2012 року по 03 жовтня 2013 року.

Посилаючись на викладене,
Товариство просило стягнути у
солідарному порядку з відповідачів
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 295 989 грн. 34 коп. та судові
витрати.

Ухвалою суду від 20 січня 2014 року до
участі в справі в якості третьої особи,
що не заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору залучено ОСОБА_6

Рішенням Заводського районного
суду м. Миколаєва від 23 квітня 2014 року
позов задоволено частково.
Постановлено стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5
у солідарному порядку на користь ТОВ
„ОТП Факторинг Україна"
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 7963.67 доларів США, що за
курсом НБУ становить 63 653 грн.62 коп., з
яких 3797.07 доларів США, що за курсом НБУ
становить 30 349 грн.98 коп. -
заборгованість за тілом кредиту, 4166.60
доларів США, що за курсом НБУ становить
33 303 грн.63 коп. - заборгованість за
відсотками та 10 000 грн. пені, а всього
73653 грн.62 коп. та по 368 грн.27 коп. судового
збору з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посилаючись на
невірне застосування судом норм
матеріального права, порушення норм
процесуального права невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просили рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позову у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення відповідачки та
представника позивача, перевіривши
правильність рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню із
таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що 26 жовтня 2006 року
між АКБ „Райффайзенбанк Україна»,
правонаступником якого є ПАТ «ОТП
Банк» ( далі - Банк), та ОСОБА_4 було
укладений кредитний договір №
ML-400/258/2006, згідно якого відповідачка
отримала кредит в розмірі 17 700 доларів
США строком до 25 жовтня 2012 року зі
сплатою 12,99% річних за користування
кредитом. Здійснення погашення кредиту
та відсотків по ньому у відповідності
до умов кредитного договору ОСОБА_4
повинна була ануїтентними платежами у
розмірі 355,67 доларів США 15 числа
кожного календарного місяця ( а.с.7-11).

В забезпечення виконання
зобов'язань за вищевказаним
договором, в той же день:

- між Банком та ОСОБА_5 було
укладено договір поруки №SR-400/294/2006,
згідно з умовами якого останній,
зобов'язався перед кредитором
відповідати у повному обсязі за
своєчасне і повне виконання боржником
всіх зобов'язань за кредитним
договором, а саме: за повернення
кредиту, сплату нарахованих процентів,
неустойки та інших можливих платежів (
а.с.12-13);

- між Банком і ОСОБА_6 іпотечний
договір за умовами якого, остання в
забезпечення вимог іпотекодавця за
вищевказаним кредитним договором
передала в іпотеку, належну їй на
підставі договору купівлі - продажу від
15 серпня 2003 року однокімнатну квартиру
АДРЕСА_1 ( а.с.133-135).

Оскільки, ОСОБА_4 неналежним
чином виконувала взяті на себе
зобов'язання за даним договором, 12
грудня 2008 року приватним нотаріусом
Миколаївського міського нотаріального
округу було вчинено виконавчий напис
№2720, за яким звернуто стягнення на
іпотечне майно у рахунок задоволення
вимог кредитора на суму 142156,38 грн., з
яких: 13 455.72 доларів США залишок
заборгованості за кредитом, 4030.65
доларів США - сума несплачених
відсотків за користування кредитом за
період з 15 січня 2007 року по 04 грудня 2008
року; сума пені за прострочення
виконання зобов'язань за період з 15
січня 2007 року по 04 грудня 2008 року 9783
грн. 20 коп., штраф - 50 грн.

22 січня 2009 року головним
державним виконавцем Заводського
відділу ДВС Миколаївського МУЮ було
відкрито виконавче провадження з
примусового виконання вищевказаного
виконавчого напису ( а.с. 75).

В порядку виконання, 16 вересня 2009
року спірну квартиру передано на
примусову реалізацію з прилюдних
торгів ПП „Спеціалізоване
підприємство "Юстиція" і 01 жовтня 2009
року квартиру АДРЕСА_2 було продано за
79000 грн. ОСОБА_7 з яких: 75865 грн.82 коп.
перераховано на користь ЗАТ ОТП „Банк".

Відповідно до наданого позивачем
розрахунку отриманими від реалізації
іпотечного майна коштами, що
еквівалентно за курсом НБУ 9656.65
доларів США було погашено частину
заборгованості за тілом кредиту. Решта
суми 3797.07 доларів США заборгованості
за тілом кредиту та 4166.60 доларів США
заборгованості по відсоткам за період
з 24 травня 2007 року по 01 січня 2009 року
погашені не були, що свідчить про
неповне погашення заборгованості, а
отже і неналежне виконання боржником
ОСОБА_4 основного зобов'язання за
кредитним договором. За таких обставин
позичальник не позбавлений права
вимагати виконання умов договору у
повному обсязі.

18 березня 2011 року між ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк»
було укладено договір купівлі-продажу
кредитного портфелю та договір про
відступлення прав вимоги, за умовами
якого ПАТ «ОТП Банк» продало
(переуступило) ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» права вимоги за кредитними
договорами, перелік яких міститься в
додатку №1, в тому числі до ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» перейшли всі права
ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до
ОСОБА_4 та її поручителя ОСОБА_5 за
вищевказаним кредитним договором у
розмірі 7963,67 доларів США, з яких 3797,07
доларів США - заборгованість по тілу
кредиту та 4166,60 доларів -
заборгованість по сплаті відсотків.

Пунктом 2, п.1.6.1 частини №2
кредитного договору, ст.2 договору
поруки позичальник та поручитель
зобов'язаний повністю повернути Банку
суму кредиту не пізніше дати
остаточного повернення кредиту
відповідно до умов встановлених ст.1.5
кредитного договору. Датою
остаточного повернення кредиту
визначено 25 жовтня 2012 року.

В період дії основного
зобов'язання Товариство заявило
вимоги про повернення боргу
одночасно до боржника та поручителя,
звернувшись 30 травня 2012 року до
Заводського районного суду м.
Миколаєва з позовом до відповідачів
про стягнення заборгованості за
кредитним договором, змінивши таким
чином строк виконання боргових
зобов'язань, що підтверджується
матеріалами цивільної справи №2/487/652/13.

Рішенням Заводського районного
суду м. Миколаєва від 11 липня 2013 року,
яке ухвалою апеляційного суду
Миколаївської області від 05 травня 2014
року залишено без змін, прилюдні торги
з реалізації іпотечного майна визнано
недійсними.

Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України
зобов'язання мають виконуватися
належним чином та у встановлений
законом строк.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Отже, відповідно до зазначених норм
права, відповідачі повинні повернути
банку кредитну заборгованість.

Встановивши викладені обставини,
суд дійшов вірного висновку про те, що
відповідачі, як позичальник, так і
поручитель, порушили взяті на себе
зобов'язання, і у відповідності до
ст.ст. 526, 589, 590, 611, 615, 1050, 1054 ЦК України
обґрунтовано стягнув з них на користь
Банку заборгованість за кредитним
договором.

Згідно з ч. 1 ст. 613 ЦК України
кредитор вважається таким, що
прострочив, якщо він відмовився
прийняти належне виконання,
запропоноване боржником, або не вчинив
дій, що встановлені договором, актами
цивільного законодавства чи
випливають із суті зобов'язання або
звичаїв ділового обороту, до вчинення
яких боржник не міг виконати свого
обов'язку.

Боржник за грошовим зобов'язанням
не сплачує проценти за час
прострочення кредитора (ч. 4 ст. 613 ЦК
України).

Тобто, підставою для застосування
положень ст. 613 ЦК України є незаконні
дії Банку, які полягали у відмові
приймати від боржника, поручителя
платежі за кредитним договором (як тіла
кредиту, так і відсотків за договором).

Відповідно до ст.537 ЦПК України
боржник має право виконати свій
обов'язок шляхом внесення належних з
нього кредиторові грошей або цінних
паперів у депозит нотаріуса,
нотаріальної контори у разі:

1) відсутності кредитора або
уповноваженої ним особи у місці
виконання зобов'язання;

2) ухилення кредитора або
уповноваженої ним особи від прийняття
виконання або в разі іншого
прострочення з їхнього боку;

3) відсутності представника
недієздатного кредитора.

Між тим, в порушення положень ст.
ст. 10, 58 та 60 ЦПК України апелянти не
надали доказів, як вчинення ними дій
передбачених ст. 537 ЦК України, так і
доказів того, що Банк не прийняв їх
пропозицію щодо реалізації спірної
квартири по ринковій ціні особі, яка
бажала її придбати.

За такого доводи апеляційної
скарги щодо звільнення боржників від
сплати відсотків за кредитним
договором, в зв'язку з відмовою
кредитора прийняти належне виконання,
запропоноване боржником є
безпідставними.

Посилання в апеляційній скарзі на
порушення Банком умов іпотечного
договору, порядку проведення торгів не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом норм
матеріального права при його
ухваленні та в основному зводяться до
переоцінки доказів і незгоди з
висновком суду по їх оцінці.

Оскільки висновок суду першої
інстанції відповідає вимогам
матеріального і процесуального права,
фактичні обставини встановлені судом
повно та об'єктивно, підтверджуються
матеріалами справи, вказаним
обставинам та наданих позивачем
доказам наданий належний правовий
аналіз, що обґрунтовано відображено в
мотивувальній частині оскаржуваного
судового рішення, колегія суддів в
силу ч.1 ст. 308 ЦПК України не вбачає
підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314,315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а
л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 - відхилити, а рішення
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 23 квітня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
з дня її проголошення і з цього часу
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: