ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/844/14-ц
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у
справі

"04" липня 2014 р.

смт.
Петриківка

Суддя Петриківського районного суду
Дніпропетровської області
Соловйов І.М., розглянувши позовну
заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості по сплаті аліментів на
утримання дитини, -

Встановив:

03.07.2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості по сплаті аліментів на
утримання дитини.

Відповідно до ч.1 ст.3 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до п.2 ч. 2 ст. 122 ЦПК України
суддя відмовляє у відкритті
провадження у справі, якщо є таке, що
набрало законної сили рішення суду у
спорі між тими самими сторонами, про
той самий предмет і з тих самих підстав.

Як вбачається з позовної заяви
предметом спору є виключно
заборгованість по сплаті аліментів,
призначених відповідно до рішення
Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 01.04.1994 року та на виконання
якого видано виконавчий лист №А-52
виданого 12.04.1994 року.

Виходячи з положень ст. 124 Конституції
України судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
кожному гарантовано право на звернення
до суду з позовом стосовно його прав та
обов'язків. У справі "Горнсбі проти
Греції" Європейський суд з прав людини
зазначив, що виконання рішення,
ухваленого будь-яким судом, має
розцінюватись як складова частина
судового розгляду. Здійснення права на
звернення до суду з позовом стосовно
його прав та обов'язків цивільного
характеру було б ілюзорним, якби
внутрішня правова система допускала,
щоб остаточне судове рішення, яке має
обов'язкову силу, не виконувалося б на
шкоду однієї зі сторін. Крім того,
невиконання рішення є втручанням у
право на мирне володіння майном,
гарантоване ст. 1 Першого протоколу до
Конвенції.

Згідно матеріалів доданих до позовної
заяви судове рішення Заводського
районного суду м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 01.04.1994
року є невиконаним, що підтверджується
довідкою відділу Державної виконавчої
служби Петриківського районного
управління юстиції від 17.06.2014 року про
наявність у ОСОБА_2 заборгованості по
аліментам в розмірі 24 258,33 грн.

Суд зазначає, що позивачкою фактично
заявлено позов про повторне стягнення
аліментів з відповідача, які вже
стягнуті за відповідним судовим
рішенням, що в свою чергу з урахуванням
приписів ч.2 ст. 122 ЦПК України виключає
розгляд пред’явленого 03.07.2014 року
позову ОСОБА_1

Про наявність спільного предмету
розгляду даної позовної заяви і заяви
яка розглянута Заводським районним
судом м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області свідчить
також вибір позивачки підсудності
справи в порядку ч.1 ст. 110 ЦПК України.

За таких обставин, суд згідно п. 1 ч.2 ст.
122 ЦПК України відмовляє у відкритті
провадження у справі, оскільки є таке,
що набрало законної сили рішення суду у
спорі між тими самими сторонами, про
той самий предмет і з тих самих підстав.

Суд зауважує, що порядок виконання
судового рішення передбачено зокрема
Законом України "Про виконавче
провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV.

Керуючись ст. ст. 122 Цивільного
процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у
справі за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по
сплаті аліментів на утримання дитини.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Петриківський районний суд
Дніпропетровської області шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
п’яти днів з дня отримання копії
ухвали.

СуддяОСОБА_3