КІРОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. МАКІЇВКИ
№ 2/268/299/14
Справа № 268/3754/13-ц
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

27 червня 2014 року

м. Макіївка

Кіровський районний суд міста
Макіївки Донецької області у складі

головуючий суддя Ситенко А.І.

при
секретарі Поляковій О.І.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача

та третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні місцевого суду
в місті Макіївка цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа -
ОСОБА_5 про визнання батьківства,

в с т а н о в и в:

30 вересня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовною заявою до ОСОБА_3, третя
особа - ОСОБА_5 про визнання
батьківства, мотивуючи свої вимоги тим,
що у нього є підстави вважати себе
біологічним батьком дитини - ОСОБА_6,
народженої від його тривалих стосунків
з ОСОБА_5, яка в момент зачаття та
народження дитини перебувала у шлюбі з
ОСОБА_3, тому вважає, що має право
пред'явити позов про визнання свого
батьківства з метою усунення перешкод
у спілкуванні з донькою.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1
підтримав заявлені вимоги, пославшись
на факти і обставини викладені у
позовній заяві, та зазначив, що у літку
2011 року він почав зустрічатись з
ОСОБА_5, з якою тривалий час мав інтимні
стосунки. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5
народила дитину - доньку ОСОБА_6,
батьком якої був записаний ОСОБА_3,
оскільки він перебував на момент
народження дитини у зареєстрованому
шлюбі з матір'ю дитини. З метою
встановлення біологічного батьківства
він разом з матір'ю дитини ОСОБА_5
звернувся до компанії «Медикал
геномикс», яка відповідно до акту
висновку про біологічне батьківство
від 12 лютого 2013 року встановила
імовірність його батьківства на 99,9999
відсотків. Крім того, після народження
доньки ОСОБА_6 він приймав активну
участь у її вихованні та надавав
матеріальну допомогу, у тому числі за
згодою відповідача ОСОБА_3, однак з
вересня 2013 року ОСОБА_3 почав
заперечувати проти його батьківства та
перешкоджати йому у спілкуванні з
донькою.

Посилаючись на викладені обставини,
позивач просить суд визнати його -
ОСОБА_1, батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
зобов'язати міський відділ державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби Макіївського
міського управління юстиції в
Донецькій області внести зміни до
реєстру про народження, актовий запис
№ 15 від 09 січня 2013 року про народження
ОСОБА_6, змінивши в графі батько - ОСОБА_3
на ОСОБА_1.

Відповідач ОСОБА_3 позов ОСОБА_1 не
визнав, пославшись на його
безпідставність та зазначив, що він
знаходиться у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_5 більше 25 років, вони мають
чотирьох спільних дітей, відносини у їх
сім'ї є зразковими, що виключає
можливість існування будь-яких
особистих відносин між його дружиною
та позивачем. Крім того, він заперечує
твердження позивача з приводу того, що
останній приймав активну участь у
вихованні ОСОБА_6 та надавав регулярну
матеріальну допомогу, оскільки він має
стабільний матеріальний стан та
забезпечує свою сім'ю самостійно.

У судовому засіданні представник
третьої особи - адвокат ОСОБА_4
заперечуючи позовні вимоги
стверджувала, що ОСОБА_5 категорично
заперечує факт біологічного
батьківства ОСОБА_1 до її доньки ОСОБА_6,
оскільки батьком її дитини може бути
лише її чоловік ОСОБА_3 Просила суд
відмовити в позові за
необґрунтованістю.

Вислухавши пояснення сторін,
перевіривши матеріали справи в межах
заявлених позовних вимог ( ст. 11 ЦПК
України ), суд установив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5
з 05 листопада 1988 року перебувають у
зареєстрованому шлюбі. Подружжя має
чотирьох дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2;
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3; ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_4.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 народила
дитину - доньку ОСОБА_6, про що 09 січня 2013
року в книзі реєстрації народжень
міського відділу державної реєстрації
актів цивільного стану Макіївського
міського управління юстиції у
Донецькій області зроблено
відповідний актовий запис № 15.

Зазначені факти і обставини визнані
сторонами у судовому засіданні, вони
підтверджені наявними в матеріалах
справи документами, тому у
відповідності до правил частини 1
статті 61 ЦПК України не підлягають
доказуванню.

Відповідно до вимог статей 122, 133
Сімейного кодексу України, дитина, яка
зачата і (або) народжена у шлюбі,
походить від подружжя. Походження
дитини від подружжя визначається на
підставі Свідоцтва про шлюб та
документа закладу охорони здоров'я про
народження дружиною дитини. Якщо
дитина народилася у подружжя, дружина
записується матір'ю, а чоловік - батьком
дитини.

Дослідженням у судовому засіданні
свідоцтва про народження ОСОБА_6 серії
НОМЕР_2, виданим 09 січня 2013 року міським
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану Макіївського
міського управління юстиції у
Донецькій області встановлено, що у
відомостях про батька зазначено -
ОСОБА_3.

Частина 3 статті 128 Сімейного кодексу
України встановлює, що позов про
визнання батьківства може бути
пред'явлений особою, яка вважає себе
батьком дитини.

Згідно приписів статті 129 Сімейного
кодексу України, особа, яка вважає себе
батьком дитини, народженої жінкою, яка
в момент зачаття або народження дитини
перебувала у шлюбі з іншим чоловіком,
має право пред'явити до її чоловіка,
якщо він записаний батьком дитини,
позов про визнання свого батьківства.

Відповідно до пунктів 10, 11 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №
3, в судовому порядку батьківство може
бути оспорено як у випадках, коли в
Книзі реєстрації народжень батьками
дитини записано осіб, які перебували у
шлюбі між собою (статті 122, 124 СК), так і
тоді, коли при реєстрації народження
дитини її батьком на підставі спільної
заяви батьків або заяви чоловіка,
котрий визнавав себе батьком, записано
особу, яка не перебувала у шлюбі з
матір'ю дитини (статті 126, 127 СК).
Предметом доказування в таких справах
є відсутність кровного споріднення між
особою, записаною батьком, і дитиною.

Даною постановою Пленуму Верховного
Суду України від 15.05.2006 року № 3 також
роз'яснено, що питання щодо походження
дитини суд вирішує на підставі
будь-яких доказів про це.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Відповідно до
ч. 1 ст. 11 цього Кодексу суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

В пункті 17 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12.06.2009 року
№ 5 «Про застосування норм цивільного
процесуального законодавства, що
регулюють провадження у справі до
судового розгляду» зазначено, що
висновок експертизи може бути доказом
у справі лише в тому разі, коли
експертиза була проведена на підставі
ухвали суду відповідними
судово-експертними установами.

У разі коли висновок експертизи
наданий стороною як додаток до
позовної заяви, тобто проведений
відповідною експертною установою за
її клопотанням чи клопотанням її
представника, то такий висновок може
розцінюватися лише як письмовий доказ,
який підлягає дослідженню в судовому
засіданні та відповідній оцінці. Якщо
стосовно цього письмового доказу в
судовому засіданні виникнуть сумніви,
то, виходячи з характеру
матеріально-правового спору та
залежно від того, яке значення має
наявність у справі такої експертизи,
суд повинен роз'яснити особам, які
беруть участь у справі, про їх право
заявити клопотання про її призначення.

05 лютого 2014 року судом по даній справі
за клопотанням позивача ОСОБА_1
призначалась судова
молекулярно-генетична експертиза, для
встановлення його біологічного
батьківства до ОСОБА_6, проведення якої
доручено експертам Донецького
обласного бюро судово-медичних
експертиз.

Відповідно до листа від 07 травня 2013
року виданого завідуючим відділення
судово-медичної імунології КЗОЗ
«Донецьке обласне бюро судово-медичної
експертизи» громадянка ОСОБА_5 з
дитиною на експертизу не з'явилась,
відмовившись від її проведення.

Ухвалою суду від 13 червня 2014 року було
відмовлено у задоволенні клопотання
представника позивача щодо
примусового приводу третьої особи
ОСОБА_5 разом з дитиною ОСОБА_6 до
експертної установи, оскільки така дія
не передбачена положеннями ч. 2 ст. 146
ЦПК України.

Суд, відповідно до ст. 146 ЦПК України, у
разі ухилення особи, яка бере участь у
справі, від подання експертам
необхідних матеріалів, документів або
від іншої участі в експертизі, якщо без
цього провести експертизу неможливо,
залежно від того, хто із цих осіб
ухиляється, а також яке для них ця
експертиза має значення, може визнати
факт, для з'ясування якого експертиза
була призначена, або відмовити у його
визнанні.

З наведеного виходить, що неявка особи,
яка бере участь у справі, на експертизу,
ще не є безумовною підставою для
визнання або відмови у визнанні судом
факту, для з'ясування якого була
призначена експертиза.

Враховуючи, що третя особа у справі
ОСОБА_5 разом з дитиною ухилились від
участі у проведенні експертизи, і її
проведення за будь - яких інших умов не
виявляється можливим, суд при розгляді
справи бере до уваги лише ті докази, які
були надані сторонами під час розгляду
справи.

Позивачем на підтвердження своїх
позовних вимог надано лабораторний
аналіз його біологічного батьківства
від 12 лютого 2013 року, який виготовлено
невідомою установою «Medikal genomics»,
підписано невідомою особою та
затверджено печаткою невстановленого
зразка. При цьому позивачем не надано
будь-яких доказів на підтвердження
існування вказаної установи, її
реєстрації та наданих їй у
встановленому законом порядку прав на
проведення відповідних лабораторних
досліджень.

У наданому позивачем висновку не
вказана особа, освіта, кваліфікація та
відповідний рівень експерта, він не
попереджений про відповідальність за
достовірність висновку, у висновку
відсутня мотивація, детальний опис
проведених досліджень, відсутнє
посилання на використання під час
проведення дослідження спеціальної
літератури, нормативної документації
та актів законодавства України щодо
досліджуваних зразків.

Крім того, як зазначено в самому тексті
наданого позивачем лабораторного
аналізу - «Медикал геномікс» не несе
ніякої відповідальності за походження
чи транспортування зразків до того
часу як вони потрапили в лабораторію.
Зразки ДНК, при аналізі яких були
отримані зазначені дані, не були
відібрані у відповідності зі
встановленою юридичною процедурою для
надання результатів ДНК аналізу в
судові інстанції. У зв'язку з чим,
результаті проведених аналізів можуть
не мати сили при судовому розгляді. Всі
учасники дослідження розуміють той
факт, що результати проведеного ДНК
аналізу надаються виключно для
особистої інформації».

Висновки експертизи, у тому числі
судово-генетичної, необхідно оцінювати
з урахуванням положень ст. 212 ЦПК,
згідно з якою жоден доказ не має для
суду наперед установленого значення,
він оцінює докази в їх сукупності, а
результати оцінки відображає в рішенні
з наведенням мотивів їх прийняття чи
відхилення.

За таких обставин, суд не приймає
лабораторний аналіз біологічного
батьківства ОСОБА_1 від 12 лютого 2013
року, зроблений установою «Medikal genomics»
як належний доказ у справі.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_10 -
дружина позивача та свідок ОСОБА_11 - її
близька подруга стверджували про
наявність між ОСОБА_1 та ОСОБА_5
довготривалих особистих відносин, в
результаті яких остання народила
доньку ОСОБА_6, біологічним батьком
якої є позивач.

Суд критично ставиться до пояснень
свідка ОСОБА_10 щодо кровного
споріднення між ОСОБА_1 та дитиною -
ОСОБА_6, оскільки вбачає особисту
зацікавленість ОСОБА_10, як дружини
позивача, в результатах розгляду даної
справи.

Показання свідка ОСОБА_11 суд також
оцінює критично, оскільки інформація
щодо наявності кровного споріднення
між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 їй відома зі слів
її подруги ОСОБА_10 - дружини позивача.

Доводи позивача про те, що він приймав
участь у вихованні дитини та надавав
матеріальну допомогу, як доказ
кровного споріднення між ним та
дитиною, суд оцінює критично, оскільки
вони не можуть об'єктивно
підтверджувати його вимоги щодо
батьківства дитини.

На підтвердження факту наявності
інтимних стосунків з матір'ю дитини
позивачем надано суду роздруковані СМС
повідомлення, виготовлені за допомогою
комп'ютера, та роздруковані ММС
повідомлення, надіслані з мобільного
номеру, який, за його твердженням,
належить саме ОСОБА_5

Суд вважає, що оскільки підставою для
встановлення батьківства є наявність
передбачених статтею 128 Сімейного
кодексу України обставин (будь-які
відомості, що засвідчують походження
дитини від певної особи, зібрані
відповідно до Цивільного
процесуального кодексу України), сам по
собі факт особистих відносин з матір'ю
дитини за відсутності жодної із цих
обставин не може спричинити
встановлення судом батьківства.

Крім того, факт направлення СМС та ММС
повідомлень на номер позивача належним
доказом цієї обставини не являється,
оскільки достовірних відомостей про
відправника повідомлень, час
відправлення і адресата - не містить.

Інших доказів на підтвердження
відсутності кровного споріднення
ОСОБА_3 з ОСОБА_6, позивачем не надано.

Вислухавши пояснення позивача,
відповідача та третьої особи,
проаналізувавши з урахуванням
положень ст. 212 ЦПК України встановлені
фактичні обставини по справі в їх
сукупності, суд вважає недоведеним
факт відсутності кровного споріднення
між відповідачем ОСОБА_3 та дитиною
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, тому не знаходить
передбачених законом підстав для
задоволення позивних вимог ОСОБА_1 щодо
його батьківства до ОСОБА_6

На підставі вищенаведеного, керуючись
статтями 3, 10, 11, 60, 88, 212, 213, 214, 215
Цивільного процесуального кодексу
України, статтями 3, 122, 128, 129 Сімейного
кодексу України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
третя особа - ОСОБА_5 про визнання
батьківства - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
подається Апеляційному суду Донецької
області через Кіровський районний суд
м. Макіївки протягом десяти днів з дня
його проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, -
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Суддя:
А.І.Ситенко

4 ЦК України правочин є правомірним,
якщо його недійсність прямо не
встановлена законом або якщо він не
визнаний судом недійсним.

Зазначений кредитний договір
укладений у письмовій формі,
підписаний уповноваженою на це
посадовою особою Банку та особисто
ОСОБА_12 Зміст правочину не суперечить
актам цивільного законодавства та
моральним засадам суспільства. Ні
кредитором, ні позичальником він не
оспорений та в судовому порядку
недійсним не визнаний. Відтак, вказаний
договір є чинним, тому у відповідності
до положень статті 629 ЦК України є
обов'язковим для виконання сторонами.

Доводи відповідачки щодо отримання
кредиту її чоловіком не підтверджені
належними доказами, тому не
приймаються судом до уваги.

Свої зобов'язання за кредитним
договором Банк виконав належним чином.
Позичальник ОСОБА_12 отримала вказану в
договорі суму грошових коштів на
придбання майна, шляхом її
перерахування на розрахунковий
рахунок товариства з обмеженою
відповідальністю «Комфі-Трейд», що
підтверджено документально -
рахунком-фактурою № СФМКА- від 06
грудня 2011 року та меморіальним ордером
№ 44424660 від 07 грудня 2011 року.

Крім того, відповідачка отримала у своє
розпорядження майно, придбане за
кредитні кошти, про що свідчить
видаткова накладна № ЧМКА2-0091 від 06
грудня 2011 року ТОВ «Комфі-Трейд».

За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Боржник зобов'язаний
виконати свій обов'язок, а кредитор -
прийняти виконання особисто, якщо інше
не встановлено договором або законом,
не випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до статті 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Наявними в матеріалах справи
розрахунковими документами публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
встановлено, що ОСОБА_12 двічі здійснено
погашення кредитної заборгованості
відповідно до умов договору: 11 січня 2012
року та 10 лютого 2012 року, по 324 грн.
кожне. Інших платежів з повернення
кредиту за даним договором
відповідачкою не здійснювалось.

Тим самим, враховуючи викладене, судом
встановлено існування у публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
суб'єктивного цивільного права щодо
стягнення заборгованості за спірним
кредитним договором у зв'язку з
встановленим фактом порушення
відповідачкою його умов.

У розрахунку публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» зазначено, що
розмір заборгованості ОСОБА_12 за
кредитним договором від 06 грудня 2011
року, що утворилась на 22 липня 2013 року
становить 5573,97 грн., з них:
заборгованість за кредитом - 3985,36 грн.,
заборгованість по відсоткам за
користування кредитом - 0,29 грн.;
заборгованість за комісіями - 1588,32 грн.

Судом визнається правильним
представлений позивачем розрахунок
суми заборгованості за кредитом,
відсотками за його користування та
комісіями, тому вона підлягає
стягненню з відповідачки на користь
позивача у повному обсязі.

Відповідно до вимог частини 4 статті 174
ЦПК України, у разі визнання
відповідачем позову, суд за наявності
для того законних підстав ухвалює
рішення про задоволення позову.
Визнання ОСОБА_12 позову публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
не суперечить закону та не порушує
права, свободи чи інтереси інших осіб.

У частині 1 статі 88 ЦПК України
визначено, що стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати.

Позивачем документально підтверджено
відповідним платіжним дорученням
сплата при зверненні з позовом до суду
судового збору в розмірі 229,40 грн., який
підлягає стягненню з відповідачки на
користь позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись
статтями 11, 60, 88, 174, 212-215 Цивільного
процесуального кодексу України,
статтями 3, 13, 204, 509, 525-527, 546, 549, 551, 610-611, 627,
629, 1054 Цивільного кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_12 задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_5,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на
користь публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк»
заборгованість за кредитним договором
від 06 грудня 2011 року № 008-04217-061211, що
утворилась на 22 липня 2013 року: за
кредитом - 3985,36 грн.; по відсоткам за
користування кредитом - 0,29 грн.; за
комісіями - 1588,32 грн.; а у загальному
розмірі - 5573,97 (п'ять тисяч п'ятсот
сімдесят три) грн. 97 коп.

Стягнути з ОСОБА_12 на користь
публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» судовий збір у розмірі 229
(двісті двадцять дев'ять) грн. 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Кіровський районний суд м. Макіївки
Донецької області протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: М.М.
Перевєрзєв