Справа № 2-569/12 Головуючий у І
інстанції Тетервак Н.А.Провадження №
22-ц/780/3363/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

13 червня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого - Коцюрби О.П.,

Суддів - Сержанюка А.С., Журби
С.О.,

При секретарі - Химинець Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Іванківського районного суду
Київської області від 10 квітня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про визнання права власності на частку
у майні ,-

Заслухавши доповідь судді
Апеляційного суду, пояснення сторін,
вивчивши матеріали цивільної справи,
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів, -

в с т а н о
в и л а:

Позивачка звернулася в Іванківський
районний суд Київської області з
позовом до відповідачки про визнання
права власності на частку у майні,
посилалась на те, що на протязі 33 років
вона товаришувала із сім»єю ОСОБА_1.
Вони часто заїжджали до них в гості.
Приблизно з 2005 року ОСОБА_1 та її
чоловік ОСОБА_3 почали хворіти, то вона
доглядала їх, виводила ОСОБА_3 на
прогулянки, привозила продукти.

В 2006 році ОСОБА_3 та ОСОБА_1
запропонувала їй офіційно оформити над
ними піклування, а 04 жовтня 2006 року
вони склали на її користь подружній
заповіт, який було посвідчено у
приватного нотаріуса ОСОБА_4,
відповідно до якого, подружжя ОСОБА_1
усе своє майно, де б воно не знаходилося
і з чого не складалося, на випадок їх
смерті, заповідали їй, - ОСОБА_2

Протягом 5 років вона чесно
доглядала відповідачку та її чоловіка,
та ще й брата відповідачки, ОСОБА_5:
возила йому їсти, прибирала у

квартирі, сплачувала за власні кошти
комунальні послуги
(світло,газ,телефон).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер брат
відповідачки - ОСОБА_5, і вона займалася
організацією його похорон, відповідно
до обряду, а потім і поминки.

Після смерті ОСОБА_5, будинок, у якому
той проживав, почали розкрадати злодії,
зникли батареї опалення, особисті речі
померлого, все, що можна було здати у
металобрухт. В травні 2007 року ОСОБА_1
запропонувала їй почати ремонтні
роботи у будинку ОСОБА_5, мотивуючи це
тим,що будинок все одно успадкує вона.
Вона ж, у свою чергу, запропонувала
ОСОБА_1 продати їй цей будинок за 10 000
доларів США, але так як даний будинок
не було оформлено на спадкоємцю, не
було проведено приватизацію землі,тому
вони не змогли оформити договір
купівлі-продажу, проте, 20 травня 2007 року
вона передала за будинок ОСОБА_1 та її
чоловіку ОСОБА_3 10000 доларів США. Після
того, а саме: 23.05. 2007 року вони з
відповідачкою звернулися до
державного нотаріуса Воробей Т.П. про
оформлення довіреності на право
ОСОБА_2 здійснити оформлення
документів на будинок по АДРЕСА_1,що
належав покійному брату ОСОБА_1 В
довіреності вказувалося, що ОСОБА_2 має
оформити документи на будинок та їй
надавалося право продажу цього
будинку. Станом на травень 2007 року
будинок АДРЕСА_1 був непридатний для
проживання, а тому на початку 2008 року
вони з чоловіком розпочали за власні
кошти та власними силами ремонтні
роботи: була прибудована цегляна
веранда, туалет, ванна кімната,
встановлено нові метало пластикові
вікна та нові вхідні двері, зроблено
каналізацію та водопостачання до
будинку, повністю проведено внутрішні
роботи, відремонтовано дах будинку.
Ремонт було закінчено в червні 2009 року,
після чого до будинку для проживання
вселився її син з сім»єю, де проживають
і на даний час. Вони часто привозили до
будинку відповідачку, показували який
робиться ремонт, - від чого вона
виказувала радість та задоволення. В
серпні 2009 року, після лікування, вони
привезли ОСОБА_1 до спірного будинку і
вона там на протязі тижня проживала з
сім»єю її сина, але потім повернулася у
власну квартиру. Позивачка просила
визнати її співвласником будинку
АДРЕСА_1, визначивши розмір часток
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у будинку.

До початку розгляду справи, позивач
змінила позовні вимоги та просила
стягнути з ОСОБА_1 на її користь
вартість робіт, проведених у будинку
АДРЕСА_1 в сумі 65 987 грн. та судові
витрати в сумі 6 359, 04 грн.

Рішенням Іванківського районного суду
Київської області від 10 квітня 2014 року
позов задоволено.

Не погоджуючись з вище зазначеним
рішенням, ОСОБА_1 оскаржила його в
апеляційному порядку. В апеляційній
скарзі просила, рішення Іванівського
районного суду Київської області від 10
квітня 2014 року скасувати, ухвалити по
справі нове рішення про відмову ОСОБА_2
в задоволенні позову. Зазначила, що
рішення Іванівського районного суду
Київської області від 10 квітня 2014 року,
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення Іванівського
районного суду Київської області від 10
квітня 2014 року в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону, рішення
суду першої інстанції не відповідає.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Задовольняючи позовні вимоги
позивача, суд першої інстанції, з
посиланням на ч. 4 ст. 390 ЦК України,
виходив з того, що ОСОБА_2 є
добросовісним набувачем спірного
майна.

В той же час, підстави, по яким суд
визнав позивача добросовісним
набувачем, Іванківський районний суд
Київської області не навів.

Поняття добросовісного набувача
наведено в ст. 388 ЦК України, і ні під
один з джерел набуття вказаного
статусу дії ОСОБА_2 не підпадають так як
вказане майно (жиле домоволодіння)
ОСОБА_1 не втрачала (не загубляла), це
майно не було у неї викрадене, не
вибувало з її володіння, вона ніколи і
нікому не давала згоди на поселення в
спірний будинок інших, осіб, а

також на проведення в ньому будь-якими
особами, будь-яких робіт (ремонтних, по
поліпшенню майна, по його відбудові, з
утримання/збереження тощо).

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що ОСОБА_2 є недобросовісним
набувачем спірного майна, так як вона,
скориставшись довірою відповідачки та
поганим станом її здоров»я, достовірно
знаючи про те, що ОСОБА_1 є його
власником, без її дозволу, самовільно
почала використовувати будинок в своїх
власних інтересах.

Відповідно до ч. 4 ст. 390 ЦК України
недобросовісний набувач, яким є ОСОБА_2
- не має права на залишення собі
поліпшення майна, про що вказала в
своєму уточненому позові позивач, якщо
вони можуть бути відокремлені від
майна без завдання йому шкоди (або в
випадку неможливості відокремлення, на
відшкодування здійснених витрат у
сумі, на яку збільшилась вартість цього
майна).

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
позивачем не доведено в суді ті
обставини на які вона посилалася як на
підставу своїх вимог і заперечень, те,
що ОСОБА_1 давала вказівки на ремонт в
будинку, чи просто схвалювала дії по
ремонту будинку, адже після ремонту
його вартість підвищилася б, тому,
висновок суду першої інстанції про
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 є
помилковим, в зв»язку з чим, апеляційну
скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити,
а рішення Іванківського районного суду
Київської області від 10 квітня 2014 року
скасувати, ухвалити по справі нове
рішення про відмову ОСОБА_2 в
задоволенні позовних вимог.

Так як рішення Іванківського
районного суду Київської області від 10
квітня 2014 року скасовується і воно
набирає законної сили з моменту
проголошення, то підлягають
задоволенню і вимоги ОСОБА_1 про
скасування заходів забезпечення
позову в вигляді арешту, згідно ухвали
Іванківського районного суду
Київської області від 22 лютого 2013 року.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л
А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Іванківського районного
суду Київської області від 10 квітня
2014 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про визнання права власності
на частку у майні та стягнення грошових
коштів.

Скасувати заходи забезпечення
позову в вигляді арешту накладенні
ухвалою Іванківського районного суду
Київської області від 22 лютого 2013 року
на спірний будинок.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено протягом 20 днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: