Номер провадження: 22-ц/785/5802/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Мартинова К. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Мартинової К.П.,

суддів - Журавльова О.Г., Оверіної О.В.,

за участю секретаря - Счастлівцевої
Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит»в особі Філії
«Одеське регіональне управління»
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 про
повернення заборгованості за кредитом
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
заочне рішення Приморського районного
суду м. Одеси від 30 травня 2012 року,

ВСТАНОВИЛА :

У січні 2012 року ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» в особі Філії «Одеське
регіональне управління» ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» звернулось до суду
з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу
за кредитом.

Позивач посилався на те, що 16 квітня 2008
року між банком та ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір № к-2673,
відповідно до якого ПАТ «Банк «Фінанси
та Кредит» в особі Філії «Одеське
регіональне управління» ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» відкрив ОСОБА_2
відновлювальну кредитну лінію у сумі 25
000 гривень, строком до 30 квітня 2011 року
під 21 % річних, за яким ОСОБА_2
зобов'язався погашати кредит та
сплачувати відсотки за його
користування щомісячними фіксованими
платежами відповідно до графіку
погашення кредиту, однак, належним
чином своїх зобов'язань не виконав.

У зв'язку з неналежним виконанням
зобов'язань у відповідача виникла
прострочена заборгованість по
поверненню кредиту, загальна сума якої
станом на 26.12.2011 року становить 76 906,01
гривень.

Заочним рішенням Малиновського
районного суду м.Одеси від 30 травня 2012
року позовні вимоги ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» в особі Філії
«Одеське регіональне управління» ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 про
повернення заборгованості за кредитом
задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» в особі Філії
«Одеське регіональне управління» ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит» суму боргу у
розмірі 76 906 гривень 01 копійка, з яких:

- 23 790,63 гривень 63 копійки - прострочена
заборгованість;

- 53 115 гривень 38 копійок - пеня.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит»в особі Філії
«Одеське регіональне управління» ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит» судові
витрати по справі у розмірі 769 гривень
06 копійок.

Ухвалою Приморського районного суду м.
Одеси від 14 лютого 2013 року відмовлено в
задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд
заочного рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
заочне рішення суду в частині
стягнення нарахованих штрафних
санкцій та відсотків за користування
кредитом скасувати, тому що воно
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 25 грудня 2013 року заочне
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 30 травня 2012 року скасовано,
ухвалено нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 09 квітня 2014 року рішення
апеляційного суду Одеської області від
25 грудня 2013 року скасовано, справу
направлено на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, заперечення на неї,
перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість заочного
рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених вимог
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу та залишає рішення суду без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, колегія суддів
вважає, що районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Судом встановлено, що 16 квітня 2008 року
між сторонами по справі було укладено
кредитний договір № к-2673 про відкриття
кредитної лінії, згідно з яким банк
надав відповідачу кредит у розмірі 25 000
гривень на умовах забезпеченості
зворотності, строковості та платності,
які ОСОБА_2 зобов»язався повернути в
строк до 30 квітня 2011 року та сплатити
відсотки за користування кредитом у
розмірі 21% річних.

Станом на 26 грудня 2011 року виникла
заборгованість відповідача за
вказаним кредитним договором у розмірі
76906,01 грн., що складається з
простроченої заборгованості у розмірі
23790,63 грн. та пені у розмірі 53115,38 грн.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов»язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
зобов"язується надати грошові кошти
/кредит/ позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов"язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526, 527, 530 ЦК України,
зобов»язання повинні виконуватися
належним чином і в установлений строк
згідно до умов договору та вимог ЦК
України, інших актів законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України
зобов»язання припиняється частково
або у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.
Статтею 559 ЦК України передбачено, що
зобов»язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Позичальник свої зобов»язання за
кредитним договором виконував не
належним чином, в зв»язку з чим станом
на 26 грудня 2011 року утворилась
заборгованість на загальну суму 76906,01
грн..

При встановлених обставинах суд першої
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку про задоволення позову банку.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог та на підставі наданих
сторонами доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
ЦПК. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об"єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Посилання апелянта на те, що згідно
довідки № 5375 від 25.02.2011 року
заборгованість перед банком Банк
«Фінанси та Кредит» у нього відсутня,
не може бути підставою для визнання
цієї довідки належним та допустимим
доказом для відмови в задоволенні
позову. В даній довідці відсутні
відомості про те, що саме за кредитним
договором № к-2673 від 16 квітня 2008 року
відсутня кредитна заборгованість.

Належним доказом погашення кредитної
заборгованості повинні бути квитанції,
платіжні доручення про внесення ОСОБА_2
платежів на рахунок банку з
зазначенням підстав сплати таких
платежів, тобто номеру та дати
укладеного кредитного договору.

Однак, такі касові документи
відповідачем не надані.

Згідно виписки по рахунку за період з
16.04.2008 року по 18.06.2014 року, наданому до
суду апеляційної інстанції ПАТ «Банк
«Фінанси та кредит» на виконання вимог
ухвали ВССУ від 09.04.2014 року, за ОСОБА_3
наявна заборгованість перед банком за
договором №к-2673 від 16.04.2008 року на
загальну суму 99468,70 грн.

Стосовно посилань апеляційної скарги
про нараховану пеню, сума якої
перевищує суму нарахованої
заборгованості за кредитом, на його
думку, колегія суддів вважає ці
посилання безпідставними.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 3 ст. 549 ЦК
України неустойкою /штрафом пенею/ є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов»язання.
Пенею є неустойка що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконаного грошового зобов»язання за
кожен день прострочення виконання.
Частина друга статті 551 ЦК України
передбає, якщо предметом неустойки є
грошова сума, її розмір встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства.

Згідно п. 6.1 Кредитного договору за
прострочку повернення кредитних
ресурсів та/або сплати процентів за
кредитним договором відповідач
зобов»язався сплатити пеню із
розрахунку 1% від простроченої суми за
кожний день прострочення. Зазначена
пеня сплачується у разі порушення
позичальником термінів платежів,
передбачених п. 3.2., 3.2.1., 4.3., 4.4. цього
договору, а також будь-яких інших
термінів платежів, передбачених цим
договором. Сплата пені не звільняє
позичальника від зобов»язання
сплатити проценти за весь час
фактичного користування кредитними
коштами.

Як вбачається з розрахунку
заборгованості, складеного станом на
26.12.2011 року, та яка є предметом позову,
пеня була нарахована за період з 26.12.2010
року по 26.12.2011 року, тобто пеня
нарахована відповідно до положень
чинного законодавства та умов
кредитного договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України
розмір неустойки може /але не
зобов»язаний/ бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, що мають
істотне значення. Але доказів
наявності таких обставин, що мають
істотне значення для зменшення розміру
неустойки, відповідачем не надано.

Справа розглянута судом відповідно до
вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах
заявлених вимог та на підставі
наданих сторонами доказів, які
знаходяться в матеріалах справи,
належність та допустимість яких
перевірена судом та їм надана оцінка в
рішенні суду.

Таким чином колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються та не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 305, 307, 308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Приморського районного
суду м. Одеси від 30 травня 2012 року
залишити без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з
дня набрання нею законної сили.

Головуючий
К.П. Мартинова

Судді
О.Г.
Журавльов

О.В.
Оверіна