Справа № 587/1302/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2014 року Сумський районний суд
Сумської області під головуванням
судді Дашутіна І.В., при секретарі
Макошенець С.І., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Суми
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах
дітей Сумської міської ради, Служба у
справах дітей Сумської РДА про надання
дозволу на тимчасовий виїзд за кордон
малолітньої дитини без згоди батька,

В С Т А
Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з даним
позовом, в якому просила надати їй
дозвіл на виїзд ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за
кордон без дозволу (згоди) батька
дитини ОСОБА_2 до повноліття дитини;
дозволити їй або її офіційному
представникові, без згоди батька
дитини ОСОБА_2 оформлювати документи
для тимчасового виїзду або супроводу
малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за
межі України до країн ближнього та
дальнього зарубіжжя до досягнення нею
повноліття; допустити негайне
виконання рішення суду; стягнути з
відповідача ОСОБА_2 на її користь
понесені нею витрати на юридичну
допомогу в розмірі 1000 грн. та повернути
їй за рахунок відповідача сплачений
судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

В судовому засідання позивачка та її
представники позов підтримали в
повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні проти
позову заперечував.

Представники третіх осіб в судове
засідання не з'явились, в письмових
поясненнях покладалися на розсуд суду
та просили розглянути справу за їх
відсутності.

Заслухавши позивачку, її
представників, відповідача та
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що в задоволенні позову
необхідно відмовити з наступних
підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_2, який було розірвано на
підставі рішення Ковпаківського
районного суду м. Суми від 28 березня 2014
року (а.с. 7, 12).

Від шлюбу сторони по справі мають
малолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. В
даний час дитина проживає разом з
позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Позивачка бажає виїхати на час своє
відпустки до Єгипту, як вона зазначає,
для відпочинку, та для оздоровлення їх
з відповідачем дитини - ОСОБА_3, але
відповідач, як батько дитини, не дає на
це дозвіл.

Відповідач просив відмовити в
задоволення позовних вимог та вказував
на те, що він заперечує проти виїзду
дитини в арабські країни, зокрема до
Єгипту, а проти виїзду дитини в країни
Європи, де більш м'який клімат, не
заперечував і повідомив, що дасть
відповідний дозвіл. Також, в судовому
засіданні, відповідач пропонував
позивачці повезти їх спільну дитину на
вітчизняні оздоровчі курорти, на
узбережжі Чорного та Азовських морів,
де знаходяться спеціалізовані
санаторії для дітей.

Крім того, відповідач вказав, що в січні
2014 року він, позивачка, двоє її дітей та
їх спільна дитина - ОСОБА_3 вже літали до
Єгипту, однак вже там їх спільна донька
досить сильно захворіла, що позивачка
також підтвердила в судовому
засіданні. Та на думку ОСОБА_2 виїзд їх
малолітньої дитини до Єгипту в літній
період часу, як цього бажає позивачка,
буде суперечити інтересам дитини, так
як це найспекотніша пора року, що може
зашкодити здоров'ю дитини.

В судовому засіданні позивачка та її
представники вказували на те, що
відповідач безпідставно ухиляється
від надання дозволу на виїзд дитини за
кордон разом із матір'ю.

Статтею 313 ЦК України визначено, що
фізична особа, яка не досягла
шістнадцяти років, має право на виїзд
за межі України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), піклувальників та в
їхньому супроводі або в супроводі осіб,
які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей
громадян України визначено ЗУ «Про
порядок виїзду з України і в*їзду в
Україну громадяни України» від 21 січня
1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27
січня 1995 р. № 57 «Про затвердження
Правил перетинання державного кордону
громадянами України», Правилами
оформлення і видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документа дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення,
затверджених постановою КМУ від 31
березня 1995 р. № 231 (із змінами).

Правила перетинання державного
кордону громадянами України,
затверджені Постановою Кабінету
Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із
змінами і доповненнями, передбачають,
що перетинання державного кордону для
виїзду за межі України громадянами, які
не досягли 16-річного віку, здійснюються
лише за згодою обох батьків
(усиновлювачів) та в їх супроводі або в
супроводі осіб, уповноважених ними, які
на момент виїзду з України досягли
18-річного віку. Виїзд за межі України
громадян, які не досягли 16-річного віку,
в супроводі одного з батьків або інших
осіб, уповноважених одним з батьків за
нотаріально посвідченою згодою, згода
другого з батьків не вимагається у разі
пред'явлення рішення суду про надання
дозволу на виїзд з України громадянину,
який не досяг 16-річного віку, без згоди
та супроводу другого з батьків.

Статтею 18 Правил оформлення і видачі
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон і проїзного документа
дитини, їх тимчасового затримання та
вилучення, затверджених постановою КМУ
від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами)
передбачено, що оформлення
паспорта/проїзного документа
здійснюється на підставі заяви батьків
(законних представників батьків чи
дітей), а у разі, коли батьки не
перебувають у шлюбі між собою, - того з
них, з ким проживає дитина, справжність
підпису яких засвідчено нотаріально.
За наявності заперечень одного з
батьків документ може бути оформлено
на підставі рішення суду.

Виїзд за межі України громадян, які не
досягли 16-річного віку, у супроводі
одного з батьків або у супроводі осіб,
які уповноважені одним з батьків за
нотаріально посвідченою згодою,
здійснюється: 1) за нотаріально
посвідченою згодою другого з батьків
із зазначенням держави прямування та
відповідного часового проміжку
перебування у цій державі, якщо другий
з батьків не перебуває у пункті
пропуску через державний кордон;

2) без нотаріально посвідченої згоди
другого з батьків: коли другий з
батьків є іноземцем або особою без
громадянства, що підтверджує запис про
батька у свідоцтві про народження
дитини, і він відсутній у пункті
пропуску; коли у паспорті громадянина
України для виїзду за кордон, з яким
прямує громадянин, який не досяг
16-річного віку, або проїзному документі
є відповідний запис про вибуття на
постійне місце проживання за межі
України чи відмітка про взяття на
консульський облік в дипломатичному
представництві України за кордоном;

3) у разі пред'явлення оригіналів
документів або їх нотаріально
посвідчених копій:

свідоцтва про смерть другого з батьків;

рішення суду про позбавлення
батьківських прав другого з батьків;

рішення суду про визнання другого з
батьків безвісно відсутнім;

рішення суду про визнання другого з
батьків недієздатним;

рішення суду про надання дозволу на
виїзд за межі України громадянина, який
не досяг 16-річного віку, без згоди та
супроводу другого з батьків;

довідки про народження дитини, виданої
відділом реєстрації актів цивільного
стану, із зазначенням підстав внесення
відомостей про батька відповідно до
частини першої ст. 135 СК України (під час
виїзду дитини за кордон у супроводі
одинокої матері).

Таким чином, діючим законодавством не
встановлено обмеження щодо виїзду
неповнолітньої дитини за кордон, а лише
встановлено певний порядок її виїзду
за кордон за згодою батьків або дозволу
суду при відсутності згоди одного з
батьків.

Надання за рішенням суду дозволу на
майбутнє на виїзд дитини за кордон до
досягнення нею шістнадцятирічного
віку та без згоди одного із батьків,
суперечить вищевказаним нормам
матеріального права, змісту положень
ст.ст. 141, 157 СК України, які визначають
рівність прав і обов'язків батьків
відносно виховання дитини.

Крім цього, позивачем не надано жодного
доказу, який би підтверджував дійсну
необхідність виїзду дитини за кордон
та не вказала у позові конкретний час,
період у часі, на який необхідно дати
дозвіл на виїзд.

Позивачка в обґрунтування своїх
позовних вимого надала суду медичні
довідки, де лікарі зазначили:
протипоказань для відпочинку ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, на морському узбережжі не
має.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Суд вважає, що дані медичні довідки
ніяким чином не обґрунтовують бажання
позивачки виїхати саме до Єгипту разом
дитиною, як це вона та її представники
зазначали в судовому засіданні, так як
вони не містять ніякої рекомендації
щодо цього, а лише вказують на
відсутність протипоказань для
відпочинку дитини на морських
узбережжях.

Сімейне законодавство виходить із
принципу повної рівноправності обох
батьків батька і матері у всіх правах і
обов'язках відносно своїх дітей.

Таким чином, суд дійшов висновку про
необґрунтованість доводів позивачки,
щодо надання дозволу на виїзд дитини за
кордон, а сема до Єгипту, як це
зазначала позивачка в судовому
засіданні, та без зазначення
конкретного часового проміжку
перебування у цій державі, що на думку
суду не буде відповідати інтересам
самої дитини.

Враховуючи викладене, необхідно
відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1
про надання дозволу на тимчасовий
виїзд за кордон малолітньої дитини без
згоди батька в зв'язку з його
необґрунтованістю.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212 - 215 та 218 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1
до ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах
дітей Сумської міської ради, Служба у
справах дітей Сумської РДА про надання
дозволу на тимчасовий виїзд за кордон
малолітньої дитини без згоди батька в
зв'язку з його необґрунтованістю.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до апеляційного суду
Сумської області через районний суд
протягом 10-ти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Суддя
І.В. Дашутін