АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5557/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Ковальчук Т. А. Доповідач -
Городнича В.С. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого -
Городничої В.С.,

суддів -
Григорченка Е.І., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Косенко
І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційні скарги Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку "ПриватБанк" на рішення
Магдалинівського районного суду
Дніпропетровської області від 14 квітня
2014 року по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулось до суду з позовом до
відповідача, посилались на те, що 28
квітня 2006 року між позивачем та
відповідачем був укладений кредитний
договір, згідно умов якого позивач
надав відповідачеві кредитні кошти у
сумі 936 грн. із розрахунку 25,08% на рік на
суму залишку заборгованості за
кредитом. У порушення умов договору
відповідач зобов'язання за вказаним
договором належним чином не виконав.
Станом на 15.01.2014 року за відповідачем
наявна заборгованість за кредитним
договором в розмірі 15 888 грн. 40 коп., яка
на даний час відповідачем не погашена.

Таким чином, позивач просив суд
стягнути з відповідача заборгованість
за кредитним договором в сумі 15 888,40 грн.
та стягнути судові витрати.

Рішенням Магдалинівського районного
суду Дніпропетровської області від 14
квітня 2014 року у задоволенні позовних
вимог позивача відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду залишенню без змін з
наступних підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції керувався положеннями ст. 257
ЦК України, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, 526 ЦК
України, ч. 1 ст. 530 ЦК України, п. 7 ч. 11 ст.
11 ЗУ «Про захист прав споживачів», а
також виходив з наступного.

Судом встановлено, що 28 квітня 2006 року
між позивачем та відповідачем був
укладений кредитний договір №DNH4KP30121365,
згідно умов якого позивач надав
відповідачеві кредитні кошти у сумі 936
грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 25,08% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 27 квітня 2007 року включно на
цілі: придбання товару, тобто укладено
споживчий кредит, оскільки ці кредитні
кошти були перераховані Банком на
поточний рахунок ТОВ «Моцарт» (а.с. 6).

ОСОБА_2 отримавши кредитні грошові
кошти належним чином не виконав
зобов'язання за кредитним договором
щодо повернення коштів, сплати
відсотків та комісії за користування
грошовими коштами, повністю не
повернув отримані кошти, у зв'язку із
чим виникла заборгованість (а.с. 5).

Встановлено, що вищевказаний кредитний
договір було укладено 28 квітня 2006 року,
який діяв до 27 квітня 2007 року, а згідно
п. 5.5 умов надання споживчого кредиту
фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт) термін позовної давності по
вимогам про стягнення кредиту,
відсотків за користування кредитом,
винагороди, неустойки - пені та штрафів
встановлено тривалістю 5 років, тобто
право на звернення до суду у позивача
існувало до 27 квітня 2012 року.

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду
із даним позовом лише 12 лютого 2014 року.

Крім того, позивач не ставив перед
судом клопотання про поновлення
пропущеного строку позовної давності.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд виходив з того, що право
позивача на отримання суми боргу за
кредитним договором від відповідача не
підлягає захисту у зв'язку із пропуском
позивача строку позовної давності.

З'ясувавши в достатньо повному обсязі
права та обов'язки сторін, обставини по
справі, перевіривши доводи сторін та
давши їм правову оцінку, суд
постановив рішення, що відповідає
вимогам закону. Висновки суду
достатньо обґрунтовані і підтверджені
наявними в матеріалах справи
письмовими доказами

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» посилалося на те, що
закінчення строку договору не звільняє
сторони від відповідальності за його
порушення. Належним виконанням
зобов'язання є виконання, прийняте
кредитором, у результаті якого
припиняються права та обов'язки сторін
зобов'язання. Належного виконання
Договору відповідач не здійснив, а
відтак зобов'язання не припинилося.
Крім того, Законом або договором може
бути передбачено, що закінчення
терміну дії договору тягне припинення
зобов'язань сторін за договором.
Договір, в якому відсутня така умова,
визнається чинним до певного в ньому
моменту закінчення виконання
сторонами зобов'язання. У Договорі така
умова відсутня, а тому правовідносини
між позивачем та відповідачем не
припинялися, оскільки відповідач не
виконав зобов'язання перед банком.
Таким чином, апелянт вважає, що строк
позовної давності не може бути
пропущений, так як правовідносини між
сторонами тривають до повного
погашення клієнтом кредиту.

Однак, вищезазначене не відповідає
вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою
строк визначається роками, місяцями,
тижнями, днями або годинами. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати. Оскільки строк виконання
основного зобов'язання за договором
минув 27 квітня 2012 року, а позивач
звернувся до суду з позовом лише 12
лютого 2014року, суд першої інстанції
обґрунтовано дійшов до висновку про
відмову у задоволенні позовних вимог.

Крім того, враховуючи положення пункту
7 частини тринадцятої статті 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
суди мають виходити з того, що у спорах
щодо споживчого кредитування
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув. У зв'язку із цим
позовна давність за позовом про
повернення споживчого кредиту
застосовується незалежно від
наявності заяви сторони у спорі.

Оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової давності до
основної вимоги вважається, що позовна
давність спливла і до додаткової
вимоги (стягнення неустойки,
накладення стягнення на заставлене
майно тощо), положення пункту 7 частини
тринадцятої статті 11 Закону України
«Про захист прав споживачів»
застосовуються й до додаткових вимог
банку (іншої фінансової установи).

Інші доводи апеляційної скарги є
безпідставними та необґрунтованими.
Крім того, зводяться до переоцінки
доказів і незгоди з висновками суду по
їх оцінці та особистого тлумачення
апелянтом норм матеріального та
процесуального права.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які могли б
призвести до скасування рішення суду
судом апеляційної інстанції не
встановлено.

Вирішуючи спір між сторонами, суд
першої інстанції в достатньо повному
об'ємі з'ясував права та обов'язки
учасників спору, обставини справи,
перевірив доводи сторін та давши їм
належну правову оцінку, ухвалив
рішення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційна скарга Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку "ПриватБанк"- відхилити.

Рішення Магдалинівського районного
суду Дніпропетровської області від 14
квітня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: