Провадження № 2/641/1726/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2014 року

Комінтернівський районний суд міста
Харкова

у складі : головуючого - судді:
Курганникової
О.А.

за участю секретаря судового
засідання:
Войтікової А.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа:
Комінтернівський районний відділ у м.
Харкові ГУ ДМС України в Харківській
області, Служба по справам дітей
Червонозаводського району м. Харкова
про визнання особи такою, що втратила
право на користування житловим
приміщенням та за зустрічною позовною
заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя
особа: Комінтернівський районний
відділ у м. Харкові ГУ ДМС України в
Харківській області про вселення та
усунення перешкод в користуванні
житлом, -

в с т а н о в и в :

Позивачі звернулись до суду з
позовом до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_3,
третя особа: Комінтернівський районний
відділ у м. Харкові ГУ ДМС України в
Харківській області, Служба по справам
дітей Червонозаводського району м.
Харкова про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням, посилаючись на те, що вони
проживають в квартирі АДРЕСА_1, яка
належить їм на праві власності. ОСОБА_1
перебувала в шлюбі з ОСОБА_3 з 19.08.2005
року. Відразу після реєстрації шлюбу
ОСОБА_3, як член сім'ї почав проживати в
їх квартирі за вищевказаній адресі.
22.05.2013 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3
було розірвано. З січня 2013 року
відповідач не проживає у зазначеній
квартирі, а у добровільному порядку
ОСОБА_3 не бажає знятись з
реєстраційного обліку, та не дивлячись
не це, відмовляється платити за
житлово-комунальні послуги, тому плата
за житлово-комунальні послуги
відбувається за рахунок позивачів.
Будучи зареєстрованим, відповідач
чинить позивачам перешкоди у
здійсненні належної їм власності.

До суду надійшов зустрічний позов
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа:
Комінтернівський районний відділ у м.
Харкові ГУ ДМС України в Харківській
області про вселення та усунення
перешкод в користуванні житлом. В якому
відповідач за зустрічним позовом
просить вселити ОСОБА_3 до квартири
АДРЕСА_1; зобов'язати ОСОБА_1, ОСОБА_2 не
чинити перешкод ОСОБА_3 у користуванні
квартирою АДРЕСА_1.

Позивачка ОСОБА_1 до судового засідання
з'явилась, позовні вимоги підтримала у
повному обсязі. Проти задоволення
зустрічного позову заперечувала у
повному обсязі.

Позивачка ОСОБА_2 до судового
засідання не з'явилась, надавши до суду
заяву про розгляд справи за її
відсутності, позовні вимоги підтримала
у повному обсязі.

Відповідач та його представник до
судового засідання з'явились, позовні
вимоги визнали у повному обсязі,
зустрічну позовну заяву просили
залишити без розгляду.

Представник 3-ї особи: Комінтернівський
РВ у м. Харкові ГУ ДМСУ в Харківській
області в судове засідання з'явилась,
покладалась на повне і всебічне
дослідження матеріалів справи та на
законні висновки суду.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
допитавши свідків, дослідивши надані
письмові матеріали справи, оцінивши
зібрані докази у їх сукупності, вважає,
що позовні вимоги обґрунтовані,
відповідають закону та підлягають
задоволенню, а зустрічна позовна заява
підлягає залишенню без розгляду.

До такого висновку суд прийшов
виходячи з наступного.

15.05.2014 року відповідачем було надано
письмову заяву про залишення
зустрічної позовної заяви без
розгляду.

Суд дослідивши матеріали
цивільної справи, прийшов до висновку,
що зустрічна позовна заява підлягає
залишенню без розгляду.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК
України суд постановляє ухвалу про
залишення позовної заяви без розгляду,
якщо позивач подав заяву про залишення
позову без розгляду.

Відповідно до свідоцтва про право
власності на житло р.№ 3-03-234446 від 10
лютого 2003 року квартира АДРЕСА_1
належить на праві спільної сумісної
власності ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_1,
ОСОБА_6 (а. с. 8)

Відповідно до рішення
Комінтернівського районного суду м.
Харкова від 23.05.2013 року (справа №
641/4077/13-ц р. ) шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3
розірвано (а. с. 6);

Згідно довідки № 2307 від 15.11.2013 року
виданої дільницею № 24 КП
«Жилкомсервіс» в квартирі АДРЕСА_1
зареєстровані: ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_7,
ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_3 (а. с. 7).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном ( ст.391 ЦК
України).

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Статтею 383 ЦК України встановлено ,що
власник житлового будинку має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні
підтвердив факт того, що відповідач
ОСОБА_3 в квартирі позивачів не
проживає досить давно. Жодних його
речей у квартирі немає. ОСОБА_3 іноді
навідується до позивачки ОСОБА_1, однак
в них неприязне ні стосунки, оскільки
відповідач вчиняє сварки, веде себе не
поважно. Відповідач не сплачує за
комунальні послуги, не цікавиться
квартирою, де він мешкає свідку
невідомо. Підстав ставити під сумнів
показання даних свідків у суду немає.

У позовній заяві позивач
посилається як на правові підстави
позову на ст. ст. 71 , 72 ЖК УРСР .
Разом з тим , до спірних
правовідносин підлягають застосуванню
норми глави 32 ЦК України , якими
регламентовано право користування
чужим майном , зокрема норми ст. 405 ЦК
України .

Вищезазначене викладено і у п. 39
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України №
5 від 07.02.2014 р. « Про судову
практику в справах про захист
права власності та інших речових
прав », а саме « члени сім»ї
власника житла, які проживають
разом із ним , мають право
користування цим житлом відповідно
до закону ( особистий сервітут,
частина перша статті 405 ЦК ) . Суди
повинні мати на увазі , що таким
законом не може бути ЖК УРСР , а
застосуванню підлягають норми ,
передбачені главою 32 ЦК . З
урахуванням зазначеного суди
повинні виходити з того , що
стосовно права членів сім»ї
власника житлового приміщення на
користування ним підлягають
застосуванню положення статті 405
ЦК . Оскільки інше не встановлено
законом , договором чи заповітом , на
підставі яких встановлено
сервітут , то відсутність члена
сім»ї понад один рік без
поважних причин є юридичним
фактом , що є підставою для
втрати членом сім»ї права
користування житлом . У цьому
випадку положення статей 71,72 ЖК
УРСР застосуванню не підлягають ».

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член
сім'ї власника житла втрачає право
користування цим житлом у разі
відсутності без поважних причин понад
один рік.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник
не заперечували, а, навпаки, визнали той
факт, що відповідач не проживає в
спірній квартирі понад одного року,
жодних його особистих речей в квартирі
немає, а також те, що ним не сплачуються
комунальні послуги, та в нього є інше
місце мешкання.

Обставини, які б свідчили про
поважність не проживання відповідача в
спірній квартирі в матеріалах справи
відсутні.

Посилання відповідача на те, що
позивачка ОСОБА_1 вигнала його та
змінила замки, чим порушувала його
право на користування спірною
квартирою, в якій він зареєстрований
також не знайшло свого підтвердження
при розгляді справи. Ці твердження
спростовуються визнанням відповідачем
первісного позову, та його поясненнями
в судовому засіданні, де він підтвердив
факт того, що він самостійно забрав
свої речі та покинув позивачку без
уточнення свого нового місця мешкання.

Аналізуючи зазначене, суд вважає
встановленими обставини щодо
відсутності відповідача у квартирі
АДРЕСА_1 понад один рік.

Між тим, підстав, які дозволили
відповідачу зберігати за собою право
користування жилим приміщенням, судом
не встановлено.

Щодо позовних вимог про зняття
відповідача з реєстраційного обліку то
вони задоволенню не підлягають,
оскільки відповідно до положень ст.. 11
Закону України "Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні" реєстрація
місця проживання та місця
перебування осіб здійснюється
органом реєстрації.

Центральний орган виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
політики у сфері реєстрації фізичних
осіб, затверджує відповідно до закону
порядок реєстрації місця проживання та
місця перебування осіб в Україні,
зразки документів, необхідних для
реєстрації і зняття з реєстрації
місця проживання та місця
перебування.

Частиною 1 ст. 7 вищевказаного Закону
передбачено, що зняття з реєстрації
місця проживання особи здійснюється на
підставі: заяви особи або її законного
представника; судового рішення, яке
набрало законної сили, про позбавлення
права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, про виселення,
про визнання особи безвісно відсутньою
або оголошення її померлою.

Суд, розглянувши справу повно,
всебічно, об'єктивно, неупереджено, в
межах заявлених вимог, дійшов
обґрунтованого висновку про часткове
задоволення позову.

Керуючись ст.. 7, 11 Закону
України " Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні" від 11 грудня 2003р. з
відповідними змінами та доповненнями,
п. 39 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України №
5 від 07.02.2014 р. « Про судову
практику в справах про захист
права власності та інших речових
прав », ч. 1 ст. 16, ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 321, ст..
383, ч. 2 ст. 405 ЦК України, ст.ст. 4-8, 10, 11, 60,
88, п. 5 ч. 1 ст. 207, 209, 212, 214, 215 ЦПК України,
суд -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2
задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
таким, що втратив право користування
житловим приміщенням, яке розташоване
за адресою: АДРЕСА_1

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 -
залишите без розгляду. Роз'яснивши
ОСОБА_3 його право на повторне
звернення до суду на загальних
підставах, після усунення умов, що були
підставою для залишення заяви без
розгляду.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: О. А. Курганникова