Головуючий суду 1 інстанції - Пронька
Доповідач - Єрмаков Ю.В.
Справа № 420/554/13-ц
Провадження № 22ц/782/1101/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року
м. Луганськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Луганської області в складі:

головуючого - Єрмакова Ю.В.,

суддів -Матвєйшиної О.Б., Коротенко Є.В.,

при секретарі- Тищенко І.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Новопсковського районного
суду Луганської області від 12 лютого 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, Сичанської сільської ради
Марківського району, управління
Держземагенства у Марківському районі
Луганської області про визнання
незаконними та скасування рішення №13/5
від 18 грудня 2007 року, визнання
недійсним державного акту на право
власності на землю, скасування
державної реєстрації державного акту,
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою, третя особа -
реєстраційна служба Марківського
районного управління юстиції
Луганської області,-

ВСТАНОВИЛА :

В січні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з вказаним позовом про визнання
незаконними та скасування рішення ради
№13/5 від 18 грудня 2007 року, визнання
недійсним державного акту на право
власності на землю, скасування
державної реєстрації державного акту,
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою, третя особа -
реєстраційна служба Марківського
районного управління юстиції
Луганської області та просила:

- визнати дії Сичанської сільської
ради Марківського району Луганської
області незаконними та скасувати
рішення Сичанської сільської ради № 13/5
від 18 грудня 2007 року «Про затвердження
технічної документації із землеустрою,
що посвідчує приватну власність ОСОБА_4
на земельну ділянку, площею 0,2283 га. за
адресою АДРЕСА_1;

- визнати недійсним Державний акт ЯД
№ 640704 від 23 січня 2008 року на право
власності на земельну ділянку розміром
0,2283 га, що належить ОСОБА_2 за адресою
АДРЕСА_1.;

- скасувати державну реєстрацію
державного акту на право приватної
власності ЯД № 640704 від 13 січня 2008 року
на прізвище ОСОБА_2, що зареєстрований в
книзі реєстрації державних актів на
право власності відділу Держкомзему у
Марківському районі № 4000008;

- усунути перешкоди в користуванні
земельною ділянкою, розташованою за
адресою: АДРЕСА_2.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що з червня 2009 року вона є
власником квартири НОМЕР_1 в житловому
будинку АДРЕСА_1, у яку її вселено
рішенням суду. В жовтні 2011 року в ВДВС
Марківського РУЮ вона дізналася про те,
що земельна ділянка під кв.НОМЕР_1
буд.АДРЕСА_1 належить відповідачу
ОСОБА_2, тому їй представником ВДВС було
роз'яснено, що неможливо виконати
рішення суду про вселення до
зазначеної квартири. Крім того,
оскільки земельна ділянка належить
ОСОБА_2, вона не зможе приватизувати
земельну ділянку під будинком та біля
нього. Раніше їй не було відомо про те,
що земельна ділянка належить ОСОБА_2, у
зв'язку з чим просила задовольнити
позов.

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Сичанської сільської
ради Марківського району, управління
Держземагенства у Марківському районі
Луганської області про визнання
незаконним та скасування рішення № 13/5
від 18 грудня 2007 року, визнання
недійсним державного акту на право
власності на землю, скасування
державної реєстрації державного акту,
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою задоволено
частково.

Визнано незаконним та скасовано
рішення тринадцятої сесії п'ятого
скликання Сичанської сільської ради
Марківського району Луганської
області № 13/5 від 18 грудня 2007 року «Про
затвердження технічної документації
із землеустрою, що посвідчують право
власності на земельну ділянку» щодо
передачі безоплатно у власність ОСОБА_2
земельної ділянки загальною площею 0,2283
га в тому числі для обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд загальною площею
0,2283 га в тому числі під забудовами 0,1611
га, рілля - 0,0672 га.

Визнано недійсним Державний акт ЯД №
640704 на право власності на земельну
ділянку розміром 0,2283 га., розташовану
за адресою АДРЕСА_3, виданий ОСОБА_2 23
січня 2008 року, та зареєстрований в
Книзі записів реєстрації державних
актів на право власності на землю та на
право постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 40000008.

Скасовано державну реєстрацію
Державного акту ЯД № 640704 на право
власності на земельну ділянку від 23
січня 2008 року виданого ОСОБА_2, що
зареєстрований в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею ,
договорів оренди землі за № 40000008.

Стягнуто з Сичанської сільської ради
Марківського району на користь ОСОБА_3
судовий збір у розмірі 114,70 грн. В іншій
частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду,
ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення суду
скасувати частково, а саме в частині
задоволення позовної заяви ОСОБА_3 до
Сичанської сільської ради
Марківського району, ОСОБА_2, Відділу
Держземагенства у Марківському районі
Луганської області, за участю третьої
особи Реєстраційна служба
Марківського району № 13/5 від 18 грудня
2007 року, скасування Державного акту на
право власності на земельну ділянку НД
№ 640704 від 23.01.2008 року і скасування
державної реєстрації акта на право
власності на землю - скасувати,
прийняти нове рішення яким у позовних
вимогах позивача в цій частині
відмовити за необґрунтованістю.

Іншими сторонами рішення суду
не оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника апелянта, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, судова колегія
приходить до наступного:

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно зі ст.307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право:

1) постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін;

2) скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог;

3) змінити рішення;

4) постановити ухвалу про скасування
рішення суду першої інстанції і
закриття провадження у справі або
залишення заяви без розгляду

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду має бути законним та
обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, повинен
вирішити справу згідно з законом,
ухваливши рішення на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтвердженими тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

У відповідності зі ст.214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в
позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові
витрати;

7) чи є підстави допустити негайне
виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

Такі вимоги закону судом першої
інстанції були виконані.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції керувався
положеннями ст.ст. 116,118,120 ЗК України, ст.
377 ЦК України, ЗУ «Про місцеве
самоврядування в Україні» та виходив з
того, що виділення у власність ОСОБА_2
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки) відбулося з
порушенням норм чинного на момент
виникнення спірних правовідносин
законодавства, а тому дійшов висновку
про часткову обґрунтованість вимог.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
відповідно до договору купівлі-
продажу від 18 чеврня 2009 року, ОСОБА_3
купила ? частину житлового будинку з
надвірними будівлями, що складає
квартиру НОМЕР_1, розташовану в
житловому будинку АДРЕСА_1, проте не
вселилася в зазначену квартиру,
оскільки відповідач ОСОБА_5
перешкоджає цьому, незважаючи на
наявність рішення суду про її вселення.

Також судом встановлено, що рішенням
Марківського районного суду
Луганської області від 11 квітня 2007 року
за ОСОБА_2 було визнано право власності
на домоволодіння, яке розташоване за
адресою: АДРЕСА_1 і складається із
житлового будинку та прилеглих до
нього господарчих будівель. Рішенням
Сичанської сільської ради
Марківського району Луганської
області від 18 грудня 2007 року № 13/5 "Про
затвердження технічної документації
із землеустрою, що посвідчують право
власності на земельну ділянку"
затверджено технічну документацію із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право власності на
земельну ділянку гр. ОСОБА_2 за адресою
АДРЕСА_1, та передано безоплатно у
власність ОСОБА_2 земельну ділянку
загальною площею 0,2283 га в тому числі
для обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд
загальною площею 0,2283 га в тому числі
для обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд
загальною площею 0,2283 га в тому числі
під забудовами 0,1611 га, рілля - 0,0672 га.

На підставі зазначеного рішення
відповідач ОСОБА_2 23 січня 2008 року
отримав

державний акт ЯД № 640704 на земельну
ділянку площею 0,2283 га, розташовану в
АДРЕСА_1.

Крім цього, судом встановлено, що
ухвалою Марківського районного суду
від 28.02.2008 року рішення Марківського
районного суду Луганської області від
11 квітня 2007 року в справі за позовом
ОСОБА_2 до СТОВ «Мирне» Марківського
району, Сичанської сільської ради про
визнання права власності на майно -
скасоване за нововиявленими
обставинами та рішенням того ж суду від
3 грудня 2008 року ОСОБА_2 відмовлено у
визнання права власності на майно -
домоволодіння, розташоване за адресою
АДРЕСА_1.

Ухвалою апеляційного суду Луганської
області від 26 березня 2009 року зазначене
рішення суду в частині відмови у
визнанні за ОСОБА_2 права власності на
майно - залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду України від 21
грудня 2009 року рішення Марківського
районного суду від 3 грудня 2008 року та
ухвала апеляційного суду Луганської
області від 26 березня 2009 року - залишено
без змін.

Також, судом встановлено та
підтверджено документально, що ОСОБА_2
із заявою про передачу у власність
земельної ділянки, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, до Сичанської
сільської ради не звертався, рішення
про надання ОСОБА_2 дозволу на розробку
проекту відведення земельної ділянки,
Сичанською сільською радою не
приймалося. Крім того, з дослідженої в
суді першої інстанції технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право власності на земельну ділянку
ОСОБА_2, встановлено, що в пояснювальній
записці міститься посилання на рішення
Краснопільської сільської ради про
надання у власність земельної ділянки,
однак без зазначення реквізитів даного
рішення. Крім цього, спірна земельна
ділянка розташована на території
Сичанської сільської ради, у зв'язку з
чим вирішення питань регулювання
земельних відносин на її території
відноситься виключно до її
компетенції.

Статтею 12 Земельного кодексу України (в
редакції, яка діяла на час виникнення
спірних правовідносин) визначені
повноваження сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин, до яких, зокрема, належать
розпорядження землями територіальних
громад; передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу. Зазначені положення
кореспондуються із ст. 26 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні",
згідно з якою до виключної компетенції
сільських, селищних та міських рад
віднесено вирішення відповідно до
закону питань регулювання земельних
відносин.

Згідно вимог ст. 144 Конституції України
органи місцевого самоврядування в
межах повноважень, визначених законом,
приймають рішення, які є обов'язковими
до виконання на відповідній території.

Згідно п. 34 ч. 1 ст.26 Закону України "Про
місцеве самоврядування в
Україні"питання регулювання земельних
відносин вирішуються відповідно до
закону виключно на пленарних
засіданнях сільської, селищної,
міської ради.

Частиною 1 статті 46 Закону України "Про
місцеве самоврядування в
Україні"визначено, що сільська,
селищна, міська, районна у місті (у разі
її створення), районна, обласна рада
проводить свою роботу сесійно. Сесія
складається з пленарних засідань ради,
а також засідань постійних комісій
ради.

В силу ст. 59 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні"рада в межах
своїх повноважень приймає нормативні
та інші акти у формі рішень. Рішення
ради приймається на її пленарному
засіданні після обговорення більшістю
депутатів від загального складу ради,
крім випадків, передбачених цим
Законом.

Частиною 1 ст. 118 Земельного кодексу
України (у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
встановлено, що громадянин,
зацікавлений у приватизації земельної
ділянки, яка перебуває у його
користуванні, подає заяву до
відповідної районної, Київської чи
Севастопольської міської державної
адміністрації або сільської, селищної,
міської ради за місцезнаходженням
земельної ділянки.

Частиною 6 зазначеної статті
передбачено, що громадяни, зацікавлені
в одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибна ділянка) у межах
норм безоплатної приватизації, подають
заяву до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки. У
заяві зазначаються бажані розміри та
мета її використання.

Відповідно до ч.ч. 7-9 даної статті
відповідна місцева державна
адміністрація або сільська, селищна,
міська рада розглядає заяву, і в разі
згоди на передачу земельної ділянки у
власність надає дозвіл на розробку
проекту її відведення. Проект
відведення земельної ділянки
розробляється за замовленням громадян
організаціями, які мають відповідні
дозволи (ліцензії) на виконання цих
видів робіт, у строки, що обумовлюються
угодою сторін.

Проект відведення земельної ділянки
погоджується з органом по земельних
ресурсах, природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами,
органами архітектури і охорони
культурної спадщини та подається на
розгляд відповідних місцевої
державної адміністрації або органу
місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 10 ст. 118 Земельного
кодексу України районна, Київська чи
Севастопольська міська державна
адміністрація або сільська, селищна,
міська рада у місячний строк розглядає
проект відведення та приймає рішення
про передачу земельної ділянки у
власність.

Таким чином, враховуючи наведені вище
обставини, судова колегія приходить до
висновку про те, що у суду першої
інстанції були підстави для часткового
задоволення позову, з урахуванням
положень ст.ст. 116, 152 ЗК України,
оскільки виділення у власність ОСОБА_2
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд (
присадибної ділянки) відбулося з
порушенням норм чинного на момент
виникнення спірних правовідносин
земельного законодавства. Крім того,
підстава, за якою ОСОБА_2 набув права
власності на земельну ділянку, а саме
право власності на домоволодіння, була
скасована за рішенням суду .

Доводи апелянта про те, що спір не
підлягає розгляду в порядку цивільного
судочинства, на увагу не заслуговує,
оскільки в даному випадку виник спір
про право матеріальне та пов'язано з
користуванням та правом власності на
земельну ділянку. У цьому випадку цей
орган, який вирішує питання, пов'язане з
земельними відносинами, не виступає у
якості суб'єкта владних повноважень. В
даному випадку орган місцевого
самоврядування виступає як власник
землі, який уповноважений вирішувати
питання передачі землі у власність
громадян, а тому це питання підлягає
розгляду в порядку цивільного
провадження.

Доводи апелянта про те, що було
змінено предмет позову, на увагу не
заслуговує, оскільки як вбачається з
матеріалів справи, ніякої зміни
предмета позову не було, а були
уточнення позову, які були прийняті
судом першої інстанції, відповідач мав
можливість захищатися від уточнених
позовних вимог, надавати свої
заперечення та докази на їх
спростування, оскільки він приймав
участь в розгляді справи, був
усвідомлений щодо уточнених позовних
вимог, надавав свої пояснення та
заперечення з цього приводу.

Доводи апелянта щодо пропуску
позивачкою строку давності, не можуть
бути прийняті до уваги, оскільки
зазначене питання судом першої
інстанції досліджувалось, по цьому
питанню були зроблені судом першої
інстанції висновки, з якими судова
колегія погоджується, у зв'язку з чим
підстав вважати, що був пропущений
строк позовної давності, не має. Крім
того, питання щодо пропуску строку
позовної давності може вирішуватись у
разі визнання позову, як
обґрунтованого, але в даному випадку
ОСОБА_2 позов не визнавався в повному
обсязі.

Доводи апелянта, що позивачем не
надано підтвердження щодо порушень її
прав оскаржуваним рішенням Сичанської
сільської ради, не заслуговують на
увагу, оскільки з моменту набуття права
власності на частину будинку у неї
виникло право на отримання частини
земельної ділянки, на якій розташована
ця нерухомість і яке вона не може
реалізувати через те, що оскаржуване
рішення ради прийняте з порушенням
встановленого порядку вирішення цього
питання, земельна ділянка передана
відповідачеві, який на даний час не є
власником нерухомості, розташованій на
цій земельній ділянці.

Доводи про відсутність у ОСОБА_2
рішення Сичанської сільської ради,
оскільки він не зобов'язаний зберігати
копії, а тому і не зміг надати її, не
заслуговують на увагу, оскільки сама
рада, а саме її представник,
підтвердили в судовому засіданні, що
рішення щодо надання дозволу на
розробку проекту не приймалося і ні
яких заяв від відповідача з цього
приводу не надходило. При цьому,
представник Сичанської сільської ради
пояснив, що йому було невідомо про те,
що у ОСОБА_2 є державний акт на право
власності на вказану земельну ділянку,
оскільки ОСОБА_2 з заявою про надання
земельної ділянки до сільської ради не
звертався, а рішення отримав обманним
шляхом, повідомивши, що він набув права
власності на землю на підставі рішення
суду про визнання права власності на
вказаний житловий будинок. Вказані
обставини відповідач нічим не
спростував.

Посилання апелянта на те, що не
передбачений попередній дозвіл на
проведення робіт по підготовці
документів, не заслуговують на увагу,
оскільки без такого дозволу взагалі не
можливо виконання робіт по розробці
проектної документації.

Доводи про те, що суд не врахував,
що у поясненнях записки допущена
помилка і замість Сичанської ради
зазначена Краснопільська рада, на
увагу не заслуговують, оскільки, як
зазначено вище, Сичанська сільська
рада ніяких рішень не приймала з цього
приводу.

Доводи щодо незаконності
визнання судом першої інстанції
Державного акту на право власності на
землю, на увагу не заслуговують,
оскільки враховуючи ту обставину, що
суд дійшов висновку про скасування
рішення ради , тим самим суд дійшов
правильного висновку щодо його
скасування, оскільки скасована
підстава для його видачі.

Доводи про те, що судом першої
інстанції не в повній мірі досліджені
обставини щодо його права власності на
будинок, оскільки судові справи
тривають до теперішнього часу, не
можуть бути прийняті до уваги, оскільки
відповідачем не надано доказів, які б
безспірно підтверджували його право
власності на нерухоме майно. Рішенням
суду від 3 грудня 2008 року яке набрало
чинності, у визнанні права власності
йому відмовлено.

Доводи апелянта про те, що на
момент видачі державного акту перешкод
в його видачі не було, на увагу не
заслуговують, оскільки на даний час
підстави його видачі скасовані судом.

Отже, виходячи зі змісту апеляційної
скарги та наведених у ній доводів, є
підстави вважати, що ці доводи не
спростовують висновків суду першої
інстанції, вони направлені на
переоцінку доказів, які є у справі,
містять у собі суб'єктивне тлумачення
обставин справи та вимог закону, при
цьому доводи щодо того, у чому саме
полягає незаконність та
необґрунтованість рішення суду першої
інстанції по суті спору, в апеляційній
скарзі відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги
фактично містять у собі суб'єктивне
тлумачення апелянтом норм
матеріального права та його
суб'єктивне викладення обставин
справи, а також носять характер
переоцінки доказів, які були
досліджені судом та їм було надано
відповідну оцінку, з якою судова
колегія погоджується.

З огляду на викладене, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив обставини справи та
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права
на підставі тих доказів, які були
надані сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Вирішуючи даний спір, який виник
між сторонами, суд першої інстанції в
достатньо повному об'ємі з'ясував права
та обов'язки сторін, обставини справи,
перевірив доводи сторін та дав їм
належну правову оцінку, постановив
рішення, яке відповідає вимогам закону.
Висновки суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами, а також
поясненнями сторін.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги не
є суттєви ми і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправи льного вирішення справи, а тому
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду за лишенню без змін .

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Новопсковського районного
суду Луганської області від 12 лютого 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, Сичанської сільської ради
Марківського району, управління
Держземагенства у Марківському районі
Луганської області про визнання
незаконними та скасування рішення №13/5
від 18 грудня 2007 року, визнання
недійсним державного акту на право
власності на землю, скасування
державної реєстрації державного акту,
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою, третя особа -
реєстраційна служба Марківського
районного управління юстиції
Луганської області - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Луганської
області набирає чинності негайно, може
бути оскаржена до касаційної інстанції
- Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з
моменту проголошення.

Головуючий:

Судді: