Номер провадження: 22-ц/785/5272/14
Головуючий у першій інстанції Бондар
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.

суддів - Парапана В.Ф.,
Панасенкова В.О.

при секретарі - Горновій
А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Департаменту
міського господарства Одеської
міської ради на заочне рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 10 жовтня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Департаменту
міського господарства Одеської
міської ради про визнання права
користування та права на приватизацію,

встановила:

Позивачі звернулись до суду з
позовом до Департаменту міського
господарства Одеської міської ради про
визнання неправомірними дій
відповідача щодо відмови в здійсненні
приватизації та зобов'язання здійснити
приватизацію квартири, та, змінивши
предмет позову письмовою заявою в
порядку ст.31 ЦПК України, просили
визнати за ними право користування
квартирою АДРЕСА_1, загальною площею 44,7
кв.м, яка складається з двох жилих
кімнат загальною площею 29,4 кв.м, кухні
площею 8,7 кв.м., санвузлу площею 4,0 кв.м.,
коридору площею 1,8 кв.м., балкону площею
0,8 кв.м., та підсобного приміщення
площею 8,7кв.м. а також визнати за ними
право на приватизацію цієї квартири.
При цьому посилались на те, що на
підставі рішення виконкому
Приморської районної ради від 19.12.1980
року № 594 їм була надана квартира
АДРЕСА_1. Відповідно зазначеного
рішення, було видано посвідчення №156
від 29.04.1981 року, згідно якого вони
вселилися до наданої квартири. Договір
найму житлового приміщення з
відповідачем не укладався. З метою
поліпшення житлових умов у 2000 році вони
зі спільного холу відокремили підсобне
приміщення площею 8,7 кв.м. та в 2012 році
звернулись із заявою до Департаменту
міського господарства Одеської
міської ради про надання згоди на
приватизацію цієї квартири, проте,
відповідачем у цьому було відмовлено.

Справа розглянута за відсутністю
сторін.

Заочним рішенням суду позов був
задоволений в повному обсязі.

Ухвалою цього ж суду від 30.01.2014р. у
задоволенні заяви про перегляд
заочного рішення було відмовлено.

На вказане рішення подав
апеляційну скаргу відповідач, який
просить його скасувати та постановити
нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовити, посилаючись при цьому на
порушенні судом норми матеріального та
процесуального права.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, доводи
скарг, судова колегія дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Як роз'яснив Пленум Верховного
Суду України в п.2 постанови від 18
грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення
у цивільній справі», рішення є законним
тоді, коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства відповідно до
статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми. Обґрунтованим визнається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Задовольняючи позовні вимоги в
повному обсязі суд першої інстанції
виходив з наступного.

На підставі рішення виконкому
Приморської районної ради м. Одеси від
19.12.1980 року №594, позивачам була надана
квартира АДРЕСА_1. Відповідно до
зазначеного рішення, було видано
посвідчення №156 від 29.04.1981 року, згідно
якого позивачі вселились до наданої
квартири.

Відповідно ст.1 Закону України
«Про забезпечення реалізації житлових
прав мешканців гуртожитків» від 04.09.2008
року № 500-УІ, встановлено, що сфера
діяльності даного закону поширюється
на громадян, які на законних підставах
тривалий час (не менше п'яти років)
зареєстровані та фактично мешкають в
гуртожитках призначених для
проживання одиноких громадян або для
проживання сімей.

Згідно до ст.2 Закону, громадяни,
на яких поширюється дія цього Закону,
можуть реалізувати конституційне
право на житло шляхом приватизації
житла у гуртожитку.

Позивачі мешкають у гуртожитку
більш як п'ять років, що
підтверджується відмітками про
реєстрацію у паспортах.

Відповідно ч.1 ст.4 Закону України
№ 500-УІ «Про забезпечення реалізації
житлових прав мешканців гуртожитків»,
громадяни, які проживають у
гуртожитках, що є об'єктами права
державної чи комунальної власності,
мають право на приватизацію займаного
житла у вигляді окремої кімнати
(кількох кімнат, жилих блоків, секцій).
Приватизація жилих приміщень (кімнат,
жилих блоків, секцій) у гуртожитках, що
є об'єктами права державної чи
комунальної власності, здійснюється
відповідно до Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» та прийнятих відповідно до
нього підзаконних актів, з урахуванням
особливостей, визначених цим Законом.

Згідно п.7 ч.1 ст.5 цього Закону
передбачено, що передача житлових
приміщень у гуртожитках у власність
громадян здійснюється на підставі
рішення органу місцевого
самоврядування, а приватизація жилих
приміщень у гуртожитках здійснюється
шляхом безоплатної їх передачі
громадянам з розрахунку санітарної
норми 21 квадратний метр загальної
площі на наймача і кожного члена його
сім'ї та додатково 10 квадратних метрів
на сім'ю.

Рішенням Одеської міської ради
від 09.12.1999 року №460-ХХІІІ «Про передачу
будівель та споруд здравниць закритого
акціонерного товариства ЗАТ
«Укрпрофоздоровниця» прийнято до
комунальної власності територіальної
громади м. Одеси сімейні гуртожитки
(після зміни їх статусу ЗАТ
«Укрпрофоздоровниця» у житлові
будинки) на вул. Піонерській,3.

Згідно з п.1 ст.2 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду» до об'єктів
приватизації належать квартири
багатоквартирних будинків,
одноквартирні будинки, житлові
приміщення у гуртожитках (житлові
кімнати) кімнати у квартирах та
одноквартирних будинках, де мешкають
два і більше наймачів.

Відповідно до ч.ч.1,3,10 ст.8 Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду» від 19.06.1992 № 2482-ХІІ,
приватизація державного житлового
фонду здійснюється уповноваженими на
це органами, створеними місцевою
державною адміністрацією, та органами
місцевого самоврядування, державними
підприємствами, організаціями,
закладами в повному господарському
віданні або оперативному управлінні
яких знаходиться державний житловий
фонд. Передача квартир у власність
громадян здійснюється на підставі
рішень відповідних органів
приватизації, що приймаються не
пізніше місяця з дня одержання заяви
громадянина. Органи приватизації,
органи місцевого самоврядування не
мають права відмовити мешканцям
квартир, житлових приміщень у
гуртожитках у приватизації займаного
ними житла, крім випадків, передбачених
законом.

Таким чином, суд вважав, що
позивачі набули право користування
квартирою АДРЕСА_1.

Колегія суддів не може повністю
погодитися з такими висновками суду
першої інстанції, вважає їх
необґрунтованими та не основаними на
діючому законодавстві.

Так, при зверненні позивачів
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Комунального
підприємства «Міське агентство з
приватизації житла», з питання
виготовлення технічного паспорту на
квартиру було встановлено, що
позивачами було самочинно
переобладнано на підсобні приміщення
площею 3,46 кв.м. та 2,51 кв.м. приміщення
спільного користування - частина холу.

При цьому, документів,
підтверджуючих дозвіл на дане
переобладнання та оформлення
приміщень, у позивачів не було.

Позивачам було дано роз'яснення,
що згідно з Законом України «Про
забезпечення реалізації житлових прав
мешканців гуртожитків» та Положення
про порядок передачі квартир
(будинків), жилих приміщень у
гуртожитках у власність громадян для
подальшого вирішення питання щодо
приватизації спірного житла, необхідно
оформити належним чином самочинно
переобладнані приміщення.

Крім того, відповідно до ст. ст. 14,
18-20 Положення про порядок передачі
квартир (будинків), жилих приміщень у
гуртожитках у власність громадян,
громадяни, які виявили бажання
приватизувати займану ними і членами
його сім'ї на умовах найму квартиру,
жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в
комунальній квартирі, звертаються до
органу приватизації, де одержують
бланк заяви та необхідну консультацію.

Громадянином до органу
приватизації подаються: довідка про
склад сім'ї наймача, заява на
приватизацію, копія ордера про надання
жилої площі, документ про
невикористання ним житлових чеків для
приватизації.

Необхідні документи для
приватизації житла, до органу
приватизації позивачами не надавалися.

Матеріалами справи також не
доведено, що позивачі надавали до
органу приватизації оформлені
належним чином документи необхідні для
приватизації свого житла, а також
привели до попереднього стану або
узаконили самочинно зайняті та
переобладнанні приміщення.

При винесені заочного рішення,
судом першої інстанції були невірно
застосовані норми матеріального права.

Так, замість Закону України «Про
забезпечення реалізації житлових прав
мешканців гуртожитків» та Положення
про порядок передачі квартир
(будинків), жилих приміщень у
гуртожитках у власність громадян від
16.12.2009р. за №396 зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 29 січня
2010р. за № 109/17704, суд застосував Закон
України «Про приватизацію державного
житлового фонду» від 19.06.1992р.

Розглядаючи справу, судова
колегія приходить до висновку, що суд
першої інстанції неповно з'ясував
обставини, що мають значення для
справи, неправильно застосував норми
матеріального та процесуального права,
у зв'язку з чим є підстави для
скасування рішення суду першої
інстанції в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309 ч. 1 п.
1-4; ст.313-314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України
судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу Департаменту
міського господарства Одеської
міської ради задовольнити.

Заочне рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2013
року скасувати.

Постановити по справі нове
рішення, яким в задоволенні позову
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Департаменту
міського господарства Одеської
міської ради про визнання права
користування та права на приватизацію
квартири АДРЕСА_1, загальною площею 44,7
кв.м, яка складається з двох жилих
кімнат загальною площею 29,4 кв.м, кухні
площею 8,7 кв.м., санвузлу площею 4,0 кв.м.,
коридору площею 1,8 кв.м., балкону площею
0,8 кв.м., та підсобного приміщення
площею 8,7 кв.м. - відмовити.

Рішення вступає в законну силу з
моменту оголошення. На рішення може
бути подана касаційна скарга протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили рішення апеляційного суду.

Головуючий
Р.Д. Громік

Судді
В.Ф.
Парапан

В.О.
Панасенков