Справа № 453/1536/13
Головуючий у 1 інстанції: Брона А.Л.
Провадження № 22-ц/783/3164/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бакус В. Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого: судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика Я.А.,

секретаря: Глинського О.А.,

з участю: позивача ОСОБА_2 та її
представника ОСОБА_3, представників
відповідача - Сколівської школи
мистецтв - Шолупати Л.П. та Трофіменка
А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою Сколівської
школи мистецтв Сколівського району
Львівської області на рішення
Сколівського районного суду
Львівської області від 11 березня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Сколівської школи мистецтв про
поновлення на роботі, внесення
виправлення в трудову книжку,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, відшкодування
моральної шкоди, -

встановила:

рішенням Сколівського районного суду
Львівської області від 11 березня 2014
року вищевказаний позов задоволено
частково. Поновлено ОСОБА_2 на посаді
викладача Сколівської школи мистецтв з
02 вересня 2013 року та стягнуто з
відповідача на користь позивача
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 02.09.2013 року по 11.03.2014 року.

Рішення суду в частині поновлення на
роботі та стягнення середнього
заробітку за один місяць допущено до
негайного виконання.

Додатковим рішенням цього ж суду від 12
травня 2014 року стягнуто з Сколівського
школи мистецтв на користь ОСОБА_2
середній заробіток за час вимушеного
прогулу в розмірі 10 713 грн. 60 коп.

Рішення суду оскаржив відповідач,
просить його скасувати й ухвалити у
справі нове рішення, яким відмовити
позивачу у задоволенні вимог,
посилаючись на те, що рішення суду не
відповідає нормам матеріального та
процесуального права та фактичним
обставинам справи. Так, апелянт
зазначає, що звільнення позивачки було
проведено на підставі її заяви, поданої
20 серпня 2013 року, та у відповідності до
ст.38 КЗпП. З письмовими або усними
заявами про відкликання заяви про
звільнення позивачка не зверталась та
не подавала. Звільнення позивачки
відбулось 02.09.2013 р., а не 04.09.2013р. як
зазначив суд.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу - представників відповідача -
Сколівської школи мистецтв - Шолупати
Л.П. та Трофіменка А.В. на підтримання
апеляційної скарги, позивача ОСОБА_2 та
її представника ОСОБА_3 на заперечення
апеляційної скарги, вивчивши матеріали
та обставини справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, колегія
суддів приходить до висновку про
часткове задоволення апеляційної
скарги з наступних підстав.

03 жовтня 2013 року позивач звернулася до
суду із зазначеним позовом та просила
його задовольнити з посиланням на те,
що її було звільнено з роботи 04 вересня
2013 року з посади викладача школи
мистецтв незважаючи на те, що вона
відкликала свою заяву про її
звільнення з роботи з 01 вересня 2013 року.
Заяву про звільнення написала під
тиском керівника школи мистецтв.
Звільнення в трудовій книжці записано
без зазначення статті, на підставі якої
проведено її звільнення.

Задовольняючи вимоги позивач частково
районний суд виходив з того, що після 01
вересня 2013 року позивачка не залишила
роботу, а відтак відповідач не вправі
був звільнити її 04 вересня 2013 року.

Однак з таким висновком колегія суддів
погодитись не може з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтвердженими тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд, зокрема,
вирішує такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин; 5) чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити.

Зазначеним вимогам закону рішення
районного суду не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 38 КЗпП
працівник має право розірвати трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, попередивши про це власника або
уповноважений ним орган письмово за
два тижні. У разі, коли заява працівника
про звільнення з роботи за власним
бажанням зумовлена неможливістю
продовжувати роботу з поважних причин,
власник або уповноважений ним орган
повинен розірвати трудовий договір у
строк, про який просить працівник. Якщо
працівник після закінчення строку
попередження про звільнення не залишив
роботи і не вимагає розірвання
трудового договору, власник або
уповноважений ним орган не вправі
звільнити його за поданою раніше
заявою, крім випадків, коли на його
місце запрошено іншого працівника,
якому відповідно до законодавства не
може бути відмовлено в укладенні
трудового договору.

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_2 з
01 вересня 2010 року працювала у
Сколівській школі мистецтв на посаді
викладача по класу образотворчого
мистецтва (а.с.7, 8).

Достовірно встановлено, що
стверджується фотокопією заяви, 20
серпня 2013 року позивачем власноручно
подано написану нею заяву відповідачу
про її звільнення з роботи з 01 вересня
2013 року за власним бажанням (а.с.28).

Зазначені обставини ствердила свідок
ОСОБА_6, яка працює у відповідача
секретарем-діловодом, яка прийняла
заяву у позивача, зареєструвала та
передала керівнику відповідача.

Відповідно до наказу № 04 по
Сколівській школі мистецтв від 02.09.2013
року «Про звільнення з роботи»
відповідач на підставі поданої заяви
та ст.38 КЗпП України, звільнив позивача
з 02 вересня 2013 року за власним бажанням
(а.с.29).

Про те, що позивача було звільнено з
роботи 02 вересня 2013 року, а не 04 вересня
2014 року, до висновку якого прийшов
районний суд, стверджується вказаним
вище наказом та підтвердили у судовому
засіданні свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, які працюють в Сколівській
школі мистецтв, та були особисто
присутні при врученні позивачу
керівником школи трудової книжки.

Крім того, зазначені свідки пояснили,
що між керівником школи та позивачкою
виник конфлікт, оскільки остання не
бажала розписатись про ознайомлення з
наказом про звільнення та про видачу
трудової книжки.

Працівники школи, а саме - ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, які були допитані в
якості свідків, підтвердили про
виникнення вищевказаного конфлікту 02
вересня 2013 року.

Свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13, які теж є
працівниками школи, пояснили суду, що 02
вересня 2013 року до них підійшла
керівник школи і розповіла про те, що
позивачка не бажала розписатись про
ознайомлення з наказом про звільнення
з роботи та про вручення їй трудової
книжки.

Таким чином, аналіз вказаних доказів
дає підстави для висновку, що позивач
була звільнена з роботи 02 вересня 2013
року як зазначено у наказі, а не у
трудовій книзі.

Таким чином покази свідка ОСОБА_14, на
яких районний суд зробив висновок про
звільнення позивачки 04 вересня 2013 року,
суперечать матеріалам справи та
показам інших свідків.

Будь-яких доказів про написання заяви
під тиском адміністрації школи
позивачем не надано, а судом не здобуто.

Право працівника за своєю ініціативою
розірвати трудовий договір, укладений
на невизначений строк, попередивши про
це власника або уповноважений ним
орган письмово за два тижні,
передбачено статтею 38 Кодексу законів
про працю України (КЗпП України).

Власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний розірвати трудові
відносини в строк, зазначений у заяві, і
видати наказ, у якому мають бути
зазначені причини й дата звільнення.

Працівник може відкликати заяву про
звільнення до настання двотижневого
строку, зафіксувавши факт подання
такої заяви власникові або
уповноваженому ним органу, наприклад
вислати поштою або написавши заяву про
відкликання заяви про звільнення та
офіційно її зареєструвавши у
канцелярії (відділі кадрів тощо).

В матеріалах справи немає, а позивачкою
не представлено доказів на ствердження
того, що вона відкликала свою заяву про
звільнення. Таких обставин не
підтвердили і свідки.

Щодо звільнення позивачки 02, а не 01
вересня 2013 року, то як пояснив
представник відповідача та
встановлено колегією суддів, 01 вересня
2013 року був вихідним днем - неділя, а
відтак позивача звільнено на наступний
день - перший робочий день після
вихідного.

Згідно частини 1 ст.241-1 КЗпП України
строки виникнення і припинення
трудових прав і обов'язків
обчислюються роками, місяцями, тижнями
і днями.

Якщо строки визначаються днями, то їх
обчислюють з дня, наступного після того
дня, з якого починається строк. Якщо
останній день строку припадає на
святковий, вихідний або неробочий день,
то днем закінчення строку вважається
найближчий робочий день (частина 5
статті 241-1 КЗпП України).

Інструкцією про порядок ведення
трудових книжок працівників (абзац
другий пункту 2.26), затвердженою наказом
Міністерства праці України,
Міністерства юстиції України,
Міністерства соціального захисту
населення України від 29.07.1993 року № 58
визначено, що днем звільнення
вважається останній день роботи (тобто
останній робочий день працівника).

Частиною 5 статті 254 Цивільного кодексу
України визначено, якщо останній день
строку припадає на вихідний, святковий
або інший неробочий день, визначений
відповідно до закону в місці вчинення
певної дії (у названому випадку - день
звільнення), днем закінчення строку є
перший за ним робочий день.

За таких обставин дії адміністрації
відповідача були правомірними.

Районний суд зазначеного вище не
врахував.

Відтак, колегія суддів приходить до
висновку про скасування рішення
районного суду та ухвалення нового
рішення - про відмову у задоволені
вимог щодо поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

Що стосується вимог позивачка про
внесення виправлень у трудову книжку,
то колегія суддів приходить до
висновку про задоволення цієї вимоги, а
саме в частині приведення запису про
звільнення позивача у відповідності до
наказу.

Відповідно до п. 2.3 Інструкції про
порядок ведення трудових книжок на
підприємствах, в установах і
організаціях, затвердженої наказом
Міністерства праці України,
Міністерства юстиції України і
Міністерства соціального захисту
населення України 29 липня 1993 р. № 58,
записи в трудовій книжці при
звільненні повинні провадитись у
точній відповідності з формулюванням
чинного законодавства і з посиланням
на відповідну статтю, пункт закону.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених законом.

А відтак, з урахуванням вимог КЗпП у
справах, в яких оспорюється
незаконність звільнення, саме
відповідач повинен довести, що
звільнення відбулося без порушення
законодавства про працю.

Аналізуючи вищевикладене колегія
суддів приходить до висновку, що дії
адміністрації щодо звільнення
позивача були правомірними.

Відповідно до ч.2 ст.314 ЦПК України
апеляційний суд ухвалює рішення у
випадках скасування судового рішення і
ухвалення нового або зміни рішення.

Керуючись ст.ст.303, 305, п.2 ч.1 ст. 307, п.п.1, 4
ст.309, ч.2 ст. 314, ст.ст.313, 317 ЦПК України,
колегія суддів,

вирішила:

апеляційну скаргу Сколівської школи
мистецтв Сколівського району
Львівської області задовольнити
частково.

Рішення Сколівського районного суду
Львівської області від 11 березня 2014
року скасувати й ухвалити нове рішення,
яким позов ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Зобов'язати Сколівську школу мистецтв
привести запис у трудовій книжці
ОСОБА_2 про її звільнення з роботи у
відповідності до наказу про звільнення
№ 04 від 02 вересня 2013 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням законної сили.

Головуючий:
Бакус В.Я.

Судді:
Гірник Т.А.

Левик Я.А.