АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4978/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Хомченко С. І. Доповідач - Гайдук
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого Гайдук В.І.,

суддів Калиновського
А.Б., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Чоха К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Марганецького міського суду
Дніпропетровської області від 11 квітня
2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про встановлення факту
проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, визнання права
власності на спільно набуте майно, за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про визнання права власності на
спільне сумісне майно, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 вернулась до
суду з позовом про встановлення факту
проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, визнання права
власності на спільно набуте майно, в
якому зазначала, що з червня 2006 року по
січень 2013 року фактично проживала із
ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації
шлюбу. За цей період на спільні
заощадження ними було придбано
автомобіль марки «ЗАЗ Сенс», 2011 року
випуску, який було оформлено на
відповідача. Посилаючись на те, що дане
майно було придбано сторонами під час
проживання однією сім'єю, ОСОБА_3
просила встановити факт її спільного
проживання з ОСОБА_2 однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з 25 червня 2006 року по 12
січня 2013 року, визнати автомобіль «ЗАЗ
Сенс», держаний номер НОМЕР_1, вартістю
53620,00 грн., об'єктом їх спільної сумісної
власності та визнати за нею та ОСОБА_2
право власності на вказаний автомобіль
по 1/2 частині за кожним (а.с. 2-4).

У вересні 2013 року ОСОБА_2 подав
зустрічний позов, в якому він не
заперечував факт проживання з ОСОБА_3
однією сім'єю без реєстрації шлюбу в
період з жовтня 2006 року по лютий 2012
року. Проте зазначав, що за час
спільного проживання ними було
придбане майно на суму 46548 грн., з якого
просив виділити йому скутер «Хонда»,
вартістю 6000 грн.; зварювальний інвертор
технікер-130, вартістю 1700 грн.; бензопилу
EFCO137, вартістю 2400 грн.; культіватор ЄСО,
вартістю 5950 грн.; навісне обладнання,
вартістю 700 грн.; мотокосу НТО 790,
вартістю 2108 грн.; насадку культиватора,
вартістю 1540 грн.; дріль-болгарку,
вартістю 350 грн., всього на суму 20748 грн.,
а ОСОБА_3 залишити інше майно на суму 25800
грн., стягнувши з неї різницю у сумі 5052
грн. (а.с. 24-25).

Рішенням Марганецького міського суду
Дніпропетровської області від 11 квітня
2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 було
задоволено.

Встановлено факт проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 з 25
червня 2006 року по 12 січня 2013 року.

Визнано спільно набутим майном ОСОБА_3
та ОСОБА_2 автомобіль марки «ЗАЗ Сенс»,
д.н. НОМЕР_1, 2011 року випуску, номер
кузову НОМЕР_2.

Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право
власності на автомобіль марки «ЗАЗ
Сенс», д.н. НОМЕР_1, 2011 року випуску,
номер кузову НОМЕР_2, по 1/2 його частині
за кожним.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 відмовлено (а.с. 113-117).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилається на неповне з'ясування
судом обставин у справі, неправильне
застосування судом норм матеріального
права при ухваленні судового рішення, у
зв'язку з чим ставить питання про його
скасування з прийняттям нового, яким
просив відмовити у задоволенні позову
ОСОБА_3 та задовольнити заявлений ним
зустрічний позов (а.с. 122-125).

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3,
суд першої інстанції виходив з того, що
спірний автомобіль є спільною
сумісною власністю сторін та підлягає
розподілу.

Проте повністю погодитись з такими
висновками суду не можна.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.
Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли
дружина та чоловік, у зв'язку з
навчанням, роботою, лікуванням,
необхідністю догляду за батьками,
дітьми та з інших поважних причин не
проживають спільно.

Згідно із ст. 74 СК України, якщо жінка та
чоловік проживають однією сім'єю, але
не перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте
ними за час спільного проживання,
належить їм на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлено
письмовим договором між ними. На майно,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності жінки та чоловіка, які не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, поширюються
положення гл. 8 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 СК України,
вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

У відповідності до положень ч. 5 ст. 57 СК
України особистою приватною власністю
дружини, чоловіка є страхові суми,
одержані нею, ним за обов'язковим
особистим страхуванням, а також за
добровільним особистим страхуванням,
якщо страхові внески сплачувалися за
рахунок коштів, що були особистою
приватною власністю кожного з них.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 23 Постанови від 21 грудня 2007
року № 11 "Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання.

З матеріалів справи вбачається, що з
червня 2006 року по січень 2013 року
сторони проживали однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, даний факт найшов
своє підтвердження матеріалами справи
та показами свідків, яким суд дав
правильну правову оцінку та встановив
факт спільного проживання сторін
однією сім'єю без реєстрації шлюбу,
тому рішення суду в цій частині є
законним та обґрунтованим, а доводи
апеляційної скарги зводяться до їх
переоцінки.

У лютому 2012 року ОСОБА_2 отримав
хронічне професійне захворювання, в
результаті чого йому у березні 2012 року
Управлінням Виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань була нарахована
одноразова страхова виплата, що
підтверджується наявними письмовими
доказами (а.с. 52-60), а також випискою КБ
«ПриватБанк» з рахунку ОСОБА_2, з якого
вбачається, що 11 квітня 2012 року на його
банківський рахунок надійшла
соціальна виплата у розмірі 68506,00 грн. і
ці гроші ним було отримано 12 квітня 2012
року (а.с. 45).

Відповідно до рахунку-фактури та
квитанції від 13 квітня 2012 року ОСОБА_2
сплатив 59520 грн. за автомобіль марки
«ЗАЗ Сенс», номер кузову НОМЕР_2 (а.с.
46-47).

Доказів того, що ОСОБА_3 будь яким чином
сприяла купівлі спірного автомобіля,
надано не було.

Отже, судова колегія приходить до
висновку, що отримана ОСОБА_2 від
Управління Виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань страхова виплата в зв'язку
з отриманим ним професійним
захворюванням та придбаний в
подальшому за ці кошти автомобіль, є
особистим приватним майном ОСОБА_2 на
підставі ч.5 ст.57 СК України, і, тому
даний автомобіль поділу, у порядку ст. 70
СК України, між сторонами не підлягає.

Суд першої інстанції вищенаведені
норми закону при ухвалені рішення до
уваги не прийняв, а тому рішення суду в
частині визнання спірного автомобіля
спільним сумісним майном сторін та
визнання права власності на нього по 1/2
частині кожному підлягає скасуванню з
ухваленням нового про відмову у
задоволенні позовних вимог в цій
частині.

Згідно до ст. 70 СК України у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором.

Колегія суддів погоджується з
висновком місцевого суду, стосовно
залишення без задоволення зустрічного
позову, оскільки визначити варіанти
поділу перерахованого ОСОБА_2 спірного
майна, необхідність сплати грошової
компенсації та її розмір неможливо,
тому що ОСОБА_3 заперечувала зазначену
ОСОБА_2 вартість спірного майна,
вказуючи, що вартість кожної речі
значно завищена, а також, що частину
речей вона передала добровільно
останньому (а.с.34). Тому, доводи ОСОБА_2,
що спір щодо вартості майна відсутній,
є безпідставними.

За таких обставин, рішення суду в
частині розділу спірного майна є
правильним, оскільки ОСОБА_2 не надав
суду доказів щодо його дійсної
вартості та наявності всього цього
майна на час вирішення спору.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія
суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Марганецького міського суду
Дніпропетровської області від 11 квітня
2014 року в частині визнання автомобіля
спільним сумісним майном та визнання
права власності на нього скасувати і
прийняти в цій частині нове, яким
ОСОБА_5 у задоволенні позовних вимог в
цій частині відмовити.

В решті рішення суду - залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту оголошення і протягом двадцяти
днів може бути оскаржено шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: