Справа № 369/5289/14-ц
Провадження №2/369/2469/14
РІШЕННЯ

Іменем України

25.06.2014 року Києво-Святошинський
районний суд Київської області в
складі

головуючої судді 000
Медвідь Н.О.

при секретарі
Ткаченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
до ОСОБА_6, Обухівського районного
підрозділу ПАТ «Київобленерго» про
визнання недійним договорів
використання електричних мереж та
зобов»язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з даним
позовом , посилаючись на те, що у 2008
році жителі вулиць Виноградна, Сонячна,
Зелена та Залізнодоріжна села Трипілля
Обухівського району почали
будівництво індивідуальних житлових
будинків. Одночасно ними було прийнято
рішення про самостійний збір грошових
коштів, які підуть на роботи з
проектування, закупівлі необхідних
матеріалів та обладнання для
будівництва трансформаторної
підстанції та ліній електропередач.

Вказані роботи було доручено ОСОБА_7,
який в подальшому відповідав за
загальний лічильник, який встановлено
на виході з трансформаторної
підстанції та проводив розрахунки з
Обухівським РП ПАТ «Київобленерго».

Після запуску в експлуатацію
трансформаторної підстанції, з метою
проведення розрахунків із
енергопостачальною організацією
співвласники ТП-1252 - позивачі уклали із
ЗАТ «А.Е.С.Київобленерго», відповідні
договори про користування електричною
енергією.

В подальшому ОСОБА_7 відмовився від
обслуговування трансформаторної
підстанції (ТП-1252) та на підставі заяви
передав трансформаторну підстанцію у
користування ОСОБА_6

19.10.2013 по розпорядженню ОСОБА_6 будинки
позивачів були відключені від
електропостачання, шляхом вимкнення
захисного автомату в ТП-1252, на
електролінію.

Відповідно до листа-відповіді
Обухівського РП ПАТ «Київобленерго»
електропостачання до будинків
споживачів вулиць Виноградна, Сонячна,
Зелена та Залізнодоріжна в с. Трипілля
здійснюється від трансформаторної
підстанції ТП-1252, власницею якої вважає
себе ОСОБА_6

Відключення проведено ОСОБА_6
самовільно, питання припинення
постачання електричної енергії не було
погоджено із постачальником енергії,
тобто ПАТ «Київобленерго».

Вважають, що відповідачами не було
дотримано порядку укладання договору
про спільне використання
технологічних мереж від 24.04.2013,
оскільки не було надано усіх
необхідних документів, передбачених
Правилами користування електричною
енергією.

Зокрема, відповідачкою не було надано
копію документа, яким визначено право
власності чи користування на об'єкт
(приміщення) або копію документа, що
підтверджує право власності чи
користування на земельну ділянку та
інші необхідні документи.

Між постачальником електроенергії -
Обухівським РП ПАТ «Київобленерго» та
фізичною особою ОСОБА_6, як основним
споживачем, укладено договір про
постачання електричної енергії.

Також зазначають, що договір про
постачання електричної енергії №2699
від 04.02.2013, укладено між постачальником
електроенергії - Обухівським РП ПАТ
«Київобленерго» та фізичною особою
ОСОБА_6 в порушення вимог
законодавства.

Вважають, що підстави для припинення
постачання електричної енергії з боку
відповідачів відсутні, тому ПАТ
«Київобленерго» має протягом місяця
поновити електропостачання житлових
будинків по вул.Виноградна в с.Трипілля
Київської області.

Тому просили визнати недійсним договір
№UА10-2013-00654/00 від 24.04. 2013 про спільне
використання технологічних
електричних мереж, укладений між
ОСОБА_6 та ПАТ «Київобленерго». Визнати
недійсним договір про постачання
електричної енергії №2699 від 04.02.2013 ,
укладений між постачальником
електроенергії - Обухівським РП ПАТ
«Київобленерго» та фізичною особою
ОСОБА_6 Зобов'язати ПАТ «Київобленерго»
поновити електропостачання житлових
будинків по вул.Виноградна в с.Трипілля
Обухівського району Київської області.
Стягнути солідарно з відповідачів
кошти на відшкодування витрат на
правову допомогу в розмірі 4000 грн. та
судовий збір.

Позивачі та їх представник в судовому
засіданні позов підтримали.

Відповідач ОСОБА_6 та її представник
позов не визнали, оскільки позивачі не
прийняли до уваги положення пункту 1.1.
ПКЕЕ, згідно якого, дія цих Правил
поширюється на всіх юридичних осіб та
фізичних осіб (крім населення). Норми
розділів «Загальні положення», «Межі
балансової належності та
експлуатаційної відповідальності
сторін» та «Особливості постачання
електричної енергії для населених
пунктів» поширюються на всіх
споживачів без винятку.

Як вбачається з норм Правил, на які
посилаються позивачі, на порядок
укладення договорів з населенням не
поширюється дія ПКЕЕ і всі посилання
позивачів на порушення відповідних
положень цих Правил при укладенні
Договору про спільне використання є
необгрунтованими.

Позивачі та їх представники при
складенні позовної заяви не звернули
уваги на те, що положення пункту 1,8 ПКЕЕ,
на який вони посилаються, 16.02.2009
змінені Постановою НКРЕ України «Про
внесення змін до постанови НКРЕ від
17.10.2005 № 910 та затвердження Змін до
Правил користування електричною
енергією» № 1449 від 25,12.2008, а з 07.05.2010 -
Постановою НКРЕ України «Про
затвердження Змін до Правил
користування електричною енергією» №
105 від 04.02.2010.

Посилання позивачів на порушення
порядку та черговості укладення
договору про спільне використання та
договору про постачання є
безпідставними та не ґрунтуються на
діючому законодавстві.

Позивачі вказують, що відповідач
ОСОБА_6 несанкціоновано відключила від
електропостачання будинки. підставою
для визнання договорів недійсними,
відповідно до позовних вимог, є
неналежне, як вважають позивачі,
виконання відповідачами укладених між
відповідачами договорів.

Такої підстави для визнання правочину
недійсним, як невиконання чи неналежне
виконання договору або вчинення дій, не
передбачених договором, не встановлено
законом для визнання правочину
недійсним.

Вважає, що позивачі безпідставно
звернулись з позовом про визнання
недійсними договорів, у яких вони не є
стороною.

Також вимоги позивачів щодо стягнення
відшкодування витрат на правову
допомогу в розмірі 4 000 грн., вважає
такими, що не відповідають вимогам
закону і не підлягають задоволенню..

Представник відповідача ПАТ
«Київобленерго» позов не визнала,
оскільки ОСОБА_6 є (основний споживач)
споживачем електричної енергії згідно
договору про користування електричної
енергії № 200857170 від 04.02.2013.

Відповідно до п.1.1 договору
постачальник продає електричну
енергію основному споживачу для
забезпечення потреб електроустановок
основного споживача, а основний
споживач оплачує постачальнику
вартість використаної (купленої) ним
електричної енергії та здійснює інші
платежі за умовами цього договору.

У зв'язку з тим, що електроустановки
субспоживачів (позивачів) приєднані до
електричних мереж, що належать
основному споживачу, між ПАТ
«Київобленерго» та основним
споживачем було укладено договір про
спільне використання технологічних
електричних мереж № UА10-2013- 00654/00 від
24.04.2013.

Укладення договору про спільне
використання технологічних
електричних мереж було обов'язковою
умовою, з метою чіткого виконання вимог
чинного законодавства, у разі
використання технологічних
електричних мереж
електропередавальною організацією.

Задоволення позовної вимоги, щодо
визнання недійсним договору про
спільне використання технологічних
електричних мереж призведе до того, що
відносини між власником цих мереж та
електропередавальною організацією
будуть неврегульованими на підставі
відсутності договірних відносин.

Договір про постачання електричної
енергії № 2699 від 04 лютого 2013 має назву
«Договір про користування електричної
енергії» та укладений на основі
типового договору згідно Правил
користування електричною енергією для
населення, які затверджені постановою
Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 №
1357.

У випадку не укладення з ОСОБА_6
договору про користування електричною
енергією № 200857170 від 04.02.2013, ПАТ
«Київобленерго» було б порушенням
чинного законодавства в частині
укладання договорів, а тому вважає, що
даний договір укладено відповідно до
норм законодавства з особою, яка має
право на його укладення.

Також особою, на яку може бути
покладено відповідальність поновити
електричну енергію, має бути особа,
причетна до припинення/відключення
електричної енергії позивачам.

Відповідно до листа Державної
інспекції з енергетичного нагляду за
режимами споживання електричної і
теплової енергії у центральному
регіоні зазначено, що відключення
електричної енергії окремим
забудовникам по вул. Виноградній
проводились відповідно до рішення
зборів ініціативної групи
забудовників, оформленого актом № 1 від
09.09.2013 та актом № 2 від 19.10.2013.

Суд, вислухавши осіб, які приймають
участь у розгляді справи, вивчивши
матеріали справи, в позові відмовляє
з наступних підстав:

Судом встановлено, що згідно реєстру
співвласників електрообладнання від
23.05.2009, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_9,
ОСОБА_10 є співвласниками електромережі
по вул. Виноградна та трансформаторної
підстанції (ТП-1252) потужністю 400 кВ, яка
знаходиться в с. Трипілля Обухівського
району.

Після запуску в експлуатацію
трансформаторної підстанції, з метою
проведення розрахунків із
енергопостачальною організацією
співвласники ТП-1252 - позивачі уклали із
ЗАТ «А.Е.С.Київобленерго», відповідні
договори про користування електричною
енергією.

19.10.2013 по розпорядженню відповідачки
ОСОБА_6 будинки позивачів були
відключені від електропостачання,
шляхом вимкнення захисного автомату в
ТП-1252, на електролінію.

Згідно листа заступника начальника
Управління НКРЕ у м.Києві та Київській
області, між власницею технологічних
електромереж ОСОБА_6 та ПАТ
«Київобленерго» укладено договір
№UА10-2013-00654/00 від 24.04.2013 про спільне
використання технологічних
електричних мереж.

Також листом-відповіддю начальника
Держенергонагляду Котляренко А.Г. від
17.01.2014 № 1/02-55, підтверджується, що
електропостачання споживачів
електричної енергії по вул.Виноградна
та Залізнодорожна в с.Трипілля
здійснюється від ТП №1252 згідно
договору про постачання електричної
енергії №2699 від 4.02.2013, укладеного між
постачальником електроенергії -
Обухівським РП ПАТ «Київобленерго» та
фізичною особою ОСОБА_6

Згідно листа-відповіді Управління НКРЕ
у м. Києві та Київській області від
9.01.2014 №41/96-14, між власницею
технологічних електромереж ОСОБА_6 та
ПАТ «Київобленерго» укладено договір
№UА 10-2013-00654/00 від 24.04.2013 про спільне
використання технологічних
електричних мереж.

Згідно ст. 202 ЦК України, правочином є
дія особи, спрямована на набуття, зміну
або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст
правочину не може суперечити цього
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Посилаючись на недійсність договору .
позивачі стверджують, що
відповідачами не було дотримано
порядку укладання договору про спільне
використання технологічних мереж
№UА10-2013-00654/00 від 24.04.2013, оскільки не було
надано усіх необхідних документів,
передбачених Правилами користування
електричною енергією, також
відповідачкою не було надано копію
документа, яким визначено право
власності чи користування на об'єкт
(приміщення) або копію документа, що
підтверджує право власності чи
користування на земельну ділянку та
інші необхідні документи.

Також, між постачальником
електроенергії - Обухівським РП ПАТ
«Київобленерго» та фізичною особою
ОСОБА_6, як основним споживачем,
укладено договір про постачання
електричної енергії №2699 від 4.02.2013.

Згідно ст.651 Цивільного кодексу України
договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Але , в обґрунтування своїх вимог,
позивачі посилаються на порушення
порядку укладення договору який
передбачений положенням Правил
користування електричною енергією
затверджених Постановою Національної
комісії з питань регулювання
електроенергетики України № 28 від
31.07.1996 зокрема розділу « 5. Укладення
договорів», проте згідно положення
пункту 1.1. ПКЕЕ, дія цих Правил
поширюється на всіх юридичних осіб та
фізичних осіб (крім населення). Норми
розділів «Загальні положення», «Межі
балансової належності та
експлуатаційної відповідальності
сторін» та «Особливості постачання
електричної енергії для населених
пунктів» поширюються на всіх
споживачів .

Але згідно норм Правил, на які
посилаються позивачі, на порядок
укладення договорів з населенням не
поширюється дія ПКЕЕ і всі посилання
позивачів на порушення відповідних
положень цих Правил при укладенні
Договору про спільне використання є
необгрунтованими.

Обґрунтовуючи позовні вимоги у
відношенні визнання недійсним
договору постачання, позивачі вказують
на порушення з боку відповідачів вимог
пункту 1.8. ПКЕЕ, відповідно до якого,
«Договір про постачання електричної
енергії між постачальником
електричної енергії та субспоживачем
або споживачем, електроустановки якого
приєднані до мереж
електропередавальної організації, має
укладатись після укладення між
субспоживачем та основним споживачем
(електропередавальною організацією)
договору про спільне використання
технологічних електричних мереж
основного споживача або договору про
технічне забезпечення
електропостачання субспоживача
споживача.»

Але положення пункту 1,8 ПКЕЕ, , з 16.02.2009
змінені Постановою НКРЕ України «Про
внесення змін до постанови НКРЕ від
17.10.2005 N 910 та затвердження Змін до
Правил користування електричною
енергією» № 1449 від 25,12.2008, а з 07.05.2010 -
Постановою НКРЕ України «Про
затвердження Змін до Правил
користування електричною енергією» №
105 від 04.02.2010.

З 16.02.2009 вимога про те, що договір про
постачання електричної енергії має
укладатись після укладення між
субспоживачем та основним споживачем
договору про спільне використання
технологічних електричних мереж,
відсутня в ПКЕЕ.

На дату укладення договору про
постачання пункт 1.8 ПКЕЕ діяв і діє на
сьогоднішній день, згідно якому Умови
договорів про постачання електричної
енергії,, про спільне використання
технологічних електричних мереж, про
технічне забезпечення
електропостачання споживача
виконуються з дати їх підписання, якщо
інші дати не передбачені умовами
відповідних договорів (пункт 1.8 в
редакції Постанови НКРЕ №1449 від 25.12.2008
із змінами, внесеними згідно з
Постановою НКРЕ №105 від 04.02.2010) .

Тому посилання позивачів на порушення
порядку та черговості укладення
договору про спільне використання та
договору про постачання є
безпідставними та не мають під собою
правового підгрунтя..

Відповідно до частини 1 статті 215
Цивільного кодексу України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу зміст
правочину суперечить Цивільному
кодексу України, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам: особа, яка вчиняє
правочин, не мас необхідного обсягу
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину не є вільним і не
відповідає його внутрішній волі;
правочин не спрямований на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним; правочин, що вчиняється
батьками (уеиновлювачами), суперечить
правам та Інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних
дітей.).

Відповідно до частини 2 статті 215
Цивільного кодексу України, недійсним
є правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). В цьому випадку позивач не
визначає, що правочин є нікчемним та не
просить застосування його наслідків.

Відповідно до частини 3 статті 215
Цивільного кодексу України, на яку
посилаються позивачі,якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

В обгрунтування підстав застосування
саме цієї норми для визнання договору
недійсним, позивачі посилаються на ст.
651 ЦК України, згідно якої, договір може
бути змінено або розірвано за рішенням
суду на вимогу однієї із сторін у разі
істотного порушення договору другою
стороною та в інших випадках,
встановлених договором або законом .

При цьому, позивачі вказують, що
відповідач ОСОБА_6 несанкціоновано
відключила від електропостачання
будинки їх, тим самим підтверджують
неналежне , виконання відповідачами
укладених між відповідачами договорів.

Але такої підстави для визнання
правочину недійсним, як невиконання чи
неналежне виконання договору або
вчинення дій, не передбачених
договором, не встановлено законом.

Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України визначено:
«Істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої цим
шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладенні договору».
Але позивачі стороною оспорюваних
договорів не є.

Така думка викладена Пленумом
Верховного суду України у Постанові №
9 від 06.11.2009 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» де зазначено,
що особами, які беруть участь у справі
про визнання правочину недійсним, є
насамперед сторони правочину.

Тобто взаємовідносини, які виникають в
процесі продажу і купівлі електричної
енергії між виробниками або
постачальниками електричної енергії
та споживачами регулюються Законом
України «Про електроенергетику» від
16.10.1997 № 575/97-ВР, Правилами користування
електричною енергією, затвердженими
постановою Національної комісії
регулювання електроенергетики України
від 31.07.1996 № 28.

Основний споживач - споживач
електричної енергії або власник
електричних мереж, який передає
частину електроенергії своїми
технологічними електричними мережами
субспоживачам та/або
електропередавальній організації;

Пунктом 1.7 ПКЕЕ передбачено, що у разі
використання технологічних
електричних мереж
електропередавальною організацією
відносини між власником цих мереж та
електропередавальною організацією, у
тому числі їх взаємна
відповідальність, регулюються
договором про спільне використання
технологічних електричних мереж, що
укладається між ними на основі
типового договору. Основний споживач
не має права відмовити
електропередавальній організації, яка
здійснює ліцензовану діяльність на
закріпленій території, в укладенні
(переукладенні) договору про спільне
використання технологічних
електричних мереж, а субспоживачу у
разі дотримання ним вимог цих Правил в
укладенні (переукладенні) договору про
технічне забезпечення
електропостачання споживача в
передбачених цими Правилами випадках.

ОСОБА_6 (основний споживач) споживачем
електричної енергії згідно договору
про користування електричної енергії
№ 200857170 від 04.02.2013.

Відповідно до п.1.1 договору
постачальник продає електричну
енергію основному споживачу для
забезпечення потреб електроустановок
основного споживача, а основний
споживач оплачує постачальнику
вартість використаної (купленої) ним
електричної енергії та здійснює інші
платежі за умовами цього договору.

У зв'язку з тим, що електроустановки
субспоживачів (позивачів) приєднані до
електричних мереж, що належать
основному споживачу, між ПАТ
«Київобленерго» та основним
споживачем було укладено договір про
спільне використання технологічних
електричних мереж № UА10-2013- 00654/00 від
24.04.2013.

Укладення договору про спільне
використання технологічних
електричних мереж № UА10-2013-00654/00 від
24.04.2013 було обов'язковою умовою, з метою
чіткого виконання вимог чинного
законодавства, у разі використання
технологічних електричних мереж
електропередавальною організацією.

Крім цього позивачі просять суд
визнати недійсним договір про
постачання електричної енергії № 2699
від 04.02.2013, який має назву «Договір про
користування електричної енергії» та
укладений на основі типового договору
згідно Правил користування
електричною енергією для населення,
які затверджені постановою Кабінету
Міністрів України від 26.07.1999 № 1357.

Згідно п. З ПКЕЕН споживання
електричної енергії здійснюється на
підставі договору про користування
електричною енергією між споживачем і
енергопостачальником, що
розробляється енергопостачальником
згідно з Типовим договором про
користування електричною енергією
(додаток 1 до ПКЕЕН).

Таким чином суд вважає, що договір про
користування електричною енергією №
200857170 від 04.02.2013 укладено відповідно до
норм законодавства з особою, яка має
право на його укладення.

Позивачами до позовної заяви були
надані договори про користування
електричною енергією, укладені з ПАТ
«Київобленерго», які є чинними,
відповідно до умов договору позивачі
підтверджують факт того, що ОСОБА_6 є
основним споживачем - власником мереж,
а самі позивачі є субспоживачами,
приєднаними до мереж основного
споживача.

Позовна вимога стосовно зобов'язання
ПАТ «Київобленерго» поновити
електропостачання житлових будинків
по вул. Виноградній в с. Трипілля
Обухівського району Київської області
є безпідставною, оскільки ПАТ
«Київобленерго» ніколи не
здійснювались заходи щодо припинення
або обмеження електропостачання
позивачам.

Крім цього, позивачі на сьогодні
забезпеченні послугами з постачання
електричної енергії, що не
оспорювалося в судовому засіданні, та
підтвердили позивачі.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Зважаючи на позицію Верховного Суду
України, викладену у Постанові Пленуму
«Про судове рішення у цивільній
справі» № 14 від 18 грудня 2009 року,
оскільки правом на звернення до суду за
захистом наділена особа в разі
порушення, невизнання або оспорювання
саме її прав, свобод чи інтересів, то
суд повинен встановити, чи були
порушені, невизнані або оспорені права,
свободи чи інтереси цих осіб, а якщо
були, то вказати, чи є залучений у
справі відповідач відповідальним за
це.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості.

У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Аналізуючи вище перелічені правові
норми та рекомендації Верховного суду
України в розрізі наданих суду
матеріалів, суд вважає, що перше, що
повинен був довести суду позивач, це
наявність у нього прав, свобод чи
інтересів, які були порушені, невизнані
чи оспорені відповідачем.

Проте, з огляду на наявні в справі
матеріали, позивачі не довели в чому
саме на даний час полягає порушення їх
прав, також яким чином оспорювані
правочини впливають на їх права та
інтереси.

Посилання позивачів, що в подальшому
відповідачі можуть вимкнути їх будинки
від електропостачання не заслуговують
на увагу, оскільки судове рішення має
бути наслідком чинного правового
регулювання. Суд не може обмежувати
законодавчий орган в майбутньому
змінювати правове регулювання
суспільних правовідносин.

Таким чином, в судовому засіданні не
доведено факту наявності порушення
права та законних інтересів позивачів,
не доведено факту протиправної
поведінки відповідачів, та причинний
зв»язок з можливим порушенням прав та
законних інтересів позивачів, про що
зазначено вище.

Тобто, позивачі та представник
позивачів не довели тих обставин на
які посилалися як на підставу
позовних вимог, не надали докази в
обґрунтування своїх вимог, не
спростував тих обставин на які
посилалися відповідач та представники
відповідачів в обґрунтування своїх
заперечень, що є їх обов»язком
відповідно до засад змагальності
процесу за ст.. 10 ЦПК України . При
цьому суд створив всі умови для
змагального процесу , роз»яснював
позивачам, представнику їх права та
обов»язки.

Отже, суд, оцінюючи докази в їх
сукупності, дійшов висновку про
необґрунтованість та недоведеність
вимог позивача, оскільки вони не
відповідають вимогам ст.ст.57-59 ЦПК
України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 202, 203, 215, 651 ЦК України, Законом
України «Про електроенергетику»,
Правилами користування електричною
енергією, затвердженими постановою
Національної комісії регулювання
електроенергетики України від 31.07.1996 №
28, ст.ст. 10, 11, 209, 212-214, 215 ЦПК України,
суд,-

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
до ОСОБА_6, Обухівського районного
підрозділу ПАТ «Київобленерго» про
визнання недійним договорів
використання електричних мереж та
зобов»язання вчинити певні дії,
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Київської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя: