РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року
м.Харків

Московський районний суд
м.Харкова у складі:

головуючого - судді Короткого І.П.

при секретарі Єгоровій К.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Харкові цивільну справу
за позовом публічного акціонерного
товариства акціонерний банк
«Укргазбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті
особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, приватний
нотаріус Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПАТ АБ "Укргазбанк"
звернулося до суду із позовом до
відповідачів, посилаючись на те, що
відповідачі є власниками квартири
АДРЕСА_1, яка до переходу права
власності до відповідачів перебувала
під іпотекою за договором №16/08-Б від
09.06.2008 р., укладеного між банком та
ОСОБА_3, ОСОБА_4, на виконання умов
договору кредиту від 26.12.2007 р.,
укладеного між банком та ОСОБА_3 В
зв'язку з переходом права власності до
відповідачів від попередніх
іпотекодавців, банк посилаючись на
положення ст.23 ЗУ "Про іпотеку", вважає,
що іпотека є дійсною для набувача
відповідного нерухомого майна, і тому
відповідачі стали іпотекодавцями
вищезгаданої квартири, в зв'язку з чим,
банк має право звернути стягнення на цю
квартиру в рахунок погашення
заборгованості позичальника ОСОБА_3 по
кредитному договору від 26.12.2007 р.

За таких обставин банк просить в
рахунок погашення заборгованості по
кредитному договору № 20 від 26.12.2007 р.
позичальника ОСОБА_3 звернути
стягнення на квартиру АДРЕСА_1, яка
належить на праві власності
відповідачам на підставі договору
купівлі-продажу, з початковою ціною
продажу предмету іпотеки з прилюдних
торгів у розмірі 90% від вартості
предмета іпотеки, визначеної суб'єктом
оціночної діяльності відповідно до
законодавства України.

Представник позивача позов підтримав
та пояснив, що всі обставини справи
зазначені у позові.

Відповідач проти позову заперечував та
пояснив, що на час придбання квартири
остання не знаходилась в іпотеці.

Треті особи до суду не з'явилися.

Дослідивши докази, суд вважає, що позов
підлягає задоволенню, виходячи з
такого.

Судом встановлено, що між позивачем та
ОСОБА_3 26.12.2007 року був укладений
Кредитний договір № 20, за умовами якого
банк надав ОСОБА_3 кредит у сумі 2 644 000,00
дол. США на строк з 26.12.2007 року по 25.12.2012
року зі сплатою процентів за
користування кредитними коштами,
виходячи із 12,5% річних.

ОСОБА_3 взяті зобов'язання не виконував
з грудня 2008 року. Тому рішенням
Московського районного суду м. Харкова
від 13.05.2010 р. по справі № 2-1404/10 та
рішенням Апеляційного суду
Харківської області від 07.07.2010 р. по
справі № 22-ц-10856/2010 на користь банку
стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 1
664 543,02 грн., 2 630 252,33 дол. США, а також
судові витрати у сумі 1700,00 грн. та 120,00
грн.

Постановою ВП № 31363558 від 22.02.2012р.
відділом примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
відкрито виконавче провадження щодо
ОСОБА_3 на суму 1 664 543,02 грн. та 2 630 252,33
дол. США.

Постановою ВП №29965421 від 11.11.2011 відділом
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
відкрито виконавче провадження щодо
ОСОБА_4 на суму 1 664 543,02 грн. та 2 630 252,33
дол. США.

Рішення суду на даний час не виконане.

Проценти за користування кредитними
коштами та пеня продовжують
нараховуватись, тому заборгованість
ОСОБА_3 по кредитному договору станом
на 01.06.13 р. становить 3 664 801,99 дол. США та
23 800 945.13 грн. пені.

У забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором між банком та
іпотекодавцями ОСОБА_3, ОСОБА_4 був
укладений договір іпотеки № 16/08-Б від
09.06.2008.

Відповідно до п. 2.1.1. Договору предметом
іпотеки є нерухоме майно - житловий
будинок літ. В-5, загальною площею 6 422,9
кв. м, житловою площею 2 285,6 кв. м, (в
житловому будинку розташовано АДРЕСА_2.

Відомості про іпотеку внесені до
Державного реєстру іпотек,
реєстраційний № 7356523, що підтверджено
Витягом з Державного реєстру іпотек №
19045058 від 09.06.2008р. На відчуження предмету
іпотеки накладено заборону,
реєстраційний № 7356237, що підтверджено
Витягом про реєстрацію в Єдиному
реєстрі заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна № 19044890 від 09.06.2008р.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 11.09.2009 р. договір іпотеки
№ 16/9-Б було визнано недійсним, запис
про іпотеку виключений з реєстру
іпотек.

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 22.09.2009 року квартира АДРЕСА_1 в літ.
В-5 у м. Харкові належить на праві
власності відповідачам.

У подальшому, 04.04.2012 судовою колегією
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Харківської області
рішення Московського районного суду
м.Харкова від 11.09.2009 р. по справі № 2-9061
скасоване. В задоволенні позову ОСОБА_3
та ОСОБА_4 до банку про визнання
договору іпотеки недійсним відмовлено.

Відомості у Державному реєстрі іпотек
щодо предмету іпотеки поновлено,
реєстраційний номер 12489264, що
підтверджено Витягом з Державного
реєстру іпотек № 36009183 від 14.05.2012.
Відомості у Єдиному реєстрі заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
також поновлено, реєстраційний номер
12488862, що підтверджено Витягом від 14.05.2012
р.№ 36008860.

Так, пунктом 3.2.8 Кредитного договору
передбачено, що в разі невиконання
позичальником зобов'язань,
передбачених цим договором,
відшкодування заборгованості за
дійсним договором здійснюється банком
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки, згідно договору іпотеки.

У відповідності до приписів п. 3.1.6
договору іпотеки
"Іпотекодержатель/Банк" має право
звернути стягнення на предмет іпотеки
у випадку одноразового чи
неодноразового прострочення
Іпотекодавцем сплати процентів за
користування кредитними коштами,
неповернення кредиту або порушення
інших умов кредитного договору, за
рахунок коштів, виручених від
реалізації предмету іпотеки одержати
задоволення своїх вимог на свій розсуд
переважно перед іншими кредиторами.

Відповідно до ч. 1 ст. 589 Цивільного
кодексу України у разі невиконання
зобов'язання, забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України
звернення стягнення на предмет застави
здійснюється за рішенням суду, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет застави
в разі, коли зобов'язання не буде
виконано у встановлений строк (термін),
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Частинами 4 та 5 ст. З Закону України "Про
іпотеку" передбачено, що іпотекою може
бути забезпечене виконання дійсного
зобов'язання або задоволення вимоги,
яка може виникнути в майбутньому на
підставі договору, що набрав чинності.

Іпотека має похідний характер від
основного зобов'язання і є дійсною до
припинення основного зобов'язання або
до закінчення строку дії іпотечного
договору.

Статтею 23 Закону України "Про іпотеку"
визначено, що у разі переходу права
власності (права господарського
відання) на предмет іпотеки від
іпотекодавця до іншої особи, у тому
числі в порядку спадкування чи
правонаступництва, іпотека є дійсною
для набувача відповідного нерухомого
майна, навіть у тому випадку, якщо до
його відома не доведена інформація про
обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності
на предмет іпотеки, набуває статусу
іпотекодавця і має всі його права і
несе всі його обов'язки за іпотечним
договором у тому обсязі і на тих умовах,
що існували до набуття ним права
власності на предмет іпотеки.

При цьому посилання відповідача на
Закон України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» як на підставу для
відмови в задоволенні позову суд
вважає безпідставним. Так, п.п.1 п.1
вказаного Закону визначає, що протягом
дії цього Закону не може бути примусово
стягнуте (відчужене без згоди власника)
нерухоме житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із статтею 4
Закону України "Про заставу" та/або
предметом іпотеки згідно із статтею 5
Закону України "Про іпотеку", якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті. Разом з тим, примусове
стягнення не здійснюється судом, а
здійснюється на стадії виконання
судового рішення органами виконавчої
служби. Тому суд вважає, що вказаний
Закон не може бути підставою для
відмови в задоволенні позову, а при
наявності до того підстав повинен бути
врахований на стадії виконання
судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10,11, 60, 209, 212-215, 218, 224 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості по
кредитному договору № 20 від 26.12.2007 року
позичальника ОСОБА_3 у загальному
розмірі 3664801,99 доларів США та 23800945,13
гривень звернути стягнення на предмет
іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, яка
належить на праві власності ОСОБА_1,
ОСОБА_2, з початковою ціною продажу
предмету іпотеки з прилюдних торгів у
розмірі 90% від вартості предмета
іпотеки, визначеної суб'єктом
оціночної діяльності відповідно до
законодавства України.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
акціонерний банк «Укргазбанк» по 57
(п'ятдесят сім) гривень 35 копійок з
кожного судових витрат.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення. Апеляційна скарга подається
апеляційному суду через суд першої
інстанції, який ухвалив оскаржуване
судове рішення.

Суддя

09.07.2014