АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-796/5819/2014
Головуючий в 1 інстанції - Гуменюк А.І.
Доповідач - Шиманський
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2014 року колегія суддів Судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Левенця Б.Б., Махлай Л.Д.

при секретарі - Ошедшій А.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Шевченківського районного суду міста
Києва від 10 лютого 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог щодо предмета спору: Приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, Приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, про
визнання правочинів недійсними,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивачка
звернулась в лютому 2013 року.

Зазначала, що 19.06.2001 року між нею, її
сином ОСОБА_6 та ОСОБА_3 було укладено
договір купівлі-продажу 20/100 частини
квартири АДРЕСА_1.

08.03.2012 року помер її сусід ОСОБА_7, який
проживав в кімнаті №2 квартири АДРЕСА_1.

Після його смерті позивачка звернулась
до Шевченківської районної в м. Києві
державної адміністрації з заявою про
надання їй кімнати померлого. З
відповіді даної установи вона
дізналась, що кімната знаходиться у
приватній власності.

13.12.2012 р. позивачу стало відомо про
укладення 30 травня 2005 року між ОСОБА_7
та ОСОБА_2 договору довічного
утримання, за яким право власності на
зазначену вище частину квартири
перейшло до ОСОБА_2 За змістом договору,
ОСОБА_7 відчужувані 21/100 частин квартири
належали на підставі договору
купівлі-продажу від 13 вересня 2001 року.
Попередній власник 21/100 частин квартири
про намір відчужити вищезазначену
частину квартири шляхом продажу її, як
співвласника, не попередив та
пропозиції скористатися переважним
правом купівлі спільної частки від
нього їй не надходило.

З цих підстав,з урахуванням уточнених
позоних вимог просила суд ухвалити
судове рішення, яким визнати
недійсними Договір купівлі-продажу 21/100
частин квартири та Договір довічного
утримання.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 10 лютого 2014 року у
задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення судом
норм процесуального права, ставиться
питання про скасування даного рішення
та ухваленні нового про задоволення
позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
учасників процесу, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення у зв'язку з
наступним.

Судом першої інстанції встановлено, що
квартира АДРЕСА_1 складається з п'яти
жилих кімнат, загальною площею 88,30 кв. м.

Згідно договору купівлі-продажу 20/100
частин квартири від 19.06.2001 року ОСОБА_3
продала, а продавці ОСОБА_1 та ОСОБА_6
купили в рівних долях кожний 20/100 частин
квартири АДРЕСА_1.

13 вересня 2001 р. приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 було посвідчено Договір
купівлі-продажу 21/100 часток квартири
№1469, за умовами якого ОСОБА_3 продала, а
ОСОБА_7 купив 21/100 часток вищезазначеної
квартири. Вказані 21/100 частини квартири,
загальна площа яких 19,12 кв.м,
складаються з однієї жилої кімнати.

Дана частка квартири АДРЕСА_1, яка
належала ОСОБА_7, згідно Договору
довічного утримання (догляду) № 2199,
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, була передана у
власність ОСОБА_2

Відповідно до ст.71 Цивільного кодексу
Української РСР, який діяв на час
виникнення спірних правовідносин,
загальний строк для захисту права за
позовом особи право якої порушено
встановлюється в три роки.

Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та
перехідних положень Цивільного
кодексу України, правила Цивільного
кодексу України про позовну давність
застосовуються до позовів, строк
пред'явлення яких, встановлений
законодавством, що діяло раніше, не
сплив до набрання чинності цим
Кодексом.

За змістом пункту 1 Прикінцевих та
перехідних положень Цивільного
кодексу України, цей кодекс набирає
чинності з 01 січня 2004 року.

Згідно ст. 267 Цивільного кодексу
України, сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що позивачу було достовірно
відомо про укладення 13.09.2011 року
спірного договору купівлі-продажу 21/100
часток квартири. Оскільки, дані вимоги
знаходяться поза межами строку
позовної давності та у зв'язку з
клопотанням відповідачів про
застосування даних строків, суд першої
інстанції правомірно дійшов до
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Також судом першої інстанції
правомірно відмовлено в задоволенні
позовних вимог про визнання договору
довічного утримання недійсним,
оскільки підставою визнання його
недійсним була недійсність договору
купівлі-продажу.

Доводи апеляційної скарги про те, що
тільки 30 вересня 2013 року у приміщенні
Шевченківського суду міста Києва під
час ознайомлення зі справою позивачу
стало відомо про існування оспорюваних
договорів, колегія суддів не приймає до
уваги з огляду на наступне.

На зворотній стороні договору
купівлі-продажу 21/100 часток квартири
№1469 від 13.09.2001 р., посвідченого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
міститься заява наступного змісту: Нам,
ОСОБА_1 та ОСОБА_6, відомо про продаж гр.
ОСОБА_3 належної їй на праві власності
21/100 часток квартири АДРЕСА_1, за 20 000,00
грн.

Від права привілеєвої купівлі згаданих
часток квартири відповідно до ст. 114 ЦК
України ми, ОСОБА_1. та ОСОБА_6,
відмовляємось (а.с. 104).

Нижче заяви містяться підписи ОСОБА_1
та ОСОБА_6, справжність яких перевірено
приватним нотаріусом.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов законного та обгрунтовного
висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню.

Твердження апеляційної скарги про
незаконність та упередженість
судового рішення матеріалами справи
спростовуються.

З огляду на викладене, оскаржене у
справі рішення постановлене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а тому це рішення
не може бути скасованим з підстав що
наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду міста Києва від 10 лютого 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: