Справа № 161/6820/14-ц Провадження №
22-ц/773/1137/14 Головуючий у 1 інстанції:
Крупінська С.С. Категорія: 50 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Стрільчука В.А.,

суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

при секретарі - Шоцькій О.В.,

з участю позивача ОСОБА_1, представника
відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів на утримання непрацездатної
дружини за апеляційною скаргою
відповідача ОСОБА_3 на рішення Луцького
міськрайонного суду від 05 червня 2014
року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що 25 листопада 2011
року вона зареєструвала шлюб з
відповідачем ОСОБА_3 В період шлюбу їй
встановлено третю групу інвалідності у
зв'язку із загальним захворюванням.
Рішенням Луцького міськрайонного суду
від 17 березня 2014 року шлюб між
сторонами розірвано.

Її пенсія по інвалідності становить 1049
грн., що менше, ніж прожитковий мінімум.
Відповідач має регулярний дохід у
вигляді пенсії за віком в розмірі 2596
грн. 95 коп. щомісяця і працює інженером
на підприємстві, де отримує заробітну
плату в розмірі 2435 грн. 79 коп.

У зв'язку із вищенаведеним просила
стягнути з відповідача на свою користь
аліменти в розмірі 1/3 частки від усіх
видів доходів щомісячно.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 подала
суду заяву, в якій зазначила про свою
згоду на аліменти від ОСОБА_3 в сумі 200
грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
від 05 червня 2014 року позов задоволено.

Постановлено стягувати з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 аліменти на її
утримання в розмірі 200 грн. щомісячно,
починаючи з 05 травня 2014 року.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави 243
грн. 60 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3
просить скасувати це рішення,
покликаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що
рішенням Луцького міськрайонного суду
від 17 березня 2014 року розірвано шлюб
між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, який було
укладено 25 листопада 2011 року (а. с. 3).

Позивач ОСОБА_1 з 2013 року є інвалідом
третьої групи внаслідок загального
захворювання, що підтверджується
довідкою управління Пенсійного фонду
України в м. Луцьку від 27 листопада 2013
року (а. с. 4).

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із встановлених вище
обставин, а також із того, що відповідач
ОСОБА_3 офіційно працює, має постійний
заробіток і в поданій до суду заяві
погоджується сплачувати аліменти на
утримання колишньої дружини в розмірі
200 грн.

Однак такі висновки суду зроблені з
порушенням норм матеріального права.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 75 Сімейного
кодексу (далі - СК) України дружина,
чоловік повинні матеріально
підтримувати одне одного. Право на
утримання (аліменти) має той із
подружжя, який є непрацездатним,
потребує матеріальної допомоги, за
умови, що другий із подружжя може
надавати матеріальну допомогу.
Непрацездатним вважається той із
подружжя, який досяг пенсійного віку,
встановленого законом, або є інвалідом
I, II чи III групи. Один із подружжя є таким,
що потребує матеріальної допомоги,
якщо заробітна плата, пенсія, доходи
від використання його майна, інші
доходи не забезпечують йому
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

З матеріалів справи вбачається, що
пенсія по інвалідності ОСОБА_1 за
березень 2014 року склала 1049 грн. (а. с. 5).

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2014 рік» прожитковий мінімум
на одну особу в розрахунку на місяць у
2014 році для осіб, які втратили
працездатність, встановлений в розмірі
949 грн.

Оскільки доходи позивача ОСОБА_1 у
вигляді пенсії по інвалідності
перевищують вказаний розмір
прожиткового мінімуму, вона не є
особою, яка потребує матеріальної
допомоги в розумінні ст. 75 СК України, а
відтак не має права на утримання
(аліменти) від колишнього чоловіка.

Тому відсутні правові підстави для
задоволення позову.

Той факт, що відповідач ОСОБА_3 подав
суду заяву, якою погодився виплачувати
позивачу кожного місяця по 200 грн., не
має правового значення для вирішення
даного спору, оскільки таке фактичне
визнання позову прямо суперечить
закону (ч. ч. 2, 4 ст. 75 СК України), а тому
не може бути прийняте судом.

У зв'язку з допущеними судом першої
інстанції вищенаведеними порушеннями
норм матеріального права, що призвели
до неправильного вирішення справи,
оскаржуване рішення слід скасувати і
ухвалити нове рішення про відмову в
позові у відповідності з вимогами ст. 309
Цивільного процесуального кодексу
(далі - ЦПК) України.

В апеляційному суді представник
відповідача ОСОБА_2 пояснив, що він не
настоює на стягненні з позивача
понесених відповідачем судових витрат.
Тому в силу принципу диспозитивності
цивільного судочинства, закріпленого у
ст. 11 ЦПК України, вказані витрати не
стягуються на його користь.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3
задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
від 05 червня 2014 року в даній справі
скасувати і ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів на утримання непрацездатної
дружини відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: