Провадження по справі № 2/401/406/14
Справа № 401/426/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2014 року Світловодський
міськрайонний суд Кіровоградської
області у складі:

головуючого - судді Регеші В.О.,

за участю секретаря Фадєєвої О.О.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті
Світловодську Кіровоградської області
цивільну справу за позовом спільного
підприємства товариства з обмеженою
відповідальністю "Світловодськпобут"
до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Представник СП ТОВ
"Світловодськпобут" (далі по тексту
позивач) Мацко Н.М. звернулася до суду
із позовною заявою про стягнення з
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (далі по тексту
відповідачі) боргу, що утворився
внаслідок несплати за надані послуги з
теплопостачання за період з 01.09.2005 року
по 01.01.2014 року у сумі 17143,84 грн., а також
про стягнення втрат від інфляції у сумі
4606,20 грн. та 3% річних у сумі 1946,16 грн.
При цьому позивачем було заявлено, що
квартира відповідачів
забезпечувалася централізованим
опаленням, але відповідачі послуги не
оплачували внаслідок чого утворився
борг, отже відповідачі не виконали
грошові зобов'язання тому повинні
компенсувати втрати від інфляції та 3%
річних з посиланням на ст.625 ЦК. Пізніше
ознайомившись із запереченням
відповідачів позивач дізнався, що
відповідачі отримали дозвіл на
відключення квартири та здійснили
відключення від мережі
централізованого опалення та
встановили індивідуальне опалення,
тому представник позивача змінив
підставу нарахування боргу
зазначивши, що відповідачі не надали
Акт про відключення квартири
затверджений на міській міжвідомчій
комісії, тому позивач мав право
продовжувати нарахування оплати за
теплопостачання. При цьому
представник позивача пояснила
необхідність такого Акту з посиланням
на Правила надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення затверджений
Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630
(далі Постанова КМУ № 630/2005), якою
визначено узагальнені принципи та
Порядком відключення окремих
багатоповерхових будинків від мереж
централізованого теплопостачання,
постачання холодної та гарячої води,
затверджених наказом Міністерства
будівництва, архітектури та
житлово-комунального господарства
України від 23.11.2005 року № 4 із змінами
внесеними наказом Мінжитлокомугоспу
України від 06.11.2007 року № 169 (далі
Порядок), яким регулюється процедура
відключення будинків. Окрім того,
представник позивача підтвердив
відсутність між сторонами договору
про надання послуг з теплопостачання,
причину не укладання суду не пояснила,
але зазначила, що обов'язок укладання
договору покладається на сторони у
справі. При цьому заявила, що між
сторонами був укладено договір у 2002
році, який згідно Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
"Про житлово-комунальні послуги",
встановлювався обов'язок для
виконавців до 01.01.2006 року переоформити
договори, не переоформлені договори
визнаються не дійсними.

В судовому засіданні представник
позивача Мацко Н.М. позов підтримала
та просила задовольнити.

ОСОБА_4, який представляє інтереси
відповідачів, проти позову заперечував
з посиланням на те, що відповідачі
отримали дозвіл міської міжвідомчої
комісії на відключення квартири
проживання, що дало їм право замовити
робочі проекти на реконструкцію
системи газопостачання та
переобладнання квартири на
індивідуальне опалення. Факт
виконання робіт по відключенню та
встановлення індивідуальної системи
опалення квартири підписано
представником монтажної організації,
що мала ліцензію на виконання даного
виду робіт Акт про відключення
квартири із затвердженням на
міжвідомчій комісії не затверджувався
оскільки при оформлені дозволу
міжвідомча комісія не роз'яснила
відповідачам, що по закінченні робіт
необхідно представляти на
затвердження такий акт. Також зазначив,
що згідно Положення про міжвідомчу
комісію, затвердженого рішення
виконавчого комітету Світловодської
міської ради міська комісія вирішує
питання відключення окремих житлових
будинків та затверджує відповідні акти
про відключення будинків. Оскільки
відповідачі не мали договору то і не
мали жодних грошових зобов'язань,
позивач не ставить перед судом як того
передбачено ст. 614 ЦК встановлення вини
особи, посилання позивача на
застосування ст. 625 ЦК є безпідставне
через відсутність грошових
зобов'язань. Представник відповідачів
також звернув увагу суду на те, що
обов'язок споживача укласти договір з
виконавцем послуг є похідним від
виконання обов'язку відповідача
підготувати проект договору для
передачі відповідачам для підписання.
Окрім того, зазначив з посиланням на
правову позицію Верховного Суду
України викладену у постанові від
10.10.2012 року у справі № 6-110цс12, Верховний
Суд України зазначив, що законодавство
не передбачає такого способу захисту
про стягнення боргу за комунальні
послуги без наявності типового
договору укладеного у письмовій формі.
Представник відповідачів, вважає позов
необґрунтованим, незаконним, факт
надання послуг та їх фактичне
споживання не доведено, а обраний
позивачем спосіб захисту стягнення
боргу на позадоговірних умовах не
передбачено чинним законодавством,
тому у задоволенні позовних вимог
необхідно відмовити у повному обсязі.

Вислухавши пояснення
представників сторін, вивчивши
письмові матеріали справи, встановивши
фактичні обставини та застосувавши
відповідні їм правовідносини суд
приходить до переконання, що у позовних
вимогах слід відмовити виходячи з
наступного.

Враховуючи клопотання
представника відповідачів суд
застосовує до спірних правовідносин
щодо стягнення боргу загальний строк
позовної давності згідно ст. 257 ЦК у три
роки обчисленої з дати подачі
позовної заяви до суду і вважає, що
спірні правовідносини між сторонами
виникли з січня 2011 року. Щодо вимог про
стягнення втрат від інфляції та 3%
річних, що по своїй суті є неустойкою та
пенею, тому суд згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК
України застосовує до них строк
позовної давності у один рік. Суд
вважає помилковим посилання позивача
на відлік часу з дати подання до суду
заяви про видачу судового наказу. У
позивача не було перешкод подати заяву
про видачу судового наказу раніше, а
відтак і раніше подати позовну заяву.
Саме у позовному провадженні
вирішується судом спір про право.

З метою повного та всебічного
з'ясування обставин справи суд
задовольнив клопотання представника
відповідачів зобов'язав позивача
надати суду певні документи, зокрема
абонентську праву відповідачів на
паперовому носії у яку б приєднувалися
усі заяви та звернення чи повідомлення
відповідачів як споживачів послуг,
щомісячні платіжні повідомлення про
нарахування оплати за послуги з
відмітками про вручення відповідачам,
що передбачено Типовим договором.
Позивач документів не надав пояснивши,
що документи відсутні. Тому, судом не
встановлено, на яких підставах
відповідачам присвоєно абонентський
номер, куди підшиваються їх
повідомлення про відключення, надання
документів та отримання відповідей.
Єдине, що є у позивача, це на
електронному носії нарахування боргу.

В судовому засіданні встановлено,
що відповідачі є власниками квартири
АДРЕСА_1 та отримали дозвіл міської
міжвідомчої комісії оформлений
протоколом № 9 від 07.09.2006 року тобто
легітимно отримали право на
переобладнання квартири. Оформили
робочі проекти по переобладнанню
газового постачання та переобладнання
на автономне опалення, копії проектів
надано суду та були досліджені.
Відповідачі надали суду Акт від 02.10.2006
року складений монтажною організацією,
який підтверджує закінчення виконання
робіт по переобладнанню квартири на
індивідуальне опалення. Суд вважає
надані відповідачами докази
достатніми для підтвердження
законності відключення квартири та
встановлення індивідуального
опалення. Посилання позивача на
необхідність оформлення Акту про
відключення квартири затвердженого на
міжвідомчій комісії, то жодним
нормативним документом оформлення
такого акту не передбачено оскільки з
листопада 2007 року існує Порядок, який
встановлює процедуру відключення
окремих житлових будинків, а міська
міжвідомча комісія утворена згідно
Порядку рішенням виконкому
Світловодської міської ради від 08.02.2008
року № 110 та цим рішенням затверджено
Положення про міжвідомчу комісію та
Порядок відключення окремих житлових
будинків у м. Світловодську та не
встановлює повноважень комісії
затверджувати Акти про відключення
квартир. Але міжвідомча комісія
всупереч свого Положення
затверджувала Акти про відключення
квартир на свій власний розсуд, що є
прямим порушенням ст.19 Конституції
України тому, такі акти не мають
юридичного та правого значення. Суд не
може взяти до уваги доводи позивача
про їх обов'язковість для
відповідачів. Представник позивачів
надав суду копію рішення
Світловодської міської ради № 1726 від
28.09.2010 року, яким затверджено Порядок
оформлення відключення окремих
квартир від мереж централізованого
опалення та постачання гарячої води
при відмові споживачів від
централізованого теплопостачання та
фактичному встановленні систем
автономного опалення. Пунктом 2.9
вказаного порядку передбачалося
оформлення Акту про відключення
квартири та подання його на
затвердження міжвідомчій комісії.
Порядок не встигли оприлюднити
оскільки за адміністративним позовом
позивача постановою Світловодського
міськрайонного суду від 03.06.2011 року
(справа № 2а-1084/11) рішення
Світловодської міської ради № 1726 від
28.09.2010 року скасовано. Постановою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 14.08.2013 року
постанова суду була скасована з
посиланням на те, що питання
відключення квартир у державі не
врегульовано, а тому Світловодська
міська рада мала повноваження про
затвердження Положення. Порядок було
оприлюднено 19.06.2014 року у газеті
"Світловодськ вечірній" про що
повідомлено Світловодським міським
головою Котенком Ю.М. у листі від 17.06.2014
року і згідно ст. 57 Конституції набрав
чинності оскільки визначає права та
обов'язки громадян, споживачів послуг.
Таким чином, лише з 19.06.2014 року
відповідачі можуть звернутися до
міжвідомчої комісії з вимогою
затвердити акт про відключення
фактично відключеної квартири.

Окрім того, як вбачається є
безспірним відсутність між сторонами
письмово оформленого договору, а
договір, що був оформлений у 2002 році не
переоформлявся, а тому згідно
Прикінцевих та перехідних положень
Закону України "Про Житлово-комунальні
послуги" (далі по тексту Закон) втратив
чинність з 01.01.2006 року.

Відповідно до ст. 1 Закону особа
стає споживачем житлово-комунальних
послуг (ЖКП) за умови, що вона фактично
користується чи має намір
користуватися цими послугами, а не
внаслідок укладання договору з
виконавцем. Тому, обов'язок оплачувати
ЖКП виникає у споживача з моменту
початку користування цими послугами, а
обов'язок укласти договір на надання
ЖКП покладається як на споживача так і
на виконавця. Згідно п.7 постанови КМУ
від 24.01.2006 року № 45 власник
зобов'язаний оплачувати надані ЖКП у
строки встановлені договором або
законом. Частиною 2 ст. 509 ЦК України
передбачено, що зобов'язання виникають
з підстав, встановлених ст. 11 цього
Кодексу.

Відповідно до ч. 2-5 ст.11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків є …. договори та інші
правочини.

Відповідно до ч. 1 ч. 2 ст. 19 Закону
відносини між учасниками договірних
відносин у сфері ЖКП здійснюються
виключно на договірних засадах.
Відповідно до п. 1,5 ч.3 ст.20 та п.3 ч.2 ст.21
Закону споживач зобов'язаний укласти
договір на надання ЖКП, підготовлений
виконавцем на основі Типового. Тобто,
суд вважає, що позивач як виконавець
послуг зобов'язаний був підготувати
договір на надання ЖКП з визначенням
відповідальності за дотриманням умов
його виконання згідно з Типовим
договором.

Таким чином, виходячи з правового
аналізу вказаних вище приписів Закону
між сторонами у справі як учасниками у
сфері ЖКП повинні ґрунтуватися на
договорі про надання ЖКП, укладеному на
основі Типового, а обов'язок споживача
оплачувати вартість ЖКП має
передувати виконання позивачем
обов'язку підготувати договір та
надати його на підписання
відповідачам яких позивач вважає
споживачами. Вимоги оплати за фактично
надані послуги зобов'язує позивача
мати інформацію про надання цих послуг,
підтвердження споживачами на їх
отримання, що зобов'язує позивача
здійснювати перевірки надання та
споживання послуг, тому твердження
представника позивача, що
підприємство не має обов'язку у
перевірках надання послуг суд не може
брати до уваги.

У даному випадку позивач не
спростував доводів відповідачів,
підтвердженими доказами, про
відключення квартири, що у такому разі
послуги у квартиру відповідачів
подавалися. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право в порядку
встановленому цим Кодексом звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК
України кожна особа має обов'язок
довести ті обставини на які вона
посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. При відсутності
укладеного договору позивач не мав
жодних прав та обов'язків по
відношенню до відповідачів,
аналогічно і відповідачі не мали прав
та зобов'язань по відношенню до
позивача. Таким чином, суд вважає, що
позивачем при розгляді справи не було
доведено які саме права позивача були
порушено та які зобов'язання у тому
числі і грошові не виконали
відповідачі.

Наведе спростовує доводи
позивача про обов'язок відповідача
оплачувати надані на його думку
послуги на позадоговірних засадах на
отримання яких відповідачі не давали
згоду. Як було встановлено у даній
справі будь-який договір в тому числі
надання ЖКП, з якого б вбачався
обов'язок відповідача сплачувати
позивачу кошти за ЖКП між сторонами не
укладався. Позивачем не доведено суду
вчинення ним дій щодо підготовки
проекту договору на надання ЖКП з
теплопостачання квартири та
направлення його на підписання
відповідачу, як не доведено ухилення
відповідача від укладання такого
договору у спірний період та
виникнення спору з цього приводу. За
таких обставин обраний позивачем
спосіб захисту (стягнення боргу, пені
на втрат від інфляції за договірним
зобов'язанням) не відповідає фактичним
обставинам та способам захисту
цивільних прав, встановленим ст. 16 ЦК.
Однак позивач з метою захисту своїх
прав не позбавлений можливості
звернутися до суду з позовом про
стягнення вартості фактично наданих
відповідачу послуг в якості
відшкодування позадоговірної шкоди.

Слід вважати помилковим доводи
позивача, що між сторонами склалися
фактичні договірні відносини з
посиланням на те, що певний час
відповідачами до відключення квартири
оплачувалися послуги, але потім було
припинено. У даному випадку кожна особа
розпоряджається своїм правом на свій
власний розсуд у тому числі і щодо
оплати без договору та відмови в
оплаті. Добровільна оплата позивачем
послуг, які він отримував фактично до
їх припинення не може бути
підтвердженням наявності фактичних
відносин у сфері ЖКП, оскільки
підтвердженням існування між
сторонами виключно договірних
відносин у сфері ЖКП як того вимагає ч.1
ст.19, пп 1,5 ч.3 ст.20, п.3 ч.2 ст.21 Закону,
якими передбачено оформлення
письмового договору на основі
Типового. Суд також не бере до уваги
пояснення позивача, що відповідачі не
виконали умови передбачені Порядком
відключення окремих житлових,
оскільки із змісту цього Порядку не
вбачається, що ним встановлюється
порядок відключення квартир. До того ж
рішенням апеляційного суду
Кіровоградської області від 14.04.2014 року
у справі за позовом представника
відповідачів встановлено, що Порядок
відключення окремих житлових будинків
не регулює процедуру відключення
квартир тому було зобов'язано Кабінет
Міністрів України розробити та
затвердити Порядок відключення від
централізованого опалення окремих
квартир.

Отже, судом достеменно
встановлено, що між сторонами договору
на теплопостачання квартири не
укладалося з причин того, що позивач не
мав права його укладати оскільки
рішенням виконавчого комітету
Світловодської міської ради позивача
було визначено виконавцем послуг лише
для будинку, а не до квартир. Окрім того,
позивач не був балансоутримувачем, а
тому згідно ст. 29 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" не мав
права укладати договори на послуги з
власниками квартир. Отже, відповідач не
брав на себе будь-яких зобов'язань
перед позивачем так само і позивач не
має жодних зобов'язань перед
відповідачами тому відсутні підстави
для застосування ст. 625 ЦК щодо
застосування штрафних санкцій у
вигляді пені та інфляційних втрат.

Згідно загальновстановлених
принципів відповідальності особа
відшкодовує невиконання зобов'язань
чи шкоди у разі встановлення її вини.
Це правило встановлено ст. 614 ЦК
України відсутність вини доказує
особа щодо якої пред'явлено претензії.
Винною особу може визнати лише суд. У
даному випадку позивач не ставить
перед судом вимоги визнати вину
відповідача, а відразу ставить питання
про стягнення боргу, таким чином,
позивач взяв на себе функцію суду,
визнав відповідачів винними, що
суперечить загальним принципам
відповідальності. Не встановивши вини
особи не можна покладати на неї
відповідальність.

Подача тепла до квартир будинку
проживання відповідачів
доставляється внутрішньо-будинковими
мережами є співвласністю власників
квартир будинку, але позивач не надав
суду доказів того, що ним взято в
оренду чи з дозволу у користування ці
мережі, їх обслуговує та перевіряє їх
наявність. Позивач не надав суду актів
обстеження внутрішньо-будинкової
мережі, у яких мало бути відображення
відключення квартир. Позивач повинен
обслуговувати споживачів за
індивідуальними замовленнями, згідно
п. 17 ст.1 Закону України "Про захист
прав споживачів", яким визначено
поняття "послуга" як індивідуальне
замовлення. Тобто, отримавши
повідомлення про те, що протягом
декількох місяців особи не оплачують
послуги позивач мав би з'ясувати
питання причин несплати, а не
здійснювати роками нарахування
боргів без повідомлень.

При вирішенні даного спору про
стягнення боргу за житлово-комунальні
послуги з теплопостачання при
відсутності договору суд враховує
правові висновки Верховного Суду
України викладені в постанові від
10.10.2012 року у справі № 6-110 цс12, які
згідно ст. 360-7 є обов'язковими для
врахування, а невиконання тягне за
собою відповідальність передбачену
законом. Верховний Суд України
зазначив, що свобода договору
закріплена ст. 6, 627 ЦК, яка полягає у
праві сторін вільно вирішувати питання
про укладення договору при виборі
контрагентів та при погодженні умов
договору не є безмежною. У тих випадках
коли актом цивільного законодавства
передбачена обов'язковість положень
цього акту для сторін договору
сторони не вправі відступитися від їх
положень (ч.3 ст.6 ЦК).

На підставі викладеного, суд
прийшов до висновку, що в позовних
вимогах спільного підприємства
товариства з обмеженою
відповідальністю "Світловодськпобут"
до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості необхідно відмовити.

Розподіл судових витрат суд
вирішує у порядку ст.88 ЦКК України з
покладанням витрат на позивача.

Керуючись ст.ст. 3, 19, 42, 55, 129
Конституції України, ст.ст. 2-5, 6, 11, 16, 257,
258, 509, 614, 625, 627 ЦК України, ст.ст. 1, 19, 20, 21,
29 Прикінцевих та перехідних положень
Закону України "Про житлово-комунальні
послуги", ст.ст. 19, 24 Закону України "Про
теплопостачання", ст.ст. 1, 6, 11, 16,
правовими висновками Верховного Суду
України викладеними у постанові від
10.10.2012 року у справі № 6-110 цс12 , Порядком
відключення окремих багатоповерхових
будинків від мереж централізованого
теплопостачання, постачання холодної
та гарячої води, затверджених наказом
Міністерства будівництва, архітектури
та житлово-комунального господарства
України від 23.11.2005 року № 4 із змінами
внесеними наказом Мінжитлокомугоспу
України від 06.11.2007 року № 169, ст.ст. 88, 209,
213-218, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позовних вимогах спільного
підприємства товариства з обмеженою
відповідальністю "Світловодськпобут"
до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення з них
в солідарному порядку на користь
позивача заборгованості за спожиту
послугу централізованого опалення в
сумі 17143 грн. 84 коп., витрат від інфляції
4606 грн. 20 коп., трьох відсотків річних в
сумі 1946 грн. 16 коп. за період з 01 вересня
2005 року по 01 січня 2014 року - відмовити у
повному обсязі .

Судові витрати покласти на
позивача.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Кіровоградської
області через Світловодський
міськрайонний суд шляхом подання
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня проголошення рішення.

Суддя Світловодського міськрайонного

суду Кіровоградської області
Регеша
В.О.

03.07.2014