У Х В А Л А

іменем україни

09 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В. О.,

суддів: Кадєтової О. В.,
Наумчука М. І.,

Мостової Г. І.,
Остапчука Д. О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
усунення перешкод у розпорядженні
спільною сумісною власністю,
визначення порядку (режиму)
користування майном та поділ спільного
сумісного майна, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду
Одеської області від 08 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2010 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_4, у якому з
урахуванням уточнень просила визнати
спільною сумісною власністю подружжя
житловий будинок з господарськими
спорудами та присадибну земельну
ділянку по АДРЕСА_1, та майно, що
знаходиться у цьому будинку; визнати за
нею право на користування цим майном,
усунути перешкоди у розпорядженні та
користуванні ним; визнати спільною
сумісною власністю подружжя
господарські товари, велотовари,
сантехніку та інші товари, що
знаходяться у контейнері НОМЕР_4 на
Ширяївському ринку та у вказаному
будинку, які використовуються
відповідачем для підприємницької
діяльності; стягнути з відповідача
частку одержаних доходів від
підприємницької діяльності; стягнути з
відповідача грошову компенсацію в сумі
39 589 грн за частину майна у контейнері
НОМЕР_4, яке належить їй як фізичній
особі - підприємцю, а також 1 тис. грн за
глибинний насос та кошти за
підключення до газової мережі. Щодо
вказаного будинку вона просить
виділити їй в натурі Ѕ частини цього
будинку, а також меблів і побутової
техніки, що у ньому знаходяться, та
стягнути з відповідача 50 % вартості
проведеного у ньому ремонту, оплати
всіх комунальних послуг та оплату
орендної плати за цей будинок, бо
вважає, що вони оплачувались за рахунок
прибутку від підприємницької
діяльності в період до розлучення з
відповідачем; виділити їй в натурі в
особисту власність Ѕ частини
житлового будинку та допоміжних
будівель і споруд по АДРЕСА_2,
автомобіль марки CHERY, 2008 року випуску,
д.н.з. НОМЕР_1, автомобіль марки ВАЗ 21703,
2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, причеп до
легкового автомобіля марки ПФ 01
«Фермер», 1999 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3,
меблі і побутову техніку, а також
контейнер НОМЕР_5 з промисловим товаром
(жіночий одяг) вартістю 31 тис. грн на
Ширяївському ринку. Відповідачу
просить виділити у натурі Ѕ частини
вказаних будинку та допоможіних
будівель, меблі та побутову техніку,
контейнер НОМЕР_4 на Ширяївському ринку
вартістю 4 700 грн з товаром вартістю 210
тис грн, а також автомобіль «Таврія», 1993
року випуску, вартістю 20 тис. грн.

Посилалась на те, що після
розірвання шлюбу з відповідачем не
можуть в добровільному порядку дійти
згоди щодо користування спільним
сумісним майном подружжя.

Рішенням Ширяївського районного
суду Одеської області від 01 жовтня 2013
року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Проведено поділ майна подружжя і
виділено у власність ОСОБА_3 майно
загальною вартістю 74 826 грн, а у
власність ОСОБА_4 - 73 тис.
грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
грошову компенсацію за частину майна в
сумі 913 грн, а з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
стягнуто витрати з оплати судового
збору в сумі 739 грн 13 коп. і
витрати з інформаційно-технічного
забезпечення розгляду справи у сумі 120
грн. Шляхом зарахування зустрічних
грошових вимог з урахуванням розподілу
судових витрат стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_4 53 грн 87 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Одеської області від 08 квітня 2014 року
рішення Ширяївського районного суду
Одеської області від 01 жовтня
2013 року в частині відмови у задоволенні
позову ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_4
грошової компенсації вартості майна,
яке знаходиться в контейнері НОМЕР_4,
скасовано та ухвалено в цій частині
нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 грошову компенсацію
вартості майна, яке знаходиться в
контейнері НОМЕР_4, у сумі 35 385 грн.

У решті рішення суду залишено без
змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
ухвалене у справі рішення апеляційного
суду просить скасувати та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає задоволенню на таких
підставах.

Ухвалюючи рішення про виділення у
власність ОСОБА_3 спільного сумісного
майна подружжя загальною вартістю 74 826
грн, а у власність ОСОБА_4 - 73 тис. грн,
суд першої інстанції, з висновками
якого в цій частині погодився і суд
апеляційної інстанції, виходив із того,
що поділу підлягає майно, щодо якого
сторони узгодили його перелік та
вартість, на загальну суму 147 826 грн,
частки сторін у якому є рівними.
Виділяючи сторонам у власність
індивідуально визначені неподільні
речі, суд враховував інтереси
позивачки, з якою залишився проживати
неповнолітній син.

У цій частині судові рішення ніким
не оскаржуються, тому на предмет
законності та обґрунтованості судом
касаційної інстанції не перевіряються.

Відмовляючи в задоволенні вимог про
стягнення з відповідача на користь
позивачки грошової компенсації
вартості майна, яке знаходиться у
контейнері НОМЕР_4, суд першої
інстанції виходив із того, що
позивачкою не надано переліку та
доказів щодо дійсної вартості цього
майна, тому воно не входить до складу
спільного майна подружжя та не
підлягає поділу.

Скасовуючи в цій частині рішення
суду першої інстанції та ухвалюючи
нове рішення про стягнення з
відповідача на користь позивачки 35 385
грн грошової компенсації вартості
майна, яке знаходиться у контейнері
НОМЕР_4, апеляційний суд виходив із
того, що вказане майно було придбано за
рахунок спільної праці і сумісних
коштів подружжя, а відтак є їх спільною
сумісною власністю.

Проте з такими висновками
апеляційного суду погодитись не можна
з огляду на наступне.

Підстави набуття права спільної
сумісної власності подружжя
(тобто перелік юридичних фактів, які
складають підстави виникнення права
спільної сумісної власності на майно
подружжя) визначені ст. 60 Сімейного
кодексу України (далі - СК України).

За змістом цієї норми майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловіку на праві спільної
сумісної власності. Майно, придбане за
рахунок коштів одного з подружжя, є
його особистою приватною власністю.

Поділ спільного майна подружжя
здійснюється за правилами,
встановленими статтями 69-72 СК України
та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що
підлягає поділу, визначається за
погодженням між подружжям, а при
недосягненні згоди - виходячи з дійсної
його вартості на час розгляду справи.

Судами встановлено, що з 18 липня 1992
року ОСОБА_3 та ОСОБА_4
перебували у зареєстрованому шлюбі,
який рішенням Ширяївського районного
суду Одеської області від 15 лютого 2011
року був розірваний.

Згідно зі свідоцтвами про державну
реєстрацію фізичної особи - підприємця,
виданих Ширяївською районною
державною адміністрацією Одеської
області, ОСОБА_4 з 22 березня 2000 року, а
ОСОБА_3 з 11 липня 2005 року
зареєстровані фізичними особами -
підприємцями.

Торговельною діяльністю сторони
займаються на Ширяївському ринку та
зберігають товари у контейнерах НОМЕР_4
і НОМЕР_5.

Із матеріалів справи вбачається, що
позивачка ОСОБА_3, визначивши обсяг
спільного майна подружжя та обираючи
спосіб його поділу, вважала спільним
майном і товари вартістю 70 770 грн, які
знаходяться у контейнері НОМЕР_4,
торговельну діяльність у якому
здійснює відповідач.

У той же час, позивачка не вказала,
яке саме майно знаходиться у
зазначеному контейнері, та не надала
доказів на підтвердження дійсної
вартості цього майна на момент
розгляду справи у суді.

Вирішуючи спір по суті, на порушення
приписів ст. ст. 59, 303 ЦПК України
апеляційний суд, поклавши в основу
визначення вартості контейнера НОМЕР_4
з господарськими та побутовими
товарами у сумі 70 770 грн акт
його опису та арешту від 03 серпня 2010
року серії АК № 824960, не
звернув уваги на те, що в цьому акті
перелік майна не зазначено, а
відповідач не погоджувався із
визначеною в акті його вартістю.

Таким чином, зазначений акт не є
належним доказом вартості майна, яке
знаходиться у контейнері НОМЕР_4, а тому
в основу рішення апеляційним судом
покладений помилково.

З урахуванням наведеного, рішення
апеляційного суду про стягнення з
відповідача на користь позивачки 35 385
грн грошової компенсації вартості
зазначеного майна є помилковим.

Повно та всебічно з'ясувавши
обставини справи, дослідивши надані
сторонами докази, вислухавши пояснення
сторін, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про відсутність
підстав для стягнення з відповідача на
користь позивачки грошової
компенсації вартості майна, яке
знаходиться у контейнері НОМЕР_4.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України,
установивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного
оскаржуване рішення суду апеляційної
інстанції в частині стягнення з
відповідача на користь позивачки 35 385
грн грошової компенсації вартості
майна, яке знаходиться у контейнері
НОМЕР_4, відповідно до
приписів ст. 339 ЦПК України підлягає
скасуванню із залишенням у цій частині
в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 08 квітня 2014 року в частині
стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 35
385 грн грошової компенсації вартості
майна, яке знаходиться у контейнері
НОМЕР_4, скасувати, залишити в цій
частині в силі рішення Ширяївського
районного суду Одеської області від 01
жовтня 2013 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В. О. Кузнєцов

Судді:
О. В. Кадєтова

Г. І. Мостова

М. І. Наумчук

Д. О. Остапчук