Справа 2/1203/3079/2011
Провадження 2/434/1127/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/Мотивована частина/

02 липня 2014 року Артемівський
районний суд м. Луганська

у складі головуючого судді
Морозової С.М.

при секретарі
Івановій І.І., Тишаковій О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Луганська
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про поділ майна та визнання
права власності та зустрічний позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: Публічне
акціонерне товариство «Райффайзен
Банк Аваль», Луганське регіональне
управління державної спеціалізованої
фінансової установи «Державний фонд
сприяння молодіжному житловому
будівництву» про припинення права
власності на частку у спільному майні,
стягнення грошової компенсації,
визнання права власності,

В С Т А Н О В И В

Позивачка просила суд визнати за нею
право власності на ? частку у квартирі
АДРЕСА_1, стягнути з відповідача 4,75 %
коштів отриманих з фонду сприяння
молодіжному житловому будівництву в
рахунок відшкодування відсотків за
кредитним договором за період з
вересня 2008 року по червень 2013 року,
надалі неодноразово уточнювала свої
позовні вимоги і остаточно позовні
вимоги виходять з наступного.

З 10.10.1998 року сторони знаходилися в
зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають
неповнолітню дитину сина ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Артемівського районного суду
м. Луганська від 11.04.2011 року шлюб між
сторонами розірваний. В період шлюбу
вони купили за кошти отримані в кредит
квартиру за адресою: АДРЕСА_1. В період з
2005 року по 20.01.2006 року відповідач часто
перебував без роботи, його заробітна
плата складала близько 300,00 грн. на
місяць, позивачка в основному сама
сплачувала кредит. У 2008 року позивачка
поїхала на заробітки в Італію, звідкіля
гроші пересилала матері і та
сплачувала кредит за квартиру.
Оскільки суд може відступити від
принципу рівності часток подружжя за
обставин, що мають істотне значення,
позивачка просить суд визнати за нею
право власності на ? частки спірної
квартири, а за відповідачем на ? частку
квартири.

Відповідач позов не визнав, звернувся
до суду з зустрічним позовом, який
неодноразово уточнював і в остаточних
позовних вимогах просить суд, визнати
30/200 часток спірної квартири спільною
сумісною власністю подружжя, визнати
за ним право особистої власності на
170/200 часток квартири, визнати за
відповідачкою право власності на 15/200
часток вищезазначеної квартири,
визнати за ним право власності на 15/200
вищезазначеної квартири, які
приходяться на долю позивачки,
припинити право власності
відповідачки на 15/200 часток у
вищезазначеній квартирі, стягнути з
нього в порядку компенсації на користь
відповідачки 12307,48 грн., посилаючись на
наступні обставини.

В період шлюбу вони купили за кошти
отримані в кредит в розмірі 19500 доларів
США квартиру за адресою: АДРЕСА_1 і на
час припинення сімейних відносин
залишок боргу за кредитом становив
16570,78 доларів США, сума погашення
кредиту із сімейного бюджету складає
2929,22 доларів США /19500 доларів США - 16570,78
доларів США/, що становить 30/200 часток
від вартості квартири і доля кожного з
них становить по 15/200. З 15.09.2008 року до
квітня 2011 року, коли шлюб був
розірваний, сума залишку боргу за
договором на 15.10.2013 року становила 11618,61
доларів США і він вважає ця сума
повинна належати йому як особиста
власність, з вересня 2008 року платежі
здійснює тільки він сам. Враховуючи, що
залишок виплати заборгованості лежить
на ньому, банк заперечує проти розділу
заборгованості за кредитним договором,
позивач просить суд визнати за ним
право власності на 15/200 часток квартири,
які належать відповідачці та сплатити
їй компенсацію у розмірі 12307,48 грн.,
визнати за ним право особистої
власності на 170/200 часток квартири.

Представник третьої особи ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» просив суд
відмовити в задоволенні позову,
посилаючись на те, що на придбання
вказаної квартири ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» був наданий цільовий кредит на
ім'я ОСОБА_2, строк дії кредитного
договору до 15.09.2025 року, у забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором між банком та ОСОБА_1, ОСОБА_6
був укладений договір поруки, 19.09.2005
року був укладений договір іпотеки,
боржником перед банком є відповідач,
заборгованість по договору відсутня, а
тому банк як кредитор та як
іпотекодержатель заперечує проти
переоформлення кредитного договору
також і на позивачку та щодо визнання
за нею права власності на частину
квартири, яка є предметом іпотеки.

Представник третьої особи Луганського
регіонального управління Державної
фінансової установи «Державний фонд
сприяння молодіжному житловому
будівництву» надав заяву та просить
суд заслухати справу за його
відсутністю.

Вислухавши пояснення сторін та їх
представників, показання свідків,
дослідивши матеріали справи,
розглянувши справу в межах заявлених
позовних вимог і наданих сторонами
доказів, оцінивши докази відповідно до
вимог ЦПК України, суд приходить до
наступного.

Судом встановлено, що з 10.10.1998 року
сторони знаходилися в зареєстрованому
шлюбі, від шлюбу мають неповнолітню
дитину сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Артемівського районного суду
м. Луганська від 11.04.2011 року шлюб між
сторонами розірваний.

В період шлюбу 16.09.2005 року вони купили
за кошти отримані в кредит в Публічному
акціонерному товаристві «Райффайзен
Банк Аваль» в розмірі 19500 доларів США
квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно договору купівлі-продажу
квартири від 16.09.2005 року ОСОБА_2 купив
квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за 98475 грн.

16 вересня 2005 року між кредитором
/Акціонерним поштово-пенсійним банком
«Аваль»/ та ОСОБА_2 /позичальником/ був
укладений кредитний договір № 014/1-45/157,
згідно умов якого банк надав ОСОБА_2
кредит у вигляді не відновлюваної
кредитної лінії з лімітом 19500,00 доларів
США, на строк з 16 вересня 2005 року по 15
вересня 2025 року, з процентною ставкою
12,5 % річних для придбання квартири.

01 листопада 2005 року між Луганським
регіональним управлінням
спеціалізованої фінансової установи
«Державний фонд сприяння молодіжному
житловому будівництву» та ОСОБА_2 був
укладений договір № 348 про надання
часткової компенсації відсоткової
ставки кредитів комерційних банків,
відповідно до якого фонд відшкодовує
частину відсотків за кредитом, що
надається ОСОБА_2 на придбання житла.

Судом встановлено, що спірна квартира
була придбана за кошти, отримані в
кредит за 19500 доларів США, проти чого
сторони не заперечували, інших доказів
щодо суми купівлі квартири суду не
надали.

З матеріалів справи вбачається, що
19.09.2005 року між АППБ «Аваль» як
іпотекодержателем та ОСОБА_2, як
іпотекодавцем було укладено іпотечний
договір, за умовами якого для
забезпечення вимоги іпотекодержавця,
що випливає з кредитного договору,
укладеного 16.09.2005 року між
іпотекодержателем та іпотекодавцем,
згідно з яким іпотекодавець
зобов'язаний до 15 вересня 2025 року
повернути кредит у сумі 19500 доларів США,
сплатити проценти за користування ним
та інші платежі згідно з договором, в
іпотеку передано нерухоме майно -
квартира за адресою: АДРЕСА_1, яка
належить іпотекодавцю на праві
власності на підставі договору
купівлі-продажу від 16.09.2005 року.

Згідно розрахунку заборгованості за
кредитним договором № 014/11-45/157 від
16.09.2005 року на 01 квітня 2011 року
подружжям ОСОБА_2 було сплачено 5362,53
долара США, залишок заборгованості
склав 14137,47 доларів США. Станом на 01.07.2014
року заборгованість за кредитом
становить 10966,93 доларів США, 60,03 долара
США за відсотками.

Суд критично оцінює показання свідків
ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9
та вважає неможливим покласти їх
показання в основу рішення, оскільки
вони не містять в собі посилання на те,
які конкретно суми, в який період та ким
конкретно були сплачені сторонами по
справі у період з 11.04.2011 року по
теперішній час у рахунок погашення
кредиту.

Відповідно до ст.60 СК України, п.3 ст.368
ЦК України майно, набуте подружжям за
час шлюбу, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними.

Ст.65 СК України визначено, що договір,
укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї створює обов'язки для
другого подружжя, якщо майно, одержане
за договором, використане в інтересах
сім'ї.

Ст.68 СК України передбачено, що
розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності на майно,
набуте у шлюбі.

Відповідно до ст.70 СК України при
розподілі спільного майна частки
кожного з подружжя є рівними, якщо інше
не визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором.

Згідно п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та розділ
сумісного майна подружжя» від 21.12.2007
року № 11, вирішуючи спори між подружжям
про майно, необхідно встановлювати
обсяг спільно нажитого майна, наявного
на час припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. У склад майна, яке
підлягає розділу входить сумісне майно
подружжя, яке вони мають на момент
розгляду справи і те, що знаходиться у
третіх осіб. При розділі майна,
враховуються також частки подружжя і
правовідносини по зобов'язанням
виниклим в інтересах сім'ї.

Згідно ст.ст. 370, 372 ЦК України у разі
виділу частки із майна, що є у спільній
сумісній власності вважається, що
частки кожного із співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними. У разі поділу такого майна,
вважається, що частки співвласників є
рівними.

Аналізуючи надані сторонами докази і
виниклі між ними правовідносини, суд
дійшов до наступних висновків:

Сторони знаходилися в зареєстрованому
шлюбі з 10.10.1998 року по 11.04.2011 року, 16.09.2005
року сторони придбали квартиру за
адресою: АДРЕСА_1 за 19500 доларів США
взяті в кредит, сума виплати якого на
день розірвання шлюбу склала 5362,50
доларів США.

Виходячи з того, що в період шлюбу з
16.09.2005 року по 11.04.2011 року сторонами було
сплачено кредит у розмірі 5362,50 доларів
США, суд вважає, що саме ця сума є
спільно нажитим майном подружжя, яке є
наявним на час припинення шлюбних
відносин і складає 28% від вартості
квартири і відповідно на кожного з
подружжя приходиться по 14%, тому саме в
цій частині можливо задовольнити
позовні вимоги ОСОБА_1 та визнати за нею
право власності на цю частку в
квартирі.

З врахуванням того, що позивачкою
ОСОБА_1 не надано доказів сплати
кредиту її особистими коштами після
розірвання шлюбу, всі платежі за кредит
були оформлені тільки на ім'я ОСОБА_2,
представник банку також пояснив, що
платежі по кредиту приймаються тільки
від особи на ім'я якої оформлено кредит
і це ствердження не спростовано ОСОБА_1,
тому суд не вбачає підстав для
збільшення її частки у спільному майні.

Виходячи з того, що спільно нажите
подружжям майно складає 28% від вартості
квартири, після розірвання шлюбу,
згідно наданим банківським документам
кредит сплачувався тільки ОСОБА_2, суд
вважає за необхідне визнати долю
ОСОБА_2 у спільному майні у вигляді 86%
квартири.

Суд не приймає до уваги посилання
ОСОБА_2 про те, що з 2008 року вони
припинили спільне ведення домашнього
господарства, оскільки доказів в цій
частині ним суду не надано, тому все
майно, яке набуте подружжям за час
шлюбу, а саме з 10.10.1998 року по 11.04.2011 року
належить їм на праві спільної сумісної
власності в рівних частках.

Щодо зустрічних вимог ОСОБА_2 про
припинення права власності позивачки
на її частку у квартирі та стягнення з
нього компенсації 15/200 часток
виплачених у шлюбі за кредит сум, дані
вимоги не підлягають задоволенню,
виходячи з наступного: принцип
непорушності права власності
закріплено ст.321 ЦК України.

Ст.365 ЦК України встановлений вичерпний
перелік підстав припинення права особи
на частку в спільному майні за вимогою
інших співвласників, який розширеному
тлумаченню не підлягає. При цьому таке
припинення можливе лише в тому разі,
коли воно не завдасть істотної шкоди
інтересам співвласника та членам його
сім'ї і попереднього внесення
позивачем вартості цієї частки на
депозитний рахунок суду.

Відповідач просить суд припинити право
власності позивачки на її частку,
посилаючись на неможливість спільного
володіння і користування майном ч.1
ст.365 ЦК України, вказуючи на напружені
стосунки, конфлікти, провокатором яких
є позивачка.

У судовому засіданні встановлено, що
дійсно між сторонами існують неприязні
стосунки, але квартира має три житлові
кімнати, сумісне користування
квартирою можливе, позивачка
збирається повернутися в квартиру,
іншого житла не має - квартира є єдиним
місцем проживання її та неповнолітньої
дитини, припинення права на частку
значно порушить її права та інтереси,
що заслуговують на увагу.

Відповідач ОСОБА_2 у своєму зустрічному
позові не довів суду обставин, що
припинення права власності позивачки
не завдасть істотної шкоди їй та
неповнолітній дитині, неможливість
проживання внаслідок напружених
відносин не позбавляє можливості
спільного володіння та користування
спірною квартирою, враховуючи
можливість встановлення порядку
користування нею.

На підставі ст.ст.60, 61, 65, 68 СК України,
ст.ст. 365, 370 ЦК України, керуючись ст.ст.
213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
поділ майна та визнання права
власності задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 14%
квартири за адресою :АДРЕСА_1.

В задоволенні інших позовних вимог
ОСОБА_1 відмовити за безпідставністю.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
треті особи: Публічне акціонерне
товариство «Райффайзен Банк Аваль»,
Луганське регіональне управління
державної спеціалізованої фінансової
установи «Державний фонд сприяння
молодіжному житловому будівництву»
про припинення права власності на
частку у спільному майні, стягнення
грошової компенсації задовольнити
частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 86%
квартири за адресою: АДРЕСА_1.

В задоволенні інших позовних вимог
ОСОБА_2 відмовити за безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня
проголошення рішення до апеляційного
суду Луганської області шляхом подачі
скарги через Артемівський районний суд
м. Луганська.

Суддя: