АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3842/14
Справа № 639/1090/14-ц
І-ої інстанції: Іванова І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17 червня 2014 року судова
колегія судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Харківської
області в складі:

головуючого - Коростійової
В.І.,

суддів: - Гуцал Л.В., Івах
А.П.,

за участю секретаря - Бойко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Жовтневого районного суду
міста Харкова від 14 квітня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
поновлення порушеного права, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_4
звернулася до суду із вказаним позовом.

Просила: поновити її порушене право;
зобов'язати ОСОБА_3 демонтувати
повторно незаконно встановлені ним
ворота на місці воріт АДРЕСА_1,
виділених їй за рішенням Жовтневого
районного суду міста Харкова від 6
травня 2010 року; зобов'язати ОСОБА_3 не
чинити їй перепони у встановлені
паркану замість воріт №6.

В обґрунтування позову посилалась на
те, що вона і її брат - відповідач ОСОБА_3
є співвласниками житлового будинку
АДРЕСА_1 у якому їй належить 48/100, ОСОБА_3
- 52/100 частин.

Судовим рішенням визначено порядок
користування житловим будинком,
надвірними будівлями і земельною
ділянкою. При цьому ворота №6 виділені
їй у користування.

В липні 2011 року ОСОБА_3 самовільно
демонтував вказані ворота.

Судовим рішенням, яке набрало законної
сили, ОСОБА_3 зобов'язано демонтувати
встановлені ним ворота на місці
належних їй воріт №6.

Судове рішення було виконано ОСОБА_3 у
примусовому порядку, після чого ОСОБА_3
знову встановив свої ворота на місці
воріт, виділених їй судовим рішенням.

Посилаючись на вказані обставини,
просила позов задовольнити.

Відповідач проти позову заперечував.
Пояснив, що встановив свої ворота з
хвірткою на місці воріт, які судовим
рішенням виділені ОСОБА_4 Ці ворота
встановлені ним на своїй земельній
ділянці для свого захисту і не
порушують прав ОСОБА_4

Рішенням Жовтневого районного суду
міста Харкова від 14 квітня 2014 року
позов задоволено частково.

Постановлено зобов'язати ОСОБА_3
демонтувати встановлені ним ворота на
місці воріт АДРЕСА_1, які рішенням
Жовтневого районного суду міста
Харкова від 6 травня 2010 року виділені у
користування ОСОБА_4

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просе
рішення суду першої інстанції у
частині задоволення позову ОСОБА_4
скасувати та ухвалити нове, яким ОСОБА_4
у позові відмовити у повному обсязі.
При цьому посилається на:
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення норм матеріального і
процесуального права.

ОСОБА_4 рішення суду не оскаржила,
письмових заперечень на апеляційну
скаргу не подала.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість судового рішення
відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України - у межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених у суді першої
інстанції, судова колегія не вбачає
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що
сторони є рідними братом і сестрою і
співвласниками житлового будинку з
надвірними будівлями АДРЕСА_1

ОСОБА_4 належить 48/100 частин, ОСОБА_3 - 52/100
частини вказаного житлового будинку з
надвірними будівлями.

Рішенням Жовтневого районного суду
міста Харкова від 6 травня 2010 року, яке
набрало законної сили, визначено
порядок користування житловим
будинком з надвірними будівлями
АДРЕСА_1 та земельної ділянки.

При цьому ворота №6 виділені у
користування ОСОБА_4 (а.с.4-7).

Встановлено також, що ОСОБА_3 у червні
2011 року на місці воріт №6, виділених у
користування ОСОБА_4, встановив нові
ворота.

Рішенням Жовтневого районного суду
міста Харкова від 20 квітня 2012 року,
залишеним без змін ухвалою судової
колегії судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Харківської
області від 26 червня 2012 року, ОСОБА_3
зобов'язано знести встановлені ним
ворота на місці воріт №6 у
домоволодінні АДРЕСА_1 які виділені у
користування ОСОБА_4 (а.с.8-14).

Вказане рішення було виконано ОСОБА_3
примусово, ворота були демонтовані
(а.с.17-18).

Встановлено також і не заперечується
відповідачем ОСОБА_3, що у липні 2013 року
він знову встановив свої ворота на
місці знесених 21 червня 2013 року при
примусовому виконанні судового
рішення.

При цьому ОСОБА_3 пояснив, що приварив
ворота до металевих стовбів, які
залишились від встановлених ним воріт
у червні 2011 року.

Ворота №6, виділені у користування
ОСОБА_4 судовим рішенням від 6 травня 2010
року, залишились лежати на земельній
ділянці.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 у частині
зобов'язання ОСОБА_3 демонтувати
встановлені ним ворота на місці воріт
№6 по АДРЕСА_1 суд першої інстанції
підставно виходив із того, що ворота №6
є власністю ОСОБА_4 і своїми діями
ОСОБА_3 порушив її право власності на ці
ворота та встановлений судовим
рішенням порядок користування ними.

Судова колегія з таким висновком
погоджується, оскільки він відповідає
обставинам справи і вимогам ст.14 ЦПК
України, ст..ст. 15, 16 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.14 ЦПК України
судові рішення, що набрали законної
сили, обов'язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України,
а у випадках, встановлених
міжнародними договорами, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, - і за її межами.
Невиконання судового рішення є
підставою для відповідальності,
встановленої законом.

Рішенням Жовтневого районного суду
міста Харкова від 6 травня 2010 року
ворота №6, які мають відповідну
вартість і є у наявності, виділені у
користування ОСОБА_4

А тому посилання ОСОБА_3 на те, що він
замість цих воріт мав право встановити
свої ворота, оскільки виділені ОСОБА_4
ворота №6 знаходяться частково на його
і частково на ОСОБА_4 земельній ділянці,
не ґрунтуються на обставинах справи і
вимогах закону.

Безпідставними є і посилання на
незаконність рішення Жовтневого
районного суду міста Харкова від 20
квітня 2012 року, яким ОСОБА_3 був
зобов'язаний знести встановлені ним
ворота на місці воріт №6, виділених
ОСОБА_4, оскільки це рішення набрало
законної сили.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив

рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

В іншій частині рішення не
оскаржувалось і судом апеляційної
інстанції не переглядалось.

Керуючись ч. 1 ст.303, ст.304, п.1 ч.1 ст.307,
ст.ст. 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду
міста Харкова від 14 квітня 2014 року у
частині зобов'язання ОСОБА_3
демонтувати встановлені ним ворота на
місці воріт №6 по АДРЕСА_1, які на
підставі рішення Жовтневого районного
суду міста Харкова від 6 травня 2010 року
виділені у користування ОСОБА_4,
залишити без змін.

В іншій частині це ж рішення не
оскаржувалось і судом апеляційної
інстанції не переглядалось.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді: