Ухвала

іменем україни

02 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Євграфової Є.П.,

суддів: Завгородньої І.М.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Універсал Банк», третя особа - ОСОБА_2,
про припинення поруки,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ПАТ «Універсал Банк», третя особа -
ОСОБА_2, про припинення поруки.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 17 лютого 2014 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду м.
Києва від 16 квітня 2014 року,
в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_2
просить зазначені судові рішення
скасувати, посилаючись на порушення
судами норм матеріального і
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Установлено, що 17 квітня 2008 року між ПАТ
«Універсал Банк» та ОСОБА_2 укладено
кредитний договір № 064-2008-1214,
відповідно до якого ОСОБА_2 надано в
кредит грошові кошти в розмірі 262 тис.
швейцарських франків, строк
кредитування - до 10 квітня 2038 року,
розмір процентної ставки за
користування кредитом - 4,5 % річних з 17
квітня 2008 року до 10 квітня 2013 року, 9,95 %
річних - з 11 квітня 2013 року до 10 квітня
2038 року.

Сторони погодили, що у разі звільнення
ОСОБА_2 з основного місця роботи
встановлюються нові процентні ставки
за користування кредитом, а саме:
базова процентна ставка в розмірі 9,95 %,
починаючи з першого робочого дня, що
слідує за днем звільнення з основного
місця роботи, при цьому додаткова угода
до договору щодо внесення змін між
сторонами не укладається. Це є істотним
порушенням умов договору та вважається
підставою зміни відповідачем (за його
бажанням) терміну погашення кредиту та
інших платежів (п. 1.1.3 кредитного
договору).

17 квітня 2008 року між позивачем та
відповідачем укладено договір поруки,
відповідно до якого позивач
зобов'язався перед відповідачем за
невиконання ОСОБА_2 умов кредитного
договору в повному обсязі, як існуючих
на сьогодні, так і тих, що можуть
виникнути в майбутньому.

04 січня 2010 року ОСОБА_2 було звільнено з
посади заступника директора
департаменту мережі відділень ПАТ
«Універсал Банк» на підставі п. 1 ст. 36
КЗпП України.

05 січня 2010 року між ПАТ «Універсал
Банк» та ОСОБА_2 було укладено
додаткову угоду до кредитного
договору, відповідно до якої процентну
ставку за користування кредитом
встановлено в розмірі 4,55 % річних з 17
квітня 2008 року до 04 квітня 2010 року, 9,95 %
річних з 05 квітня 2010 року.

Крім того, рішенням Дарницького
районного суду м. Києва від 06 березня 2013
року стягнуто солідарно з ОСОБА_2,
ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк»
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 299 834,53 швейцарських франків.

Суд першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, відмовляючи
в позові, правильно посилався на
відсутність підстав для припинення
поруки. Зазначав, що враховуючи, що
процентна ставка за кредитним
договором змінена у зв'язку із
звільненням третьої особи з роботи, що
передбачено п. 1.1.3 кредитного договору,
фактично змінився розмір процентної
ставки за період з 05 квітня 2010 року до 10
квітня 2013 року з 4,55 % до 9,95 %, тобто обсяг
відповідальності позивача як
поручителя не збільшився, оскільки
позивач при підписанні договору поруки
погодилася на ризик збільшення
процентної ставки за період з 17 квітня
2008 року до 10 квітня 2013 року з 4,55 % до 9,95 %.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Установлено й це вбачається з
матеріалів справи, що зазначені судові
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права;
наведені в касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів cудової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 17 лютого 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 16 квітня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Є.П.
Євграфова

судді:
І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко