№ 2 - 5585/11
провадження 4-с/201/53/2014
УХВАЛА

03 липня 2014 року
Жовтневий районний
суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на
дії і бездіяльність начальника
Жовтневого відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції в
Дніпропетровській області Полуектова
Сергія Юрійовича, зацікавлені особи
Головне управління Державної
казначейської служби в
Дніпропетровській області і ОСОБА_3 про
визнання бездіяльності протиправною і
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 10 червня 2014 року звернувся
до суду зі скаргою стосовно начальника
Жовтневого відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції в
Дніпропетровській області Полуектова
С.Ю. на незаконність його бездіяльності
і зобов'язання вчинити певні дії,
посилаючись на те, що Жовтневий
районний суд м. Дніпропетровська виніс
рішення, яке набрало законної сили,
видано виконавчий лист, який
направлено для виконання до Жовтневого
ВДВС Дніпропетровського міського
управління юстиції. Державний
виконавець вказаного відділу виніс
постанову про відкриття виконавчого
провадження і надання часу для
добровільного виконання рішення суду;
рішення виконується. Боржник
перерахував кошти на рахунок ВДВС,
однак на рахунок ОСОБА_1 зазначені
кошти не були перераховано тривалий
час. Представник ОСОБА_1 звертався до
начальника Жовтневого ВДВС щодо
зазначеного, але той йому відмовив.
Заявник вважає вказане бездіяльністю,
оскільки через це рішення суду так і не
виконане. Зараз стоїть питання про
перерахування стягувачу частину боргу
в сумі 12 944 грн., але вже під час
знаходження цієї скарги в суді 13 червня
2014 року Жовтневий ВДВС перерахував
стягувачу вказану суму, що надійшла до
них 05 березня 2014 року, тобто заявником
вказана сума отримана (після подачі
скарги до суду). Вважає таку
бездіяльність (не прийняття належних
заходів до швидкого і своєчасного
виконання рішення суду і не своєчасне
перерахування коштів стягувачу)
протиправною, просив визнати цю
бездіяльність начальника ВДВС
стосовно неналежного виконання
рішення суду протиправною, а стосовно
зобов'язання вчинити певні дії по
перерахуванню коштів заявнику у
вказаній частині вимоги залишити без
задоволення через їх виконання,
задовольнивши скаргу.

Представники начальника Жовтневого
ВДВС Дніпропетровського міського
управління юстиції і державний
виконавець цього відділу в судове
засідання не з'явилися, про день та час
слухання справи повідомлялися
належним чином, про причини неявки суду
не повідомили. Суд вважає можливим
розгляд справи за відсутності вказаних
осіб.

Представник Головного управління
Державної казначейської служби в
Дніпропетровській області і ОСОБА_3 в
судове засідання не з'явилися, про день
та час слухання справи повідомлялися
належним чином, про причини неявки суду
не повідомили. Суд вважає можливим
розгляд справи за відсутності
представників вказаних зацікавлених
осіб.

З'ясувавши думку сторін та
учасників спору, вислухавши пояснення
заявника і його представника,
перевіривши матеріали скарги, оцінивши
надані та добуті докази, суд вважає
скаргу частково обґрунтованою та
підлягаючою частковому задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Відповідно з вимогами ч. 2 ст. 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України. Примусове виконання рішень в
Україні покладається на державну
виконавчу службу, яка входить до
системи органів Міністерства юстиції
України. Відповідно до п. 1 положення
про Міністерство юстиції України,
затвердженого Указом Президента
України від 30 грудня 1997 року N 1396/97,
Міністерство юстиції України є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України. Міністерство юстиції України
є головним (провідним) органом у
системі центральних органів
виконавчої влади щодо забезпечення
реалізації державної правової
політики. Таким чином, при прийнятті до
примусового виконання виконавчих
документів, державний виконавець має
діяти на підставах, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_1 31 травня 2010 року звернувся до
суду з позовом до відповідача ОСОБА_3
про стягнення матеріальної і моральної
шкоди та витрат. Позивач в своєму
позові посилався на те, що 21 липня 2009
року відповідач керував автомобілем
«Крайслер» і порушив правила
дорожнього руху, не врахував дорожню
обстановку під час керуванням
автомобіля і здійснив ДТП, в результаті
якого він (позивач) постраждав, йому
завдана матеріальна і моральна шкода,
спричинено розлад здоров'я, пошкоджено
його автомобіль «Мазда», за що стосовно
відповідача складено адміністративний
протокол і він був притягнутий до
адміністративної відповідальності
постановою суду. Вказаними діями,
пов'язаними з порушеннями правил
дорожнього руху, позивачу завдано
значну матеріальну і моральну шкоду,
він поніс витрати на лікування та інш..
Вважав, що вказану шкоду повинен
відшкодовувати відповідач і просив
стягнути з відповідача матеріальну і
моральну шкоду згідно його розрахунку
та всі понесені ним витрати на оплату
експертизи, судові та інші,
задовольнивши позов у повному обсязі.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 17 березня 2011 року
позовні вимоги було задоволено
частково і стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 матеріальну шкоду 34499 грн. 39 коп.,
витрати на оплату висновків
спеціалістів 800 грн. і 600 грн., витрати на
публікацію в газеті 126 грн., моральну
шкоду 1000 грн., витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу - 120 грн., судовий збір
461 грн. та поштові витрати 09 грн. 22 коп. і
03 грн. 60 коп., а всього 37619 грн. 21 коп., в
задоволенні решти позовних вимог про
відшкодування моральної шкоди
відмовлено.

Вказане рішення набрало законної сили
і 05 квітня 2011 року Жовтневий районний
суд м. Дніпропетровська в
передбаченому законом порядку видав
виконавчий лист, який направлено для
виконання до Жовтневого ВДВС
Дніпропетровського міського
управління юстиції, де 15 квітня 2011 року
було відкрито виконавче провадження і
проводяться виконавчі дії.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню. Обставини,
визнані судом загальновідомими, не
потребують доказування. Обставини,
встановлені судовим рішення у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини. Вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду в
справі про адміністратвине
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Судом встановлено, що державним
виконавцем за вказаним виконавчим
провадженням проводилися виконавчі
дії (розшук боржника, пропозиція
добровільного погашення боргу і інш.) і
лише 27 вересня 2013 року від ОСОБА_3
надійшли до Жовтневого ВДВС кошти на
часткове погашення боргу ОСОБА_1 (борг
всього 37619 грн. 21 коп., а надійшло
спочатку 26 000 грн.), державним
виконавцем винесено розпорядження,
згідно закону вказані кошти
розташовані на рахунку Жовтневого ВДВС
(в казначействі) і 30 вересня 2013 року
державний виконавець направив до
казначейства платіжне доручення № 6240
про перерахування вказаних коштів на
рахунок ОСОБА_1 в банку, ці кошти
стягував отримав лише після звернень
зі скаргою на бездіяльність державного
виконавця до суду.

Потім до виконавчої служби надійшла ще
частина належних до виплати
стягувачеві сума в розмірі 12944 грн., але
і ці кошти заявнику знову своєчасно не
перераховані і ОСОБА_1 вимушений був
знову звертатися зі скаргою на
бездіяльність начальника Жовтневого
ВДВС, рішення суду не виконане.

Виконавча служба з цим не погодилася,
виник спір, який в добровільному
порядку не вирішено і ОСОБА_1 вимушений
був знову звернутися до суду з цією
скаргою на бездіяльність начальника
відділу державної виконавчої служби.

Суд вважає скаргу частково
обґрунтованою, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. З Закону
України «Про виконавче провадження»
примусове виконання рішень державною
виконавчою службою здійснюється на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом. Відповідно до
цього Закону державною виконавчою
службою підлягають виконанню, в тому
числі, такі виконавчі документи -
виконавчі листи судів у цивільних
справах у випадках, передбачених
законом.

Згідно ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки можуть виникати з
рішення суду. Відповідно до ст. 14 ЦПК
України судові рішення, що набрали
законної сили, обов'язкові для всіх
органів державної влади і органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій, посадових чи
службових осіб та громадян і
підлягають виконанню на і території
України.

Згідно ч. 1 ст. 27 Закону України «Про
виконавче провадження» від 21 квітня 1999
року № 606-ХІУ у разі ненадання
боржником у строки, встановлені
частиною другою статті 25 цього Закону
для самостійного виконання рішення,
документального підтвердження повного
виконання рішення державний
виконавець на наступний день після
закінчення відповідних строків
розпочинає примусове виконання
рішення. Статтею 32 Закону № 606
визначені заходи примусового
виконання рішень, серед яких, зокрема:
звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб. Згідно ч. 1 ст. 52 Закону № 606
звернення стягнення на майно боржника
полягає в його арешті, вилученні та
примусовій реалізації. Частиною 4
статті 31 Закону № 606 встановлено, що
державний виконавець або уповноважена
ним особа може особисто вручити
документи виконавчого провадження
сторонам або іншим учасникам
виконавчого провадження під розписку.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Згідно ч. 2 ст. 82
Закону № 606 боржник має право
оскаржувати рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця та
інших посадових осіб державної
виконавчої служби виключно в судовому
порядку. Відповідно до ч. 4 ст. 82 Закону
№ 606 рішення, дії чи бездіяльність
державного виконавця або іншої
посадової особи державної виконавчої
служби щодо виконання судового рішення
можуть бути оскаржені сторонами до
суду, який видав виконавчий документ, а
іншими учасниками виконавчого
провадження та особами, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, - до відповідного
адміністративного суду в порядку,
передбаченому законом.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю Державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи. Відповідно до ч. 1,
ч. 2 ст. 384 ЦПК України скаргу може бути
подано до суду безпосередньо або після
оскарження рішення, дії або
бездіяльності державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби до начальника
відповідного відділу державної
виконавчої служби.

Скарга подається до суду, який видав
виконавчий документ.

Відповідно до Інструкції про
проведення виконавчих дій,
затвердженої наказом № 74/5 від 15 грудня
1999 року «Про затвердження Інструкції
про проведення виконавчих дій» із
відповідними змінами: 11.1.6.
Забороняється державним виконавцям
проводити видачу та переказ
стягнутих ними сум стягувачам без
зарахування на депозитний рахунок
державної виконавчої служби. 11.1.7. При
зарахуванні коштів на депозитний
рахунок державний виконавець негайно
складає розпорядження чи розрахунок
за правилами, викладеними в підрозділі
11.2 цієї Інструкції. 11.2.7. У разі
відсутності відомостей, яким чином
провадити виплату коштів, державний
виконавець повідомляє стягувача про
наявність належних йому коштів та
пропонує йому повідомити шляхи
отримання ним коштів (через фінансові
установи з обов'язковим зазначенням
реквізитів для перерахування коштів
або поштовим переказом із зазначенням
повної адреси стягувача). Після цього
не пізніше двох робочих днів від дня
ознайомлення з інформацією про
надходження коштів державний
виконавець у разі достатності суми
для покриття всіх вимог стягувача та
наявності відомостей від стягувача про
шляхи отримання ним коштів готує одне
розпорядження (в тому числі за
зведеним виконавчим провадженням)
(додаток 42), яким визначає належність
указаних коштів та спосіб
перерахування стягувачу, яке
затверджується начальником органу
державної виконавчої служби із
зазначенням дати та скріплюється
печаткою органу державної виконавчої
служби. Указане розпорядження
готується в двох примірниках,
оригінал видається особі,
відповідальній за ведення книги
обліку депозитних сум, копія
залишається у виконавчому провадженні.
Копії платіжних доручень про
перерахування коштів стягувачам
долучаються до матеріалів виконавчого
провадження, яким визначено
належність указаних коштів стягувачам.
Підготовка розрахункових документів
про перерахування коштів здійснюється
особою, відповідальною за ведення
книги обліку депозитних сум, не
пізніше трьох робочих днів з дня
отримання розпорядження державного
виконавця. Кошти, що надійшли на
депозитний рахунок від реалізації
конфіскованого майна,
перераховуються до державного
бюджету протягом трьох робочих днів з
моменту надходження цих коштів. 11.2.19.
Ніхто, крім начальника органу
державної виконавчої служби або
уповноваженої ним особи, який є
розпорядником рахунку, не може дати
дозвіл на перерахування коштів з
рахунку.

Відповідно до Закону України «Про
виконавче провадження»: стаття 45.
Порядок виплати стягнутих грошових сум
1. Грошові суми, стягнуті з боржника,
зараховуються державним виконавцем на
відповідний рахунок органу державної
виконавчої служби. 2. За письмовою
заявою стягувача - фізичної особи чи
його представника (за наявності
відповідних повноважень) стягнуті
грошові суми можуть бути перераховані
державним виконавцем на зазначений
ним рахунок у банку або в іншій
фінансовій установі чи надіслані на
адресу стягувача поштовим переказом,
що здійснюється за його рахунок, крім
переказу аліментних сум. 3. Стягувачу -
юридичній особі стягнуті грошові суми
перераховуються державним виконавцем
у встановленому порядку на визначені
стягувачем належні йому рахунки. 4.
Грошові суми, стягнуті державним
виконавцем до Державного бюджету
України або місцевих бюджетів,
перераховуються в порядку,
встановленому центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної фінансової
політики. 5. Не допускається виплата
стягувачу стягнутих сум готівкою або
виплата стягнутих сум іншим особам, які
не є стягувачами (крім виплати
грошових сум заставодержателю, який
не є стягувачем, згідно із статтею 54
цього Закону). Забороняється
використовувати стягнуті з
боржників грошові суми, що
підлягають виплаті стягувачам, на
цілі, не передбачені цією статтею, а
також звертати на них стягнення для
виплати іншим особам, які не є
стягувачами за виконавчими
документами, під час примусового
виконання яких ці суми стягнуто (крім
випадків, коли стягувач є одночасно
боржником у іншому виконавчому
провадженні). 6. У разі якщо державному
виконавцю відомий рахунок стягувача,
на який необхідно перерахувати
стягнуті з боржника кошти, або якщо
відповідно до частини другої цієї
статті кошти підлягають
перерахуванню на адресу стягувача
поштовим переказом, то сума
виконавчого збору, пропорційна
стягнутій сумі, перераховується після
перерахування стягувачу належної йому
суми. В іншому разі сума виконавчого
збору, пропорційна стягнутій сумі,
перераховується після надходження
стягувачу повідомлення про наявність
на відповідному рахунку органу
державної виконавчої служби суми
коштів, що підлягає виплаті стягувачу.
7. У разі якщо стягнуті з боржника
грошові суми не витребувані
стягувачем протягом одного року з дня
їх зарахування на відповідний рахунок
органу державної виконавчої служби, ці
суми зараховуються до Державного
бюджету України в порядку,
встановленому центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної фінансової
політики. Стаття 83. Контроль за
законністю виконавчого провадження 1.
Контроль за своєчасністю, правильністю
і повнотою виконання рішень
державним виконавцем здійснюють
начальник

відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
а також керівник вищестоящого органу
державної виконавчої служби. 2.
Начальник відділу, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, при здійсненні
контролю за рішеннями, діями
державного виконавця під час виконання
рішень має право у разі, якщо вони
суперечать вимогам закону, своєю
постановою скасувати постанову або
інший процесуальний документ (або їх
частину), винесені у виконавчому
провадженні державним виконавцем,
визнати недійсним складений
державним виконавцем акт, зобов'язати
державного виконавця провести
виконавчі дії в порядку, встановленому
цим Законом. 3. Начальник відділу, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або державний
виконавець з власної ініціативи чи за
заявою сторони виконавчого
провадження може виправити допущені у
процесуальних документах, винесених у
виконавчому провадженні державним
виконавцем, граматичні чи арифметичні
помилки, про що виноситься відповідна
постанова. 4. Керівник вищестоящого
органу державної виконавчої служби у
разі виявлення порушень вимог закону
визначає їх своєю постановою та надає
доручення начальнику відділу, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, щодо проведення
дій, передбачених частинами другою і
третьою цієї статті. 5. Постанови,
зазначені в частинах другій -
четвертій цієї статті, можуть бути
оскаржені в десятиденний строк з дня
їх винесення у порядку, встановленому
цим Законом. 6. Контроль за законністю
виконавчого провадження здійснюють
Міністерство юстиції України через
Департамент державної виконавчої
служби, а Головне управління юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, головні
управління юстиції в областях, містах
Києві та Севастополі - через відповідні
управління державної виконавчої
служби. 7. Забороняється втручання
інших державних або недержавних
органів та їх посадових осіб у
виконавче провадження, крім випадків,
передбачених цим Законом. Виїмка
документа виконавчого провадження
здійснюється виключно за рішенням
суду. При проведенні виїмки оригіналу
виконавчого документа чи виконавчого
провадження суд у своєму рішенні
зазначає про зупинення виконавчого
провадження.

З аналізу вищезазначеного суд робить
висновок про те, що на виконання
вказаного рішення суду начальником
Жовтневого ВДВС і державним виконавцем
зроблене не все, що потрібно робити
згідно вказаної Інструкції та Закону,
начальник ВДВС не здійснював
відповідний контроль за цим, рішення
суду тривалий час не виконується,
зараховані на рахунок виконавчої
служби кошти боржника для стягувача
перераховуються заявнику не відразу, з
безпідставними затримками і
необґрунтованими відписками на
звернення стягувача ОСОБА_1.

Згідно матеріалів цивільної справи
вбачається бездіяльність начальника
Жовтневого ВДВС і державного виконавця
щодо не належного виконання рішення
суду.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України
суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин
справи та письмових доказів, з
урахуванням допустимості доказів та
узгодженістю і несуперечністю між
собою дають об'єктивні підстави
вважати, що скарга не підлягає
задоволенню в частині зобов'язання
вчинити певні дії та в цій частині
скаргу слід залишити без задоволення,
оскільки ця вимога виконана, хоча вже і
під час знаходження скарги в суді.

Не може суд прийняти до уваги можливе
не погодження заінтересованих осіб зі
скаргою, оскільки вони спростовуються
вищенаведеним і нічим об'єктивно не
підтверджуються.

При таких обставинах суд вважає
можливим скаргу ОСОБА_1 на дії і
бездіяльність начальника Жовтневого
ВДВС Дніпропетровського міського
управління юстиції в
Дніпропетровській області Полуектова
С.Ю. задовольнити частково і визнати
протиправною бездіяльність начальника
Жовтневого ВДВС Дніпропетровського
міського управління юстиції в
Дніпропетровській області Полуектова
С.Ю. щодо своєчасного (без затримок)
перерахування частки боргу в сумі 12 944
грн. сплаченого заінтересованою особою
(боржником) ОСОБА_3 в погашення боргу
заявнику (стягувачу) ОСОБА_1, вимоги
скарги про зобов'язання вчинити певні
дії залишити без задоволення.

Таким чином суд вважає, що обставини
скарги знайшли своє об'єктивне
підтвердження в ході судового
засідання, а тому скарга підлягає
частковому задоволенню.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції
України, ст. 3 Закону України «Про
виконавчу службу», ст. ст. 3, 5, 6, 7, 11, 18, 19,
25, 27, 31, 32, 45, 52, 63, 82, 83 Закону України «Про
виконавче провадження», ст.ст. 3, 4, 10, 11,
57-61, 383 - 388, 210, 293 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії і бездіяльність
начальника Жовтневого відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції в
Дніпропетровській області Полуектова
Сергія Юрійовича задовольнити
частково.

Визнати протиправною бездіяльність
начальника Жовтневого відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції в
Дніпропетровській області Полуектова
Сергія Юрійовича щодо своєчасного (без
затримок) перерахування частки боргу в
сумі 12 944 грн. сплаченого
заінтересованою особою (боржником)
ОСОБА_3 в погашення боргу заявнику
(стягувачу) ОСОБА_1.

Вимоги скарги про зобов'язання вчинити
певні дії залишити без задоволення.

Ухвалу може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подання
апеляційної скарги протягом 5 днів з
дня проголошення ухвали, а у разі якщо
ухвалу було постановлено без участі
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом п'яти днів з
дня отримання копії ухвали.

Суддя -