У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

9 липня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової палати
у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька
Б.І., Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до товариства
з обмеженою відповідальністю «Ротор
НК» (далі - ТОВ «Ротор НК»), третя особа -
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Нова Каховка
Херсонської області, про встановлення
факту нещасного випадку на
виробництві, зобов'язання вчинити
певні дії за касаційними скаргами
товариства з обмеженою
відповідальністю «Ротор НК» та
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Нова Каховка
Херсонської області на рішення
Новокаховського міського суду
Херсонської області від 18 листопада 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Херсонської області від 24 січня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що з 1 червня 1990 року він працював
теслярем четверного розряду в
кооперативі «Ротор ПО
«Південелектромаш» м. Нова Каховка
Херсонської області. Зазначав, що
вранці 29 липня 1993 року від майстра
ОСОБА_4 одержав завдання на
виготовлення віконних блоків, до обіду
зробив заготовку, але не встиг обробити
на фрезерному станку, тому після обіду,
приблизно о 12.20 годині, почав обробляти
деталі на фрезерному станку.
Пропускаючи брусок через фрезерний
станок, ліва рука зіскочила з деталі та
потрапила у фрезу, у результаті чого
стався травматичний відрив 1-4
пальців і відкритий перелом 5 пальця
лівої кісті. Відразу після травмування
його було доставлено до лікарні, де він
знаходився на стаціонарному лікуванні
з 29 липня по 10 серпня 1993 року, але
відповідачем в оформленні акту форми
Н-1 було відмовлено з посиланням на те,
що травма отримана під час обідньої
перерви, при виготовленні деталей для
особистих цілей, без дозволу
керівництва товариства.

У зв'язку з цим позивач просив суд
визнати дії ТОВ «Ротор НК» про відмову
у складанні акту про нещасний випадок
на виробництві незаконними та
зобов'язати ТОВ «Ротор НК» скласти акт
про нещасний випадок на виробництві, що
стався з ним 29 липня 1993 року, за формою
Н-1.

Рішенням Новокаховського міського
суду Херсонської області від 18
листопада 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Херсонської
області від 24 січня 2014 року, позов
ОСОБА_3 задоволено. Зобов'язано ТОВ
«Ротор НК» скласти акт про нещасний
випадок на виробництві за формою Н-1, що
стався з ОСОБА_3 29 липня 1993
року.

У касаційній скарзі ТОВ «Ротор НК»,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Нова Каховка
Херсонської області, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить у
касаційній скарзі скасувати вказані
судові рішення та передати справу на
новий судовий розгляд.

Касаційні скарги підлягають
частковому задоволенню з таких
підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що
відповідач належним чином не
організував перевірку нещасного
випадку, що мав місце з позивачем, у
зв'язку з чим є підстави для проведення
такої перевірки та складення акту про
нещасний випадок за формою Н-1.

Апеляційний суд погодився з таким
висновком суду, зазначивши також, що
відповідач не спростував письмові
докази та показання свідків на
підтвердження доводів позивача.

Проте повністю погодитись із такими
висновками суду апеляційної інстанції
не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що з червня 1990 року
ОСОБА_3 працював в
ремонтно-будівельному кооперативі
«Ротор» ПО «Південелектромаш» на
посаді тесляра четвертого розряду.

29 липня 1993 року під час обробки виробу з
дерева на фрезерному станку отримав
травму кисті лівої руки, а саме -
травматичний відрив 1-4
пальців і відкритий перелом 5 пальця
лівої кісті. Відразу після травмування
його було доставлено до лікарні, де він
знаходився на стаціонарному лікуванні
з 29 липня по 10 серпня 1993 року.

Актом комісії з розслідування нещасних
випадків від 29 липня 1993 року
встановлено, що нещасний випадок
стався з ОСОБА_3 під час обідньої
перерви при використанні обладнання в
особистих цілях та внаслідок порушення
ним техніки безпеки (а. с. 28).

Зазначений акт ОСОБА_3 не оскаржив,
листок непрацездатності після
лікування по місцю роботи не здавав, а 27
листопада 2000 року звільнився на
підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

15 грудня 2001 року ОСОБА_3 звернувся до
голови ремонтно-будівельного
кооперативу «Ротор» із заявою про
надання йому акту про нещасний випадок,
на яку 13 лютого 2002 року отримав
відповідь про те, що акт форми Н-1 не
складався (а. с. 37-38).

Згідно з вимогами ст. 57, ч. 4 ст. 60, ст. 212
ЦПК України рішення суду не може
ґрунтуватись на припущеннях, а всі
докази оцінюються у сукупності і жоден
з них не має для суду наперед
встановленого значення. При цьому,
відхиляючи одні докази і беручи за
основу інші, суд має дати оцінку
підстав для цього.

Статтею 22 Закону України «Про охорону
праці», у чинній редакції, тобто в
редакції на час складання за висновком
суду акту, передбачено, що роботодавець
повинен організовувати розслідування
та вести облік нещасних випадків,
професійних захворювань і аварій
відповідно до положення, що
затверджується Кабінетом Міністрів
України за погодженням з
всеукраїнськими об'єднаннями
профспілок. За підсумками
розслідування нещасного випадку,
професійного захворювання або аварії
роботодавець складає акт за
встановленою формою, один примірник
якого він зобов'язаний видати
потерпілому або іншій заінтересованій
особі не пізніше трьох днів з моменту
закінчення розслідування. У разі
відмови роботодавця скласти акт про
нещасний випадок чи незгоди
потерпілого з його змістом питання
вирішуються посадовою особою органу
державного нагляду за охороною праці,
рішення якої є обов'язковим для
роботодавця.

Згідно з п. 3 Порядку проведення
розслідування та ведення обліку
нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництві
нещасний випадок, про який своєчасно не
повідомлено керівника підприємства чи
роботодавця потерпілого або внаслідок
якого втрата працездатності настала
не одразу, розслідується і береться на
облік згідно з цим Порядком протягом
місяця після надходження заяви
потерпілого чи уповноваженої ним
особи, яка представляє його інтереси
(незалежно від строку настання
нещасного випадку). Якщо факт настання
нещасного випадку встановлено
рішенням суду, розслідування
організовує територіальний орган
Держгірпромнагляду за місцем настання
нещасного випадку та утворює комісію у
складі не менш як чотири особи.

Ухвалюючи судове рішення, апеляційний
суд не врахував вимоги ч. 4 ст. 60, ст. ст.
57, 212, 315 ЦПК України про те, що рішення
суду не може ґрунтуватись на
припущеннях, а всі докази оцінюються у
сукупності і жоден з них не має для суду
наперед встановленого значення. При
цьому, відхиляючи одні докази і беручи
за основу інші, суд має дати оцінку
підстав для цього, що апеляційним судом
зроблено не було, не надано оцінки
матеріалам перевірки прокуратурою м.
Нова Каховка законності акту про
нещасний випадок, який складено 29 липня
1993 року, згідно якої факт отримання
ОСОБА_3 травми виробничого характеру
встановлено не було (а. с. 62). Також
апеляційний суд не звернув уваги, що
такий акт оформлюється лише за
результатами розслідування нещасних
випадків, проведеним спеціальною
комісією з розслідування нещасного
випадку.

Отже, у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315
ЦПК України апеляційний суд прийшов до
передчасного висновку про задоволення
позову, так як не дано належної
правової оцінки всім доказам у справі в
їх сукупності (а лише поясненням
позивача), та не враховано процедуру
складання акту про нещасний випадок на
час ухвалення рішення суду.

Враховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судом не встановлені,
судове рішення апеляційного суду не
відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
його скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційні скарги товариства з
обмеженою відповідальністю «Ротор НК»
та відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у м.
Нова Каховка Херсонської області
задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Херсонської
області від 24 січня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

М.Є.
Червинська

В.А.
Черненко