Єдиний унікальний номер 267/661/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/5492/2014
Головуючий у 1 інстанції Наумова О.С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2014 року Апеляційний суд
Донецької області в складі:

головуючого Біляєвої О.М.,

суддів Папоян В.В., Смєлік
С.Г.,

при секретарі Саєнко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа ОСОБА_3, про стягнення боргу за
договором позики за апеляційною
скаргою позивача на рішення
Гірницького районного суду м. Макіївки
Донецької області від 29 травня 2014 року,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Гірницького районного суду м.
Макіївки Донецької області від 29
травня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_1
звернулася до Апеляційного суду
Донецької області з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення і ухвалити нове рішення про
задоволення позову, посилаючись на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права.

В обґрунтування скарги апелянт
зазначає, що факт договірних відносин
між сторонами підтверджується
перерахунком грошових коштів з карти
позивача на картковий рахунок
відповідача. Крім того, рішенням
Апеляційного суду Донецької області
від 04 лютого 2014 року встановлено, що
подружжя ОСОБА_1 отримало позику у
ОСОБА_1

У судовому засіданні представник
ОСОБА_1 - ОСОБА_4 підтримала апеляційну
скаргу з наведених у ній мотивів.

ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5
просили задовольнити апеляційну
скаргу.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 просила
відхилити апеляційну скаргу, рішення
залишити без змін.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що не
доведено факт укладення договору
позики.

Висновок суду відповідає обставинам
справи і зроблений з додержанням норм
матеріального й процесуального права.

За правилами статті 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 208 та ч. 1 ст. 1047 ЦК
України договір позики укладається у
письмовій формі, якщо його сума не менш
як у десять разів перевищує
встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.

Статтею 202 ЦК України визначено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочини
можуть бути односторонніми та
двосторонніми чи багатосторонніми
(договори).

Відповідно до частин першої та другої
статті 207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннім
договором, оскільки після укладення
цього договору всі обов'язки за
договором позики, у тому числі
повернення предмета позики або рівної
кількості речей того ж роду та такої ж
якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК
України на підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Разом з тим, платіжне доручення є лише
видом безготівкових розрахунків,
відповідно ч. 1 ст. 1088 ЦК України при
здійсненні безготівкових розрахунків
допускаються розрахунки із
застосуванням платіжних доручень,
акредитивів, розрахункових чеків
(чеків), розрахунки за інкасо, а також
інші розрахунки, передбачені законом,
банківськими правилами та звичаями
ділового обороту.

За платіжним дорученням банк
зобов'язується за дорученням платника
за рахунок грошових коштів, що
розміщені на його рахунку у цьому
банку, переказати певну грошову суму на
рахунок визначеної платником особи
(одержувача) у цьому чи в іншому банку у
строк, встановлений законом або
банківськими правилами, якщо інший
строк не передбачений договором або
звичаями ділового обороту (ч. 1 ст. 1089
ЦК).

У силу частини другої статті 1090 ЦК
України Банк не має права робити
виправлення у платіжному дорученні
клієнта, якщо інше не встановлено
законом або банківськими правилами.

Судом установлено і це підтверджується
матеріалами справи, що позивач є
вкладником публічного акціонерного
товариства "ПриватБанк".

За дорученням клієнта Банк перерахував
на рахунок ОСОБА_2 грошові кошти: 03
березня 2010 року - 14583 грн., 09 квітня 2010
року - 2173 грн., 04 травня 2010 року -5660 грн.,
04 червня 2010 року - 4700 грн., 25 червня 2010
року - 1860 грн., 16 липня 2010 року - 3198 грн., 29
липня 2010 року - 2054 грн., 09 серпня 2010 року
- 3960 грн., 12 серпня 2010 року - 2600 грн., 06
жовтня 2010 року - 74100 грн., 08 жовтня 2010
року - 4240 грн., 02 листопада 2010 року - 955
грн., 11 січня 2011 року - 900 грн., 18 січня 2011
року - 1000 грн., усього 121983 грн. (ас. 7-21,
68-96).

Як видно з платіжних доручень та
виписки з рахунків, призначення
платежів - поповнення карткового
рахунку ОСОБА_2 та передача боргу
(платіж від 03 жовтня 2010 року).

Таким чином, ОСОБА_1 на свій розсуд
визначила призначення платежів, які не
свідчать про передачу грошових коштів
за договором позики.

Тобто наданими позивачем на
підтвердження позовних вимог
письмовими доказами не
підтверджується факт укладення між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору позики на
суму121983 грн.

Отже, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку щодо
недоведеності позовних вимог та
відмовив у задоволенні позову.

Рішенням Апеляційного суду Донецької
області від 04 лютого 2014 року, на яке
посилається апелянт в обґрунтування
скарги, не встановлено факт укладення
між сторонами у даній справі договору
позики про передачу визначеної суми
грошових коштів. Відтак ця обставина
підлягає доказуванню.

Установивши обставини, суд першої
інстанції правильно визначився з
характером спірних правовідносин та
правовою нормою, яка підлягає
застосуванню до них; оцінив надані
сторонами докази з додержанням вимог
ст. 212 ЦПК України. Суд правомірно з
урахуванням вимог ст. 174 ЦПК України не
прийняв визнання позову ОСОБА_2

За таких обставин колегія суддів
визнає, що оскаржене рішення є законним
та обґрунтованим, та відповідно до
вимог ст. 308 ЦПК України відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п. 1, 308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Гірницького районного суду м.
Макіївки Донецької області від 29
травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили ухвалою апеляційного
суду безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий

Судді