Справа № 462/211/13
Головуючий у 1 інстанції: Іванюк І.Д.
Провадження № 22-ц/783/2265/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

Головуючого судді:
Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В.,
Павлишина О.Ф.

Секретар: Гацій І.І.

З участю позивача ОСОБА_2 та його
представника адвоката ОСОБА_3,
представника Львівської ОДА Ільків
Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Залізничного районного суду м. Львова
від 20 січня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Львівської обласної ради,
Львівської міської ради, Львівської
обласної державної адміністрації,
Управління комунальної власності
Департаменту економічної політики
Львівської міської ради, третя особа:
Львівське комунальне підприємство
«Граніт» про скасування рішень,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду у
позові ОСОБА_2 до Львівської обласної
ради, Львівської міської ради,
Львівської обласної державної
адміністрації, Управління комунальної
власності Департаменту економічної
політики Львівської міської ради,
третя особа Львівське комунальне
підприємство «Граніт» про скасування
рішень відмовлено у зв»язку із спливом
строку позовної давності.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2

В апеляційній скарзі зазначає, що
вважає рішення незаконним,
необґрунтованим, та таким, що ухвалене
з порушенням вимог процесуального та
матеріального права. На його думку, суд
першої інстанції дійшов помилкового
висновку про пропуск ним строку
позовної давності. Стверджує, що
починаючи з 2001 року неодноразово
звертався з аналогічними позовами в
суд в порядку цивільного та
адміністративного судочинства, а
відтак строк позовної давності був
перерваний, що відповідає вимогам ст.264
ЦК України. Крім цього, зазначає, що
судом не взято до уваги, що протягом
1996р.-2001р.він звертався в різні
інстанції з метою повернення у
власність будинковолодіння через
оформлення його спадкових прав, однак
не зміг отримати із БТІ відповідних
документів.

Просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_2
та його представника ОСОБА_3 на
підтримання доводів апеляційної
скарги, заперечення з приводу
апеляційної скарги представника
відповідача Львівської ОДА Ільків Ю.М.,
врахувавши письмові пояснення ЛКП
«Граніт», яке представило суду заяву
про розгляд справи у відсутності його
представника, вивчивши матеріали
цивільної справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до задоволення.

Інші відповідачі та їх представники в
судове засідання не з»явилися, хоч
належним чином були повідомлені про
час та місце розгляду справи, що
підтверджується повідомленнями про
вручення поштового відправлення, а
тому відповідно до ч.2 ст. 305 неявка
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вирішуючи спір, суд виходив із того, що
позивач ОСОБА_2 дізнавшись про
оспорювані ним рішення у 1996 році
звернувся до суду лише 01.11.2011 року, а
отже після закінчення строку позовної
давності, визначеного ст.71 ЦК України
1963 року.

З такими висновками суду погодитись не
можна.

Про порушення свого права позивач
ОСОБА_2 дізнався із листа Львівського
БТІ та ЕО №506 від 04.06.96 року (а.с.13).

З цього приводу позивач звертався у
Залізничний районний суд м. Львова з
адміністративним позовом та
постановою від 06 грудня 2007 року йому
відмовлено у задоволенні позову.

За результатами апеляційного розгляду
Львівський апеляційний
адміністративний суд 01.06.2009 року
ухвалив апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково, постанову
Залізничного районного суду м. Львова
від 06 грудня 2007 року скасувати,
провадження по справі закрити. ( справа
№22-а- 4567/09104 долучена до справи).

01.11.2011 року позивач ОСОБА_2 звернувся із
зазначеним позовом в порядку
цивільного судочинства.

Із зазначеного вище, колегія суддів не
вбачає пропуску строку позовної
давності, оскільки такий строк
перерваний та вважає за необхідне
розглядати справу по суті.

Матеріалами справи та судом
встановлено, що згідно договору
купівлі-продажу, посвідченого 28.10.1931
року, реєстровий номер 11434/31 дід
позивача ОСОБА_6 28 жовтня 1931 року купив
будинок АДРЕСА_1 загальною корисною
площею 827 кв.м.(а.с.11).

24 жовтня 1953 року житловим управлінням
Львівського відділу комунального
господарства видано ОСОБА_6 свідоцтво
про право власності на будівлю за № 330
та зареєстровано у реєстрову
(кадастрову) книгу за №639. ( а.с.14).

Рішенням Львівського міськвиконкому
№1157 від 20 серпня 1953 року земельну
ділянку АДРЕСА_1 загальною площею 1921 кв.
м. зареєстровано за ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер (архівна
довідка №Б-1401 від 21.11.89р.).

Після смерті ОСОБА_6 спадщину прийняла
його дружина, а бабця позивача, ОСОБА_7,
вступивши в оперативне управління
спадковим майном. Про зазначене
свідчить лист Першої Львівської
державної нотаріальної контори №301 від
10 квітня 1965 року. (а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 померла. Все
належне їй на час смерті майно заповіла
своїй дочці ОСОБА_8, що підтверджується
заповітом, посвідченим державним
нотаріусом Другої Львівської
державної нотаріальної контори від 01
серпня 1989 року та зареєстрованим в
реєстрі за № 1-3132.

Мати позивача ОСОБА_8 звернулася із
заявою про прийняття спадщини до
Другої Львівської Державної
нотаріальної контори, що
підтверджується листом Державного
нотаріуса Баєвої В.А. від 07 грудня 1991
року за № 415, однак юридично спадщину не
оформила.( а.с.16).

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача
ОСОБА_8 Після її смерті залишилося
будинковолодіння АДРЕСА_1

Після смерті матері спадщину прийняв
позивач, вступивши в оперативне
управління спадковим майном, так як
залишився зареєстрованим по місцю
проживання матері у будинковолодінні
АДРЕСА_1 та подав у нотаріальну контору
заяву про прийняття спадщини. Юридичне
оформлення спадщини не відбулося з
причин відмови Львівського «БТІ та ЕО»
довідки-характеристики, що
підтверджується листом №506 від 04.06.96
року. ( а.с.13).

Із змісту листа було встановлено, що
будинок АДРЕСА_1 згідно рішення
Львівського облвиконкому № 69010185 від
15.08.1961 року взятий на баланс місцевих
рад.

Рішенням виконкому Львівської міської
ради депутатів трудящих №1147 від 12.09.1950
року спірний житловий будинок був
зарахований до житлового фонду
місцевих Рад, але це рішення було
відмінено і рішенням облвиконкому №2044
від 28.11.1950 р. будинок був повернений
колишньому власнику ОСОБА_6

Рішенням виконкому Львівської
обласної Ради № 690/0185 від 15.08.1961 року
затверджено рішення виконкому
Львівської міської Ради депутатів
трудящих №592 від 04.081961 року «Про
розгляд статті «Виразки на тілі міста»
п.2 вказаного рішення включено до
житлового фонду місцевих Рад будинок
АДРЕСА_1, як джерело великих нетрудових
доходів і зобов»язано виконком
Львівської міської Ради депутатів
трудящих передати згаданий будинок на
баланс відповідних домоуправлінь.

Рішенням виконкому Львівської міської
Ради народних депутатів №692 від 04.08.1961
року будинок АДРЕСА_1 зарахований та
повернутий до житлового фонду міста
Львова на підставі встановлених фактів
отримання сім»єю Бачинських
нетрудових доходів.

Рішенням виконкому Львівської міської
Ради депутатів трудящих №1147 від 12.09.1950
року будинок АДРЕСА_1 переданий на
баланс будинкоуправління №108
Залізничного райжитлоуправління.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних
прав та інтересів є визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади
або органу місцевого самоврядування,
їхніх посадових і службових осіб.

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних
положень ЦК України Цивільний кодекс
України застосовується до цивільних
відносин, що виникли після набрання ним
чинності. Щодо цивільних відносин, які
виникли до набрання чинності Цивільним
кодексом України, положення цього
Кодексу застосовуються до тих прав і
обов»язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
виходив із положень ст.75,76 ЦК України 1963
року, якими визначено, що позовна
давність застосовується судом,
арбітражем або третейським судом
незалежно від заяви сторін. Перебіг
строку позовної давності починається з
дня виникнення права на позов. Право на
позов виникає з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення свого права.

Згідно ст.71 ЦК 1963 року загальний строк
для захисту права за позовом особи,
права якої порушено ( позовна давність)
встановлюється в три роки.

Згідно архівної довідки Державного
архіву Львівської області №Р-774 від
04.04.94р. відомостей про націоналізацію в
грудні 1939-січні 1940 року
будинковолодіння ОСОБА_6 в архіві
немає.

Згідно листа Львівського МБТІ 3506 від
04.06.96р.постанова про націоналізацію
спірного будинку в архівній справі
відсутня.

З вище наведених документів
вбачається, що спірне будинковолодіння
не було націоналізовано Українськими
Народними Зборами.

Станом на час прийняття рішення
виконкому Львівської обласної Ради
народних депутатів трудящих від 15
серпня 1961 року № 69010185 про відміну
рішення облвиконкому №2044 від 28.11.11950 р.
право особистої власності громадян
регулювалось ст.10 Конституції
(Основного Закону) СРСР 1936р.,
Конституцією УРСР 91936р.) згідно якої
право особистої власності громадян на
житловий будинок і підсобне домашнє
господарство охороняються законом,
ст.102- правосуддя в СРСР здійснюється
народними судами.

Протоколом до Конвенції про захист
прав людини та основоположних свобод,
де в Документі Ради Європи від 04
листопада 1950 року,Париж, 20 березня 1952
року, ст.1 зазначено- кожна фізична
особа має право мирно володіти своїм
майном, ніхто не може бути позбавлений
свого майна інакше як на умовах
передбачених законом.

Колегія суддів вважає, що виконком
Львівської обласної Ради народних
депутатів не мав законних підстав
приймати рішення про передачу на
баланс місцевих органів влади спірне
будинковолодіння, яке є приватною
власністю, про що свідчить ніким не
скасоване до сьогоднішнього дня
свідоцтво №330 від 24 жовтня 1953 року (
а.с.14), згідно якого ОСОБА_6 є власником
спірного будинковолодіння.

Після смерті ОСОБА_6 спірне
будинковолодіння було успадковане
фактично його дружиною, надалі дочкою
ОСОБА_8, а після смерті останньої
внуком-позивачем по справі ОСОБА_2,
оскільки всі спадкоємці в цьому
будинку проживали та проживають до
сьогоднішнього дня, зареєстровані та
користуються земельною ділянкою, яка
рішенням Львівського міськвиконкому
№1157 від 20 серпня 1953 року зареєстрована
за ОСОБА_6 загальною площею 1921 кв.м.

Виходячи із встановлених вище
обставин, колегія суддів вважає, що
позов ОСОБА_2 слід задовольнити в
повному обсязі.

Статтею 309 ч.1 п.4 ЦПК України зазначено,
що підставою для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 314 ч.2,
316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 20 січня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення, яким визнати
незаконним та скасувати рішення
виконкому Львівської обласної Ради
депутатів трудящих від 15 серпня 1961 року
№ 690/0185 «Про затвердження рішення
виконкому Львівської міської Ради
народних депутатів №692 від 04 серпня 1961
року «Про розгляд статті «Виразка на
тілі міста». Робітнича газета від
07.10.1960р.

Визнати незаконним та скасувати
рішення виконкому Львівської міської
Ради депутатів трудящих від 12 вересня
1950 року №1147 «Про передачу на баланс
будинковолодіння АДРЕСА_1.

Визнати незаконним та скасувати
рішення Залізничного райвиконкому м.
Львова №109 від 10.03.1987 року про
реєстрацію за місцевими радами ЖЕО
Залізничного району м. Львова
житлового будинку по АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, може бути
оскаржене до Вищого Спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ на протязі двадцяти
днів з дня набрання рішенням законної
сили.

Головуючий
Ю.Р.Мікуш

Судді
А.В.Ніткевич

О.Ф.Павлишин