Справа № 1328/3366/12
Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська
Провадження № 22-ц/783/82/14
Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Левика Я.А., Ніткевича А.В.

секретар - Глинський О.А.,

з участю відповідачки ОСОБА_2 та її
представника ОСОБА_3, представника
ОСОБА_4 - правонаступника позивача
ОСОБА_5 - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 26 березня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про
відшкодування сплаченої суми боргу за
кредитним договором в порядку регресу,
-

В С Т А Н О
В И Л А:

Рішенням Шевченківського
районного суду м. Львова від 26 березня
2013 року позов ОСОБА_5 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_5 в
порядку регресу у відшкодування
сплаченої суми боргу за кредитним
договором №948/06-Ф від 11.10.2006 року,
укладеним між ПАТ КБ "Надра" та ОСОБА_2 8
880,47 дол. США, що відповідно до курсу НБУ
становить 70 981 грн. 59 коп. та 709 грн. 83 коп.
судових витрат.

Рішення суду оскаржила
відповідач ОСОБА_2 Посилаючись на його
незаконність і необгрунтованість,
прийнятим з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Суд не врахував, що у квитанціях
та заявах про переказ готівки, окрім
квитанцій за №1 від 03.11.2006 року та за № 1
від 05.01.2007 року - платником вказана
саме ОСОБА_2 із зазначенням її
паспортних даних, а не позивача ОСОБА_5
Суд не надав належної оцінки
показанням ОСОБА_2 в якості свідка, що
позивач вносив платежі по кредиту за
рахунок коштів подружжя -відповідачки
та сина позивача ОСОБА_7, тобто вчиняв
лише фактичні дії щодо внесення коштів
від імені відповідача як боржника. Суд
не врахував, що відповідач не
заперечувала лише факт сплати
позивачем суми 12 583 гр. 96 коп.
заборгованості згідно заяви про
переказ готівки від 14.03.2012 року № 274 на
підставі рішення Шевченківського
районного суду м. Львова від 01.03.2012
року, однак таке рішення постановлено
про стягнення суми з ОСОБА_2, тому
сплата позивачем такої суми мала
місце без будь-яких правових підстав,
тому відсутнє право вимоги такої суми .

Суд не врахував, що 462, 62 долари
США, що еквівалентно 3 697 гр. 72 коп., які
включені судом до суми стягнення з
відповідачки - погашені 02.09.2009 року за
рахунок страхового відшкодування СК
«Граве Україна» на підставі договору
страхування майна з ОСОБА_2,
відповідно у позивача відсутнє було
право на вимоги цієї суми на його
користь.

Суд безпідставно не врахував
заяву відповідача про сплив строку
позовної давності до позовних вимог в
частині стягнення суми 4 562, 79 доларів
США, що еквівалентно 36 470 гр. за
платежами здійсненими в період з
03.11.2006 року по 08.04.2009 року, про що
відповідачем подано заяву. Внесення
останнього платежу позивачем 14.03.2012
року не давало суду підстав для
обрахування з цього часу початку
перебігу строку позовної давності.
Оскільки виконання зобов»язання
здійснювалось окремими платежами, то
перебіг строку позовної давності
необхідно обрахувати стосовно кожного
окремого платежу. Просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у позові.

При розгляді справи відповідач
ОСОБА_2 та її представник мотиви
апеляційної скарги підтримали.

Залучена ухвалою суду як
правонаступник позивача ОСОБА_5, який
помер 03.10.2013 року - після вирішення
питання відкриття апеляційного
провадження за апеляційною скаргою
відповідача - ОСОБА_4 - представник
якої присутня в судовому засіданні -
просить рішення суду першої інстанції
залишити без змін, як законне та
обгрунтоване, а апеляційну скаргу без
задоволення. Лише дала пояснення про
те, що не заперечує факт задоволення
вимог банку по кредитному договору в
сумі 3697 гр. 72 коп. в порядку страхового
відшкодування, як вигодонабувачу за
умовами відповідного договору
страхування ТЗ. Щодо строку позовної
давності, то вважає, що такий правильно
обраховувався судом з часу виконання
поручителем ОСОБА_5 в цілому
зобов»язання за договором, тобто з
14.03.2012 року.

Заслухавши суддю-доповідача
,дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги,колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до задоволення частково з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60
ЦПК України суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданих
відповідно до вимог цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб
які беруть участь у справі. При цьому
кожна із сторін зобов»язана довести ті
обставини на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень, а
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

У відповіднсті до вимог ст. 213 ЦПК
України, рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив
справу згідно із законом.
Обргунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з»ясованих
обставин, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

На думку колегія суддів, рішення суду
першої інстанції в повній мірі таким
вимогам відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5
суд вірно встановив, що 11.10.2006р. між ВАТ
КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладений
кредитний договір №948/06-Ф, за яким
ОСОБА_2 отримала кредит в сумі 6300
доларів США для придбання автомобіля
ВАЗ 210990. Вказаний договір чинний та
сторонами не оспорювався.

Строк погашення кредиту до 11.10.2011р./а.с.
97/

В забезпечення виконання зобовязання
між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_5 11.10.2011р.
укладено договір поруки. /а.с. 100/. За
вказаним договором Поручитель ОСОБА_5
поручився перед кредитором за належне
виконання ОСОБА_2 взятих на неї
зобов»язань, що витікають з Кредитного
договору, в тому ж порядку, який
встановлений для позичальника за
Кредитним договором.

Суд першої інстанції правильно
керувався вимогами ст.ст.526, 530 ЦК
України, якими регламентовано, що
зобов»язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Згідно ст.ст. 553, 554 ЦК України -
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі. У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Відповідно до ч.2 ст.556 ЦК
України - до поручителя, який виконав
зобов'язання, забезпечене порукою,
переходять усі права кредитора у цьому
зобов'язанні, в тому числі й ті, що
забезпечували його виконання.

Судом правильно встановлено, що
кредитні зобовязання за договором
№948/06-Ф від 11.10.2006р. виконані, кредит,
відсотки та комісія сплачені. Останній
платіж в погашення заборгованості по
кредиту було здійснено 14.03.2012р.

З наданих судом копій квитанцій та
заяв на переказ готівки вбачається, що
ОСОБА_2 здійснювалося погашення
кредиту лише 08.10.2010 року в сумі 50
доларів США, що еквівалентно 395 гр. 50
коп . та 25.11.2010 року в сумі 50 доларів США,
що еквівалентно 396 гр. 94 коп, / а.с. 15, 72/.
За відсутності на таких платіжних
документах будь-який доказів про
внесення таких платежів іншою особою -
немає підстав вважати, що такі платежі
не вносились особисто боржником, на що
суд першої інстанції уваги не звернув.
Відтак в частині цієї суми у позивача
відсутні підстави для вимоги про
стягнення на його користь, як
поручителя, що в цій частині виконав
зобов»язання боржника.

Водночас у справі наявні інші
платіжні документи про внесення
платежів за умовами кредитного
договору, на яких є підписи особи, яка
вносила готівку, виконання яких саме
позивачем ОСОБА_5 відповідач ОСОБА_2 не
заперечила ні в суді першої, ні
апеляційної інстанції. Крім того
ствердила внесення таких коштів
позивачем.

Мотиви апеляційної скарги про те,
що такі кошти позивач вносив за
погодженням з подружжям ОСОБА_2 та
ОСОБА_7 / син позивача/ будь - якими
належними та допустимими доказами не
підтверджено, тому обгрунтовано не
взяті до уваги судом першої інстанції.

Таким чином позивач ОСОБА_5, за
виключенням платежів внесених
відповідачем 08.10.2010 року та 25.11.2010 року,
а також за виключенням платежу 02.09.2009
року в сумі 462 ,62 долари США, які внесені
на користь банку як вигодо набувачу за
умовами договору старахування
наземного ТЗ з СК «Граве Україна», на
придбання якого відповідач отримала
кредит та внаслідок настання
страхового випадку - виконав грошове
зобов»язання ОСОБА_2 як поручитель за
вказаним вище договором поруки.

В цілому зобов»язання за кредитним
договором було повністю виконано
14.03.2012р. внесенням двох платежів ОСОБА_5,
про стягнення яких ухвалено
рішення суду 01.03.2012 року з ОСОБА_2, як
боржника по кредитному договору.

Колегія суддів не
погоджується з доводами апеляційної
скарги про те, що внесення позивачем
останнього платежу, що підтверджено
копією платіжного документу - не
пов»язано з виконанням позивачем
договору поруки, оскільки позивачем
сплачено суму за судовим рішенням про
стягнення боргу з ОСОБА_2 саме як з
боржника за кредитним договором, за
виконання якого поручився позивач, а не
у зв»язку з існуванням якогось іншого
грошового зобов»язання.

Невиконання відповідачем цього
рішення надавало банку право
звернення з відповідними вимогами до
позивача у справі, як поручителя, що
випливає з умов договору поруки. Тому
внесення позивачем платежів 14.03.2012 року
в сумі 1575,95 доларів США та 134,11 долари
США, що відповідає сумі вказаній у
рішенні суду з перерахунком в
національну валюту, надавало право
позивачу як поручителю на звернення в
порядку регресу про стягнення з
боржника і цієї суми.

Обов»язок по виконанню умов за
договором поруки, випливає з самого
договору. Тому пред»явлення банком
позасудової вимоги поручителю, що мало
місце 12.01.2012 року не свідчить про те, що
до цієї вимоги поручитель не мав
обов»язку виконувати взяті на себе
зобов»язання за договором з
врахуванням невиконання таких
належним чином боржником за Кредитним
договором.

Водночас колегія суддів
погоджується з доводами апеляційної
скарги про безпідставне не
застосування судом першої інстанції
строку позовної давності до платежів
внесених позивачем до квітня 2009 року.

Після внесення кожного
конкретного платежу у позивача
виникало право вимоги до боржника про
повернення такого. За умовами вказаних
вище договорів, платежі боржник
повинна була вносити згідно визначених
у Кредитному договорі строків -
щомісячно. Невиконання боржником своїх
зобов»язань щомісячно надавало банку
право на звернення з вимогами про
стягнення таких платежів незалежно від
обумовленого у договорі кінцевого
строку погашення кредиту.
Протермінування будь-якого з платежів
свідчило про неналежне виконання
зобов»язання. Відповідно виконання
поручителем взятих на себе зобов»язань
за договором поруки, надавало право
звернення з вимогою про стягнення з
боржника сум, внесених у виконання його
зобов»язання.

Тому колегія суддів вважає, що на
користь правонаступника позивача
необхідно стягнути з відповідача
платежі внесені ОСОБА_5 з 03.07.2009 року і
по 14.03.2012 року за виключенням суми
сплаченого страхового відшкодування,
що становитиме суму 25 987 гр. 26 коп. та
відмовити у задоволенні решти вимог за
пропуском строку позовної давності.
Відповідно вирішити питання судових
витрат.

На підставі наведенного, колегія
суддів приходить до висновку про
часткове задоволення апеляційної
скарги, скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення у справі нового
рішення по суті позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.
307, п.1ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л
А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Шевченківського
районного суду м. Львова від 26 березня
2013 року скасувати та ухвалити у справі
нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_5 -
правонаступником якого є ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про відшкодування сплаченої
поручителем суми боргу за кредитним
договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_4, що проживає за адресою АДРЕСА_1,
як правонаступника позивача ОСОБА_5
суму сплачених платежів як
поручителем за договором поруки від 11
жовтня 2006 року укладеним між ВАТ КБ
«Надра» та ОСОБА_5 у забезпечення
виконання Кредитного договору № 948/06-Ф
від 11 жовтня 2006 року укладеного між
ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 в сумі 25 987
гривен 26 коп. / двадцять п»ять тисяч
дев'ятсот вісімдесят сім / 26 коп.

В решті в позові відмовити за
пропуском строку позовної давності.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_4 судові витрати в сумі 259
гривен 87 коп.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення, може бути оскарженим у
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді