Справа № 496/2852/13-ц
Провадження 2/496/69/14
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

10.07.2014 Біляївський
районний суд Одеської області у складі:

Головуючого - судді Дранікова С.М.

При секретарі - Вертій А.П.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Біляївка цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Приватного
підприємства фірми «Гармаш» про
скасування дисциплінарного стягнення,
зобов*язання вчинити певні дії,
визнання характеристики незаконною,
стягнення грошей, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
позовом про скасування
дисциплінарного стягнення. Під час
судового засідання позивач подав до
суду заяву про збільшення розміру
позовних вимог, за якою просить суд:
визнати незаконним дисциплінарне
стягнення, яке оголошено ОСОБА_1
наказом № 4-п від 11.03.2013 р. генерального
директора приватного підприємства
фірма «Гармаш» Гарбуза В.Г. та
зобов'язати відповідача скасувати
його; зобов'язати відповідача видати
наказ про звільнення ОСОБА_1 з 27.06.2013 р. -
в день видачі трудової книжки, та
внести відповідний запис до його
трудової книжки шляхом видачі
дублікату; стягнути з відповідача 5505,84
грн. середньої заробітної плати у
зв'язку з затримкою видачі позивачу
трудової книжки; визнати надану
відповідачем до суду характеристику
ОСОБА_1 станом на 2013 р., як неправдиву,
необ'єктивну та безпідставну; стягнути
з відповідача на користь ОСОБА_1
грошову компенсацію у розмірі 57350 грн. і
витрати на лікування у розмірі 4716,43 грн.
за заподіяння моральної шкоди
внаслідок незаконного затримання
видачі трудової книжки, перешкоджанню
оформленню пенсії за віком, та надання
необґрунтованої характеристики, що
завдало шкоди його здоров'ю; стягнути з
відповідача на користь ОСОБА_1 13114,30 грн.
на відшкодування судових витрат, а
всього 80 686,50 грн.

В судовому засіданні позивач
підтримав свої позовні вимоги, просить
суд їх задовольнити. Представник
позивача в судовому засіданні
підтримав його доводи та правову
позицію, на задоволенні позову
наполягає.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав в повному
обсязі, проти його задоволення
заперечує.

Заслухавши пояснення сторін, покази
свідків та розглянувши матеріали
справи, суд приходить до наступного:

04.06.2007 р. ОСОБА_1 був прийнятий на ПП
Фірма «Гармаш» на посаду охоронця
Біляївського м'ясокомбінату, згідно
наказу № 53-ОК від 01.06.2007 р. 09.03.2013 р. у 15
годин 10 хвилин ОСОБА_1, знаходячись на
робочому місці, випустив двох
робітників з території підприємства з
ковбасою «сервелат зернистый» вагою 1.36
кг без належних документів, на випуск
товаро-матеріальних цінностей з
території підприємства. Посадовою
інструкцією охоронця ПП Фірма
«Гармаш», з якою ОСОБА_1 був
ознайомлений під розпис в журналі для
ознайомлення з посадовими
інструкціями, розділом «Посадові
обов'язки» передбачено, що будь-які
товарно-матеріальні цінності з
території підприємства випускати
тільки при наявності відповідних
документів та перепусток (п.п. 2.22 п. 2
Посадової інструкції). По факту даної
події був складений Акт від 09.03.2013 р., за
особистим підписом у тому числі ОСОБА_1,
та зібранні письмові пояснення з
учасників цієї події. Факт скоєного
ОСОБА_1 повністю підтверджує, як у
своєму письмовому поясненні, так і під
час надання пояснень по справі під час
судового засідання. Тому, суд вважає
доведеним факт грубого порушення
ОСОБА_1 вимог його посадової
інструкції.

Згідно ст. 139 КЗпП України,
працівники зобов'язані працювати чесно
і сумлінно, своєчасно і точно
виконувати розпорядження власника або
уповноваженого ним органу, додержувати
трудової і технологічної дисципліни,
вимог нормативних актів про охорону
праці, дбайливо ставитися до майна
власника, з яким укладено трудовий
договір. Відповідно до ч. 1 ст. 147 КЗпП
України, за порушення трудової
дисципліни до працівника може бути
застосовано тільки один з таких
заходів стягення: догана; звільнення.

Правилами внутрішнього трудового
розпорядку ПП Фірма «Гармаш»
передбачено, що працівники
підприємства зобов'язані
дотримуватись трудової дисципліни,
утримуватися від дій, що заважають
іншим робітникам виконувати їх трудові
обов'язки, дотримуватися вимог
посадової інструкції та ін. (Розділ 3
Правил). Крім того, цими правилами
передбачено, що порушення трудової
дисципліни, тобто невиконання чи
неналежне виконання з вини робітника
покладених на нього трудових
обов'язків тягне за собою застосування
дисциплінарного стягнення у тому числі
у вигляді догани (Розділ 7 Правил).

Відповідно до службової записки
від 11.03.2013 р. на ім'я генерального
директора ПП Фірма «Гармаш», заступник
генерального директора ПП Фірма
«Гармаш» ОСОБА_3, керуючись актом від
09.03.2013 р. та враховуючи письмові
пояснення учасників події,
запропонував оголосити у тому числі
ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у
вигляді догани. Таке повноваження
надано заступнику генерального
директора його посадовою інструкцією,
пунктом 4 розділу 3 якої передбачається,
що заступник генерального директора
має право вносити пропозиції та
рекомендації генеральному директору,
відносно заохочення робітників
підприємства за гарну працю, а також
накладення дисциплінарних стягнень на
робітників, у випадку встановлення
факту порушення останніми посадових
інструкцій і/чи правил внутрішнього
трудового розпорядку для робітників.

Відповідно до ч. 1 ст. 147-1 КЗпП
України, дисциплінарні стягнення
застосовуються органом, якому надано
право прийняття на роботу (обрання,
затвердження і призначення на посаду)
даного працівника.

Вивчивши матеріали справи, суд
встановив, що право застосування
дисциплінарного стягнення до
робітників ПП Фірма «Гармаш» належить
генеральному директору Гарбузу В.Г.

Відповідно до ч. 4 ст. 149 КЗпП
України, стягнення оголошується в
наказі (розпорядженні) і
повідомляється працівникові під
розписку.

Згідно із наказом генерального
директора ПП Фірма «Гармаш» Гарбуза
В.Г. № 4-П від 11.03.2013 р., ОСОБА_1 було
оголошено дисциплінарне стягнення у
вигляді догани за халатне відношення
до своїх посадових обов'язків.

Судом також було встановлено, що
11.03.2013 р. о 13 годині 50 хвилин ОСОБА_1 був
ознайомлений з наказом № 4-П від 11.03.2013
р., однак засвідчувати факт
ознайомлення з наказом своїм підписом
ОСОБА_1 відмовився, що підтверджується
актом про відмову підтвердження факту
ознайомлення з наказом про догану від
11.03.2013 р. Позивач неодноразово
наголошував про незаконність
вказаного акту, проте жодних належних
та допустимих доказів його
незаконності позивачем до суду надано
не було.

Відповідно до довідки від 24.02.2014 р.,
територіальною Державною інспекцією з
питань праці в Одеській області була
проведена позапланова перевірка ПП
Фірми «Гармаш» стосовно додержання
відповідачем законодавства про працю,
а саме щодо змісту оскаржуваного
наказу № 4-П від 11.03.2013 р. на
відповідність вимогам закону та
підзаконних актів про працю та інших
питань, поставлених представником
позивача - ОСОБА_4 Жодних порушень норм
діючого законодавства України з боку
відповідача із зазначених питань
встановлено не було, з приводу чого і
була складена зазначена довідка.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
відповідач у повній мірі дотримався
порядку застосування до ОСОБА_1
дисциплінарного стягнення у вигляді
догани, передбаченого діючим
законодавством України, та з огляду на
це, підстави для задоволення позовної
вимоги позивача щодо визнання
незаконним дисциплінарного стягнення
та зобов'язання відповідача скасувати
його - відсутні.

Позивач у своєму позові стверджує,
що відповідач не видав позивачу при
звільнені оформлену трудову книжку та
незаконно утримував вказаний документ
до 27.06.2013 року, а тому керуючись п. 4.1.
Інструкції про порядок ведення
трудових книжок за № 259345 від 08.06.2001 р.,
просить суд зобов'язати відповідача
видати наказ про звільнення ОСОБА_1 з
27.06.2013 р. - в день видачі трудової книжки,
та внести відповідний запис до його
трудової книжки шляхом видачі
дублікату. Крім того, позивач просить
суд у зв'язку з цим стягнути з
відповідача 5505,84 грн. середньої
заробітної плати.

Згідно ч.1 ст. 47 КЗпП України,
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 цього Кодексу.

Відповідно до Рішення
апеляційного суду Одеської області від
23.10.2013 р. (провадження № 22-ц/785/6567/13) по
справі за позовом ОСОБА_1 до ПП Фірма
«Гармаш» про поновлення на роботі на
посаді охоронця, стягнення заробітної
плати за час вимушеного прогулу та
витрат на правову допомогу у розмірі 5000
грн., яке набрало законної сили,
судовою колегією встановлено, що
відповідач 11 березня 2013 року (день
звільнення) вручив позивачу
повідомлення з пропозицією отримати
трудову книжку. Але відповідач
відмовився отримати трудову книжку, у
зв'язку з чим 04 червня 2013 року
відповідач направив на адресу позивача
повідомлення з вказівкою про
необхідність отримання трудової
книжки, та пропозицією направити
трудову книжку на його поштову адресу
при умові його згоди. У даному випадку
на думку судової колегії відповідач
витримав процедуру направлення
трудової книжки позивачу, який
початково відмовлявся від її
отримання.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що відповідно
до видаткового касового ордеру від
11.03.2013 р. (день звільнення) ОСОБА_1
отримав розрахунок при звільнені у
розмірі 1771,87 грн. Твердження позивача,
стосовно того, що лише через місяць, а
саме 16.04.2013 р. позивач отримав грошові
кошти, як розрахунок при звільнені, та
на вимогу відповідального працівника
поставив свій підпис у видатковому
касовому ордері за іншою датою - 11.03.2013
р., не може братися до уваги, оскільки
позивачем ніяк не доведено цього факту.

Керуючись викладеним, та
враховуючи те, що відповідно до Рішення
апеляційного суду Одеської області
від 23.10.2013 р. вже був встановлений факт
дотримання відповідачем порядку
видачі ОСОБА_1 трудової книжки при
звільнені, підстави для задоволення
позовної вимоги позивача щодо
зобов'язання відповідача видати наказ
про звільнення ОСОБА_1 з 27.06.2013 р. - в день
видачі трудової книжки, внесення
відповідного запису до його трудової
книжки шляхом видачі дублікату та
стягнення з відповідача 5505,84 грн.
середньої заробітної плати - відсутні.

Позивач просить суд визнати надану
відповідачем до суду характеристику
ОСОБА_1 станом на 2013 р., як неправдиву,
необ'єктивну та безпідставну, з
посиланням на те, що дана
характеристика містить припущення,
здогади та складена не уповноваженою
особою - заступником генерального
директора ПП Фірма «Гармаш» ОСОБА_3
Дана позовна вимога не підлягає
задоволенню з наступних підстав: норми
діючого законодавства України не
забороняють та не обмежують
заступників керівників юридичних осіб
у повноваженні стосовно надання
характеристики на працівників
підприємств. Крім того, посадовою
інструкцією заступника генерального
директора ПП Фірма «Гармаш»
передбачено, що у період тимчасової
відсутності генерального директора,
посадові обов'язки останнього
покладаються на заступника
генерального директора. Таким чином,
факт складання характеристики на
ОСОБА_1 заступником генерального
директора ОСОБА_3 не є підставою для її
оскарження. Зміст вказаної
характеристики був складений
відповідно об'єктивної оцінки трудової
діяльності ОСОБА_1 за час займання
посади із зазначенням конкретних
фактів, на підставі яких формувалась
така оцінка. А саме, у характеристиці
зазначено, за халатне відношення до
своїх посадових обов'язків ОСОБА_1
отримав дисциплінарне стягнення у
вигляді догани, що підтверджується
наказом № 4-П від 11.03.2013 р.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Непрадивість, необ'єктивність та
безпідставність даної характеристики
з боку позивача ні чим не обґрунтовано
та не доведено, а тому усі твердження
позивача з цього приводу судом не
враховуються.

Позивач просить стягнути з
відповідача на його користь грошову
компенсацію у розмірі 57350 грн. і витрати
на лікування у розмірі 4716, 43 грн. за
заподіяння моральної шкоди внаслідок
незаконного затримання видачі
трудової книжки, перешкоджанню
оформленню пенсії за віком через його
звільнення відповідачем за 80 діб до
набуття ним відповідного права, та
надання необґрунтованої
характеристики, що завдало шкоди його
здоров'ю, вираженого у отриманні
позивачем тяжкої хвороби серця.

Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП
України, відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Вивчивши матеріали справи суд
встановив, що відповідач жодним чином
не порушував законних прав позивача по
суті позовних вимог.

Відповідно до раніше вказаного
Рішення апеляційного суду Одеської
області від 23.10.2013 р., яке набрало
законної сили, ОСОБА_1 був звільнений з
посади відповідачем на законних
підставах, що і було предметом розгляду
справи. З огляду на це, суд не бере до
уваги довід позивача стосовно того, що
внаслідок його звільнення за 80 діб до
набуття ним права на отримання пенсії
за віком, він залишився без засобів до
існування.

Що стосується фактів незаконного
затримання видачі трудової книжки та
надання необґрунтованої
характеристики відповідачем, що є
підставою за позовом позивача для
стягнення моральної шкоди, то суд вище
за тексом вже надав правову оцінку
відносно цих питань, за якою не
вбачаються порушення чинного
законодавства України по вказаним
фактам з боку відповідача.

Крім того, позивачем не доведено
причинного зв'язку між отриманням ним
тяжкої хвороби серця та подіями, на які
він посилається у позові, як на причину
його захворювання. Отже, причетність
до цих подій витрат на лікування також
є недоведеним позивачем фактом.

Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України,
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Більшість наданих позивачем
додатків до позову, на підставі яких
позивач розрахував суму витрат на
лікування у розмірі 4716,43 грн., суд не
може взяти до уваги, як докази, оскільки
це аркуші з рукописним переліком
медикаментів та їх вартістю, у яких не
зазначено ні назви документа ні його
видавника та неможливо ідентифікувати
їх як документи.

З огляду на вищевказане, суд не
вбачає підстав для задоволення вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача
на його користь грошову компенсацію у
розмірі 57350 грн. за заподіяння
моральної шкоди і витрат на лікування у
розмірі 4716, 43 грн.

Згідно ст. 233 КЗпП України,
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 було
звільнено з посади 11.03.2013 р., відповідно
до наказу № 59-ОК від 11.03.2013 р., трудову
книжку йому видано 27.06.2013 р., згідно із
актом про видачу трудової книжки
ОСОБА_1 Ці події стали підставою за
позовом позивача звернутися до суду з
вимогами щодо зобов'язання відповідача
видати наказ про звільнення ОСОБА_1 з
27.06.2013 р. - в день видачі трудової книжки,
внесення відповідного запису до його
трудової книжки шляхом видачі
дублікату, стягнення з відповідача на
його користь середньої заробітної
плати, грошової компенсації за
заподіяння моральної шкоди та витрат
на лікування. Заява про збільшення
розміру позовних вимог із зазначеними
вимогами була подана позивачем до суду
14.01.2014 р. Отже, суд вбачає порушення з
боку позивача строків позовної
давності, а саме положень ст. 233 КЗпП
України, що є підставою для відмови у
задоволенні позивачу вказаних
позовних вимог.

Позивач просить суд стягнути з
відповідача на свою користь 13114,30 грн.
на відшкодування судових витрат, які
відповідно до наданого письмового
розрахунку позивача, складаються з
витрат на правову допомогу та
транспортних витрат.

Відповідно до ч.1, п.2, 3 ч. 3 ст. 79 ЦПК
України, судові витрати складаються з
судового збору та витрат, пов'язаних з
розглядом справи. До витрат, пов'язаних
з розглядом справи, належать: витрати
на правову допомогу; витрати сторін та
їх представників, що пов'язані з явкою
до суду.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

З урахуванням того, що суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення позову, підстави для
стягнення судових витрат з відповідача
також відсутні.

Керуючись ст.ст. 10,60,88,209,212,215,218 ЦПК
України, ст.ст. 40,44,47,48,150,221,231,233,237-1 КЗпП
України, суд:

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Приватного підприємства фірми
«Гармаш» про скасування
дисциплінарного стягнення,
зобов*язання вчинити певні дії,
визнання характеристики незаконною,
стягнення грошей - відмовити в повному
обсязі.

Рішення може бути оскаржене
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення, або з дня
отримання його копії.

Суддя Біляївського районного суду

Одеської області
ОСОБА_5