Справа №521/5165/14-ц
Провадження №2/521/4419/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року

місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси
в складі:

головуючого судді -
Плавича І.В.,

при секретарі -
Мазинській І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання договору купівлі-продажу
дійсним, третя особа - Одеська
універсальна товарна біржа «GIP», -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні вказаного складу суду
знаходиться на розгляді цивільна
справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання договору купівлі-продажу
дійсним, третя особа - Одеська
універсальна товарна біржа «GIP».

В обґрунтування позову та пояснюючи
підстави звернення в суд, сторона
позивача посилалась на ті обставини, що
16 вересня 1999 року між ОСОБА_2 - з одної
сторони, та ОСОБА_3, що діяв в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_1 - з іншої
сторони, був укладений договір №99/0127
купівлі-продажу нерухомого майна у
вигляді 122/1000 ідеальної частки квартири
АДРЕСА_1, відповідно до умов якого
позивач набув право власності на
вказане майно.

Проте, в теперішній час покупець не має
можливості розпоряджуватись вказаною
часткою квартирою, оскільки договір не
був посвідчений нотаріально. З огляду
на факт виконання сторонами усіх
істотних умов договору, позивач просив
суд визнати правочин дійсним.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не
з'явився, повідомлявся судом про
розгляд даної цивільної справи,
причини неявки суду не відомі, але від
представника особи на адресу суду
надійшла заява про підтримання позову
з клопотанням про розгляд справи за
відсутності сторони в порядку ст. 158 ч.2
ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання
не з'явилась, повідомлялась судом про
розгляд даної цивільної справи,
причини неявки суду не відомі, але від
особи на адресу суду надійшла заява про
визнання позову з клопотанням про
розгляд справи за відсутності сторони
в порядку ст. 158 ч.2 ЦПК України.

Представник Одеської універсальної
товарної біржі «GIP» у судове засідання
не з'явився, біржа повідомлялась судом
про розгляд цивільної справи, причини
неявки представника у засідання суду
не відомі.

Як передбачає ст. 174 ч.4 ЦПК України, у
разі визнання відповідачем позову суд
за наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову. Якщо визнання відповідачем
позову суперечить закону або порушує
права, свободи чи інтереси інших осіб,
суд постановляє ухвалу про відмову у
прийнятті визнання відповідачем
позову і продовжує судовий розгляд.

З огляду на той факт, що позивач від
позову не відмовився, а відповідач
вимоги визнала у повному обсязі, суд
вважає можливим прийняти визнання
відповідачем даного позову та ухвалити
рішення про його задоволення.

Під час судового розгляду справи було
встановлено, що 16 вересня 1999 року між
ОСОБА_2 - з одної сторони, та ОСОБА_3, що
діяв в інтересах неповнолітнього на
той час ОСОБА_1, 1987 року народження, - з
іншої сторони, був укладений договір
№99/0127 купівлі-продажу нерухомого майна
у вигляді 122/1000 ідеальної частки
квартири АДРЕСА_1, відповідно до умов
якого позивач набув право власності на
вказане майно.

Договір на момент укладання був
зареєстрований на Одеській
універсальній товарній біржі «GIP» під
реєстровим №99/0127 від 16 вересня 1999 року,
а також право власності набувача за
правочином було зареєстроване у
встановленому порядку.

Правовідносини між сторонами у
відповідній частині виникли в момент
укладення відповідного договору - 16
вересня 1999 року, в той час як діючий
Цивільний кодекс України набув
чинності з 01 січня 2004 року. Суд виходить
з того, що за загальним правилом
нормативно-правовий акт не має
зворотної дії у часі, а це свідчить про
те, що до кожних події, факту чи
відносин має застосовуватись той
нормативно-правовий акт, який був
чинним на момент, коли вказані подія,
факт чи відносини мали місце. Принцип
незворотності дії
нормативно-правового акту в часі
закріплений ст. 58 Конституції України,
в якій зазначено, що закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Таким чином, заявлені вимоги
підлягають оцінці за нормами ЦК УРСР
від 18 липня 1963 року та Закону України
«Про товарну біржу» у відповідних
редакціях, що діяли на момент укладення
договору.

Як сукупно регламентували ст.ст. 8, 9, 15
Закону України «Про товарну біржу»,
членами товарної біржі є прийняті до її
складу згідно із статутом біржі
вітчизняні та іноземні юридичні і
фізичні особи. Член товарної біржі має
право здійснювати біржові операції на
біржі. Водночас, біржовою операцією
визнається угода, якщо вона являє собою
купівлю-продаж товарів, допущених до
обігу на товарній біржі.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР, за
договором купівлі-продажу продавець
зобов'язується передати майно у
власність покупцеві, а покупець
зобов'язується прийняти майно і
сплатити за нього певну грошову суму.

Як регламентувала ст. 227 ЦК УРСР,
договір купівлі-продажу жилого будинку
повинен бути нотаріально посвідчений,
якщо хоча б однією з сторін є
громадянин. Недодержання цієї вимоги
тягне недійсність договору (стаття 47
цього Кодексу). Договір купівлі-продажу
жилого будинку підлягає реєстрації у
виконавчому комітеті місцевої Ради
народних депутатів.

Тобто ЦК УРСР від 18 липня 1963 року вимог
щодо нотаріального посвідчення
договорів купівлі-продажу квартир не
встановлював.

З укладеного договору випливає, що суму
вартості відчужуваного майна у повному
обсязі безпосередньо продавець
отримав від сторони покупця, про що
свідчить підпис продавця (п.6 договору).

В силу ст. 47 ЦК УРСР, нотаріальне
посвідчення угод обов'язкове лише у
випадках, зазначених у законі.
Недодержання в цих випадках
нотаріальної форми тягне за собою
недійсність угоди з наслідками,
передбаченими частиною другою статті 48
цього Кодексу. Якщо одна з сторін
повністю або частково виконала угоду,
що потребує нотаріального посвідчення,
а друга сторона ухиляється від
нотаріального оформлення угоди, суд
вправі за вимогою сторони, яка виконала
угоду, визнати угоду дійсною. В цьому
разі наступне нотаріальне оформлення
угоди не вимагається.

Зважаючи на дані вимоги законодавства
і регламентацію виниклих
правовідносин, судом не встановлено
неправомірності в діях продавця
відносно підстав для відчуження
зазначеної частки квартири. В той же
час, суд не вбачає порушень закону і в
придбанні позивачем вказаної
нерухомості, у зв'язку з чим права
позивача підлягають захисту.

З огляду на викладене, суд визнає
договір дійсним, оскільки вимоги
діючого на той час цивільного
законодавства були виконані в повному
обсязі, враховуючи зокрема фактичне
виконання умов договору сторонами та
подальшу державну реєстрацію
відповідних майнових прав.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 79, 88, 208, 209, 212,
213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
договору купівлі-продажу дійсним,
третя особа - Одеська універсальна
товарна біржа «GIP» - задовольнити.

Визнати договір №99/0127 купівлі-продажу
нерухомого майна у вигляді 122/1000
ідеальної частки квартири АДРЕСА_1,
укладений 16 вересня 1999 року між ОСОБА_2 -
з одної сторони, та ОСОБА_3, що діяв в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 - з
іншої сторони, зареєстрований на
Одеській універсальній товарній біржі
«GIP» під реєстровим №99/0127 від 16 вересня
1999 року - дійсним.

Роз'яснити учасникам цивільного
процесу, що у разі визнання судом
договору дійсним, наступне нотаріальне
посвідчення такого договору не
вимагається.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення

Головуючий: