Провадження № 2/522/2351/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 року Приморський районний
суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Шенцевої О.П.,

при секретарі - Соболевій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Одесі справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 яка діє від
свого імені та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_3, третя особа -
відділ опіки та піклування Приморської
районної адміністрації Одеської
міської ради про зняття з
реєстраційного обліку неповнолітнього
ОСОБА_3, та виселення ОСОБА_2 та її
малолітнього сина ОСОБА_3 без надання
іншого житла, та за зустрічним позовом
ОСОБА_2, яка діє від свого імені та в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, ОСОБА_4, третя особа відділу
опіки та піклування Приморської
районної адміністрації Одеської
міської ради про усунення перешкод в
користуванні квартирою, про
відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У 2013 році ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом, який остаточно уточнив
10 червня 2014 року, у якому просив зняти з
реєстраційного обліку неповнолітнього
ОСОБА_3, та висилити ОСОБА_2 та її
неповнолітнього сина ОСОБА_3 з
квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування вказаних вимог
ОСОБА_1 зазначив, що 15 серпня 1998 року він
придбав по договору купівлі-продажу у
ОСОБА_6, ОСОБА_7 однокімнатну квартиру
АДРЕСА_1. Дійсна угода була укладена на
Одеській Товарній біржі «GIP», за №98/0225.

Після укладення договору, як
зазначає позивач, 21.08.1998 року він
зареєстрував договір в КП «ОМБТІ та
РОН», вселися у квартиру, та сплачував
усі належні комунальні платежі, крім
того, зробив там капітальний ремонт та
купив необхідні меблі.

Рішенням Приморського районного
суду м. Одеси від 29 квітня 2014 року
договір купівлі-продажу нерухомого
майна №98/0225 від 05.08.1998 року, а саме
квартири АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_6,
ОСОБА_7 та ОСОБА_1 визнано дійсним.

09.06.2007 року між відповідачкою
ОСОБА_2 та його сином ОСОБА_4 було
укладено шлюб. Після укладання шлюбу
він дозволив тимчасово, до того як вони
придбають своє житло, проживати у
належній йому квартирі, а сам
переселився до будинку дружини.

13.05.2013 року Рішенням Приморського
районного суду м. Одеси вищезазначений
шлюб було розірвано. Відповідно до
рішення суду місцем мешкання дитини
визнано разом з матір'ю за адресою:
АДРЕСА_9. Однак невістка зі спірної
квартири висилятися в добровільному
порядку відмовляється посилаючись на
те, що її син неповнолітній та
зареєстрований в спірній квартирі і
вона буде мешкати з ним до виповнення
йому 18 років.

Його син ОСОБА_4 в спірній
квартирі не мешкає, та за його вимогою
був знятий з реєстраційного обліку в
червні 2014 року.

ОСОБА_1 зазначає, що він
неодноразово звертався до
відповідачки з проханням висилитися за
своїм місцем реєстрації, однак
відповідачка відмовляється
добровільно це зробити, також
відмовляється дати дозвіл на зняття з
реєстраційного обліку неповнолітнього
ОСОБА_3, а тому він вимушений був
звернутися до суду з даним позовом про
захист своїх порушених прав.

У судовому засіданні позивач та
його представники підтримали
заявлений позов та просили його
задовольнити в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2, яка також
діє в інтересах неповнолітнього
ОСОБА_3, та її представник в судовому
засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не
визнали з підстав їх
необґрунтованості.

В свою чергу ОСОБА_2, яка також діє
в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3
звернулися до суду з зустрічним
позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про усунення
перешкод в користуванні квартирою та
про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування свого позову
позивачка за зустрічним позовом
зазначила, що після реєстрації шлюбу,
ОСОБА_4 з дозволу батька, вселив її в
квартиру АДРЕСА_1, а сам має приватний
будинок і проживає там за адресою:
АДРЕСА_8.

ІНФОРМАЦІЯ_1 від шлюбу у ОСОБА_2 і
ОСОБА_4 народився син - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

28.04.2011 року ОСОБА_3 був
зареєстрований ними в АДРЕСА_1, де
раніше був зареєстрований його батько
ОСОБА_4, а тому вони мають право мешкати
в спірній квартирі.

Позивачка за зустрічним позовом
також вважала, що діями відповідачів
їй також спричинена моральна шкода, яку
вона оцінює в розмірі 10 000, 00 грн, а саме
по 5000, 00 з кожного.

Представник позивачки за
зустрічним позовом в судовому
засіданні підтримав заявлені позовні
вимоги та просив суд їх задовольнити.

Відповідач за зустрічним позовом
ОСОБА_1 зустрічні позовні вимоги не
визнав з підстав їх необґрунтованості
та недоведеності.

Представники ОСОБА_1 в судовому
засіданні також зустрічні позовні
вимоги не визнали та зазначили, що вони
є необґрунтованими та не підлягають
задоволенню.

Представник ОСОБА_4 в судовому
засіданні також зустрічні позовні
вимоги не визнала та зазначила, що вони
є необґрунтованими та не підлягають
задоволенню, так як ОСОБА_4 не є
власником спірної квартири, не мешкає в
ній понад 2 роки, знявся з
реєстраційного обліку, уклав шлюб з
іншою жінкою, має від шлюбу дитину,
винаймає квартиру, і фактично постійно
знаходиться на роботі, щоб утримувати
сім'ю і сплачувати ОСОБА_2 аліменти. В
частині стягнення моральної шкоди,
вважала її неогрунтованою, так як дані
правовідносини не передбачають
стягнення моральної шкоди.

Представник відділу опіки та
піклування Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради в
судове засідання не з'явився, хоча був
сповіщений належним чином, про причини
неявки суд не сповістив.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали цивільної справи,
суд приходить до висновку про
задоволення первісних позовних вимог
ОСОБА_1 в повному обсязі та відмову у
задоволенні зустрічних позовних вимог,
з наступних підстав.

Відповідно до ст.. 316 ЦК України
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Ст. 317 ЦК України вказує на то, що
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном на власний розсуд. На зміст
права власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Стаття 155 ЖК України вказує на те,
що власник квартири чи її частки не
може бути позбавлений права
користування своїм житловим
приміщенням, крім випадків
передбачених законодавством.

Згідно ст.391 ЦК України власник
майна вправі вимагати усунення
перешкод у здійснення ним права
користування та розпорядження своїм
майном. Реєстрація відповідача у
спірному житловому приміщенні створює
позивачу перешкоди у користуванні і
розпорядженні власністю, вимушує її
нести додаткові витрати по оплаті за
комунальні послуги.

Абзац 6 ч.1 ст.3 Закону України
„Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні",
зазначає, що реєстрація - це внесення
відомостей до паспортного документа
про місце проживання або місце
перебування із зазначенням адреси
житла особи та внесення цих даних до
реєстраційного обліку відповідного
органу спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади з
питань реєстрації. Тобто правовою
підставою для перебування на
реєстраційному обліку є проживання чи
перебування в житлі за певною адресою.
Згідно зі ст. 6 Закону України „Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні" громадянин
України, а також іноземець чи особа без
громадянства, які перебувають в
Україні на законних підставах,
зобов'язані протягом десяти днів після
прибуття до нового місця проживання
зареєструвати місце проживання.

Відповідно до ст.. 99 ЖК України
піднаймачі і тимчасові жильці
самостійного права на займане жиле
приміщення не набувають незалежно від
тривалості проживання.

Відповідно до ч.3 ст.116 ЖК України осіб,
які самоправно зайняли жиле
приміщення, виселяють без надання їм
іншого жилого приміщення.

Відповідно до ч.2 ст.156 ЖК України - за
згодою власника будинку (квартири) член
його сім'ї вправі вселяти в займане ним
жиле приміщення інших членів сім'ї.

На вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей згоди власника не
потрібно. А згідно ч. 4 тієї ж статті - до
членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
частині другій статті 64 цього Кодексу.
Припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
При цьому відповідно до ст. 391 ЦК
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

У статті 16 ЦК України зазначено,
що кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Як встановлено матеріалами
справи, що 15 серпня 1998 року ОСОБА_1
придбав по договору купівлі-продажу у
ОСОБА_6, ОСОБА_7 однокімнатну квартиру
АДРЕСА_1. Дійсна угода була укладена на
Одеській Товарній біржі «GIP», за №98/0225.

Після укладення договору, 21.08.1998
року він зареєстрував договір в КП
«ОМБТІ та РОН», вселися у квартиру, та
сплачував усі належні комунальні
платежі, крім того, зробив там
капітальний ремонт та купив необхідні
меблі.

Рішенням Приморського районного
суду м. Одеси від 29 квітня 2014 року
договір купівлі-продажу нерухомого
майна №98/0225 від 05.08.1998 року, а саме
квартири АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_6,
ОСОБА_7 та ОСОБА_1 визнано дійсним.

09.06.2007 року між відповідачкою
ОСОБА_2 та його сином ОСОБА_4 було
укладено шлюб. Після укладання шлюбу
ОСОБА_1 дозволив тимчасово, до того як
вони придбають своє житло, проживати у
своїй квартирі, а сам переселився до
будинку дружини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 від шлюбу у ОСОБА_2 і
ОСОБА_4 народився син - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_3 28.04.2011 року був
зареєстрований ними в АДРЕСА_1, де
раніше був зареєстрований його батько
ОСОБА_4, без відома власника квартири.

Підставою для реєстрації в спірній
квартирі онука була реєстрація сина
позивача за первісним позовом - ОСОБА_4
На теперішній час його знято з
реєстраційного обліку.

А відповідачка ОСОБА_2 ніколи не була
зареєстрована в спірній квартирі.

Особисто ОСОБА_1 ніколи не укладав
будь-яких договорів найму або піднайму
з будь-ким, також не надавав згоди на
реєстрацію в квартирі онука, хоча його
згода, згідно законодавства не
потрібна.

13.05.2013 року Рішенням Приморського
районного суду м. Одеси вищезазначений
шлюб було розірвано. Відповідно до
рішення суду місцем мешкання дитини
визнано місце проживання з матір'ю.
Місце проживання відповідачки:
АДРЕСА_9.

Позивач ОСОБА_1 неодноразово
звертався до відповідачки за первісним
позов з тим, щоб вона виселися разом з
сином зі спірної квартири, та дала
дозвіл на зняття з реєстрації
неповнолітнього, оскільки він має
намір її продати, що підтверджується
належними доказами, наявними в
матеріалах справи..

Однак, відповідачка ОСОБА_2,
добровільно не має наміру висилятися
зі спірної квартири, крім того, вона
вчиняє постійні сварки, не впускає
власника в його квартиру, та навіть
змінила замки на дверях, посилаючись на
порушення прав неповнолітнього сина.
Крім того, вона постійно звертається з
різними заявами до правоохоронних
органів, чим компрометує як ОСОБА_1, так
ОСОБА_4

Дані доводи визначаються
сторонами , а тому відповідно до ст.. 61
ЦПК України не підлягають доказуванню.

Суд критично ставиться до доводів
ОСОБА_2, щодо правомірності зайняття
спірної квартири, так як
неповнолітнього ОСОБА_3 було
зареєстровано в квартирі на підставі
того, що в ній було зареєстровано його
батька ОСОБА_4, який на теперішній час
знятий з реєстраційного обліку, що
підтверджується Довідкою Форми №1.

Стаття 64 Житлового Кодексу України
визначає, що до членів сім'ї наймача
належать дружина наймача, їх діти і
батьки. Членами сім'ї наймача може бути
визнано й інших осіб, якщо вони
постійно проживають разом з наймачем і
ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України члени
сім'ї власника , які проживають разом з
ним, мають право на користування цим
житлом відповідно закону.

Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

Дитина належить до сім'ї своїх батьків
і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Відповідачка ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не
є членами сім'ї ОСОБА_1, тобто членами
власника квартири, і ніколи не були,
разом ніколи не мешкали, спільне
господарство не вели і навпаки мають
неприязнені відносини, а їх самовільне
проживання в даній квартирі
суперечить його законним правам та
інтересам.

Суд, не приймає до уваги доводи
представника ОСОБА_2 про те, що
припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням, оскільки, ОСОБА_4,
з яким вона розірвала шлюб, ніколи не
був власником спірної квартири, а лише
був в ній зареєстрований.

Також суд не приймає до уваги
посилання відповідачки за первісним
позовом на ст.8 Закону України «Про
охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року
№2402-ІІІ, про те, що кожна дитина має
право на рівень життя, достатній для її
фізичного, інтелектуального,
морального, культурного,духовного та
соціального розвитку. Батьки або особи,
які їх замінюють, несуть
відповідальність за створення умов,
необхідних для всебічного розвитку
дитини, відповідно до Законів України.

В даному випадку ОСОБА_3 має обох
батьків, яких не позбавлено
батьківських прав, хоча вони і
розірвали шлюб, тому відповідальність
за нього несуть саме вони.

Аналізуючи вищевикладене, суд вважає
обґрунтованими та доведеними вимоги
позивача за первісним позовом ОСОБА_1,
виходячи з сукупності належних та
допустимих доказів.

Що стосується заявленого зустрічного
позову, то суд вважає його
необґрунтованим з наступних підстав.

По місту її реєстрації вона з
сином не бажає мешкати, оскільки там
гірші умови ніж в квартирі позивача за
первісним позовом.

Як вбачся з матеріалів справи та
визнавалося сторонами, а тому,
відповідно до ст.. 61 ЦПК України, не
підлягає доказуванню, що ОСОБА_2 за
реєстрована в квартирі АДРЕСА_9.

ОСОБА_1 неодноразово пропонував
позивачці за зустрічним позовом надати
матеріальну допомогу в розмірі 100 000, 00
грн. на проведення ремонту в квартирі в
якої вона зареєстрована. Однак, ОСОБА_2
не бажала приймати гроші, так як
збирається проживати за місцем
реєстрації сина, тобто у спірній
квартирі.

Більш того, суд критично
ставиться до доводів ОСОБА_2 про те, що
вона не може мешкати з сином за місцем
своєї реєстрації так як там сталася
пожежа, оскільки в судовому засіданні
з'ясовано, що підтвердила і сама ОСОБА_2,
що пожежа відбулася в сусідній
квартирі, а квартира, в якій вона
зареєстрована була залита в наслідок
тушіння пожежі.

Крім того, на питання суду за для
вирішення питання мирним шляхом,
ОСОБА_1 було запропоновано ОСОБА_2 100000,00
грн. для проведення ремонту, або на
придбання іншого житла, але вона
відмовилася, та запропонувала
подарувати їй спірну квартиру в обмін
та те, що вона відмовиться від
аліментів які стягнуто судом на
утримання дитини з ОСОБА_4

Аналіз викладеного свідчить про
безпідставність заявленого
зустрічного позову, а саме про
відсутність підстав для усунення
перешкод в користуванні ОСОБА_2, яка
також діє від імені та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_3 спірною
квартирою, оскільки вона в спірній
квартирі зареєстрована ніколи не була,
також не являється членом сім'ї
власника. Щодо неповнолітнього
ОСОБА_3, то підстав на його реєстрацію в
спірній квартирі не має, так як жоден з
батьків там не зареєстрований.

Відповідно до загальних
підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини
останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору. (Абзац пункту 5 в
редакції Постанови Пленуму
Верховного суду N 5 від 25.05.2001 )

Згідно п. 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України 31.03.1995року № 4
"Про судову практику правах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" зі змінами відповідно розмір
відшкодування моральної шкоди суд
повинен визначити залежно від
характеру та обсягу страждань, які
зазначив позивач, немайнових витрат та
з урахуванням інших обставин. При цьому
суд має право виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості. Визначаючи розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди, суд повинен наводити в рішенні
відповідні мотиви.

В задоволенні позову в частині
стягнення моральної шкоди позивачці по
зустрічному також слід відмовити,
оскільки такі вимоги не ґрунтуються на
законі, та не знайшли свого
підтвердження в суді.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 58, 59, 60, 208-215, 218 ЦПК
України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 яка діє
від свого імені та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_3, третя особа -
відділ опіки та піклування Приморської
районної адміністрації Одеської
міської ради про зняття з
реєстраційного обліку неповнолітнього
ОСОБА_3, та виселення ОСОБА_2 та її
малолітнього сина ОСОБА_3 без надання
іншого житла - задовольнити.

Зняти з реєстраційного обліку
неповнолітнього ОСОБА_3 за адресою:
АДРЕСА_1.

Висилити ОСОБА_2 та її малолітнього
сина ОСОБА_3 із квартири АДРЕСА_1 без
надання іншого житла.

У задоволенні зустрічної позовної
заяви ОСОБА_2, яка діє від свого імені та
в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, ОСОБА_4, третя особа відділ
опіки та піклування Приморської
районної адміністрації Одеської
міської ради про усунення перешкод в
користуванні квартирою, про
відшкодування моральної шкоди -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
через Приморський районний суд м. Одеси
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
постановлення рішення.

Суддя:

26.06.2014