Справа № 450/1445/13
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/3046/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бойко
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року
м.Львів

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області в складі:

головуючого - судді
Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І.,
Гірник Т.А.,

секретаря - Брикайло
М.В.,

з участю:
представника ТзОВ «Фірма «Інтербуд» -
Оприска М.В.,

представника
відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

представника
позивача ПАТ «Терра Банк» - Матюшко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в режимі відеоконференції
цивільну справу за апеляційними
скаргами представника товариства з
обмеженою відповідальністю «Фірма
«Інтербуд» - Оприска Миколи
Васильовича, та ОСОБА_3 на рішення
Пустомитівського районного суду
Львівської області від 20 лютого 2014 року
у справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Терра Банк»
до ОСОБА_3 про визнання права власності
на предмет іпотеки,-

в с т а
н о в и л а:

Рішенням Пустомитівського районного
суду Львівської області від 20 лютого 2014
року позов ПАТ «Терра Банк» задоволено.
В рахунок погашення заборгованості
ОСОБА_3 перед ПАТ «Терра Банк», яка
становить 901 740 грн. 95 коп., звернено
стягнення на квартиру АДРЕСА_1 зі всіма
об»єктами функціонально пов'язаними з
цим нерухомим майном, шляхом визнання
за ПАТ «Терра Банк» права власності на
вказане нерухоме майно та припинення
на таке права власності ОСОБА_3
Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ПАТ «Терра
Банк» судові витрати в розмірі 3441 грн.

Рішення суду оскаржив відповідач
ОСОБА_3, просить його скасувати з
підстав неповного з»ясування обставин,
що мають значення для справи, порушення
норм матеріального та процесуального
права і ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Апелянт не погоджується з розміром
нарахованої позивачем та визначеної
судом заборгованості за кредитним
договором, у зв»язку з чим наполягав на
призначенні судової економічної
(бухгалтерської) експертизи, однак, суд
відмовив у задоволенні такого
клопотання без зазначення причин
відмови. Вважає, що судом першої
інстанції не досліджено доказів в
підтвердження факту надсилання та
вручення йому вимоги позивача про
усунення порушення зобов»язання за
кредитним договором в порядку ч.1 ст.35
Закону України «Про іпотеку». Крім
того, зазначає, що в оскаржуваному
рішенні суду не вказано, в якій сумі
погашаються вимоги позивача шляхом
визнання права власності на предмет
іпотеки, та не надано оцінки
співмірності суми заборгованості за
кредитом та вартості іпотечного майна,
а тому для нього є незрозумілим, чи
повністю погашена заборгованість за
кредитним договором, чи вартість
предмету іпотеки перевищує заявлену
кредитну заборгованість і чи позивач
має повернути йому надлишок вартості
предмету іпотеки. На думку апелянта, ці
питання неможливо вирішити без
проведення оцінки ринкової вартості
предмета іпотеки суб»єктом оціночної
діяльності.

Рішення суду також оскаржило ТзОВ
«Фірма «Інтербуд», в особі свого
представника Оприска М.В., яке не брало
участі у справі, однак, вважає, що
оскаржуваним рішенням суду вирішено
питання про права товариства. Просить
скасувати рішення суду і ухвалити нове,
яким у задоволенні позову відмовити.

Свої доводи обгрунтовує тим, що 12
грудня 2009 року між ТзОВ «Фірма
Інтербуд» та ТзОВ «Універсал-Захід»
було укладено договір уступки права
вимоги, згідно з яким до ТзОВ «Фірма
Інтербуд» перейшло право вимоги до
ОСОБА_3, яке ТзОВ «Універсал-Захід» мало
до нього на підставі укладеного між
ними договору доручення №12 від 05
березня 2007 року. Апелянт зазначає, що за
договором доручення ТзОВ
«Універсал-Захід» залучало для
будівництва спірної квартири грошові
кошти ОСОБА_3 і зобов»язувалося
передати йому спірну квартиру у
власність, однак, ОСОБА_3 своїх
зобов»язань в частині сплати грошових
коштів не виконав, але квартиру йому
було передано у власність, тому цей
договір доручення оспорений ТзОВ
«Фірма Інтербуд» до суду і у випадку
визнання такого договору недійсним та
застосування двосторонньої
реституції, спірна квартира буде
повернута у власність ТзОВ «Фірма
Інтербуд». Апелянт вважає, що договір
іпотеки, укладений між позивачем та
відповідачем, є недійсним, оскільки
відповідач передав спірну картиру в
іпотеку, не маючи на це відповідних
повноважень. У зв»язку з цим, на думку
апелянта, оскаржуваним рішенням суду
порушені права ТзОВ «Фірма Інтербуд».

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторони апелянтів в підтримання
апеляційних скарг, заперечення сторони
позивача, перевіривши матеріали
справи, законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення в межах доводів
апеляційних скарг та вимог, заявлених в
суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку про відхилення
апеляційних скарг з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22 серпня 2008 року
між ЗАТ «Терра Банк» (кредитодавцем),
правонаступником якого є ПАТ «Терра
Банк», та відповідачем ОСОБА_3
(позичальником) було укладено
кредитний договір №05-Ф/08/15, за умовами
якого позичальник отримав кредит в
сумі 100 тис. доларів США і
зобов»язувався повернути його в строк
до 22 серпня 2011 року зі сплатою 16% річних
за користування кредитом (а.с.7-10).

Виконання зобов»язань за кредитним
договором було забезпечено іпотекою
нерухомого майна - належної на праві
власності позичальникові квартири
АДРЕСА_1, на підставі договору іпотеки
від 22 серпня 2008 року, укладеного між ЗАТ
«Терра Банк» (іпотекодержателем) та
ОСОБА_3 (іпотекодавцем) (а.с.11-13).

У відповідності до наданого позивачем
розрахунку заборгованості за
кредитним договором станом на 18 липня
2013 року (а.с.63), її розмір становить 901 740
грн. 95 коп., з яких: прострочена
заборгованість за тілом кредиту - 93
275,22 доларів США, що еквівалентно 745 548
грн. 83 коп., прострочені проценти,
нараховані на строкову заборгованість
по кредиту, - 2 996,46 доларів США, що
еквівалентно 23 950 грн. 70 коп., пеня за
прострочення сплати тіла кредиту - 111
056 грн. 14 коп., пеня за прострочення
сплати процентів - 3 567 грн. 67 коп., 3%
річних та втрати від інфляції за
несвоєчасне погашення кредиту - 21 657
грн. 07 коп., 3% річних та втрати від
інфляції за несвоєчасне погашення
процентів - 695 грн. 73 коп.

В цьому розрахунку зазначено, що сума
заборгованості визначена позивачем за
вирахуванням сплаченої пені у сумі 4 735
грн. 20 коп. (906 476,15 - 4 735,20 = 901 740,95), а
тому доводи апелянта про те, що розмір
стягуваної за оскаржуваним рішенням
суду заборгованості не відповідає
дійсності, є безпідставними.

Безпідставними є також доводи апелянта
ОСОБА_3 про недотримання позивачем
вимог ст.35 Закону України «Про іпотеку»
щодо надіслання іпотекодавцю
письмової вимоги про усунення
порушення, оскільки така вимога була
надіслана ОСОБА_3 рекомендованим
листом з повідомленням про вручення на
відому банку адресу місця його
проживання, яка була вказана ним в
кредитному договорі та договорі
іпотеки (а.с.21, 23), і про зміну якої він
банк не повідомляв.

Окрім того, Пленум Вищого
Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у своїй постанові №5 від 30
березня 2012 року роз»яснив (п.37), що
невиконання вимог ч.1 ст.35 Закону
України «Про іпотеку» про надіслання
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмової
вимоги про усунення порушення
зобов»язання не є перешкодою для
реалізації права іпотекодержателя
звернутись в будь-який час за захистом
своїх порушених прав до суду (на
відміну від інших способів звернення
стягнення (ч.3 ст.33 цього Закону)),
оскільки іпотекодавець в судовому
засіданні має можливість заперечувати
проти вимог іпотекодержателя, що
відповідає положенням ст.124
Конституції України.

Отже, невиконання іпотекодержателем
вказаної вимоги закону при
пред'явленні ним в суд позову не є
підставою для відмови у позові,
оскільки позивачем у цьому випадку
реалізується не позасудовий, а судовий
порядок звернення на заставлене
нерухоме майно.

У відповідності до ч.3 ст. 33 Закону
України «Про іпотеку», звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Частиною 3 ст. 36 Закону України «Про
іпотеку», визначено, що договір про
задоволення вимог іпотекодержателя,
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками, може передбачати: передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання у порядку,
встановленому ст. 37 цього Закону, та
право іпотекодержателя від свого імені
продати предмет іпотеки будь-якій
особі на підставі договору
купівлі-продажу у порядку,
встановленому ст. 38 цього Закону.

У відповідності до ч.1 ст.37 Закону
України «Про іпотеку»,
іпотекодержатель може задовольнити
забезпечену іпотекою вимогу шляхом
набуття права власності на предмет
іпотеки. Правовою підставою для
реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов»язання.

Таким чином, з урахуванням положень
ст.33, ст.36, ч.1 ст.37 Закону України «Про
іпотеку», іпотекодержатель може
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу шляхом набуття права власності
на предмет іпотеки за рішенням суду за
умови, зокрема, наявності у договорі
іпотеки відповідного застереження про
таке право іпотекодержателя.

У пункті 4.3 договору іпотеки,
укладеного між сторонами, міститься
застереження про те, що
іпотекодержатель на власний розсуд має
право на підставі договору або цього
застереження звернути стягнення на
предмет іпотеки шляхом прийняття
предмета іпотеки у власність згідно
порядку, встановленого статтею 37
Закону України «Про іпотеку».

Таким чином, з аналізу наведених вище
норм закону та умов договору, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про наявність
правових підстав для задоволення
вимоги позивача про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
визнання за ним права власності на
предмет іпотеки в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
у судовому порядку, оскільки договір
іпотеки містить таке застереження.

У відповідності до ст.37 Закону України
«Про іпотеку», іпотекодержатель
набуває предмет іпотеки у власність за
вартістю, визначеною на момент такого
набуття на підставі оцінки предмета
іпотеки суб»єктом оціночної
діяльності.

Посилання відповідача ОСОБА_3 на те, що
судом не було визначено вартості
предмету іпотеки, як того вимагає
вказана вище норма, є безпідставними,
оскільки згідно з цією нормою, вартість
предмета іпотеки визначається
суб»єктом оціночної діяльності на
момент набуття іпотекодержателем
права власності на предмет іпотеки, а
не на момент ухвалення судом рішення.

Безпідставними є також інші доводи
відповідача ОСОБА_3, оскільки суд
першої інстанції в своєму рішенні
зазначив розмір заборгованості
відповідача перед позивачем за
кредитним договором, в рахунок
погашення якої зернуто стягнення на
предмет іпотеки в обраний позивачем
спосіб, і яка є більшою від вартості
предмету іпотеки, визначеної сторонами
у договорі іпотеки.

Доводи ТзОВ «Фірма Інтербуд» про
скасування оскаржуваного рішення є теж
безпідставними, оскільки визнання
права власності на предмет іпотеки за
позивачем у даній справі, не
перешкоджає апелянту, у випадку
задоволення його позовних вимог у
інших справах, предметом розгляду яких
є визнання недійсними договору
доручення та договору іпотеки,
звернутись до суду за захистом своїх
прав, які він вважає порушеними
відповідачем ОСОБА_3 та/чи іншими
особами, у встановлений законом спосіб.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно встановив фактичні
обставини справи, давши належну оцінку
доказам, які є в матеріалах справи і
становлять предмет доказування у ній,
застосував матеріальний закон, який
підлягав застосуванню до спірних
правовідносин, під час розгляду справи
не допустив порушень процесуального
закону, які б були підставою для зміни
чи скасування рішення, доводи
апеляційних скарг не спростовують
висновків суду, а тому апеляційні
скарги необхідно відхилити, а рішення
суду першої інстанції - залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги представника
товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Інтербуд» -
Оприска Миколи Васильовича, та ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Пустомитівського районного
суду Львівської області від 20 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили ухвалою апеляційного
суду.

Головуючий:
________________ Бойко С.М.

Судді:
________________ Береза В.І.

________________ Гірник Т.А.