РІШЕННЯ

іменем України

м. Селидове
09 липня 2014
року

Селидівський міський суд Донецької
області у складі: головуючого судді -
Моцного О.С., при секретарі Відоновій
О.О., за участі позивача ОСОБА_1,
представника відповідача Соломатіна
С.В., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Селидове цивільну справу
за позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВ
«Шахтобудівельна компанія
«Донецькшахтопроходка» про визнання
незаконним наказу про звільнення,
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною
заявою про поновлення на роботі,
мотивуючи свої вимоги тим, що в період з
04.11.2013 року по 17.03.2014 року він перебував
у трудових відносин з відповідачем ТОВ
«Шахтобудівельна компанія
«Донецькшахтопроходка» та був
звільнений на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП
України - за скороченням штату. Вважає,
що таке звільнення відбулося з
порушенням трудового законодавства,
такі дії відповідача порушують його
права, тобто звільнення відбулося
незаконно, що призвело його до
моральних страждань, покладення
додаткових зусиль для організації його
життя. На підставі викладеного просить
зобов'язати відповідача поновити його
на роботі в якості електрослюсаря
підземного, стягнути з відповідача на
його користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу та моральну шкоду у
розмірі 25 000 грн.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав в повному обсязі та
просив їх задовольнити, пояснив, що
оригінал трудової книжки ним було
втрачено.

Представник відповідача, що діє на
підставі довіреності, в судове
засідання не з'явився, надав суду заяву
про розгляд справи за його відсутності
та письмові заперечення, в яких
зазначив, що звільнення позивача
відбулося відповідно до трудового
законодавства та позивачем не надано
належних доказів своїх вимог, а тому
вони є надуманими. Просить суд
відмовити у задоволенні позову.

Суд, вислухавши пояснення позивача,
дослідивши надані суду матеріали та
проаналізувавши законодавство, що
регулює спірні правовідносини, прийшов
до наступного.

Сторонами по справі не оспорюється, що
ОСОБА_1 в період з 04.11.2013 року по 17.03.2014
року він перебував у трудових відносин
з відповідачем ТОВ «Шахтобудівельна
компанія «Донецькшахтопроходка» та
працював в якості електрослюсаря
підземного 5-го розряду з повним
робочим днем під землею.

Згідно наказу ТОВ «Шахтобудівельна
компанія «Донецькшахтопроходка» від 17
березня 2014 року ОСОБА_1 звільнено на
підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку
зі скороченням штату.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, може бути розірваний власником
або уповноваженим ним органом у
випадку змін в організації виробництва
і праці, в тому числі скорочення штату
працівників. Звільнення з цієї
підстави допускається, якщо неможливо
перевести працівника за його згодою на
іншу роботу (ч. 2 ст. 40 КЗпП).

Згідно наказу ТОВ «Шахтобудівельна
компанія «Донецькшахтопроходка» від 04
березня 2014 року № 120 внесено зміни в
організаційну структуру та штатний
розпис працівників, згідно якого
наказано ліквідувати підземну
гірничопрохідну дільницю № 2 та
окремих працівників звільнити на
підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України з
виплатою вихідної допомоги в розмірі
середньомісячного заробітку.

Наказом ТОВ «Шахтобудівельна компанія
«Донецькшахтопроходка» від 31 грудня 2013
року внесено зімни до наказу від 26.12.2013
року № 1179 та наказано начальнику
відділу кадрів під розпис довести всіх
працівників про скорочення штату та їх
звільнення з 15.03.2014 року.

Згідно відомості позивача ОСОБА_1
особисто 15 січня 2014 року було
ознайомлено з наказом про скорочення
штату та звільнення працівників, про що
свідчить його підпис.

Згідно витягу протоколу засідання
профспілки ТОВ «Шахтобудівельна
компанія «Донецькшахтопроходка»
надана згода на звільнення ОСОБА_1 з 17
березня 2014 року на підставі п. 1 ст. 40
КЗпП України.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється,
виключно на засадах змагальності
сторін, при цьому суд розглядає
цивільні справи не інакше як в межах
заявлених вимог і на підставі наданих
сторонами доказів.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні право щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу, тобто тягар доказування
лежить на сторонах цивільно-правового
спору.

Доказування по цивільній справі, як і
судове рішення не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Суд вважає, що позивач навмисно не
надав на огляд свою трудову книжку,
заявивши про її втрату, оскільки він
неодноразово, пропрацювавши декілька
місяців, звільнявся та звертався до
суду з вимогами про поновлення на
роботі.

Що стосується відмови у задоволенні
позовних вимог в частині відшкодування
моральної шкоди, то суд зазначає, що у
відповідності до ст. 237-1 КЗпП України,
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Відповідно до п. 9 Постанови пленуму ВСУ
№ 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди, розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану.
При цьому суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

У судовому засіданні не встановлено,
які саме порушення трудових прав
призвели до моральних страждань втрати
нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Повно і всебічно з'ясувавши обставини
по справі, надані суду докази, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, відповідно
до ст. 212 ЦПК України, суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги позивача не
підлягають задоволенню, оскільки
звільнення позивача відбулося
відповідно до встановленої процедури,
він знав передчасно про скорочення
штату, накази про зміну штатного
розпису є чинними.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК
України, ст.ст. 116, 233, 238 КЗпП України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до
ТОВ «Шахтобудівельна компанія
«Донецькшахтопроходка» про визнання
незаконним наказу про звільнення,
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до Апеляційного суду
Донецької області через Селидівський
міський суд Донецької області протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя