22-ц/775/836/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції
У Х В А Л А

Іменем України

02 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого Песоцької Л.І.

Ткаченко Т.Б., Ігнатолі Т.Г.

при секретарі Брежневі Д.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа
Жовтневий РВ Маріупольського ГУ УМВС
України в Донецькій області, про
усунення перешкод в користуванні
квартирою, визнання осіб такими, що
втратили право користування житлом,
зняття їх з реєстраційного обліку та
виселення за апеляційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного
суду міста Маріуполя Донецької області
від 11 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Жовтневого районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
11 квітня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3
задоволено частково, визнано ОСОБА_4
таким, що втратив право користування
квартирою АДРЕСА_2; усунуто перешкоди у
здійсненні нею права користування та
розпорядження зазначеною квартирою і
виселено ОСОБА_4 з квартири. У
задоволенні решти вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_4 у дохід держави
судовий збір у розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права і неправильне
застосування норм матеріального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
суду скасувати і ухвалити рішення, яким
відмовити у задоволені позову ОСОБА_3

У судове засідання ОСОБА_3, ОСОБА_4 і
його представник ОСОБА_5 повторно не
з'явились, про розгляд справи
повідомлені судовими повістками; заяв
про відкладення розгляду справи не
надійшло. У відповідності з вимогами ч.
2 ст. 305 ЦПК України справа
розглядається за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника ОСОБА_3 ОСОБА_6, який
заперечував проти доводів скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з таких
підстав.

У відповідності з вимогами ст. 308
ЦПК України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 і
ОСОБА_3 перебувають у шлюбі з 17 серпня
1974 року.

За договору купівлі-продажу від 28 липня
1994 року на ім'я ОСОБА_3 була придбана
квартира АДРЕСА_1. За довіреністю від
імені ОСОБА_3 ОСОБА_6 16 грудня 2003 року
уклав договір міни зазначеної квартири
на квартиру АДРЕСА_2, а 25 грудня 2003 року
уклав з ОСОБА_7 договір дарування цієї
квартири.

У вересні 2006 року ОСОБА_3 і ОСОБА_6
звернулись до суду з позовом про
визнання недійсним договору дарування
квартири ОСОБА_7

До розгляду справи за цим позовом
ухвалою Жовтневого районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
06 квітня 2009 року, яка скасована ухвалою
Апеляційного суду Донецької області
від 21 січня 2013 року, було визнано мирову
угоду між ОСОБА_7 і її батьком, ОСОБА_4,
за умовами якої ОСОБА_7 в рахунок боргу
передала у власність ОСОБА_4 квартиру
АДРЕСА_2 (а.с.6).

За договором купівлі-продажу від 06
грудня 2011 року ОСОБА_4 продав зазначену
квартиру ОСОБА_8

Рішенням Жовтневого районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
30 грудня 2010 року, яке залишено без змін
ухвалою Апеляційного суду Донецької
області від 26 травня 2011 року, було
задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 про
визнання недійсною довіреності,
виданої 24 квітня 2003 року від її імені
ОСОБА_6 і відмовлено у визнанні
недійсним договору від 16 грудня 2003 року
дарування спірної квартири від її
імені ОСОБА_7

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 23 травня 2012 року
рішення Жовтневого районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
30 грудня 2010 року і ухвала Апеляційного
суду Донецької області від 26 травня 2011
року були скасовані і справа
направлена на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Рішенням Апеляційного суду Донецької
області від 05 листопада 2013 року
скасовано рішення Жовтневого
районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 30 вересня 2013 року
в частині відмови у задоволенні позову
ОСОБА_3, визнано недійсним договір
дарування квартири АДРЕСА_2, укладений
25 грудня 2003 року ОСОБА_6 від імені
ОСОБА_3 та ОСОБА_7 і витребувано у ОСОБА_8
на користь ОСОБА_3 зазначену квартиру
(а.с. 71-74).

Згідно витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно 16 грудня
2013 року зареєстровано право власності
ОСОБА_3 на цю квартиру (а.с. 4).

За повідомленням відділу громадянства,
реєстрації, міграції фізичних осіб
Жовтневого РВ ММУ ГУ МВС України в
Донецькій області ОСОБА_4 знятий з
реєстраційного обліку з адреси спірної
квартири 24 січня 2014 року (а.с. 35).

Згідно наданого відповідачем договору
від 25 грудня 2011 року, ОСОБА_8 передав
ОСОБА_4 в оренду спірну квартиру до 20
грудня 2014 року (а.с. 54-56).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
виходив із того, що сталася не зміна
власника, а поновлено право власності
ОСОБА_3 на спірну квартиру і квартира
витребувана у ОСОБА_8 на її користь,
тому відповідач без законних підстав
користується квартирою, перешкоджаючи
їй реалізувати своє право власності. З
висновком суду не можна не погодитись.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 770 ЦК України у
разі зміни власника речі, переданої у
найм, до нового власника переходять
права та обов'язки наймодавця.

Тобто, зазначеною нормою закону
передбачено правонаступництво у разі
зміни власника речі, переданої у найм.

Оскільки договір оренди спірної
квартири між ОСОБА_6. і ОСОБА_4 було
укладено в період, коли квартира вибула
з володіння власника ОСОБА_3, яка є
інвалідом першої групи, поза її волею, і
рішенням суду відновлено її право
власності на квартиру, суд
обґрунтовано дійшов висновку про те, що
в даному випадку сталася не зміна
власника квартири, а відновлено право
власності попереднього власника і тому
положення закону про
правонаступництво у разі зміни
власника речі, переданої в найм, не
можуть бути застосовані до спірних
правовідносин.

Незгода відповідача з таким висновком
є необґрунтованою. ОСОБА_3 заявлено
спір про усунення перешкод у
реалізації права власності на майно,
яке вибуло поза її волею.

Рішення суду відповідає вимогам ст.ст.
10, 60, 213-214 ЦПК України, ст. ст. 391, 770 ЦК
України і підстав для його скасування
немає.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів,

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
11 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів безпосередньо
до суду касаційної інстанції.

Судді