АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

10 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду м. Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Вербової І.М., Панченка М.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним
договором, звернення стягнення на
предмет іпотеки, за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5
на рішення Святошинського районного
суду м. Києва від 14 травня 2014 року,-

встановила:

31.07.2013 р. Публічне акціонерне
товариство «Дельта Банк» (надалі - ПАТ
«Дельта Банк») звернулося до суду з
вказаним позовом, в якому просило
стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2
заборгованість за кредитним договором
в сумі 1 752 936,44 грн. В рахунок
погашення вказаної заборгованості
звернути стягнення на предмет
іпотеки, АДРЕСА_2, шляхом продажу
предмета іпотеки на публічних торгах
у межах процедури виконавчого
провадження.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 04
березня 2008 року між Акціонерним
комерційним інноваційним банком
«УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений
кредитний договір №0, згідно з
умовами якого банк надав
позичальнику кредитні кошти на
споживчі цілі у розмірі 140 000 доларів
США на строк до 05.03.2018 року, зі сплатою
13,4% річних.

На забезпечення виконання взятих на
себе позичальником зобов'язань за
кредитним договором, 04 березня 2008 року
між Акціонерним комерційним
інноваційним банком «УкрСиббанк» та
ОСОБА_2 укладено договір поруки №183937,
за яким поручитель і боржник несуть
солідарну відповідальність.

На виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором 04
березня 2008 року між Акціонерним
комерційним інноваційним банком
«УкрСиббанк» та ОСОБА_1, ОСОБА_4,
ОСОБА_3, ОСОБА_2 укладено договір
іпотеки №78568, за умовами якого останні
передали в іпотеку банку квартиру
АДРЕСА_2.

08.12.2011 р. між Публічним акціонерним
товариством «УкрСиббанк» та ПАТ
«Дельта Банк» було укладено договір
купівлі-продажу прав вимоги за
кредитами. Відповідно до вказаного
договору позивач набув права вимоги
по кредитному договору та договорами
забезпечення.

27.03.2013 р. на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2
направлені досудові вимоги про
необхідність сплати простроченої
заборгованості.

22.05.2013 р. на адресу ОСОБА_2, ОСОБА_4 було
направлено вимоги про усунення
порушень та попередження про
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Зважаючи на невиконання позичальником
своїх зобов'язань за кредитним
договором, внаслідок чого виникала
заборгованість, просив позов
задовольнити.

Рішенням Святошинського районного
суду міста Києва від 14 травня 2014 року
позов задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором №0 від 04.03.2008
року, що складає 1752936,44 грн., звернуто
стягнення на предмет іпотеки,
квартиру, яка складається з трьох жилих
кімнат, загальною площею 71 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що
належить ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3,
ОСОБА_2 по ј частині кожному на
підставі свідоцтва про право
власності на житло, виданого
Ленінградською районною державною
адміністрацією м. Києва від 04.03.1998
року та зареєстрованого в Київському
БТІ та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна 31.03.1998 р.,
шляхом продажу з прилюдних торгів з
початковою ціною продажу предмета
іпотеки, визначеною суб'єктом
оціночної діяльності на стадії
виконавчого провадження. В решті
позову відмовлено. Вирішено питання
розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_1 - ОСОБА_5 просить скасувати
рішення Святошинського районного
суду м. Києва від 14 травня 2014 року та
закрити провадження у справі.

Посилається на порушення судом норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального
права.

Свої доводи мотивує тим, що суд вийшов
за межі позовних вимог в частині
задоволених вимог, а саме звернув
стягнення на предмет іпотеки з усіх
відповідачів, тоді як позивач просив
звернути стягнення лише з
відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Суд також визначив, що звернення
стягнення на предмет іпотеки
відбувається шляхом продажу з
прилюдних торгів, тоді як позивач
просив звернути стягнення на предмет
іпотеки шляхом продажу на публічних
торгах.

В порушення ст. 39 Закону України «Про
іпотеку» суд першої інстанції не
визначив пріоритет та розмір вимог
інших кредиторів, які підлягають
задоволенню з вартості предмета
іпотеки, оскільки договором іпотеки
забезпечені також вимоги АКІБ
«УкрСиббанк» за іншим кредитним
договором № від 04 березня 2008
року.

Суд першої інстанції звернув стягнення
на предмет іпотеки без визначення її
вартості, чим порушив вимоги ч.1 ст.11
Закону України «Про іпотеку».

На вказану апеляційну скаргу
представником позивача подано
письмові заперечення, в яких просить
її відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін. Зазначив,
що жодна з підстав, на які
посилається скаржник, не звільняє
відповідача від своїх зобов'язань
перед кредитором та не є підставами
для скасування правильного по суті
рішення.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та
просив її задовольнити.

Представники позивача Побережний О.П.,
Кравчук О.Є. просили апеляційну скаргу
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Інші особи, що беруть участь у справі,
в судове засідання не з'явились, про
час та місце розгляду справи
повідомлені судом належним чином.

З'ясувавши обставини справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку про
наявність підстав для часткового
задоволення апеляційної скарги з
таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 04 березня 2008 року
між Акціонерним комерційним
інноваційним банком «УкрСиббанк»,
правонаступником якого є ПАТ
«УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено
договір про надання споживчого
кредиту №0 (при застосуванні
ануїтетної схеми погашення),
відповідно до якого банк надав
позичальнику кредит на споживчі ціни в
іноземній валюті в сумі 140 000 доларів
США терміном повернення не пізніше
05.03.2018 року, зі сплатою 13,40% річних.

04 березня 2008 року між Акціонерним
комерційним інноваційним банком
«УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено
договір поруки №183937, за яким
поручитель зобов'язався відповідати
перед кредитором за невиконання ОСОБА_1
усіх її зобов'язань, що виникли з
кредитного договору №0.

04 березня 2008 року між Акціонерним
комерційним інноваційним банком
«УкрСиббанк» та ОСОБА_1, ОСОБА_4,
ОСОБА_3, ОСОБА_2 укладено договір
іпотеки №78568, за умовами якого останні
передали в іпотеку банку квартиру
АДРЕСА_2 на забезпечення виконання
зобов'язань за договором про надання
споживчого кредиту №0 від 04
березня 2008 р. та договором про надання
споживчого кредиту №0 від 04
березня 2008 р., укладені між ОСОБА_1 та
іпотекодержателем.

08 грудня 2011 року між ПАТ
«УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було
укладено договір купівлі-продажу
прав вимоги за кредитами.

Відповідно до акту прийому-передачі
до вказаного договору від 01.03.2012 р. ПАТ
«УкрСиббанк» передало, а ПАТ «Дельта
Банк» прийняло документи кредитної
справи боржника ОСОБА_1 за кредитним
договором №0: оригінал
вказаного кредитного договору,
договір іпотеки №78568, договір поруки
тощо.

Відповідно до виписки з додатку №1
фактичний розмір невиконаного
грошового зобов'язання за кредитним
договором №0 у гривневому
еквіваленті станом на 16.12.2011 р.
становить 1 475 563,95 грн. (а.с.131 т.1).

Ухвалюючи рішення про задоволення
вимог позивача в частині звернення
стягнення на предмет іпотеки, суд
першої інстанції виходив з того, що
позичальник не виконує належним чином
своїх договірних зобов'язань, що
призвело до виникнення
заборгованості, досудовими вимогами
від 27.03.2013 р. позивач повідомив
позичальника та іпотекодавця про
необхідність усунення порушення, які
виконані не були, а тому позивач, як
заставодержатель, відповідно до ст.589
ЦК України набув право звернення на
предмет застави. При цьому суд першої
інстанції також застосував норми
Закону України «Про іпотеку» та
виходив з положень ст.1049, 1050, 1054 ЦК
України.

Колегія суддів не погоджується з
таким висновком суду, оскільки він не
відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 08 грудня 2011 року
між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта
Банк» було укладено договір
купівлі-продажу прав вимоги за
кредитами.

За таких підстав позивач набув право
грошової вимоги до боржника ОСОБА_1
згідно положень ст.1077-1079 ЦК України.

Відповідно до ст.24 Закону України
«Про іпотеку» від 05.06.2003 р.,
відступлення прав за іпотечним
договором здійснюється без
необхідності отримання згоди
іпотекодавця, якщо інше не
встановлено іпотечним договором, і за
умови що одночасно здійснюється
відступлення права вимоги за основним
зобов'язанням. Якщо не буде доведено
інше, відступлення прав за іпотечним
договором свідчить про відступлення
правів вимоги за основним
зобов'язанням. Іпотекодержатель
зобов'язаний письмово у п'ятиденний
строк повідомити боржника про
відступлення прав за іпотечним
договором і права вимоги за основним
зобов'язанням. Правочин про
відступлення права за іпотечним
договором підлягає нотаріальному
посвідченню. Відомості про таке
відступлення підлягають державній
реєстрації у встановленому
законодавством порядку.

Позивач не надав суду належних
доказів на підтвердження переходу
до нього права вимоги за іпотечним
договором №78568 від 04 березня 2008 року,
укладеним між Акціонерним
комерційним інноваційним банком
«УкрСиббанк» та ОСОБА_1, ОСОБА_4,
ОСОБА_3, ОСОБА_2, - нотаріально
посвідченого договору про
відступлення права вимоги за
іпотечним договором.

Договір купівлі-продажу прав вимоги
за кредитами від 08 грудня 2011 року та
акт прийому-передачі до вказаного
договору, відповідно до якого ПАТ
«УкрСиббанк» передало, а ПАТ «Дельта
Банк» прийняло документи кредитної
справи боржника ОСОБА_1 за кредитним
договором №0, а саме: оригінал
кредитного договору, договір іпотеки
№78568, договір поруки тощо, не є
належними та допустимими доказами на
підтвердження вказаної обставини.

Докази того, що іпотекодержатель
письмово повідомив боржника про
відступлення прав за іпотечним
договором матеріали справи також не
містять.

За відсутності доказів набуття
позивачем права вимоги за договором
іпотеки, правові підстави для
застосування таких правових наслідків
порушення зобов'язання іпотекодавця,
як звернення стягнення на предмет
іпотеки відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позовних вимог у визначений позивачем
спосіб.

Суд першої інстанції неповно з'ясував
обставини справи, які мають значення
для справи, дійшов помилкового
висновку про можливість задоволення
заявлених позовних вимог шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки та ухвалив рішення, без
додержання норм матеріального та
процесуального права.

Оскільки фактичний зміст позовних
вимог сформульований позивачем досить
чітко, а функцією суду є не тільки
належна кваліфікація спірних
правовідносин, а і належна
кваліфікація позовних вимог (хоч би
формулювання цих вимог не
відповідало формулюванню, яке
міститься в законі), доводи
апеляційної скарги в тій частині, що
суд вийшов за межі позовних вимог та
звернув стягнення на предмет іпотеки
шляхом продажу з прилюдних торгів, а
не шляхом звернення стягнення на
предмет іпотеки шляхом продажу на
публічних торгах є необґрунтованими.

Відповідно до ч.3 ст.303 ЦПК України
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Відтак, рішення суду першої
інстанції в оскаржуваній частині
підлягає скасуванню на підставі ст.309
ЦПК України з ухваленням нового
рішення про відмову в задоволенні
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Рішення суду в частині відмови в
задоволенні позову про стягнення
кредитної заборгованості з боржника
та поручителя сторони не оскаржують, а
тому воно не є предметом
апеляційного розгляду.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317
ЦПК України, колегія суддів

Вирішила:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 14 травня 2014 року в частині
звернення стягнення на предмет
іпотеки, квартиру, розташовану за
адресою: АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на праві
власності, в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ від 04 березня 2008 року, що
складає 1 752936,44 грн. та стягнення
судового збору в сумі 3 441 грн.
скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення,
про відмову у задоволенні вказаних
позовних вимог.

В решті рішення суду залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді:

Справа №22-ц/796/8312/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Ключник А.С.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Кирилюк Г.М.