№ 201/4749/13 ц
провадження 8/201/9/2014
УХВАЛА

15 липня 2014 року
Жовтневий районний
суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретаре Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську заяву
ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими
обставинами рішення Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
24 травня 2013 року,-

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Альфа-Банк» 19 квітня 2013 року
звернулося до суду з позовом до
відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3,
треті особи орган опіки та піклування
Жовтневої районної в м.
Дніпропетровську ради, старший
державний виконавець підрозділу
примусового виконання рішень
управління ДВС ГУЮ у Дніпропетровській
області Сивокозов О.М. про виселення із
житлового приміщення із зняттям з
реєстраційного обліку; ОСОБА_3 заявила
зустрічний позов до ПАТ «Альфа Банк» і
ОСОБА_1 про визнання недійсним договору
іпотеки.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 24 травня 2013 року
позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк»
задоволені в повному обсязі, в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 було
відмовлено в повному обсязі.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 10 жовтня
2013 року апеляційна скарга ОСОБА_3,
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 задоволена частково,
рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 24 травня 2013 року в
частині виселення і зняття з
реєстраційного обліку скасоване і
постановлено нове рішення про відмову
в задоволенні позову банку в цій
частині, в іншій частині рішення
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 24 травня 2013 року
залишене без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18 грудня 2013 року касаційна
скарга ОСОБА_3 відхилена, касаційна
скарга ПАТ «Альфа-Банк» задоволена
частково, рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 10 жовтня
2013 року в частині скасування рішення
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 24 травня 2013 року в
частині вимог про виселення скасоване
і залишене в силі рішення Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
24 травня 2013 року, рішення апеляційного
суду Дніпропетровської області від 10
жовтня 2013 року в частині скасування
рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 24 травня 2013 року в
частині відмови в задоволенні позову
ПАТ «Альфа-Банк» про зняття
відповідачів з реєстраційного обліку -
залишене без змін, рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 10 жовтня 2013 року в частині
відмови в задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_3 про визнання договору
іпотеки недійсним залишене без змін.

Отже, рішення Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 24 травня
2013 року набрало законної сили.

28 лютого 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з заявою про перегляд рішення
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 24 травня 2013 року
за нововиявленими обставинами з тих
підстав, що вказаним рішенням
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська і ухвалою колегії
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18 грудня 2013 року
проведено виселення ОСОБА_1 без
стягнення з нього боргу за кредитними
зобов'язаннями, що по закону не можливо,
майно боржника начебто реалізовано на
прилюдних торгах, але залишилося не
реалізованим і в той же час непродане
майно боржника актом передано у
власність банку та видано свідоцтво
про його придбання; ця обставина для
заявника є нововиявленою, оскільки в
дійсності йому нічого не відомо про
таке стягнення і реалізацію його
квартири. Вказана обставина, на думку
заявника, говорить про незаконність
рішення суду від 24 травня 2013 року і є
основною причиною, що унеможливлює
виконання вказаного рішення суду, це
рішення (оскаржуване) винесено без
врахування всіх його процесуальних
прав, не надана можливість використати
всі законні права в наданні доказів та
додаткових матеріалів, а надані
документи і матеріали
фальсифікувалися, надані заявником
докази не прийняті до уваги і належним
чином не оцінені, документи та докази
банку були не правдиві і не
відповідаючі дійсності і це, на думку
заявника, перешкодило суду всебічно і
повно розглянути всі обставини справи,
а тому і винесено не вірне рішення суду.
Просив рішення від 24 травня 2013 року
скасувати, відновити провадження,
розглянути її заперечення і заяву, а
нововиявлені, на його думку, обставини
ведуть до задоволення його позиції і
спростування позиції банку.

Заявник в ході судового засідання,
представник ОСОБА_1, вимоги заяви
підтримав, наполягав на її законності і
просив задовольнити в повному обсязі.

Представник ПАТ «Альфа-Банк» і старший
державний виконавець підрозділу
примусового виконання рішень
управління ДВС ГУЮ у Дніпропетровській
області Сивокозов О.М. в судовому
засіданні не визнали заяву,
заперечували проти її обставин та
доводів представника ОСОБА_1, вважаючи
заяву необґрунтованою і просили в її
задоволенні відмовити в повному
обсязі.

ОСОБА_2, ОСОБА_3 і представник органу
опіки та піклування Жовтневої районної
в м. Дніпропетровську ради в судове
засідання не з'явилися, про день та час
розгляду заяви повідомлялися належним
чином. Суд вважає можливим розгляд
справи за відсутності вказаних осіб
відповідно до ст. ст. 169, 365 ЦПК України.

Вислухавши пояснення представника
заявника, представника ПАТ
«Альфа-Банк» і старшого державного
виконавця, з'ясувавши думку сторін і
третіх осіб, оцінивши добуті та надані
докази, перевіривши всі матеріали
заяви та цивільної справи, суд вважає
заяву не обгрунтованою та не
підлягаючою задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Згідно ст. 361 ЦПК України рішення
або ухвала суду, якими закінчено
розгляд справи, що набрали законної
сили, а також судовий наказ можуть бути
переглянуті у зв'язку з нововиявленими
обставинами.

Підставами для перегляду рішення,
ухвали суду чи судового наказу у
зв'язку з нововиявленими обставинами є:
1) істотні для справи обставини, що не
були і не могли бути відомі особі, яка
звертається із заявою, на час розгляду
справи; 2) встановлені вироком суду, що
набрав законної сили, завідомо
неправдиві показання свідка, завідомо
неправдивий висновок експерта,
завідомо неправильний переклад,
фальшивість документів або речових
доказів, що потягли за собою ухвалення
незаконного або необгрунтованого
рішення; 3) скасування судового рішення,
яке стало підставою для ухвалення
рішення чи постановлення ухвали, що
підлягають перегляду; 4) встановлена
Конституційним Судом України
неконституційність закону, іншого
правого акта чи їх окремого положення,
застосованого судом при вирішенні
справи, якщо рішення суду ще не
виконане.

В судовому засіданні встановлено,
що жодної з вищеназваних обставин
заява ОСОБА_1 не містить; дії суду при
прийнятті позову до провадження та
призначенні справи до розгляду,
судовий розгляд справи відповідають
вимогам цивільно-процесуального
закону, об'єктивних даних про сумніви в
об'єктивності та неупередженості судів
не надано, процесуальні права заявнику
були роз'яснені і ним використані в
повному обсязі, нічим не підтверджені
сумніви та припущення не можуть бути
покладені в основу задоволення цієї
заяви; судді судової палати з цивільних
справ апеляційного суду
Дніпропетровської області та Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, перевіряючи правильність
застосування норм матеріального та
процесуального права при прийнятті
апеляційних і касаційних скарг сторін
на рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська (при розгляді справи
та винесенні рішення і ухвали) інших
порушень не знайшли, рішення суду в
кінцевому варіанті набрало законної
сили і повинно виконуватися. Вказані
заявником обставини не є
нововиявленими, вони досліджувалися,
аналізувалися судами при розгляді
справи, були відомі і враховані.

Крім того, заявник в своїй заяві
про перегляд рішення за нововиявленими
обставинами посилається як на
нововиявлену обставину на ухвалу
колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18 грудня 2013 року, де вказано
про проведення виселення ОСОБА_1 без
стягнення з нього боргу за кредитними
зобов'язаннями, що по закону не можливо,
майно боржника начебто реалізовано на
прилюдних торгах, але залишилося не
реалізованим і в той же час непродане
майно боржника актом передано у
власність банку та видано свідоцтво
про його придбання; ця обставина для
заявника і є істотною і нововиявленою,
оскільки в дійсності йому нічого не
відомо про таке стягнення і реалізацію
його квартири, а тому рішення від 24
травня 2013 року незаконне і його
потрібно скасувати.

Відповідач ОСОБА_1 посилається, як на
нововиявлену обставину, лише на один
абзац ухвали ВССУ від 18 грудня 2013, а
саме: «У подальшому, після звернення
виконавчою службою стягнення на
предмет іпотеки, відкриття виконавчого
провадження та проведення прилюдних
торгів, майно залишилось
нереалізованим». Але заявникові було
відомо про дійсний стан виконавчого
провадження, зокрема те, що прилюдні
торги не проводились, дана обставина не
змінилася не на момент розгляду в
касаційній інстанції, не зараз, не на
момент розгляду справи судом першої
інстанції, який ухвалив рішення зовсім
на інших підставах.

Ця обставина не є єдиною та основною
причиною постановлення ухвали від 18
грудня 2013 року. В ухвалі наведено цілий
ряд нормативних актів, які лягли в
основу її винесення. Міркування
відповідача про те, що «на думку суду,
відбулось звернення стягнення на
предмет іпотеки в межах виконавчого
провадження», «а суд апеляційної
інстанції не врахував це», є не
обгрунтованими, оскільки в цій же
ухвалі суд зазначає, що на квартиру № 90
в будинку 35-Б корпус 1 по вул.
Дзержинського в м. Дніпропетровську
накладено арешт та її описано в межах
виконавчого провадження, відкритого на
підставі виконавчого листа № 6-5053/11 від
21 грудня 2011 року, виданого на виконання
рішення Постійно діючого Третейського
суду при Всеукраїнській Громадській
Організації «Всеукраїнський
фінансовий союз» від 02 вересня 2010 року,
про стягнення з відповідача
заборгованості за кредитним договором.
Та надалі суд касаційної інстанції,
зазначає, що судом першої інстанції, в
частині виселення, дана правильна
оцінка обставинам по справі, враховано
умови договору іпотеки, які
відповідачами не були виконані, та не
заперечувалися банком.

Скасовуючи рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 10 жовтня
2013 року, суд касаційної інстанції
посилається на ст. ст. 52, 65, 66 Закону
України «Про виконавче провадження», в
яких зазначено, що державний
виконавець мас право стягнути
заборгованість за рахунок
заставленого, а також іншого майна
боржника.

Звернення стягнення на майно боржника
полягає в його арешті, вилученні та
примусовій реалізації. Звернення
стягнення на переданий в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
є підставою для виселення всіх
мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
у порядку, встановленому законом. Після
прийняття рішення про звернення
стягнення на переданий в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язав на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок або житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють житловий будинок або
житлове приміщення у встановлений або
інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
(ст. 40 Закону України «Про іпотеку»).
Судом досліджено та викладено в тексті
ухвали, що відповідачі неодноразово
повідомлялися банком про добровільне
виселення з іпотечної квартири.

Відповідно до п. 6.4 Договору
іпотеки № 8МЕІ1801367/1 від 17 вересня 2008
року право вибору способу звернення
стягнення на предмет іпотеки з числа
передбачених у договорі та у
законодавстві України належить
іпотекодержателю.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону України
«Про іпотеку» договір про задоволення
вимог іпотекодержателя, яким також
вважається відповідне застереження в
іпотечному договорі, визначає можливий
спосіб звернення стягнення на предмет
іпотеки відповідно до цього Закону.

Визначений договором спосіб
задоволення вимог іпотекодержателя не
перешкоджає іпотекодержателю
застосувати інші встановлені Законом
України «Про іпотеку» способи
звернення стягнення на предмет
іпотеки. Та при обранні будь-якого
способу звернення стягнення на предмет
іпотеки іпотекодержатель має право на
задоволення своїх вимог за рахунок
предмету іпотеки та, відповідно,
вимагати усунути перешкоди в цьому.
Так, ПАТ «Альфа-Банк», як
іпотекодержатель, має намір
задовольнити свої вимоги до ОСОБА_1, що
виникли внаслідок невиконання ним
своїх обов'язків за кредитним
договором, за рахунок предмету іпотеки.

Рішення Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 24 травня
2013 року винесено не на підставі ухвали
колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18 грудня 2013 року, остання
винесена значно пізніше оскаржуваного
рішення Жовтневого районного суд м.
Дніпропетровська, набрала законної
сили і не може зараз бути нововиявленою
обставиною в розумінні тих обставин, на
які посилається заявник як на підставу
обґрунтування і задоволення своєї
заяви.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на
захист цивільних прав та інтересів: « 1.
Кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню. Обставини,
визнані судом загальновідомими, не
потребують доказування.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності. Відповідно до
ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Всебічне дослідження усіх обставин
справи та письмових доказів, з
урахуванням допустимості доказів та
узгодженістю і несуперечністю між
собою дають об'єктивні підстави
вважати, що заява не підлягає
задоволенню.

Не може суд прийняти до уваги позицію
заявника і його представника стосовно
наполягання на своїх вимогах, оскільки
вона спростовується вищенаведеним і
нічим об'єктивно не підтверджується.

Приймаючи до уваги те, що законних
підстав для перегляду рішення
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 24 травня 2013 року
за нововиявленими обставинами, у
зв'язку з відсутністю цих обставин, -
немає, а інші підстави перегляду
вказаного рішення суду за
нововиявленими обставинами учасниками
спору і заявником не названі, суд
вважає заяву ОСОБА_1 не обгрунтованою і
в її задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції
України; ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 3,
4, 10, 11, 57-61, 210, 293, 361 - 366 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про
перегляд рішення Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 24 травня
2013 року за нововиявленими обставинами
відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подання
апеляційної скарги протягом 5 днів з
дня проголошення ухвали, а у разі якщо
ухвалу було постановлено без участі
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом п'яти днів з
дня отримання копії ухвали.

Суддя -