У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2014 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Кадєтова О.В.,
розглянувши касаційну скаргу
ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду м.
Києва від 10 червня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
Дарницького районного суду м. Києва із
позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу
за договором позики, посилаючись на те,
що 09 жовтня 2010 року між ним та
відповідачем укладено договір позики,
відповідно до якого позивач надав у
борг відповідачу 29 500,00 доларів США із
строком повернення не пізніше 09 квітня
2011 року. Оскільки ОСОБА_2 повністю не
повернув у встановлений строк позику,
тому з урахуванням зменшення позовних
вимог позивач просив стягнути із
відповідача на свою користь 19 250,00
доларів США - залишок неповерненої
частини позики, 5 018,11 доларів США -
проценти за користування позикою, 1 541,42
доларів США - 3 % річних від простроченої
суми боргу, 2 464 000,00 грн - неустойка
передбачена п.4 договору позики.

Рішенням Дарницького районного суду
міста Києва від 15 квітня 2014 року позов
задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_3 заборгованість за
договором позики в розмірі 19 250,00
доларів США, що еквівалентно 249 807,25 грн,
три проценти річних в розмірі 21 538,15 грн.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат. У задоволенні іншої частини
позовних вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від
10 червня 2014 року рішення суду першої
інстанції в частині відмови в
задоволенні вимог про стягнення
процентів за користування позикою,
неустойки - скасувати і ухвалити в цій
частині нове рішення, в частині
стягнення 3 % річних на підставі ч. 2 ст.
625 ЦК України, визначення загальної
суми стягнення в розмірі 274 058,85 грн,
судових витрат змінено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 19
250,00 доларів США, що становить в
еквіваленті 249 807,25 грн залишку
неповерненої частини позики; 5 018,11
доларів США процентів, що становить в
еквіваленті 65 120,01 грн; 20 003,01 грн - 3 %
річних на підставі ст. 625 ЦПК України; 50
000,00 грн штрафу (пені) за прострочення
виконання зобов'язання, а також 3 441,00
грн судового збору за розгляд справи
районним судом, а всього стягнуто 388 371,27
грн. В іншій частині рішення
Дарницького районного суду міста Києва
від 15 квітня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 порушує
питання про скасування рішення
Апеляційного суду м. Києва від 10 червня
2014 року в частині стягнення з нього 50
000,00 грн штрафу (пені) за прострочення
виконання зобов'язання та 5 018,11 доларів
США процентів, що становить в
еквіваленті 65 120,01 грн, мотивуючи свої
вимоги порушенням судом апеляційної
інстанції норм процесуального права і
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

У відкритті касаційного провадження у
справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті
328 ЦПК України суддя відмовляє у
відкритті касаційного провадження у
справі, якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені в ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи.

Згідно ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановленні в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов в частині
стягнення заборгованості за договором
позики, суд першої інстанції виходив з
того, що факт складання цього договору,
його підписання, вищенаведеного
прострочення погашення боргу та
остаточної заборгованості в розмірі 19
250,00 доларів США відповідач не
заперечував.

Відмовляючи в задоволенні позову в
частині стягнення процентів за
користування позикою, суд першої
інстанції виходив з того, що укладеним
сторонами договором позики стягнення
процентів не передбачено.

Відмовляючи в задоволенні позовної
вимоги про стягнення неустойки на
підставі п. 4 вищевказаного договору
позики, суд першої інстанції виходив з
того, що неустойка не може визначатись
у твердій грошовій сумі.

Змінюючи рішення суду першої інстанції
в частині стягнення пені та процентів,
апеляційний суд виходив із принципу
свободи договору, який є однією із
загальних засад цивільного
законодавства і встановлений пунктом
третім частини першої статті 3 ЦК
України, посилався на положення ст. 1048
ЦК України та виходив з того, що сума
договору позики перевищує
п'ятдесятикратний розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян.

Доводи касаційної скарги та зміст
доданих до неї судових рішень не дають
підстав для висновку, що судом
апеляційної інстанції при розгляді
справи допущено неправильне
застосування норм матеріального чи
порушення процесуального права, які
передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як
підстави для скасування рішень.

На підставі наведеного та керуючись п. 5
ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті
касаційного провадження у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики.

Додані до скарги матеріали повернути
заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ
О.В.
Кадєтова