Справа №621/1539/14-ц
РІШЕННЯ

іменем України

10 липня 2014 року Зміївський
районний суд Харківської області у
складі:

головуючого: Бібіка О.В.,

за участю секретаря:
Заводовського П.П.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в місті
Змієві цивільну справу за позовом
Моторного (транспортного) страхового
бюро України до ОСОБА_1 про
відшкодування в порядку регресу
витрат, пов'язаних з виплатою
страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2014 року Моторне
(транспортне) страхове бюро України
звернулась до суду із вищевказаним
позовом до ОСОБА_1, в якому просило
стягнути з останнього в порядку
регресу витрат, пов'язаних з виплатою
страхового відшкодування в розмірі 9898
грн. 34 коп., витрат на правову допомогу
-750 грн. та 243 грн. 60 коп. витрат з оплати
судового збору. Обґрунтовуючи позовні
вимоги, позивач зазаначає, що в
результаті ДТП, яке мало місце 03
вересня 2010 року було пошкоджено
автомобіль «Toyota» д.р.н. НОМЕР_2 який
належить ОСОБА_3 На виконання вимог ст.
22 ЗУ «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» виплатило ОСОБА_3 страхове
відшкодування в розмірі 9898 грн. 34 коп.
Оскільки у скоєнні ДТП, яке відбулося 03
вересня 2010 року, винним визнано ОСОБА_1,
позивач з посиланням на ст. 1191 ЦК
України та на ст. 38 ЗУ «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» вважає, що він
має право на відшкодування в порядку
регресу понесених ним фактичних
витрат, а тому просить задовольнити
позов в заявлений ним спосіб.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, про місце, день і
час розгляду справи повідомлений
належним чином, проте, в матеріалах
справи міститься заява останнього про
розгляд справи за його відсутністю (а.с.
21).

Відповідач в судовому засіданні
проти позову заперечував, посилаючись
на сплив строку позовної давності, та
на невизначеність розміру страхового
відшкодування, так як висновок
спеціаліста-товарознавця не може бути
визнано належним доказом.

Вислухавши відповідача,
дослідивши та оцінивши письмові докази
у справі у їх сукупності, суд приходить
до висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03 вересня 2010
року о 10 год. 30 хв. ОСОБА_1 керуючи
мотоциклом КМЗ «Днепр МТ-16» державний
номерний знак НОМЕР_1 на 54 км+100м
автодороги Т-21-05 при повороті ліворуч
не впевнився в безпечності маневру, та
допустив зіткнення з обганяючим
автомобілем «Toyota» д.р.н. НОМЕР_2 під
керуванням водія ОСОБА_3, в результаті
чого обидва транспортні засоби
отримали механічні пошкодження.

Винним у вказаній ДТП згідно
постанови Зміївського районного суду
Харківської області від 09 лютого 2011
року визнано ОСОБА_1 (а.с. 9).

Згідно п. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок
у кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина ОСОБА_1, сам
делікт та причинно-наслідковий з»язок
між винними діями відповідача на
настанням шкоди встановлені та не
підлягають доказуванню.

На виконання вимог ст. 22 ЗУ 22
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» моторне
(транспортне) страхове бюро України
виплатило ОСОБА_3 страхове
відшкодування в розмірі 9898 грн. 34 (а.с.
24).

Стаття 993 ЦК України передбачає
перехід до страховика прав
страхувальника щодо особи,
відповідальної за завдані збитки, а
саме: «До страховика, який виплатив
страхове відшкодування за договором
майнового страхування, у межах
фактичних витрат переходить право
вимоги, яке страхувальник або інша
особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки».

За ст. 1191 ЦК України: «Особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом».

Згідно пп. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» МТСБУ після сплати страхового
відшкодування має право подати
регресний позов, зокрема, до власника,
водія транспортного засобу, який
спричинив дорожньо-транспортну
пригоду, який не застрахував свою
цивільно-правову відповідальність,
крім осіб, зазначених у пункті 13.1
статті 13 цього Закону.

Частинами 1 та 2 ст. 11 ЦПК України
передбачено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі. Особа, яка бере
участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК
України, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Таким чином, оскільки
законодавством передбачено право
страховика після виплати
відшкодування звернутись до суду з
регресним позовом до особи,
відповідальної за завдані збитки, суд
приходить до висновку, що позов
моторного (транспортного) страхового
бюро України до ОСОБА_1 про
відшкодування в порядку регресу
витрат, пов'язаних з виплатою
страхового відшкодування є
обґрунтованим та підлягає задоволенню
в межах заявлених позовних вимог.

Не знайшли свого підтвердження в
судовому засіданні твердження
відповідача, що позивач звернувся до
суду за захистом свого права поза
межами строку позовної давності.

Як встановлено в судовому
засіданні страхове відшкодування
позивачем перераховано платіжним
дорученням № 2546 від 08.06.2011 року і з
цього часу почався перебіг строку
позовної давності.

Зазначене узгоджується із
положеннями п.27 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 4 від 01 березня 2013 року « Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки», де вказано, що
регрес на вимога може бути прд»явлена
протягом трьох років з дня виконання
зобов»язання про відшкодування шкоди,
тобто з того моменту, коли страховик
виплатив страхове відшкодування.

Суд не приймає заперечення
відповідача щодо неналежності доказу,
яким встановлено розмір страхового
відшкодування, так як при проведенні
дослідження спеціаліста-товарознавця
08 вересня 2010 року ОСОБА_1 був
присутній, підписав акт огляду
транспортного засобу «Toyota» д.р.н.
НОМЕР_2 ,та ніяких зауважень не мав
(а.с.33-43).

Враховуючи, що позовні вимоги
підлягають задоволенню, відповідно до
ст. 88 ЦПК України, витрати понесені
позивачем з оплати судового збору в
розмірі 243 грн. 60 коп.

Що стосується вирішення питання
щодо розподілу судових витрат, зокрема
стягнення з ОСОБА_1 на користь
Моторного (транспортного) страхового
бюро України витрат на правову
допомогу у розмірі 750 грн., то
погодитися з доводами позивача в цій
частині неможливо.

Статтею 79 ЦПК України
передбачено, що витрати на правову
допомогу входять до витрат, пов'язаних
з розглядом справи.

Виходячи із змісту ст. ст. 56, 84 ЦПК
України ці витрати мають бути пов'язані
з оплатою правової допомоги адвоката
або іншого фахівця в галузі права, які
допускаються до участі в розгляді
справи ухвалою суду за заявою особи,
яка бере участь в розгляді справи.

З матеріалів справи вбачається, що 27
вересня 2012 року між Моторним
(транспортним) страховим бюро України
та адвокатом ОСОБА_5, укладено контракт
про надання правової допомоги . 15.05.2014
року до вказаного контракту було
укладено додаткову угоду № 109 за
умовами якої, МТСБУ передано , а ОСОБА_5
прийнято завдання на ведення від імені
МТСБУ судової справи за позовом до
ОСОБА_1, та згідно платіжного доручення
на виконання вказаної угоди МТСБУ було
переведено за платіжним дорученням №
33080 від 12.06.2014 на рахунок ОСОБА_5 750 грн. (
а.с.60).

Заяви письмової та усної позивача
МТСБУ про допущення до участі в
розгляді даної справи адвоката ОСОБА_5
як особи, що надає правову допомогу, та
постановлення з цього приводу
відповідної ухвали суду матеріали
справи не містять.

За таких обставин у суду не має підстав
стягувати з ОСОБА_1 на користь
Моторного (транспортного) страхового
бюро України 750 грн., оскільки такі
кошти не можуть вважатися витратами на
правову допомогу, відшкодування яких
передбачено цивільним процесуальним
законодавством.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 10, 11, 60‚ 88, 169, 212, 213, 214, 215
ЦПК України, суд, -

В
И Р І Ш И В:

Позовну заяву Моторного
(транспортного) страхового бюро
України до ОСОБА_1 про відшкодування в
порядку регресу витрат, пов'язаних з
виплатою страхового відшкодування -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
проживаючого АДРЕСА_1 на користь
Моторного (транспортного) страхового
бюро України (п/р 871 в
Укрексімбанку м. Києва, МФО 322313,
ідентифікаційний код 21647131) в порядку
регресу витрати, пов'язані з виплатою
страхового відшкодування в розмірі 9898
(дев»ять тисяч вісімсот дев»яносто
вісім) грн. 34 коп.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
проживаючого АДРЕСА_1 на користь
Моторного (транспортного) страхового
бюро України (п/р 871 в
Укрексімбанку м. Києва, МФО 322313,
ідентифікаційний код 21647131) - 243 ( двісті
сорок три) грн. 60 коп. витрат з оплати
судового збору.

В решті позовних вимог -
відмовити.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо воно не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Харківської області через Зміївський
районний суд Харківської області
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення, а особою яка була
відсутня при проголошенні рішення
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення

Суддя
О.В.Бібік