АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1278/14
Головуючий 1 інст. - Короткий І.П.
Доповідач - Кругова С.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 липня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого судді -
КРУГОВОЇ С.С.

суддів колегії
-ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.

-
ХОРОШЕВСЬКОГО О.М.

при секретарі
- Шпарага О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення
Московського районного суду міста
Харкова від 11 грудня 2013 року по справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства "Банк Фінанси та Кредит" до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, що діє особисто
та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7,
третя особа Служба у справах дітей
Московського району управління служб у
справах дітей Департаменту праці та
соціальної політики Харківської
міської ради про виселення, -

в с т а н о в и л а :

Позивач звернувся з позовною
заявою, в якій просив виселити з
квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6,
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7., ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_9;
зобов'язати Московський районний
відділ головного управління державної
міграційної служби України в
Харківській області зняти з реєстрації
місця проживання за адресою АДРЕСА_1
вищевказаних осіб; та витрати по сплаті
судового збору віднести на рахунок
відповідачів.

Ухвалою Московського районного
суду м. Харкова від 28 серпня 2013 року
відмовлено у відкритті провадження у
справі в частині позовних вимог про
зобов`язання Московського районного
відділу головного управління
державної міграційної служби України в
Харківській області вчиняти певні дії
і відкрите провадження за позовними
вимогами про виселення..

Рішенням Московського районного
суду міста Харкова від 11 грудня 2013 року
позов про виселення задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції від 11 грудня 2013 року,
відповідачі подали апеляційну скаргу,
в якій просять скасувати зазначене
рішення та постановити ухвалу про
закриття провадження у справі на
підставі п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України.

В обгунтування апеляційної
скарги зазначають, що позивач не
надавав суду заяви про заочний розгляд
справи, тому відповідно до ст.. 224 ЦПК
України, суд не мав права розглядати
справу за відсутності відповідачів в
порядку заочного провадження.

Вказують, що у рішенні помилково
зазначено начебто представник
відповідачів позов підтримав, оскільки
він у судовому засіданні присутнім не
був.

Звертають увагу, що позивач
відповідно до рішення апеляційного
суду Харківської області від 15 липня 2013
року протягом місяця повинен був
врегулювати питання про виселення
мешканців або укладення з ними
відповідного договору про строки
виселення, чого зроблено не було та
всупереч законодавчим нормам й без
додержання місячного терміну, позивач
звернувся до суду через 22 дні після
набрання чинності рішення
апеляційного суду.

Зазначають, що зупинення
провадження у справі, у зв'язку з
подачею заяви про виконання
обов'язкових дій з зупинення
провадження, було обов'язком суду, який
той не виконав.

Вказують, що судом першої
інстанції позов розглянуто не
повністю, оскільки вказане рішення
суперечить тексту позовної заяви та
вказано не всіх відповідачів по справі.

Згідно ч. 1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення осіб, що з`явилися в
судове засідання, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає що
скарга задоволенню не підлягає.

Постановлюючи оскаржуване рішення суд
першої інстанції виходив з того, що
згідно чинного законодавства, після
прийняття рішення про звернення
стягнення на передану в іпотеку
квартиру всі мешканці зобов'язані на
письмову вимогу іпотекодержателя
добровільно звільнити приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги, якщо мешканці не
звільняють її добровільно, то їх
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду.

З таким висновком суду судова
колегія погоджується з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це
було встановлено судом, 02 листопада 2007
року між сторонами було укладено
іпотечний договір № М-23/286/3-07-3 (а. с. 8),
згідно частин 1 і 2 якого іпотекодавці
ОСОБА_4 і ОСОБА_5 передають в іпотеку
іпотекодержателю нерухоме майно, а
саме квартиру загальною площею 61,6 кв.
м., житловою площею 44,6 кв. м., що
розташована за адресою: АДРЕСА_1 для
забезпечення повернення кредитних
ресурсів, виданих за Кредитним
договором № М-23/286-07-МФ від 02 листопада
2007 року боржнику ОСОБА_3 (а.с.8-9).

Згідно ст.. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Оскільки, відповідач ОСОБА_3 свої
зобов'язання за Кредитним договором не
виконала у встановленому порядку, то за
умовами вищевказаного іпотечного
договору, а саме пункту 8.4.3,
іпотекодержатель має право звернути
стягнення на предмет іпотеки
відповідно до чинного законодавства.

Відповідно ст.. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; зміна умов зобов'язання;
сплата неустойки; відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Згідно ч. 1 та 3 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на
предмет іпотеки. Право
іпотекодержателя на звернення
стягнення на предмет іпотеки також
виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону. Звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Заочним рішенням Московського
районного суду Харківської області від
21.01.2013 року з яким погодився
апеляційний суд звернуто стягнення на
предмет іпотеки, а саме: квартиру, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

У відповідності ч.2 ст. 40 Закону України
«Про іпотеку» після прийняття рішення
про звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору всі
мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або
нового власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють житловий будинок чи житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно з ч.1 ст. 35 цього ж Закону у
разі порушення основного
зобов'язання та/або умов іпотечного
договору іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та

боржнику, якщо він є відмінним від
іпотекодавця, письмову вимогу про
усунення порушення, але якщо протягом
встановленого строку вимога іпотеко
держателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
прийняти рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору.

Згідно з ч.3 ст.109 ЖК України
звернення стягнення на передане в
іпотеку жиле приміщення є підставою
для виселення всіх громадян, що
мешкають у ньому, за винятками,
встановленими законами. Всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо громадяни не звільняють
жиле приміщення у встановлений або
інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до довідки з місця
проживання про склад сім`ї та
реєстрацію (а. с. 19), у вищевказаній
квартирі мешкають ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5

20.04.2013 року Філія «Слобожанське РУ» АТ
«Банк «Фінанси та Кредит» надсилав
відповідачам, законному представнику
ОСОБА_7 - ОСОБА_5 та службі у справах
дітей ХОДА вимогу про добровільне
звільнення та зняття з реєстраційного
обліку (а. с. 20, 23, 25).

Як вбачається з копій рекомендованих
повідомлень про вручення поштових
відправлень, 10.04 2013 року адресати
отримали вказані вимоги (а.с.21, 22, 24, 26).

Згідно з пунктом 8.1.10 іпотечного
договору іпотекодавець зобов'язується
не реєструвати в квартирі, що є
предметом іпотеки, будь-яких осіб без
письмового дозволу іпотекодержателя.

В порушення цієї вимоги, неповнолітній
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_9, був
зареєстрований у вказаній квартирі,
згідно довідки з місця мешкання про
склад сім`ї та реєстрацію, 2012 року, хоча
дозволу на це не було, а договір був
укладений ще у 2007 році. Отже, вказана
квартира на праві власності ОСОБА_7 не
належить та на момент укладення
іпотечного договору він у спірній
квартирі зареєстрований не був.

Відповідно до ч. 4 ст.. 29 ЦК України
місцем проживання фізичної особи, яка
не досягла десяти років, є місце
проживання її батьків (усиновлювачів)
або одного з них, з ким вона проживає,
опікуна або місцезнаходження
навчального закладу чи закладу охорони
здоров'я, в якому вона проживає.

Тому рішення суду щодо виселення
ОСОБА_7 разом зі своєю матір"ю є
обґрунтованим.

У разі, якщо відповідач у своїй заяві
просить відкласти за якихось причин
судове засідання і заперечує проти
ухвалення заочного рішення, суд не
вправі ухвалювати заочне рішення,
навіть якщо визнає причину неявки
неповажною, а повинен ухвалити
звичайне рішення, оскільки така заява
прирівнюється до його участі в процесі.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішення суду першої інстанції від 11
грудня 2013 року не є заочним і
розглядалося у загальному порядку, про
що зазначено у абз. 3 мотивувальної
частини рішення (а. с. 65).

Відповідно до ст.. 169 ЦПК України та п. 20
постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції" неявка
представника в судове засідання без
поважних причин або неповідомлення
ним про причини неявки не є перешкодою
для розгляду справи. За клопотанням
сторони та з урахуванням обставин
справи суд може відкласти її розгляд.
Тобто, за таких умов відкладення
розгляду справи є факультативним
(необов'язковим), а бути присутнім у
судовому засіданні є правом сторони, а
не його обов'язком.

Суд першої інстанції правильно
встановив фактичні обставини по справі
і дав належну оцінку наданим сторонами
доказам і дійшов правильного висновку
про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 60 цього
Кодексу.

Доводи апеляційної скарги не є
суттєвими, і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ч.1 ст. 60, ст.ст. 303,307, 308,
315,317,317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 -відхилити.

Рішення Московського районного
суду міста Харкова від 11 грудня 2013 року
- залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту проголошення.
Касаційна скарга може бути подана
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя -

Судді колегії -