Справа № 201/5175/14ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне в порядку гл. 8 розділу ІІІЦПК
України/

23 червня 2014 року Жовтневий
районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді
Демидової С.О.

при секретарі
Пєронкові М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Надра» до ОСОБА_1, третя особа
ОСОБА_2 про звернення стягнення на
предмет іпотеки та виселення,-

В С Т А Н О В И В:

ПАТ КБ «Надра» звернулося до
суду з позовом, в якому посилається на
те, що 08 травня 2007 року між ПАТ КБ
«Надра» та ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір № 14/2007/0368/Фжк,
відповідно до якого банк надав
позичальнику кредит в сумі 198 доларів
США строком до 07 травня 2027 року зі
сплатою 12,49 % річних. В забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором між банком та позичальником
було укладено договір іпотеки №
14/2007/0368/Фжк від 08 травня 2007 року,
предметом якого є квартира АДРЕСА_1, що
належить іпотекодавцю на підставі
договору купівлі-продажу. З метою
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором між банком та
ОСОБА_2 08 травня 2007 року укладено
договір поруки № 14/2007/0368 Фжк. В зв'язку з
неналежним виконанням позичальником
зобов'язань за кредитним договором
станом на 20 лютого 2014 року виникла
заборгованість в сумі 322 518, 39 доларів
США, що в гривневому еквіваленті
складає 2 833 388, 56 грн. Тому позивач
просить суд звернути стягнення на
предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1, яка
належить на праві власності ОСОБА_1
шляхом надання ПАТ КБ «Надра» право
укласти договір купівлі-продажу з
будь-яким особами за ціною визначеною
на підставі оцінки майна суб'єктом
оціночної діяльності на рівні не
нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна, на час укладення правочину; на
час реалізації майна передати його у
правління банку; надати право ПАТ КБ
«Надра» отримання дублікатів
правовстановлюючих документів,
отримання витягу з реєстру прав
власності; виселити зі спірної
квартири відповідача та осіб, які там
проживають без надання іншого
приміщення; стягнути з відповідача
судові витрати.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, про день час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, надав до суду заяву про
перенесення судового засідання в
зв'язку з зайнятістю в іншому судовому
засіданні, проте доказів поважності
причини неявки в судове засідання не
надано.

Відповідач та третя особа в судове
засідання не з'явилися, про день, час та
місце розгляду справи повідомлені
належним чином, про причини неявки суд
не повідомили, тому суд враховуючи те,
що цивільна справа неодноразово
відкладалась, розглянути справу на
підставі наявних доказів, що маються в
матеріалах справи.

Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі
неявки в судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи в разі
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Перевіривши та дослідивши
матеріали справи, суд вважає позовні
вимоги необґрунтованими та такими, що
не підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому
цим Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Як встановлено в судовому засіданні, 08
травня 2007 року між ВАТ КБ «Надра»,
правонаступником якого є ПАТ КБ
«Надра», та ОСОБА_1 укладено кредитний
договір № 14/2007/0368/Фжк, відповідно до
якого банк зобов'язався надати
позичальнику грошові кошти в розмірі 198
000 доларів США строком до 07 травня 2027
року зі сплатою 12,49 % річних /а.с.13-14/.

В забезпечення виконання умов
кредитного договору 08 травня 2007 року
між банком та ОСОБА_1 укладено договір
іпотеки № 14/2007/0368/Фжк, предметом якого є
квартира АДРЕСА_2, яка належить
іпотекодавцю на праві приватної
власності на підставі договору
купівлі-продажу /а.с.15-16/. За цим
договором іпотекодавець передає в
іпотеку, а іпотекодержатель приймає у
іпотеку предмет іпотеки.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

В зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем взятих на себе
зобов'язань по поверненню кредитних
коштів, станом на 20 лютого 2014 року
утворилася заборгованість у розмірі 322
518, 39 доларів США, що в гривневому
еквіваленті складає 2 833 388, 56 грн. /а.с.8-9/,
яка складається з:

- заборгованість за кредитом 190 784,
65 доларів США, що в гривневому
еквіваленті складає 1 676 081, 31 грн.

- заборгованість за відсотками 98
539, 38 доларів США, що в гривневому
еквіваленті складає 117 672, 13 грн.

- заборгованість за штрафом 19 800
доларів США, що в гривневому
еквіваленті складає 173 976, 96 грн.

Відповідач повідомлялася про
необхідність погашення
заборгованості, однак на сьогоднішній
день заборгованість не погашена /а.с.19/.

Відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу
застави кредитор (заставодержатель)
має право у разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

Згідно з ч.1 ст.575 ЦК України іпотекою є
застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи.

Відповідно до ст.ст. 589, 590 ЦК України у
разі невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення на предмет застави.
Звернення стягнення на предмет застави
здійснюється за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст. 7 ЗУ «Про іпотеку»
за рахунок предмета іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

Частиною 1 ст.12 Закону України «Про
іпотеку» передбачено, що у разі
порушення іпотекодавцем обов'язків,
встановлених іпотечним договором,
іпотекодержатель має право вимагати
дострокового виконання основного
зобов'язання, а в разі його невиконання
- звернути стягнення на предмет
іпотеки.

Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у
разі невиконання або неналежного
виконання боржником основного
зобов'язання іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки.
Звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 2 ст. 39 ЗУ «Про іпотеку»
одночасно з рішенням суду про
звернення стягнення на предмет
іпотеки суд за заявою іпотекодержателя
вправі винести рішення про виселення
мешканців, якщо предметом іпотеки є
житловий будинок або житлове
приміщення. Відповідно до ч.1 ст. 40 ЗУ
«Про іпотеку» та ст. 109 Житлового
кодексу - звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців.

В пункті 37 постанови № 5 пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 30 грудня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають з кредитних правовідносин»
роз'яснено, що невиконання вимог
частини 1 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» про
надіслання іпотекодавцю та боржнику,
якщо він є відмінним від іпотекодавця,
письмової вимоги про усунення
порушення зобов'язання не є перешкодою
для реалізації права іпотеко держателя
звернутись у будь-який час за захистом
своїх порушених прав до суду (на
відміну від інших способів звернення
стягнення ч.3 ст. 33 цього Закону),
оскільки іпотекодавець у судовому
засіданні має можливість заперечувати
проти вимог іпотекодержателя. Також
відповідно до ч.2 ст. 39 ЗУ «Про іпотеку»
одночасно з рішенням суду про
звернення стягнення на предмет
іпотеки суд за заявою іпотекодержателя
вправі винести рішення про виселення
мешканців, якщо предметом іпотеки є
житловий будинок або житлове
приміщення. При цьому, відповідно до
положень ст. 40 ЗУ «Про іпотеку», яка
регулює порядок виселення при
позасудовій процедурі звернення
стягнення (відповідно до ст. 33 це
звернення стягнення на підставі
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя), та порядок
виконання рішення суду про звернення
стягнення на предмет іпотеки з
задоволеними вимогами про виселення,
встановлено: перед примусовим
виконанням рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки з
виселенням (ч.2 ст. 39 ЗУ «Про іпотеку»)
іпотекодержатель за 30 днів направляє
вимогу про добровільне звільнення
житла, і тільки якщо такого звільнення
приміщення не відбулось, звертається
до органів ДВС за примусовим
виселенням.

Відповідно до ст. 109 ЖК УРСР виселення
із займаного жилого приміщення
допускається з підстав, установлених
законом. Виселення проводиться
добровільно

або в судовому порядку.

Громадянам, яких виселяють з жилих
приміщень, одночасно надається інше
постійне жиле приміщення, за винятком
виселення громадян при зверненні
стягнення на жилі приміщення, що були
придбані ними за рахунок кредиту
(позики) банку чи іншої особи,
повернення якого забезпечене іпотекою
відповідного жилого приміщення.

Звернення стягнення на передане в
іпотеку жиле приміщення є підставою
для виселення всіх громадян, що
мешкають у ньому, за винятками,
встановленими законом. Після прийняття
кредитором рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на

підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу іпотеко
держателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги, якщо сторонами не погоджено
більший строк. Якщо громадяни не
звільняють жиле приміщення у
встановлений

або інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно інформаційної довідки з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно щодо об'єкта нерухомого
майна квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3
на підставі договору дарування від 23
липня 2013 року /а.с.63-64/ Окрім того згідно
вказаної довідки 20 січня 2014 року між
власником спірної квартири ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 було укладено іпотечний
договір, посвідчений приватний
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу. ОСОБА_5

Відповідно до ст. 321 ЦК України
право власності є непорушним; ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні; особа може бути позбавлена
права власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом; примусове
відчуження об'єктів права власності
може бути застосоване лише як виняток з
мотивів суспільної необхідності на
підставі і в порядку, встановлених
законом, та за умови попереднього та
повного відшкодування їх вартості.

З урахуванням викладеного, враховуючи
всі фактичні обставини справи, та
наявні у матеріалах справи докази, суд
дійшов до висновку, що позовні вимоги
ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1, третя особа
ОСОБА_2 про звернення стягнення на
предмет іпотеки та виселення не
підлягають задоволенню, оскільки право
власності на спірну квартиру
зареєстроване за іншою особою.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст.10, 11, 60, 212-215, 218, 224 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1,
третя особа ОСОБА_2 про звернення
стягнення на предмет іпотеки та
виселення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 223 ЦПК
України.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заява про перегляд
заочного рішення може бути подана
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Заочне рішення суду може бути
оскаржене позивачем протягом десяти
днів з дня проголошення рішення шляхом
подання апеляційної скарги до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд
м. Дніпропетровська.

Суддя
С.О. Демидова