Справа №576/837/14 Головуючий у суді у 1
інстанції - Васянович В.М.Номер
провадження 22-ц/788/1182/14 Суддя-доповідач -
Таран С. А. Категорія - 27
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

01 липня 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Таран С. А.,

суддів - Левченко Т. А. , Хвостика С. Г. ,

з участю секретаря судового засідання -
Чуприни В.І. ,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Глухівського
міськрайонного суду Сумської області
від 12 травня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3

про стягнення боргу за договором
позики, -

в с т а н
о в и л а:

Рішенням Глухівського міськрайонного
суду Сумської області від 12 травня 2014
року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
49295,7 грн. боргу за договором позики від
03 квітня 2011 року, а також 1183,6 грн.
понесених судових витрат по оплаті
судового збору та за надання правової
допомоги, всього стягнувши на його
користь 50479,3 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначено,
що рішення суду першої інстанції
незаконне, та таке, що підлягає
скасуванню з підстав неповного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, недоведеності обставин, що
мають значення для справи, які суд
першої інстанції вважав встановленими,
та невідповідності висновків
місцевого суду обставинам справи.
Неправильного застосування норм
матеріального та процесуального права.

Вказано, що відповідач ніколи не брав
гроші у позивача, ті що зазначені у
позові. Через певні причини апелянт був
вимушений написати розписку. А
фактично грошей, як позику, він ніколи
не брав у позивача. Однак певну суму
відповідач взяв, а саме 11000,00 грн., щоб
привести позивачу товар. Шість тисяч із
зазначених 11000,00 грн. він вже повернув
позивачу.

На думку відповідача, відображені в
розписці дані про дату позики, яку
місцевий суд зазначає у рішенні - 03.04.2011
року не відображають дійсності, що в
цілому свідчить про не справжність,
підробку даного документу, про
неналежність і недопустимість цього
документу як доказу відповідно до
ст.ст. 58-59 ЦПК України з боку позивача по
справі, бо як такої позики не було.

Також зазначено, що факт укладання між
відповідачам та позивачем саме
договору позики в усій формі і передачі
відповідачу грошей в борг саме 03.04.2011
року, як це стверджував в суду першої
інстанції позивач, ніякими доказами не
підтверджується. Відповідач припускає,
що це був договір поставки, тощо, але не
договір позики.

Просить суд, скасувати рішення суду
першої інстанції від 12 травня 2014 року
по даній справі, і ухвалити нове
рішення, яким відмовити позивачу у
задоволенні його позовних вимог у
повному обсязі.

Апелянт в судове засідання апеляційної
інстанції не з'явився, подав заяву про
розгляд справи без його участі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
позивача та його представника,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність й
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та
з матеріалів справи вбачається, що з
розписки від 03 квітня 2011 року
вбачається, що на протязі 2009 - 2010 років
ОСОБА_3 взяв у ОСОБА_4 4500 доларів США, які
еквівалентні 36000 грн., і зобов'язався на
цю суму до липня 2010 року надати товари,
а саме, мобільні телефони,
автозапчастини, фототехніку, але до
теперішнього часу цих товарів не надав,
а тому зобов'язується повернути 36000 грн.
(4500 доларів США) в строк до травня 2011
року.

В суді також установлено, що з приводу
дій ОСОБА_3 щодо неповернення цього
боргу ОСОБА_4 звертався до
Глухівського МВ УМВС України в
Сумській області, постановою якого від
30.11.2011 року у відношенні ОСОБА_3 було
відмовлено в порушенні кримінальної
справи у зв'язку з відсутністю в його
діях складу злочину, передбаченого ст.
190 КК України.

На підтвердження укладення договору
позики позивачем надано оригінал
боргової розписки від 03.04.2011 року.

З допиту свідків по справі встановлено,
що свідок ОСОБА_5 показав, що на початку
квітня 2011 року знаходився в гаражному
кооперативі «Луч» в м. Глухів і на
прохання свого знайомого ОСОБА_4 був
присутній при складанні боргової
розписки ОСОБА_3 Також свідок показав,
що розписку ОСОБА_3 писав особисто й
жодного тиску на нього не було. Свідок
ОСОБА_6 надав суду показання,
аналогічні показанням свідка ОСОБА_5

Суд першої інстанції прийшов до
висновку, що оцінивши докази по справі
в їх сукупності та зважаючи на те, що
позивачем заявлено вимоги про
стягнення з відповідача боргу у
гривнях, виходячи з офіційного курсу
гривні до долара США на час звернення
до суду з цим позовом (станом на 31.03.2014
р.) у співвідношенні 10,9546 грн. за 1 долар
США, а не на час розгляду справи судом, і
той просить стягнути борг, виходячи
саме з такого курсу гривні до долара
США, то суд вважає, що позовні вимоги в
цій частині підлягають повному
задоволенню.

Правильно встановивши вказані
обставини на підставі належним чином
досліджених та оцінених доказів, суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Статтею 526 ЦК України встановлено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до статті 1053 ЦК України за
домовленістю сторін борг, що виник із
договорі купівлі - продажу, майну майна
або з іншої підстави, може бути
замінений позиковим зобов'язанням.
Заміна боргу позиковим зобов'язанням
провадиться з додержанням вимог про
новацію і здійснюється у формі,
встановленій для договору позики ( ст.
1047 цього Кодексу ).

Відповідно до ст.1046 та ч.2 ст.1047 ЦК
України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Оскільки відповідачем не виконані
умови договору , то суд обґрунтовано
задовольнив позов .

Посилання відповідача на той факт, що
він не брав в борг гроші у позивача
03.04. 2011 року, а брав 11 тис. грн. для
придбання товару, з яких віддав
позивачу 6 тис., не заслуговують на
увагу , оскільки те , що відповідач
повинен повернути позивачу 4500 доларів
США підтверджується розпискою
відповідача та іншими матеріалами
справи.

Всупереч вимог статті 60 ЦПК України
відповідачем не надано доказів на
спростування розписки про його
боргове зобов'язання перед позивачем і
те ,що він повертав якусь суму цього
боргу.

Відповідно до статті 1051 ЦК України
позичальник має право оспорювати
договір позики на тій підставі , що
грошові кошти або речі насправді не
були одержані ним від позикодавця або
одержані в меншій кількості , ніж
встановлено договором.

Якщо договір позики має бути
укладений у письмовій формі , рішення
суду не може ґрунтуватися на
свідченнях свідків для підтвердження
того , що гроші або речі насправді не
були одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Це положення не
застосовується до випадків , коли
договір був укладений під впливом
обману , насильства , зловмисної
домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини.

Ствердження апелянта, що розписку він
написав через певні причини, не
спростовують того факту, що
відповідач заборгував позивачу
вказану суму. Апелянт не доводить , які
саме « певні причини» змусили його
написати таку розписку, не надав
доказів на підтвердження існування
саме таких причин.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про невірність
застосування судом норм матеріального
чи порушення процесуального права, яке
призвело або могло призвести до
невірного вирішення справи.

За таких обставин, коли суд ухвалив
рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
підстав для його зміни чи скасування
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1 ч.1
ст.314, ст.ст.315, 319 ЦПК України, колегія
суддів,

у х в а л
и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Глухівського міськрайонного
суду Сумської області від 12 травня 2014
року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти дн

Головуючий -

Судді -