Справа № 442/1419/14
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/3332/14
Доповідач в 2-й інстанції:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р.,
Павлишина О.Ф.,

секретаря Гацій
І.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
ухвалу Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області 13 березня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

встановила:

В березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся з
позовом в суд до ОСОБА_2, просив суд
ухвалити рішення про стягнення з
відповідача в його користь 63000 грн. та
судові витрати по справі.

Ухвалою від 04 березня 2014 року відкрито
провадження у зазначеній справі.

10.02.2014 року представник позивача ОСОБА_4
подала заяву про забезпечення позову,
просила накласти арешт та все рухоме та
нерухоме майно, кошти на рахунках і
вкладах відповідача ОСОБА_2, зокрема на
земельну ділянку кадастровий номер
:03:004:005, яка розташована по АДРЕСА_2
та заборонити відповідачу у будь-який
спосіб вчиняти дії щодо рухомого та
нерухомого майна, в тому числі щодо
майна, яким він володіє спільно з
іншими особами.

Оскаржуваною ухвалою Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 13 березня 2014 року заяву
представника позивача про
забезпечення позову задоволено
частково.

Накладено арешт на все рухоме та
нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2
(проживає АДРЕСА_1) та на кошти, які
знаходяться на рахунках, що відкриті на
його ім"я в межах суми позову, а саме 63000
грн. до вирішення справи по суті.

Допущено негайне виконання ухвали.

Ухвалу суду оскаржив відповідач ОСОБА_2

В апеляційній скарзі апелянт зазначає,
що ухвала винесена з порушенням норм
процесуального права та підлягає до
скасування.

Стверджує, що при вирішенні питання про
застосування заходів забезпечення
позову суд мав би врахувати той факт, що
позивач пред"явив до відповідача
вимоги грошового характеру та
застосувати адекватний захід для
забезпечення позову, який пов"язаний з
предметом позовних вимог, зокрема,
накласти арешт на грошові суми, що
належать відповідачеві, за умови, що
заява про забезпечення позову є
мотивованою та ґрунтується на доказах,
які вказують на можливе утруднення чи
неможливість в подальшому виконання
рішення.

За наявності достатніх доказів про
відсутність у відповідача грошових
коштів, суд вправі накласти арешт на
майно, що належить відповідачу.

Також вважає, що заява про забезпечення
позову була подана ще до подання
позовної заяви, і з цієї заяви ніяким
чином не випливає, що зміст цих вимог
пов"язаний із порушенням права
інтелектуальної власності заявника,
тому у суду першої інстанції не було
ніяких підстав для накладення арешту
на грошові кошти та майно, які йому
належать.

Просить суд скасувати ухвалу
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 13 березня 2014
року та відмовити позивачу у
задоволенні його заяви.

В додаткових письмових обґрунтуваннях
апеляційної скарги відповідач ОСОБА_2
просить звернути увагу на те, що
довіреність від імені позивача ОСОБА_3
складена на незрозумілій йому мові,
немає нотаріального засвідчення
перекладу довіреності з російської
мови, вважає, що заяву про забезпечення
позову від імені ОСОБА_3 подано та
підписано особою, яка немає
повноважень на ведення справи, а тому
суд повинен був відмовити у
задоволенні заяви про забезпечення
позову.

Представник позивача ОСОБА_4 та
відповідач ОСОБА_2, будучи
повідомленими належним чином про день
та час розгляду справи, про що свідчать
рекомендоване повідомлення про
вручення їм поштового відправлення
(а.с. 34, 35), в судове засідання
апеляційної інстанції не прибули, не
повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів,
матеріалів справи достатньо для
розгляду справи по суті, а тому вважає
за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305
ЦПК України, розглядати справу за
відсутності осіб, що не з»явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до
ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування
судового процесу технічними засобами
не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, межі та
доводи скарги, колегія суддів вважає,
що скарга не підлягає до задоволення,
виходячи із наступного.

У відповідності з положеннями ст. 151 ЦПК
України суд за заявою осіб, які беруть
участь у справі, може вжити передбачені
цим Кодексом заходи забезпечення
позову, яке допускається на будь-якій
стадії розгляду справи, якщо невжиття
заходів забезпечення може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України
позов забезпечується накладенням
арешту на майно або грошові кошти, що
належать відповідачеві і знаходяться у
нього або в інших осіб.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року
«Про практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» зазначено, що
розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд (суддя) має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення
позову, суд має брати до уваги інтереси
не тільки позивача, а й інших осіб,
права яких можуть бути порушені у
зв'язку із застосуванням відповідних
заходів.

Задовольняючи частково заяву
представника позивача про накладення
арешту на рухоме та нерухоме майно
відповідача, суд першої інстанції
вірно виходив з обсягу позовних вимог,
за якими розмір грошових коштів, які
просить позивач стягнути з
відповідача, становить 63000 грн., а також
що відчуження відповідачем належного
йому майна може утруднити виконання
можливого судового рішення про
задоволення позову.

Суд обґрунтовано дійшов висновку, що в
даному випадку, у відповідності до
вимог ст. 151 ЦПК України, невжиття
заходів може в подальшому утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду.

Отже, у суду були правові підстави для
вирішення питання про забезпечення
позову у спосіб накладення арешту на
рухоме та нерухоме майно.

Колегія суддів звертає увагу, що такий
вид забезпечення позову не позбавляє
відповідача права повноцінно
користуватись майном, на яке накладено
арешт, а встановлені судом обмеження у
виді арешту такого, є обґрунтованими.

Покликання апелянта на те, що заява про
забезпечення позову була подана до
подання позовної заяви спростовуються
відбитком штампа реєстрації вхідної
кореспонденції Дрогобицького
міськрайонного суду на заяві, на якому
проставлено відмітку про вхідний номер
3296 від 13.03.2014 року, 11 год. 52 хв. та підпис
відповідального працівника за
реєстрацію.

Що стосується доводів апелянта про те,
що довіреність від імені позивача
ОСОБА_3 складена на російській мові, а
також немає нотаріального засвідчення
перекладу довіреності на українську
мову, колегія суддів звертає увагу на
те, що відповідно до ст. 13 Конвенції про
правову допомогу і правові відносини у
цивільних, сімейних і кримінальних
справах від 22 січня 1993 року, яка
ратифікована Законом України N 240/94-ВР
від 10.11.1994р., документи, що на території
однієї з Договірних Сторін виготовлені
або засвідчені установою або
спеціально на те уповноваженою особою
в межах їх компетенції і за
установленою формою, і скріплені
гербовою печаткою, приймаються на
територіях інших Договірних Сторін без
якого-небудь спеціального посвідчення.

Відтак, колегія суддів приходить
висновку, що оскаржувана ухвала суду
відповідає вимогам ст.ст. 151 - 153 ЦПК
України та роз'ясненням, викладеним у
п.п. 4, 5 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України
розглянувши апеляційну скаргу на
ухвалу суду першої інстанції,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу та залишає ухвалу без змін, якщо
судом першої інстанції постановлено
ухвалу з додержанням вимог закону.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, а тому
підстав для її задоволення колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч.2 ст. 307, п. 1 ч.
1 ст. 312, п. 4 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 13 березня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її
проголошення, касаційному оскарженню
не підлягає.

Головуючий:
А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин