АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-791/1771/2014 р.
Головуючий в І інстанції
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2014 року червня місяця 26 дня колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого:Прокопчук
Л.П.Суддів:Бездрабко В.О., Борка А.Л.При
секретарі:Устименко Т.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Херсоні цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_5 -
представника ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення
Дніпровського районного суду м.Херсона
від 17 квітня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_6, ОСОБА_7 до публічного
акціонерного товариства «Фідобанк»,
ОСОБА_8 про визнання договору іпотеки
недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року позивачі звернулися до
суду з зазначеним позовом, посилаючись
на те, що відповідно до рішення
апеляційного суду Херсонської області
від 01.12.2010 року визнано договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 13
серпня 2007 року, укладеного поміж
ОСОБА_9, від імені якої діяв ОСОБА_10 та
ОСОБА_11, недійсним і вказану квартиру
витребувано із чужого незаконного
володіння ОСОБА_8 на користь позивачів.

Квартира їм належить на підставі
свідоцтва про право власності від 09
листопада 2007 року, виданого Фондом
комунального майна в порядку
приватизації.

07 вересня 2007 року квартира була
безпідставно передана в іпотеку,
відповідно до договору іпотеки,
укладеного між публічним акціонерним
товариством «Ерсте Банк» і ОСОБА_8

Оскільки договір купівлі-продажу, за
яким безпідставно вибула з їх
володіння квартира, визнано недійсним,
то є недійсним і укладений договір
іпотеки, зважаючи на те, що ОСОБА_8 не
мав права передавати належну їм
квартиру в іпотеку.

Позивачі просили визнати цей договір
іпотеки недійсним.

Рішенням Дніпровського районного
суду м.Херсона від 17 квітня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_6, ОСОБА_7 до
публічного акціонерного товариства
«Фідобанк», ОСОБА_8 про визнання
договору іпотеки недійсним відмовлено
за необґрунтованістю.

Не погоджуючись з рішенням суду,
представник позивачів подав
апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права, просив його
скасувати і ухвалити нове про
задоволення позову.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник позивачів
ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримав з
підстав, викладеним у ній.

Представник ПАТ «Фідобанк», вважаючи
рішення суду законним і обґрунтованим
просив залишити його без змін,
підтримав доводи, викладені в
письмових запереченнях.

ОСОБА_8 в судове засідання не з'явився,
на апеляційну скаргу подав письмові
заперечення.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відмовляючи позивачам у задоволенні їх
позовних вимог про визнання договору
іпотеки недійсним, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачами
не зазначено норму матеріального права
з якою законом пов'язується визнання
договору недійсним, а також з того, що
позивачі, не зареєструвавши за собою
право власності на спірну квартиру,
передчасно звернулися до суду з таким
позовом.

Колегія суддів погоджується з цим
висновком суду, оскільки правильно
визначившись з характером спірних
правовідносин, суд вірно застосував до
них норми матеріального права, дав
належну оцінку зібраним у справі
доказам і відтак постановив законне та
обґрунтоване рішення.

Відповідно до ч.1 та 3 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний недійсним
(оспорюваний правочин).

У пунктах 5, 7 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 року
№9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсним» роз'яснено, що
відповідно до статей 215 та 216 ЦК України
вимога про визнання оспорюваного
правочину недійсним та про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину може бути
заявлена як однією зі сторін правочину,
так і іншою заінтерсованою особою,
права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.

Правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав, визначених законом, та
із застосуванням наслідків
недійсності, передбачених законом.

Із матеріалів справи вбачається і це
встановлено судом, що 07.09.2007 року між
відкритим акціонерним товариством
«Ерсте Банк», правонаступником якого є
публічне акціонерне товариство
«Фідобанк» і ОСОБА_8 був укладений
договір іпотеки, відповідно до якого
останній в забезпечення виконання умов
кредитного договору передав в іпотеку
квартиру АДРЕСА_1 (а.с.39-41).

Звертаючись до суду з позовом про
визнання договору іпотеки недійсним,
позивачі посилались на те, що ОСОБА_8 не
мав права укладати договір так як не
був власником квартири і відтак
порушив вимог ст.5 Закону України «Про
іпотеку».

Проте такі доводи спростовуються
долученою до матеріалів справи копією
договору купівлі-продажу від 07.09.2007
року, згідно з яким ОСОБА_8 купив спірну
квартиру та 01.10.2007 року його право
власності було зареєстроване в
електронному Реєстрі прав власності на
нерухоме майно (а.с.38).

Витребовуючи на користь ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 квартиру із чужого незаконного
володіння ОСОБА_8, апеляційний суд
Херсонської області у своєму рішенні
від 01.12.2010 року виходив з того, що
позивачам квартира належала на
підставі свідоцтва про право спільної
сумісної власності на вказану
квартиру, виданого Фондом комунального
майна від 09.11.2007 року згідно з
розпорядженням №22689 -ж (а.с.7-8, 28-29).

Проте, постановою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 03.04.2012 року скасовано розпорядження
голови Фонду комунального майна від
09.11.2007 року №22689-ж про передачу квартири
у спільну сумісну власність, а також
визнано протиправними дії
Херсонського бюро технічної
інвентаризації і скасовано державну
реєстрацію права власності на квартиру
за ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.36-37).

Позивачі та їх представник не
заперечували, що за ними і на даний час
не зареєстроване право власності на
квартиру.

За встановленого суд першої інстанції
прийшов до обґрунтованого висновку про
те, що не будучи зареєстрованими
власниками спірної квартири та не
будучи стороною у договорі іпотеки,
позивачі передчасно звернулися з
позовом про визнання договору іпотеки
недійсним.

Ствердження представника ОСОБА_7 в
апеляційній скарзі про те, що останні є
власниками спірної квартири колегія
суддів вважає безпідставними т.я
вказане спростовується вищезазначеним
і відтак колегією до уваги не
приймається.

Судове рішення постановлене з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, тому підстав для
задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 представника
ОСОБА_6, ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м.Херсона від 17 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього ж часу може
бути оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: (підпис)

Судді: (два підписи)

З оригіналом згідно:

Суддя:
Л.П.Прокопчук