Справа № 510/842/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.06.2014 р.
Ренійський районний суд Одеської
області

у складі: - головуючого судді Дудник
В.І.;

- при секретарі Пройка С.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні в м. Рені цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Комунального
підприємства «Ренійське бюро
технічної інвентаризації» (треті особи
- Ренійська районна державна
нотаріальна контора Головного
управління юстиції в Одеській області,
Реєстраційна служба Ренійського
районного управління юстиції Одеської
області) про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Представник відповідача - КП
«Ренійське бюро технічної
інвентаризації» позовні вимоги визнав,
щодо їх задоволення не заперечував,
просив розглянути справу у його
відсутності.

Треті особи - Ренійська районна
державна нотаріальна контора
Головного управління юстиції в
Одеській області, Реєстраційна служба
Ренійського районного управління
юстиції Одеської області будь-яких
заперечень, додаткових заяв щодо
позову не мали, просили про розгляд
справи без участі їхніх представників.

Позивачка на задоволенні позову
наполягала, також просила розглянути
справу без її участі.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що
рішення у справі можливо постановити
при проведенні попереднього судового
засідання.

Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України
при визнанні позову ухвалюється судове
рішення в порядку, встановленому ст. 174
цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК
України у разі визнання відповідачем
позову суд за наявності для того
законних підстав ухвалює рішення про
задоволення позову.

В ході розгляду справи судом були
дослідженні наступні докази: копія
свідоцтва про смерть ОСОБА_2 - помер
ІНФОРМАЦІЯ_1.; копія свідоцтва про
народження позивачки; копія свідоцтва
про смерть ОСОБА_3 - померла
ІНФОРМАЦІЯ_2; копія технічного паспорту
на житловий будинок із надвірними
спорудами по АДРЕСА_1, оформленого на
ім'я ОСОБА_3 та ОСОБА_2; копія договору
купівлі-продажу житлового будинку
АДРЕСА_2 від 02.04.1963р., укладеного між
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 і ОСОБА_2; копія списку
зміни нумерації домоволодінь по вул.
Дністровській в м. Рені; копія
квитанції про сплату на користування
електроенергією; копія постанови про
відмову у вчиненні нотаріальної дії
від 05.05.2014р.

Судом в ході судового розгляду справи
встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є
донькою нині померлих ОСОБА_2 та ОСОБА_3
За життя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі
договору купівлі-продажу нерухомості
від 02.04.1963р. належали по ? частині
житлового будинку із надвірними
спорудами, розташованого по АДРЕСА_1.
Факт належності житлового будинку
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтверджується також
технічним паспортом на нерухомість,
оформленим на їхнє ім'я. На випадок
смерті ОСОБА_3 не розпорядилася
належною їй ? частиною нерухомого
майна, заповіту не залишила,
ІНФОРМАЦІЯ_2 - померла. Оскільки на
момент смерті ОСОБА_3 разом із нею
мешкали тільки позивачка та її батько -
ОСОБА_2, вони фактично вступили в
управління та володіння спадковим
майном, тобто прийняли спадщину в
порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР
1963р. на ? частину спадкової нерухомості
і продовжили мешкати у вищевказаному
житловому будинку.

На випадок смерті ОСОБА_2 не
розпорядився належними йому ?
частинами нерухомого майна, заповіту
не залишив, ІНФОРМАЦІЯ_1. - помер. На
день його смерті разом із ним мешкала
тільки позивачка у справі - донька, яка
і прийняла спадщину в порядку ч.3 ст. 1268
ЦК України 2003р. та продовжила мешкати у
спадковому будинку. У встановлений
законодавством строк для прийняття
спадщини позивачка не звернулася до
нотаріальної контори із заявою про її
прийняття. При зверненні до нотаріуса
за оформленням свідоцтва про право на
спадщину після смерті батька,
позивачці в цьому було відмовлено, про
що винесено нотаріусом відповідну
постанову від 05.05.2014р. Так, нотаріусом
позивачці було роз'яснено, що оформити
в даний час право на спадщину після
смерті батька неможливо, оскільки він
за своє життя сам не оформив прийняття
спадщини (на ? частину нерухомості)
після смерті дружини, крім того,
відсутня державна реєстрація права
власності на вищевказаний житловий
будинок.

Таким чином, позивачка прийняла
спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України,
що залишилася після померлого ОСОБА_2 і
вважає, що має всі законні підстави для
визнання за нею права власності на неї,
оскільки до держави вона не перейшла,
відумерлою не визнана, інших
спадкоємців немає.

Вивчивши матеріали справи та надані
документи, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги позивачки
обґрунтовані і підлягають задоволенню,
оскільки її доводи знайшли своє
належне підтвердження в судовому
засіданні.

Оскільки на момент смерті ОСОБА_3 діяли
положення Цивільного кодексу
Української РСР 1963р., то питання про
прийняття спадщини після її смерті
регулюються саме цим законодавчим
актом. Згідно ст. 524 ЦК Української РСР
1963р. спадкоємство здійснюється за
законом і за заповітом. Спадкоємство за
законом має місце, коли і оскільки воно
не змінено заповітом. За ст. 529
вищевказаного Кодексу при
спадкоємстві за законом спадкоємцями
першої черги є, в рівних частках, діти
(у тому числі усиновлені), дружина і
батьки (усиновителі) померлого. Для
придбання спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв. Прийнята
спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини (ст. 548 Кодексу). За п. 1 ч. 1, ч. 2
ст. 549 Цивільного кодексу Української
РСР визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину, якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном. Зазначені в цій статті дії
повинні бути вчинені протягом шести
місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином, виходячи з вищевикладених
положень законодавства, що діяло на
період відкриття спадщини після смерті
ОСОБА_3, виходить, що ОСОБА_1 (позивачка)
та ОСОБА_2 (чоловік померлої) з законних
підстав фактично прийняли спадщину
після смерті ОСОБА_3 на ? частину
домоволодіння АДРЕСА_1 у рівних
частках. Таким чином, після смерті
ОСОБА_3 позивачці стала належати ??
частина будинку, ОСОБА_2 - ? частини
будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_2 помер. На момент
його смерті питання щодо прийняття
спадщини регулювалися нормами ЦК
України 2003р. Згідно п. 4 Прикінцевих та
перехідних положень Цивільний кодекс
України застосовується до цивільних
відносин, що виникли після набрання ним
чинності. Щодо цивільних відносин, які
виникли до набрання чинності Цивільним
кодексом України, положення цього
Кодексу застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

Після смерті ОСОБА_3 прийняття спадщини
здійснювалося фактично і ніким із
спадкоємців документально не
оформлювалося. Позивачка у справі
після смерті матері виготовила
технічну документацію на житловий
будинок, однак ні вона, ні батько
оформити право на спадщину відносно
себе не могли, оскільки право власності
на нерухомість первинно не було
зареєстровано належним чином.

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її. Незалежно від часу
прийняття спадщини вона належить
спадкоємцеві з часу відкриття
спадщини. Спадкоємець, який постійно
проживав разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо протягом
строку, встановленого ст. 1270 ЦК України,
він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини.

Позивачка у справі є спадкоємицею
першої черги за законом (ст. 1261 ЦК
України). Вона після смерті батька у
передбачений законом строк не подала
заяву до державної нотаріальної
контори, проте прийняла її в порядку ч. 3
ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно
проживала разом із спадкодавцем (своїм
батьком) на час відкриття спадщини та
не заявила про відмову від неї. В даний
час оформити своє право на спадщину та
отримати відповідне свідоцтво
позивачка не має можливості з причин,
незалежних від неї.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Суд вважає, що позивачка є суб'єктом
набуття права власності на житловий
будинок з підстав прийняття спадщини
за законом, однак, з незалежних від неї
причин вона не може оформити прийняття
спадщини та отримати відповідне
свідоцтво про право власності на
нерухомість, у звязку із чим була
вимушена звернутися за захистом прав
та інтересів до суду.

З урахуванням викладених позивачкою та
досліджених у судовому засіданні
обставин, суд вважає можливим
задовольнити вимоги позивачки щодо
визнання за нею права власності на
спадковий житловий будинок із
надвірними спорудами.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 130, 174, 212, 213
ЦПК України, ст.ст. 524, 529, 548, 549
Цивільного кодексу Української РСР
1963р., ст. ст. 15, 328, 1217, 1261, 1268, 1270 ЦК
України 2003р., -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку
спадкування за законом право власності
на житловий будинок із надвірними
спорудами (окрім самочинно
побудованих), розташований по АДРЕСА_1
Одеської області, що належав ОСОБА_3,
померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 року та ОСОБА_2,
померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.І. Дудник