АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/1690/4041/2012
Номер провадження 22-ц/786/1/14
Головуючий у 1-й інстанції Куцин
Доповідач Карпушин Г. Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:
головуючого судді: Карпушина Г.Л.;
суддів: Корнієнка В.І., Винниченка Ю.М.,
при секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» на рішення Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 02 жовтня 2012 року за позовом
публічного акціонерного товариства
«Райффайзен банк Аваль» до ОСОБА_2 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2010 року публічне акціонерне
товариство «Райффайзен Банк Аваль»
звернулось до Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області з позовною заявою до ОСОБА_2 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
в рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором.

Рішенням Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 02 жовтня 2012 року в
задоволенні позовних вимог публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» до ОСОБА_2 про звернення
стягнення на предмет іпотеки, квартиру
АДРЕСА_1 і належить ОСОБА_2 на праві
власності на підставі договору
купівлі-продажу квартири, посвідченого
державним нотаріусом першої
Миргородської державної нотаріальної
контори 14 грудня 1999 року,
зареєстрованого в реєстрі за № 2-2441,
зареєстрованого в Лубенському
міжрайонному бюро технічної
інвентаризації 24.12.1999 року в реєстровій
книзі 46 під номером 440, в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором № 014/2836/82/89368 від 14 вересня 2007
року укладеним між ВАТ «Райффайзен
Банк Аваль» та ОСОБА_2 станом на 26 липня
2011 року в сумі 62 442, 08 долара США -
відмовлено.

З рішенням суду не погодилось публічне
акціонерне товариство «Райффайзен
Банк Аваль» та подало на нього
апеляційну скаргу в якій прохає
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог. Апелянт вважає
рішення місцевого суду таким, що
постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а також посилається на те, що судом
неповно з'ясовані обставини справи, що
мають суттєве значення для вирішення
даного спору.

Судове засідання проводилося за участі
сторін.

Колегія суддів, заслухавши доповідача,
пояснення осіб, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи та мотиви
апеляційної скарги, приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК
України передбачено, що доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.
Рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК
України, підставами для скасування
рішення суду першої інстанції є
невідповідність висновків суду
обставинам справи та неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та
правильно встановлено місцевим судом,
що між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та
ОСОБА_2 14 вересня 2007 року укладено
кредитний договір № 014/2836/82/89368, згідно
якого позивач надав відповідачу кредит
(грошові кошти) у розмірі 30 600 доларів
США на строк до 14.09.2017 року зі сплатою
процентів за користування Кредитом, з
розрахунку 13, 5% річних (а.с. 11-13 т.1).

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за вищевказаним кредитним
договором 17 вересня 2007 між ПАТ
«Райфайзен Банк Аваль» та відповідачем
ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір
№005548/2836/331605, згідно якого відповідач
передав в іпотеку нерухоме майно, а
саме: квартиру АДРЕСА_1, яка належить
ОСОБА_2 на праві власності на підставі
договору купівлі-продажу квартири,
посвідченого державним нотаріусом
першої Миргородської державної
нотаріальної контори 14 грудня 1999 року
(а.с. 16-19 т.1).

Крім того, з метою забезпечення
виконання ОСОБА_2 зобов'язання за
кредитним договором між ПАТ «Райфайзен
Банк Аваль» та ОСОБА_4 14.09.2007 року
укладено договір поруки, за яким
ОСОБА_4, як поручитель взяла на себе
зобов'язання перед банком відповідати
по борговим зобов'язанням відповідача,
що виникли із кредитного договору.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем не доведено факт
передання 17 вересня 2007 року грошей
ОСОБА_2 по кредитному договору №
014/2836/82/89368 від 14 вересня 2007 року
укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк
Аваль» та ОСОБА_2, таким чином вимога
позивача про звернення стягнення на
предмет іпотеки в рахунок погашення
заборгованості по кредитному договору
яка станом на 26 липня 2011 року становить
62 442,08 долара США задоволена бути не
може в зв'язку з недоведеністю позовних
вимог.

Однак, з таким висновком суду, колегія
суддів погодитись не може, оскільки
висновки суду не відповідають
обставинам справи та порушують норми
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грощові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1049 ч.1 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

У відповідності до ст. 1052 ЦК України у
разі невиконання позичальником
обов'язків, встановлених договором
позики, позикодавець має право
вимагати від позичальника
дострокового повернення позики та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідач ОСОБА_2 свої зобов'язання за
кредитним договором №014/2836/82/89368 від 14
вересня 2007 року належним чином не
виконував, тому станом на 26.07.2011 року по
кредиту утворилась загальна сума
заборгованості яка становить - 62 442,08
дол. США (екв. в грн. по курсу НБУ - 497 732,06
грн.) з них: прострочена заборгованість
за кредитом у розмірі: 4 568,03 дол. США
(екв. - 36 412,22 грн.); пеня за порушення
строків сплати кредитних коштів у
розмірі 8 600, 73 дол. США (екв. - 68 557,28
грн.); прострочена заборгованість за
процентами у розмірі 8 465,94 дол. США (екв.
- 67 482,85 грн.); пеня за прострочення
сплати процентів у розмірі - 17 385,05 дол.
США (екв. - 138 577,97 грн.); нараховані
проценти у розмірі - 103,14 дол. США (екв. -
822,14 грн.); поточна заборгованість за
кредитом, яка підлягає достроковому
стягненню у розмірі - 23 319,19 дол. США
(екв. - 185 879, 60 грн).

Факт отримання ОСОБА_2 кредиту
підтверджується укладенням
відповідача з Банком кредитного
договору, договору іпотеки та договору
страхування іпотечного майна. З
матеріалів справи вбачається, що
відповідачем проводилось часткове
погашення по кредитному договору у
період з 14.11.2007 року по 17.08.2009 року,
оскільки ним вносилися платежі як по
тілу кредиту так і по відсотках, окрім
того в матеріалах справи мається заява,
згідно якої відповідач звертався до
Банку про реструктуризацію боргу по
спірному кредитному договору.

Згідно висновку судово-почеркознавчої
експертизи № 10176 від 31.01.2014 року підписи
позивача ОСОБА_2 в заявах на переказ
готівки виконані ОСОБА_2, що вказує на
його обслуговування кредитного
договору та визнання своїх зобов'язань
за цим договором перед позивачем ПАТ
«Райффайзен банк Аваль».

Згідно статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу України,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до норм статей 610, 612, 625, 629 ЦК
України - договір є обов'язковим до
виконання; порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання; боржник вважається таким,
що прострочив, якщо не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором та
не звільняється від відповідальності
за неможливості виконання ним
грошового зобов'язання.

Відповідно до п.11 договору іпотеки,
іпотекодержатель набуває право
стягнення на предмет іпотеки у
випадках: невиконання боржником
основного зобов'язання; невиконання
або неналежного виконання
іпотекодавцем умов його договору; у
інших випадках, передбачених
законодавством.

Статтею 35 Закону України «Про іпотеку
передбачено, що у разі порушення
основного зобов'язання або умов
іпотечного договору іпотекодержатель
надсилає іпотекодавцю та боржнику,
якщо він є відмінним від іпотекодавця,
письмову вимогу про усунення
порушення. Надіслана вимога має
містити стислий зміст порушення
зобов'язання, вимогу про усунення
даного порушення в 30 денний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
вимоги про усунення порушення. У разі,
коли в зазначений у вимозі термін
порушення не буде усунуто,
іпотекодержатель має право розпочати
звернення стягнення на предмет іпотеки
у відповідності до Закону України «Про
іпотеку».

Як вбачається із доданої до позовної
заяви копії вимоги до боржника та
іпотекодавця про усунення порушень
умов кредитного договору №014/2836/82/89368
від 14 вересня 2007 року, позивачем 27.03.2009
року направлялася письмова вимога про
усунення порушень умов кредитного
договору а також вимога про дострокове
погашення заборгованості за кредитом,
в якій зокрема містилось попередження
про звернення стягнення на предмет
іпотеки. Дана вимога була отримана
відповідачем 04.04.2009 року та 11.04.2009 року,
що підтверджується підписом на
рекомендованому повідомленні, проте до
цього часу не виконана (а.с. 23 - 25 т.1).

Згідно вимог ст. 12 ЗУ «Про іпотеку», у
разі порушення іпотекодавцем
обов'язків, встановлених іпотечним
договором, іпотекодержатель має право
вимагати дострокового виконання
основного зобов'язання, а в разі його
невиконання - звернути стягнення на
предмет іпотеки.

Беручи до уваги те, що боржником та
відповідачем не належно виконувались
умови договору, колегія суддів
приходить до висновку що вимоги
позивача про звернення стягнення на
предмет іпотеки підлягають
задоволенню, оскільки з матеріалів
справи слідує, що відповідач не виконав
свої зобов'язання щодо повернення суми
кредиту, тому місцевий суд
безпідставно відмовив у задоволенні
позовних вимог щодо звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції
необхідно скасувати, ухвалити нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» - задовольнити.

Рішення Миргородського міськрайонного
суду Полтавської області від 02 жовтня
2012 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль» -
задовольнити.

Звернути стягнення на предмет іпотеки,
за договором іпотеки №005548/2836/331605 від
17.09.2007 року, а саме: нерухоме майно -
квартиру АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 на
праві власності на підставі договору
купівлі-продажу квартири, посвідченого
державним нотаріусом першої
Миргородської державної нотаріальної
контори 14 грудня 1999 року,
зареєстрованого в реєстрі за № 2-2441,
зареєстрованого в Лубенському
міжрайонному бюро технічної
інвентаризації 24 грудня 1999 року в
реєстровій книзі 46 під номером 440,
реєстраційний номер 20269610, в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором № 014/2836/82/89368 від 14 вересня 2007
року укладеним між відкритим
акціонерним товариством «Райффайзен
Банк Аваль» та ОСОБА_2 станом на 26 липня
2011 року в сумі - 497 732,06 грн., що за
офіційним курсом НБУ становить 62 442,08
доларів США, шляхом продажу на
прилюдних торгах у межах процедури
виконавчого провадження, передбаченої
Законом України «Про виконавче
провадження» та з дотриманням вимог
Закону України «Про іпотеку».
Встановити початкову ціну для
реалізації предмета іпотеки у розмірі,
визначеному суб'єктом оціночної
діяльності у межах процедури
виконавчого провадження.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Полтавської обласної дирекції ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» в рахунок
відшкодування понесених судових
витрат кошти у розмірі - 3 429, 50 (три
тисячі чотириста двадцять дев'ять
гривень п'ятдесят копійок).

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
Г.Л. Карпушин