Справа № 1304/2822/11
Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/783/1244/14
Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Берези В.І., Бойко С.М.,

за участі судового секретаря: Брикайло
М.В.,

представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,
відповідача ОСОБА_4 та її представника
ОСОБА_5, розглянувши у відкритому
судовому засіданні у місті Львові
цивільну справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення
Галицького районного суду м.Львова від
28 листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 за участю третьої
особи Першої Львівської державної
нотаріальної контори про визнання
права власності на частку квартири в
порядку спадкування, зустрічним
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 за участю
третьої особи Першої Львівської
державної нотаріальної контори про
визнання права власності на частку
квартири в порядку спадкування, та
усунення від права на спадкування за
законом,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Галицького районного
суду м.Львова від 28 листопада 2013 року
первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 за
участі третьої особи Першої Львівської
державної нотаріальної контори про
визнання права власності на частку
квартири в порядку спадкування
задоволено. Визнано право власності
ОСОБА_2 на ? частину квартири АДРЕСА_1 у
м. Львові в порядку спадкування за
законом після смерті ОСОБА_6, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_4 щодо усунення ОСОБА_2 від права
на спадкування та визнання за нею права
власності в порядку спадкування на ?
вказаної квартири відмовлено за
безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду оскаржив
представник ОСОБА_5, який діє від імені
та в інтересах ОСОБА_4, та вважає
оскаржуване рішення суду незаконним,
безпідставним, постановленим з
порушенням норм матеріального і
процесуального права.

Апелянт зазначає, що з 2003 по 2008 рік
померлий ОСОБА_6 хворів, ніде не
працював, всі витрати на лікування та
забезпечення сім'ї лягли на плечі
ОСОБА_7 Стверджує, що ОСОБА_6 не вчиняв
жодних дій по наданню допомоги хворому
батькові, не навідував батька у
лікарні, дані факти визнав у судовому
засіданні під час дачі пояснень в
якості свідка. Просить рішення суду
скасувати і ухвалити нове рішення, яким
у позові ОСОБА_2 відмовити та
задовольнити зустрічний позов ОСОБА_4
(а.с. 243-247).

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення відповідача ОСОБА_4 та її
представника ОСОБА_5 на обґрунтування
апеляційної скарги, заперечення на
скаргу позивача ОСОБА_2 та його
представника ОСОБА_3, перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та позовних
вимог, колегія суддів не знаходить
достатніх підстав для її задоволення.

В супереч доводам апелянта, суд
першої інстанції з достатньою повнотою
та всебічністю дослідив надані
сторонами докази, вірно встановив
фактичні обставини справи, спірні
правовідносини та правильно
застосував матеріальне і процесуальне
право при вирішенні даного позову.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції лише в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України,
встановлено, що цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін і, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі.

Положеннями ст.212 ЦПК України
визначено, що суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається з матеріалів справи
та безспірно встановлено судом першої
інстанції, позивач ОСОБА_2 є сином
ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Відповідач ОСОБА_4 та померлий
ОСОБА_6 перебували в зареєстрованому
шлюбі, який 14.10.2002 року за рішенням суду
було розірвано. Однак реєстрація
розірвання шлюбу фактично була
здійснена 09.06.2006 року.

В період шлюбу в 2005 році ОСОБА_4
та ОСОБА_6 приватизували квартиру
АДРЕСА_1 у м. Львові та, відповідно до
свідоцтва про право власності на цю
квартиру, виданого за розпорядженням
Галицької районної адміністрації
Львівської міської ради за №694 від
22.06.2005 року, стали співвласниками
спірної квартири АДРЕСА_1 у м. Львові на
правах спільної сумісної власності з
фактичною належністю по ? частині
кожному, що сторонами визнається (а.с.7,
8)

З матеріалів справи вбачається
також, що на момент смерті ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 разом зі
спадкодавцем проживала однією сімє'ю
понад п'ять років, що встановлено
рішенням Галицького районного суду
м.Львова від 21 вересня 2010 року (а.с.17-19).

Позивач ОСОБА_2 на момент смерті
батька проживав окремо від
спадкодавця, однак 22 листопада 2008 року
звернувся із заявою про прийняття
спадщини за законом в нотаріальну
контору (а.с.9).

Як вбачається зі змісту позовних
вимог ОСОБА_2, останній звернувся до
суду з даним позовом у зв'язку з
оспорюванням ОСОБА_4 його права
власності на частку у квартири батька
після його смерті.

Відповідно до ст.1217 ЦК України,
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Статтею 1226 ЦК України
встановлено, що частка у праві спільної
сумісної власності спадкується на
загальних підставах.

Згідно положень ст.1223 ЦК України
право на спадкування мають особи,
визначені у заповіті. У разі
відсутності заповіту, визнання його
недійсним, неприйняття спадщини або
відмови від її прийняття спадкоємцями
за заповітом, а також у разі
неохоплення заповітом усієї спадщини
право на спадкування за законом
одержують особи, визначені у статтях
1261-1265 цього Кодексу.

За змістом ст.1261 ЦК України у
першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Положеннями ст.1264 ЦК України
визначено, що у четверту чергу право на
спадкування за законом мають особи, які
проживали зі спадкодавцем однією
сім'єю не менш як п'ять років до часу
відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1258 ЦК України
спадкоємці за законом одержують право
на спадкування почергово. Кожна
наступна черга спадкоємців за законом
одержує право на спадкування у разі
відсутності спадкоємців попередньої
черги, усунення їх від права на
спадкування, неприйняття ними спадщини
або відмови від її прийняття, крім
випадків, встановлених статтею 1259
цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.1259 ЦК України фізична
особа, яка є спадкоємцем за законом
наступних черг, може за рішенням суду
одержати право на спадкування разом із
спадкоємцями тієї черги, яка має право
на спадкування, за умови, що вона
протягом тривалого часу опікувалася,
матеріально забезпечувала, надавала
іншу допомогу спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво був у безпорадному стані.

Рішенням Галицького районного
суду м.Львова від 21 вересня 2010 року було
встановлено, що спадкодавець ОСОБА_6
був інвалідом ІІ групи загального
захворювання, перед смертю протягом
тривалого часу страждав онкологічним
захворюванням та через тяжку хворобу
фактично перебував у безпорадному
стані і потребував стороннього
догляду, який надавала ОСОБА_4,
проживаючи з ним однією сім'ю, у зв'язку
з чим суд змінив черговість
спадкування та визнав за останньою
право на спадкування після смерті
ОСОБА_6 разом із спадкоємцями першої
черги, з чим погодився Вищий
спеціалізований суд України при
прийнятті рішення від 23 травня 2012 року
(а.с.129-131).

Дана обставина відповідно до
положень ст.61 ЦПК України не потребує
доказування.

Таким чином, суд першої інстанції
у даній справі дійшов вірного висновку
про те, що як ОСОБА_2 так і ОСОБА_4 є
спадкоємцями першої черги за законом
після смерті ОСОБА_6.

При цьому, виходячи з положень
ст.1278 ЦК України щодо рівності часток
кожного спадкоємця у спадщині,
обґрунтованим є висновок суду про
право ОСОБА_2 на успадкування 1/2 частини
у спадщині після смерті ОСОБА_6 та
визнання за ним права власності на 1/4
частини спірної квартири.

Слід визнати обґрунтованим
рішення суду першої інстанції і щодо
відмови у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_4 про усунення ОСОБА_2 від
права на спадкування за законом після
смерті батька з підстав, передбачених
ст.1224 ЦК України та визнання за нею
права власності на все спадкове майно
після смерті ОСОБА_6 в розмірі ? частини
спірної квартири.

Згідно ч.5 ст.1224 ЦК України за
рішенням суду особа може бути усунена
від права на спадкування за законом,
якщо буде встановлено, що вона
ухилилася від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Відмовляючи у задоволенні цих
позовних вимог, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про
недоведеність ОСОБА_4 факту ухилення
відповідача від надання спадкодавцеві
допомоги, навівши в своєму рішенні
належні мотиви і доводи, з якими
погоджується судова колегія.

Суд першої інстанції вірно зважив
на те, що ОСОБА_2 є інвалідом ІІІ групи з
дитинства та в силу свого фізичного і
матеріального стану не міг надавати
таку допомогу.

При цьому судова колегія не
знаходить доводи апеляційної скарги та
обґрунтування апелянта і його
представника в суді апеляційної
інстанції такими, які б з достатньою
очевидністю і переконливістю
спростовували ці висновки суду першої
інстанції.

Беручи до уваги викладене, судова
колегія, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, не вбачає підстав для
скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307,
ч.1 ст.308, п.1ч.1ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л
и л а :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Галицького районного
суду м.Львова від 28 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ухвалою законної сили безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Штефаніца Ю.Г.

Судді:
Бойко С.М.

Береза В.І.