Справа № 1328/8403/12
Головуючий у 1 інстанції: Зима І.Є.
Провадження № 22-ц/783/3096/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

Головуючого судді:
Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В.,
Павлишина О.Ф.

Секретар: Гацій І.І.

З участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Банк Перший»
на рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 21 січня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Банк
Перший», третя особа ТзОВ «Будівельна
компанія «Український стандарт» про
розірвання договору, стягнення коштів ,
-

встановила:

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено.

Розірвано договір №1/4 від 24 квітня 2008
року про участь у Фонді фінансування
будівництва виду «А», укладений між
ОСОБА_2 та Відкритим Акціонерним
товариством «»Універсальний банк
«Розвитку та Партнерства».

Стягнуто з ПАТ «Банк Перший» в користь
ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 126 824
(сто двадцять шість тисяч вісімсот
двадцять чотири)грн. 88 коп. та 1268 (одну
тисячу двісті шістдесят вісім) грн.
судового збору.

Дане рішення оскаржило Публічне
акціонерне товариство «Банк Перший» в
особі представника Радкевич П.І. В
апеляційній скарзі зазначає, що вважає
рішення таким, що ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права. Зокрема, судом першої інстанції
не взято до уваги вимоги ЗУ «Про
фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю» (ч.7
ст.20) де передбачено, що сума коштів, яка
підлягає поверненню довірителю у
випадках, передбачених ч.ч.4-6 цієї
статті повертається протягом п»яти
днів після здійснення управителем
наступної повної реалізації
відповідного об»єкта інвестування або
після введення об»єкта будівництва в
експлуатацію. Суд не звернув уваги на
те, що на момент ухвалення рішення
об»єкт інвестування реалізовано не
було і об»єкт будівництва не введений в
експлуатацію. Крім цього, не взято до
уваги вимоги ЗУ «Про запобігання
впливу світової фінансової кризи на
розвиток будівельної галузі та
житлового будівництва», яким
передбачено, що повернення коштів,
внесених фізичними та юридичними
особами на користь забудовників за
розірваними договорами , за якими
здійснено часткову оплату вартості
об»єкта (частини об»єкта) житлового
будівництва, здійснюється після
наступної реалізації такого об»єкта
(частини об»єкта) житлового
будівництва. Зазначена позиція
підтверджена практикою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ. Просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача на
підтримання доводів апеляційної
скарги, заперечення на апеляційну
скаргу представника позивача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що підстав для задоволення
апеляційної скарги немає.

Матеріалами справи та судом
встановлено, що 24.04.2008 року між ВАТ
«Універсальний Банк Розвитку та
Партнерства» (Управитель)
правонаступником якого є ПАТ «Банк
Перший» та ОСОБА_2 (Довіритель) був
укладений Договір №1/4 про участь у
Фонді фінансування будівництва виду
«А» (а.с.5-12).

Згідно з п.1.2 Договору, Довіритель
зобов"язався передати Управителю у
довірчу власність грошові кошти у сумі,
що відповідає вартості вимірних
одиниць площі об"єкта інвестування на
момент проведення платежу, а
управитель зобов"язався використати ці
кошти для фінансування будівництва
житлових будинків АДРЕСА_1 м. Львові,
яке мало здійснюватись ТзОВ
"Будівельна компанія "Український
стандарт" у порядку, визначеному
Правилами ФФБ та цим договором.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що
об»єкт будівництва заплановано ввести
в експлуатацію в квітні 2010 року.

На виконання п.п.1.2, 2.4, 3.5 вказаного
договору позивач 24.04.2008 року та 30.05.2008
року передав відповідачу у довірчу
власність грошові кошти на загальну
суму 126842 гривень 88 копійок і отримав
свідоцтво №26 про участь у ФФБ об"єкта
будівництва та закріплення за ним 218,4
вимірних одиниць об"єкта інвестування,
загальна вартість якого становила 181178
гривень 40 копійок (а.с.13-15).

Справа судами розглядались
неодноразово.

Оскаржуваним рішенням суду, позов
задоволено з тих підстав, що оскільки
на момент ухвалення рішення, будинок
АДРЕСА_1 у м. Львові не введений в
експлуатацію та квартира №139 не
передана у власність позивачу, а відтак
це є порушенням вимог ст. ст.526, 530 ЦК
України, тому настали правові наслідки
розірвання договору передбачені п.1 ч.1
ст.611 ЦК України.

Колегія суддів цілком погоджується з
таким висновком суду у зв»язку з
наступним.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Статтями 10, 60 ЦПК України,
встановлено, що цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін і, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі.

Згідно ч.2 ст.651 ЦК України договір
може бути змінено або розірвано за
рішенням суду на вимогу однієї із
сторін у разі істотного порушення
договору другою стороною та в інших
випадках, встановлених договором або
законом. Істотним є таке порушення
стороною договору, коли внаслідок
завданої цим шкоди друга сторона
значною мірою позбавляється того, на що
вона розраховувала при укладенні
договору.

Уклавши Договір інвестування в
нерухомість та управління майном,
сторони стали учасниками
інвестиційного процесу і
правовідносини, які виникли між ними,
регулюються спеціальним
законодавством, а саме: Законом України
«Про інвестиційну діяльність»,
Законом України «Про
фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю».

Згідно з ч.4 ст.18 Закону України «Про
фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю» у
разі порушення забудовником строків
спорудження об»єкта будівництва або у
разі неналежного виконання
управителем своїх обов»язків,
передбачених частиною першою цієї
статті довіритель має право вимагати
від управителя дострокового
розірвання договору та виплати йому
коштів. Управитель зобов»язаний
виплатити довірителю кошти у сумі, що
визначається відповідно до статті 20
цього Закону при відмові довірителя
від участі у ФФБ і не може бути меншою
за суму, внесену довірителем до ФФБ.
Довіритель не сплачує управителю
винагороду за виплату йому коштів у
разі, якщо довіритель відмовляється
від участі у ФФБ з підстав, визначених
цією частиною.

Судом першої інстанції встановлено, що
недотримання строку введення об»єкта
інвестування в експлуатацію є істотним
порушенням договору, що позбавило
позивача можливості отримати квартиру
в об»єкті інвестування у встановлений
строк, на що він розраховував, а тому на
думку колегії суддів підставно
розірвав Договір №1/4 про участь у Фонді
фінансування будівництва виду «А» від
24 квітня 2008 року, укладений між
Відкритим акціонерним товариством
«Універсальний Банк Розвитку та
Партнерства», правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство «Банк
Перший» та ОСОБА_2 та у зв»язку із
розірванням договору стягненув з
відповідача на користь позивача
внесені ним в рахунок фінансування
будівництва 126 824,88 грн.

Колегія суддів не приймає до уваги
посилання апелянта на ст.20 Закону
України «Про фінансово-кредитні
механізми і управління майном при
будівництві житла та операціях з
нерухомістю», оскільки дана норма
передбачає порядок припинення
договору про участь у ФФБ, умови
виплати довірителю коштів з ФФБ у разі,
зокрема, відмови довірителя від участі
в ФФБ. Дана норма не регулює порядок
розірвання договору внаслідок
істотного порушення його умов
стороною.

Крім цього, статтею 18 даного Закону
визначено контроль управителя ФФБ за
виконанням зобов'язань за договором.
Зокрема, у разі виявлення управителем
ризику порушень умов договору
управитель має право припинити
фінансування будівництва, вимагати
розірвання договору, повернення
забудовником усіх спрямованих на
фінансування будівництва цього об'єкта
коштів, відшкодування заподіяних
забудовником збитків, перерахування на
рахунок ФФБ коштів, необхідних для
розрахунків з довірителями відповідно
до вимог статті 20 цього Закону, що
виходять із ФФБ у зв'язку із
розірванням договору про участь у ФФБ,
а також здійснювати інші заходи щодо
виконання забудовником своїх
зобов'язань за договором, визначені цим
Законом.

Також забудовник зобов'язаний на
вимогу управителя протягом строку,
визначеного в договорі, повернути
грошові кошти на рахунок ФФБ або
уступити майнові права на нерухомість,
яка є об'єктом будівництва, чи на інші
предмети іпотеки управителю з
додержанням вимог статті 10 цього
Закону, якщо інше не передбачене
договором.

Частиною 8 статті 20 Закону передбачено,
що у разі дострокового припинення
управління майном забудовник, на
вимогу управителя ФФБ виду "А",
зобов'язаний у визначений правилами
ФФБ строк перерахувати на рахунок ФФБ
кошти для подальшої виплати
довірителю. Для ФФБ виду "А" виплата
коштів довірителю не може
здійснюватися за рахунок іншого ФФБ
або власного майна управителя.

У матеріалах справи відсутні докази
про дотримання банком (управителем ФФБ)
процедури щодо забезпечення
можливості отримання довірителем
власних коштів, зокрема, відсутні
докази, передбачені Правилами ФФБ та
Законом України "Про
фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю"
щодо вчинення управителем ФФБ (банком)
будь-яких дій, спрямованих на
повернення від забудовника грошових
коштів у разі їх недостатності в
оперативному резерві для подальших
виплат довірителям, або інших заходів
щодо виконання забудовником своїх
зобов'язань, визначених цим Законом.

Щодо посилання апелянта на ст.3 ЗУ «Про
запобігання впливу світової
фінансової кризи на розвиток
будівельної галузі та житлового
будівництва» то необхідно зазначити,
що згідно вимог ст. 360-7 ЦПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судами норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов"яковим для всіх суб"єктів владних
повноважень та для судів України. Суди
зобов"язані привести свою судову
практику у відповідність із рішеннями
Верховного Суду України.

В постанові Верховного Суду України
від 18 вересня 2013 р. у справі № 6-75с13
зазначено, що однією з підстав
розірвання договору є істотне
порушення стороною цього договору.

Істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої цим
шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладенні договору
(абзац другий частини другої статті 651
ЦК України).

Тобто йдеться про таке порушення
договору однією зі сторін, яке тягне
для другої сторони неможливість
досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного
здійснюється судом відповідно до
критеріїв, що встановлені вказаною
нормою. Оціночне поняття істотності
порушення договору законодавець
розкриває за допомогою іншого
оціночного поняття - "значної міри"
позбавлення сторони того, на що вона
розраховувала при укладенні договору.
Це (друге) оціночне поняття значно
звужує сферу огляду суду. Істотність
порушення визначається виключно за
об'єктивними обставинами, що склалися у
сторони, яка вимагає розірвання
договору. В такому випадку вина (як
суб'єктивний чинник) сторони, що
припустилася порушення договору, не
має будь-якого значення і для оцінки
порушення як істотного, і для
виникнення права вимагати розірвання
договору на підставі частини другої
статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення
договору закон визнає розмір завданої
порушенням шкоди, який не дозволяє
потерпілій стороні отримати очікуване
при укладенні договору. При цьому
йдеться не лише про грошовий вираз
завданої шкоди, прямі збитки, а й
випадки, коли потерпіла сторона не
зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування
зазначеного положення закону має
співвідношення шкоди з тим, що могла
очікувати від виконання договору
сторона.

Оскільки судом беззаперечно
встановлено, що позивач позбавлений
можливості отримати квартиру в об"єкті
інвестування у встановлений строк, на
що він розраховував і перспективи
отримати цю квартиру у найближчий час
немає, а отже існує істотне порушення
відповідачем договору, що дає
підстави для його розірвання та
повернення у зв»язку з цим коштів.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, такі
ґрунтуються на вимогах закону, а тому
підстав для задоволення апеляційної
скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст.307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Банк Перший"
відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 21 січня 2014 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Ю.Р.Мікуш

Судді:
А.В.Ніткевич

О.Ф.Павлишин