Провадження АДРЕСА_1/522/3498/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2014 року
м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у
складі:

головуючого судді - Домусчі
Л.В.,

при секретарі - Герасименко
Ю.С.,

розглянувши у судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
права користування житловим
приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка 22.11.2013 року звернулася до
суду з позовною заявою до відповідачів,
яку в процесі розгляду справи уточнила,
та просила постановити рішення, яким
визнати за ОСОБА_1 право користування
житловим приміщенням за адресою:
АДРЕСА_1 та зареєструвати її за
вказаною адресою.

В обґрунтування своїх вимог позивачка
зазначила, що в 1995 році вона
зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 , вселилася
до нього як член сім'ї, веде з ним
спільне господарство та з 1995 року
мешкає за адресою: АДРЕСА_1. Від шлюбу у
них народилася донька ОСОБА_5 На
сьогоднішній день вона проживає за
вказаною адресою, сплачує комунальні
послуги, але реєстрації за місцем
мешкання не має, так як мати чоловіка,
яка є основним квартиронаймачем, згоди
на її реєстрацію не надає. Без
реєстрації вона не може
працевлаштуватися, отримувати медичне
обслуговування, пільги передбачені
законодавством України.

Представник позивача ОСОБА_6, яка діє
на підставі ордеру № 555/13 від 19.12.2013
року, в судовому засіданні позовні
вимоги підтримала, просила їх
задовольнити та вказала, що позивачка
проживає разом зі своїм чоловіком за
адресою АДРЕСА_1. як член сім'ї, більше 19
років без реєстрації, основним
квартиронаймачем є свекруха ОСОБА_3,
яка разом зі своїм чоловіком ОСОБА_4, не
дає згоду на реєстрацію у вказаній
квартирі. Чоловік позивачки та її
донька зареєстровані у вказаній
квартирі та чоловік не заперечує проти
її реєстрації.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позов визнав, просив позов
задовольнити, при цьому пояснив, що він
є чоловіком позивачки, вони
перебувають у шлюбі з 1995 року, від
шлюбу мають доньку ОСОБА_5, яка разом з
ним зареєстрована у спірній квартирі.
Квартира двокімнатна, в одній кімнаті
проживає мати з вітчимом, а в іншій з
січня 1995 року постійно він з позивачкою
та донькою. В квартирі ще зареєстрована
його сестра ОСОБА_7, яка більше двох
років в квартирі не проживає. Його мати
та її чоловік не знайшли спільну мову з
його дружиною і тому не дають згоду на
її реєстрацію в квартирі.

Відповідно частини 4 статті 174 ЦПК
України у разі визнання відповідачем
позову суд за наявності для того
законних підстав ухвалює рішення про
задоволення позову.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у
судове засідання не з'явилися, про день
та час розгляду справи були
повідомлені належним чином. Причини
неявки суду не повідомили. Заяв про
розгляд справи у їх відсутність до
суду не надходило.

Суд, вислухавши пояснення учасників
процесу, вивчивши матеріали справи,
дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_1
підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
26 серпня 1995 року зареєстрували шлюб, що
підтверджується свідоцтвом про
одруження серії НОМЕР_1 від 26.08.1995р. (а.с.
4). Від шлюбу народилася донька ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2
від 24.04.1996 року. (а.с. 4)

Як вбачається, з довідки Ф№1 дільниці
№12 КП ЖКС «Фонтанський» квартира
АДРЕСА_1 є квартирою спільного
заселення, особовий рахунок на дві
кімнати в квартирі відкритий на ОСОБА_3,
крім неї у двох кімнатах зареєстровані
ОСОБА_2 (син), ОСОБА_7 (донька), ОСОБА_4
(чоловік), ОСОБА_5 (онука) з 02.09.1998р. та
ОСОБА_9 (онук) (а.с. 7)

В судовому засіданні встановлено, що
позивачка оселилася разом зі своїм
чоловіком під час одруження, тобто з
серпня 1995 року, проживає разом з сім'єю
чоловіка і донькою більше 19 років на
правах члена їх родини, веде спільне
господарство та оплачує комунальні
послуги, що підтверджується
квитанціями про сплату комунальних
платежів (а.с. 5) та актом проживання,
який підписаний ОСОБА_10, ОСОБА_7, та
засвідчений начальником дільниці № 12
КП ЖКС «Фонтанський» (а.с. 6). Таким
чином, суд приходить до висновку, що
вона вселилася зі згоди всіх мешканців
квартири №2.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного
кодексу України, сім'ю складають особи,
які спільно проживають, пов'язані
спільним побутом, мають взаємні права
та обов'язки.

Відповідно до ст.64 ЖК України
члени сім'ї наймача, які проживають
разом з ним, користуються нарівні з
наймачем усіма правами і несуть усі
обов'язки, що випливають з договору
найму жилого приміщення. До членів
сім'ї наймача належать дружина наймача,
їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача
може бути визнано й інших осіб, якщо
вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство.

Згідно ст. 65 ЖК України, наймач вправі в
установленому порядку за письмовою
згодою всіх членів сім'ї, які
проживають разом з ним, вселити в
займане ним жиле приміщення свою
дружину, дітей, батьків, а також інших
осіб. На вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей зазначеної згоди
не потрібно. Особи, що вселилися в жиле
приміщення як члени сім'ї наймача,
набувають рівного з іншими членами
сім'ї права користування жилим
приміщенням, якщо при вселенні між цими
особами, наймачем та членами його сім'ї,
які проживають з ним, не було іншої
угоди про порядок користування жилим
приміщенням.

Таким чином, позивачка ОСОБА_1
відповідно до вимог ст.65 ЖК України
набула рівні з іншими членами родини
право користуватися житловими
приміщеннями.

Враховуючи вищевикладені норми
права, суд доходить висновку, про
обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1
про визнання за нею права користування
житловим приміщенням, оскільки вона
вселилася в квартиру за згодою
чоловіка як член сім'ї наймача.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму
Верховного Суду УРСР, від 12.04.1985, №? 2
"Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України" (із змінами
та доповненнями), вбачається, що
вирішуючи спори про право користування
жилим приміщенням осіб, які вселилися
до наймача, суд повинен з'ясувати, чи
дотриманий встановлений порядок при їх
вселенні, зокрема: чи була письмова
згода на це всіх членів сім'ї наймача,
чи приписані вони в даному жилому
приміщенні, чи було це приміщення
постійним місцем їх проживання, чи вели
вони з наймачем спільне господарство,
тривалість часу їх проживання, чи не
обумовлювався угодою між цими особами,
наймачем і членами сім'ї, що проживають
з ним, певний порядок користування
жилим приміщенням. При цьому, як
роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 15 постанови від 1 листопада
1996 р. N 9 "Про застосування Конституції
України при здійсненні правосуддя",
наявність чи відсутність прописки сама
по собі не може бути підставою для
визнання права користування жилим
приміщенням за особою, яка там
проживала чи вселилась туди як член
сім'ї наймача (власника) приміщення, або
ж для відмови їй у цьому. Однак
відсутність письмової згоди членів
сім'ї наймача на вселення сама по собі
не свідчить про те, що особи, які
вселилися, не набули права
користування жилим приміщенням, якщо
за обставинами справи безспірно
встановлено, що вони висловлювали таку
згоду.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» громадянин
України зобов'язаний після прибуття до
нового місця проживання зареєструвати
місце проживання. Статтею 33
Конституції України передбачено
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України
вбачається, що кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Згідно ст. 60 ЦПК кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Таким чином, суд вважає, що позовні
вимоги позивачки обґрунтовані та
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 33 Конституції України,
ст. 16 ЦК України, ст.ст. 1, 6, 9, 64, 65 ЖК
України, ст.ст. 10, 11, 15, 60, 88, 169, 174, 209, 212- 215,
218 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання права користування
житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право користування
житловим приміщенням (загальною
площею 54,86 кв.м.) в квартирі спільного
заселення АДРЕСА_1.

Вказане рішення є підставою для
реєстрації ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 за
адресою: АДРЕСА_1 в Приморському
районному відділі в м.Одесі Головного
управління державної міграційної
служби України в Одеській області.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення., згідно ч.1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя:
Домусчі Л.В.

01.07.2014