АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3807/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Кудрявцева Т. О. Доповідач -
Свистунова О.В. Категорія 5
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по
цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді
Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої
В.Ю., Ремеза В.А.

при секретарі Книш К.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та
ОСОБА_3

на рішення Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 10 лютого
2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права
власності на житлове приміщення
квартири, зобов»язання не чинити
перешкоди в користуванні квартирою
шляхом вселення, зобов»язання укласти
договір про надання послуг з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій та зустрічним позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_2, Головного управління
державної міграційної служби в
Дніпропетровській області про
визнання таким, що втратив право
проживання в квартирі та зобов»язання
скасувати державну реєстрацію, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська від
10 лютого 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2
- задовольнити частково.

Зобов»язано ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 не чинити перешкоди йому в
користуванні квартирою АДРЕСА_1 та
вселити ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1.

Зобов»язати Комунальне
підприємство «Жилсервіс-2»
Дніпропетровської міської ради
укласти з ОСОБА_2 Договір про надання
послуг з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій на житлове
приміщення №5, площею 10,2 кв.м., в
квартирі АДРЕСА_1 із відкриттям
особового рахунку. У порядку
передбаченому ст..88 ЦПК України
вирішено питання щодо стягнення
понесених позивачем судових витрат по
справі. Відмовлено ОСОБА_2 у
задоволенні позовних вимог про
визнання права власності на житлове
приміщення в квартирі та про стягнення
решти частини понесених витрат.

ОСОБА_3 відмовлено у
задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2,
Головного управління державної
міграційної служби в
Дніпропетровській області про
визнання таким, що втратив право
проживання в квартирі та зобов»язання
скасувати державну реєстрацію.

Не погодившись з вищевказаним
рішенням, позивач за первісним позовом
ОСОБА_2 та відповідачка за первісним
позовом - позивачка за зустрічним -
ОСОБА_3, кожний окремо, звернулись з
апеляційними скаргами на зазначене
рішення суду. ОСОБА_2 ставить питання
про його скасування та ухвалення
нового, яким задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі, посилаючись на
те, що рішення ухвалено з порушенням
норм матеріального і процесуального
права. ОСОБА_3, в свою чергу, не
погоджуючись з рішенням суду, просить
рішення суду скасувати частково і
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні вимог ОСОБА_2 та
задовольнити її вимоги у повному
обсязі, також посилаючись, що рішення
суду першої інстанції ухвалено з
порушенням норм матеріального і
процесуального права.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційних скарг, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення, апеляційний суд
дійшов висновку, що апеляційні скарги
не підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Так, у судовому засіданні
встановлено, що відповідно до
свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1,
виданого 08.09.1990 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_3
з 08.09.1990 року перебували у
зареєстрованому шлюбі, який було
розірвано 28.01.2009 року, що
підтверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу серії НОМЕР_2, актовий
запис № 33.

Відповідно до Свідоцтва про
право власності на житло від 16.11.1993 року
квартира АДРЕСА_1 належить на праві
спільної сумісної власності ОСОБА_3,
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на підставі
розпорядження від 15.11.1993 року № Б-2369.

Спірна квартира є
3-кімнатною, має житлову площу 38,9 кв.м.,
загальну площу 66,6 кв.м., та складається
з: житлової кімнати - 5, площею - 10,2 кв.м.,
житлової кімнати - 4, площею - 17,4 кв.м.,
житлової кімнати - 8, площею - 11,3 кв.м. з
лоджією, площею - 3,10 кв.м., коридору,
площею - 10,60 кв.м., кладової, площею - 1,30
кв.м., кухні, площею - 8,9 кв.м., ванної
кімнати, площею - 2,80 кв.м., вбиральні,
площею - 0,9 кв.м.

У вказаній квартирі
зареєстровані та проживають ОСОБА_3, та
ОСОБА_4, ОСОБА_2 є також зареєстрованим в
квартирі з 07.12.1990 року, проте не
проживає за вказаною адресою з літа 2007
року.

Судом також встановлено, що
між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 склалися
неприязні відносини, відповідачами
чиняться перешкоди у його проживанні в
квартирі за вказаною адресою та в
користуванні нею, ними були замінені
замки в дверях квартири, ключі від яких
позивачеві за первісними вимогами
надані не були.

З приводу зазначеного та для
захисту своїх прав позивач
неодноразово звертався з відповідними
заявами до правоохоронних органів та з
позовами до суду. Перешкоджання
відповідачами ОСОБА_2 в користуванні
вказаною квартирою та в проживанні в
ній підтверджується матеріалами
справи: Актом КЖЕП №36 від 04.08.2011 року,
висновком про результати перевірки
заяви ОСОБА_2 від 24.09.2007 року,
постановами ДІМ Бабушкінського РВ ДМУ
ГУ МВС України в Дніпропетровській
області про відмову в порушенні
кримінальної справи від 05.09.2010, 29.12.2011
року та безпосередньо встановленими в
ході розгляду справи обставинами, саме
поясненнями в судовому засіданні
ОСОБА_3 про те, що позивач ключів від
квартири не має, він не є членом її
сім»ї і не має передбаченого законом
права проживати у спірній квартирі та
відповідно змістом зустрічної
позовної заяви.

Крім того, зазначені
обставини встановлені рішенням
Бабушкінського районного суду
м.Дніпропетровська від 26.06.2012 року,
ухваленим у справі №2-243/2011 за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
права користування житловим
приміщенням, визначення порядку
користування житловим приміщенням,
яким відповідачки зобов»язані не
чинити йому перешкод в користуванні
спірною квартирою.

Крім того, рішенням колегії
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 24.10.2013
року, ухваленим у цій же справі
№2-243/2011, визначений порядок
користування квартирою АДРЕСА_1 та
виділено ОСОБА_2 у користування житлову
кімнату 5, площею 10,2 кв.м., а житлову
кімнату 4, площею 17,4 кв.м., та житлову
кімнату 8, площею 11,3 кв.м. з лоджією,
площею 3,10 кв.м., виділено у користування
ОСОБА_3, ОСОБА_4; коридор, площею 10,60 кв.м.,
кладову, площею 1,30 кв.м., кухню, площею 8,9
кв.м., ванну кімнату, площею 2,80 кв.м.,
вбиральню, площею 0,9 кв.м., залишено в
загальному користуванні.

Вищевказані рішення
набрали законної сили, а встановлені
ними обставини у відповідності до ч.3
ст. 61 ЦПК України не підлягають
доказуванню при розгляді даної
цивільної справи.

Однак, судом першої
інстанції встановлено, що на час
розгляду даної цивільної справи
відповідачі продовжують перешкоджати
ОСОБА_2 проживати у спірній квартирі та
користуватися нею, ключі від дверей
квартири у нього відсутні, що не
заперечувалося в судовому засіданні
ОСОБА_3 та що відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК
України не підлягає доказуванню.
Доказів щодо наявності у ОСОБА_2 у
власності іншого житла, суду не надано,
судом першої інстанції було
встановлено, у відповідності до вимог
ст.. 60 ЦПК України, що позивач проживав у
орендованій квартирі, а на теперішній
час проживає з сім»єю в квартирі
сестри.

Відповідно до ст.ст. 317, 319, 321,
369, 391 ЦК України власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд. Усім
власникам забезпечуються рівні умови
здійснення своїх прав, право власності
є непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні. Особа може
бути позбавлена права власності або
обмежена у його здійснені лише у
випадках і в порядку, встановлених
законом. Співвласники майна, що у у
спільній сумісній власності, володіють
і користуються ним спільно, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними.
Власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

З урахуванням викладеного,
колегія суддів вважає, що висновки суду
першої інстанції щодо задоволення
вимог позивача ОСОБА_2 про усунення
перешкод в користуванні ним квартирою,
співвласником якої він є, шляхом його
вселення, а відповідно не підлягають
задоволенню зустрічні позовні вимоги
ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_2 таким, що
втратив право проживання у спірній
квартирі та скасування його державної
реєстрації у зазначеній квартирі, з
підстав визначених судом першої
інстанції, а саме, встановлені
обставини перешкоджання відповідачами
у користуванні позивачу приміщенням
цієї квартири, а також з тих підстав, що
ОСОБА_2 є співвласником зазначеної
квартири, а тому, як співвласник має
право користуватися нею на власний
розсуд, є такими, що відповідають
вимогам закону та ґрунтуються на
законі, а відтак, доводи апеляційної
скарги ОСОБА_3 підлягають відхиленню.

В свою чергу, колегія суддів
вважає, що підлягають відхиленню
доводи апелянта ОСОБА_2 щодо
неправомірної відмови судом першої
інстанції у задоволенні його вимог про
визнання за ним права приватної
власності на житлове приміщення - 5 в
квартирі АДРЕСА_1, житловою площею 10,2
кв.м., загальною площею 17,4 кв.м. На то
мість, висновки суду першої інстанції,
про відмову у задоволенні позивачеві у
цій частині вимог, є такими, що
ґрунтуються на законі. Суд першої
інстанції вірно виходив з того, що
ОСОБА_2 є співвласником спірної
квартири і з урахуванням вимог ст..ст.
328, 357,368,370, 372 ЦК України його частка у
праві спільної сумісної власності є
рівною з іншими співвласниками, з якими
у нього існує спір щодо володіння та
користування квартирою. Крім того,
рішенням апеляційного суду від 24.10.2013
року, що набрало законної сили,
визначений порядок користування ним та
співвласниками спірною квартирою та
виділено у його особисте користування
саме житлову кімнату - 5, площею - 10,2 кв.м.
Інші доводи викладені у апеляційній
скарзі, не спростовують правильність
висновків у рішенні суду

Також є необґрунтованими доводи
апеляційної скарги ОСОБА_3, що спірна
квартира є не приватизованою і
відноситься до державного житлового
фонду, оскільки нею, як уповноваженим
власником квартири не отримано в
Управлінні житлового господарства
свідоцтво про право власності на
квартиру та технічний паспорт.

Колегією суддів було з»ясовано, що
при розгляді даної справи у суді першої
інстанції було встановлено, що вказана
квартира відповідно свідоцтва про
право власності на житло від 16.11.1993 року
належить на праві спільної сумісної
власності ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на
підставі розпорядження від 15.11.1993 року
№ Б-2369, за якими у встановленому
законом порядку зареєстровано право
власності на цю квартиру. Доні
обставини підтверджені матеріалами
справи: листами КП «ДМБТІ» від 08.11.2007
року № 13041, від 20.11.2013 року №13528, від
28.11.2013 №13937, від 25.12.2013 року № 15277, листом
Бабушкінського РВ ДМУ ГУ МВС України в
Дніпропетровській області від 03.12.2013
року.

Правомірність здійснення
приватизації вказаної спірної
квартири та набуття вищевказаними
особами права власності на неї
встановлені рішенням Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська від
12.11.2010 року, ухваленим у цивільній
справі № 2-528/2010, яким ОСОБА_3 та ОСОБА_4
було відмовлено у задоволенні позовних
вимог до ОСОБА_2, Управління житлового
господарства Дніпропетровської
міської ради про визнання недійсним
та скасування розпорядження від 15.11.1993
року за №Б-2369, визнання недійсним та
скасування свідоцтва про право
власності на вказану квартиру.

Вказане рішення районного суду
вступило в законну силу і відповідно до
ст.61 ЦПК України встановлені ним
обставини не підлягають доказуванню
при розгляді даної справи.

Всі інші доводи апеляційної скарги
ОСОБА_3 не є підставою для скасування
правильного по суті рішення суду та
ухвалення іншого про задоволення її
позовних вимог.

Крім того, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції вірно
вирішено питання щодо розподілу
судових витрат у справі, як це
передбачено ст. 88 ЦПК України, а саме, з
урахуванням того, що позовні вимоги за
первісним позовом задоволені частково,
а у задоволенні вимог за зустрічним
позовом відмовлено у повному обсязі.
Крім того, зазначене питання вирішено з
дотримання правил ст.ст. 79, 86 ЦПК
України, а тому, доводи апеляційної
скарги ОСОБА_2 у цій частині підлягають
відхиленню.

Рішення суду першої інстанції є
вірним та таким, що ґрунтується на
встановлених судом обставинах та
доказах.

За змістом ст.10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Інші доводи апеляційних скарг не
спростовують правильність висновків у
рішенні суду, протирічать вимогам
законодавства, яке регулює спірні
правовідносини, матеріалам справи,
зводяться до переоцінки доказів по
справі.

Судом першої інстанції у досить
повному обсязі з'ясовані права та
обов'язки сторін, обставини справи,
доводи сторін перевірені і їм дана
належна оцінка, справа розглянута у
рамках позовних вимог та на підставі
доказів, наданих сторонами.

Враховуючи викладене та конкретні
обставини справи, судове рішення
відповідає вимогам норм матеріального
і процесуального права і тому, колегія
апеляційного суду вважає, що згідно до
ст. 308 ЦПК України правових підстав для
скасування рішення від 10 лютого 2014
року не вбачає, а тому, доводи
апеляційних скарг підлягають
відхиленню, а рішення суду першої
інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 314 ЦПК
України колегія суддів, -

У Х В А Л
И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 -
відхилити.

Рішення Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська від
10 лютого 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді