Справа № 448/573/13
Головуючий у 1 інстанції: Кічак Ю.В.
Провадження № 22-ц/783/4123/14
Доповідач в 2-й інстанції: Береза В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської
області у складі: головуючого - судді:
Берези В.І., суддів: Бойко С.М.,
Штефаніци Ю.Г., за участю секретаря
судового засідання: Брикайло М.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3, на рішення Мостиського
районного суду Львівської області від
13 березня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Мостиської міської
ради Львівської області, Відділу
Держземагентства у Мостиському районі,
третя особа: Мостиський районний
відділ Головного управління ДСНС
України у Львівській області про
визнання недійсним рішення міської
ради та державного акта про право
власності на земельну ділянку, -

в
с т а н о в и л а:

рішенням Мостиського районного суду
Львівської області від 13 березня 2014
року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано
незаконним та скасовано рішення
Мостиської міської ради від 25 лютого
2009 року за №91 «Про затвердження
проекту відведення земельної ділянки
під будівництво індивідуального
гаража в АДРЕСА_1 ОСОБА_2». Визнано
недійсним Державний акт на право
власності на земельну ділянку площею
0,0024 га серії ЯЖ №583735 від 09 серпня 2009
року, кадастровий номер :02:001:0804,
виданий ОСОБА_2 на підставі рішення
Мостиської міської ради від 25 лютого 2009
року № 91.

Рішення суду оскаржив представник
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, просить
скасувати оскаржуване рішення та
ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позову.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу,
вказує на незаконність рішення та й те,
що судом неповно досліджено докази.
Суд вважав, що передачею ОСОБА_2 у
власність земельної ділянки порушено
права позивача як суміжного
користувача, при цьому навів
різнобічні свідчення свідків, які не
підтвердили про підроблення підпису
позивача у акті погодження меж
сумісних землекористувачів. Суд
покликався на проект забудови
земельної ділянки позивача ОСОБА_4 та
вказав про те, що технічна
документація на землю, видана ОСОБА_2,
виготовлена з порушенням ДБН. Проте
проігнорував те, що технічна
документація щодо будівництва
позивача не підписана та не
затверджена. Частина вимог за даною
документацією позивачем ОСОБА_4 не
виконана, на його ділянці жодні роботи
не проводились. Суд не надав оцінки
поясненням спеціаліста Управління
Держкомагентства та представника
Мостиської міської ради про те, що
ніяких порушень вимог земельного
законодавства чи ДБН при наданні
відповідачу ОСОБА_2 земельної ділянки
не було. Відновлення строків позовної
давності не аргументовано.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника відповідача - апелянта
ОСОБА_3, представника позивача - ОСОБА_4,
адвоката - ОСОБА_5, перевіривши
матеріали справи, межі та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів,
розглянувши справу у відсутності
представника другого відповідача -
Мостиської міської ради Львівської
області, Відділу Держземагентства у
Мостиському районі, третьої особи:
Мостиського районного відділу
Головного управління ДСНС України у
Львівській області, за наявності
належного повідомлення таких про
розгляд справи, приходить до
наступного.

Судом встановлено, що сторони по справі
(ОСОБА_4 та ОСОБА_2.) є суміжними
землекористувачами.

Рішенням Мостиської міської ради №72
від 07 жовтня 2005 року ОСОБА_4 передано у
приватну власність земельну ділянку
площею 0,0300 га для обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд по АДРЕСА_1. 16.01.2006
року Мостиський районний відділ
земельних ресурсів на підставі
вищевказаного рішення видав державний
акт на право власності на земельну
ділянку серії ЯБ №568263 /а.с. 7.

Згідно з рішенням Мостиської міської
ради №91 від 25 лютого 2009 року, ОСОБА_2
передано у приватну власність земельну
ділянку площею 0,0024 га для
обслуговування гаража, по АДРЕСА_1,
09.09.2009 року остання на підставі
спірного рішення отримала державний
акт серія ЯЖ №.583735 про право власності
на вказану земельну ділянку /а.с.5/. Саме
ці земельні ділянки є суміжними.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що
передача у власність відповідачці
ОСОБА_2 земельної ділянки порушує його
права як сусіднього землекористувача,
а рішення міської ради про передачу
такій земельної ділянки ухвалено з
порушенням норм закону.

Задовольняючи позовні вимоги позивача
ОСОБА_4, суд першої інстанції зазначив
про те, що у технічній документації
із затвердження проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки для
будівництва індивідуального гаража
ОСОБА_2 міститься Акт встановлення і
узгодження меж земельної ділянки
ОСОБА_2, який не підписував позивач
ОСОБА_4, та зробив висновок,
співставивши інші підписи позивача на
документах, які містяться у справі,
про те, що підпис є неідентичним,
несхожим з його, позивача, підписом.
Позивач не узгоджував межі, а тому
існує невідповідність технічної
документації проекту землеустрою.

Крім цього зазначив про те, що
землевпорядна організація під час
виготовлення проекту землеустрою
належним чином не провела встановлення
(відновлення) меж земельних ділянок у
натурі (на місцевості), якими сторони
користувались. Відстань між
приміщеннями в технічній документації
ОСОБА_2 зазначена 10м, коли в дійсності є
3,6м, що є суттєвим порушенням при
виготовленні проекту будівництва
гаражу, оскільки в проекті забудови
земельної ділянки ОСОБА_4 відстань від
будинку останнього до межі земельної
ділянки, у якій мав би бути
розташований гараж ОСОБА_2, становить 3
метри 67 см. Порушення недотриманих
відстаней між запроектованими
будівлями підтверджується і шириною
земельної ділянки ОСОБА_4., яка
становить 16 метрів 67 см, а відповідно до
будівельного паспорта тільки ширина
запроектованого будинку складає 12
метрів 50 см. А тому, неправомірно є
позначена відстань від гаражу ОСОБА_2
до нежитлової будівлі ОСОБА_4 у 10 м, не
враховані відстані від гаражу
позивачки до запроектованого
житлового будинку ОСОБА_4 розмірами
14х12,5 м, чим порушено ДБН щодо
дотримання протипожежних відстаней
між будівлями.

Відтак, прийшов до висновку, що
технічна документація із землеустрою
щодо виготовлення документів, що
посвідчують право власності на
земельну ділянку ОСОБА_2, складена з
порушенням чинного законодавства, тому
рішення Мостиської міської ради від
25.02.2009 року за №91 «Про затвердження
проекту відведення земельної ділянки
під будівництво індивідуального
гаража в АДРЕСА_1 ОСОБА_2.» визнав
незаконним та скасував, а у зв'язку з
недійсністю рішення органу місцевого
самоврядування, недійсним визнав і
Державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 0,0024 га серії ЯЖ
№583735 від 09 серпня 2009 року, кадастровий
номер :02:001:0804, виданий ОСОБА_2 на
підставі зазначеного рішення.

Однак, з такими висновками суду
першої інстанції колегія суддів не
погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України,
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою.

Положеннями ст. 152 ЗК України
передбачено, що держава забезпечує
громадянам та юридичним особам рівні
умови захисту прав власності на землю.

В силу вимог частини 3 цієї ж статті ЗК
України, захист прав громадян та
юридичних осіб на земельні ділянки
здійснюється, зокрема, шляхом визнання
прав, визнання угоди недійсною,
визнання недійсними рішень органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування, тощо.

Відповідно до ст.116 ЗК України,
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності
за рішенням органів виконавчої влади
або органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.
Порядок безоплатної приватизації
земельних ділянок громадянами
визначений ст. 118 цього Кодексу. Під час
виконання технічної документації із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право власності на
земельну ділянку, потрібно
дотримуватись вимог ст.96 ЗК України,
зокрема, щодо погодження меж земельної
ділянки із суміжними землевласниками
та землекористувачами.

Згідно з п.г ч.1 ст.96 ЗК України,
землекористувач зобов'язаний не
порушувати прав власників суміжних
земельних ділянок та
землекористувачів.

Згідно зі ст.ст.125, 126 ЗК України, право
власності на земельну ділянку виникає
з моменту державної реєстрації цього
права і посвідчується державним актом.

Відповідно до ч.1 ст.155 ЗК України, у разі
видання органом виконавчої влади або
органом місцевого самоврядування акта,
яким порушуються права особи щодо
володіння, користування та
розпорядження належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
вимог цього Кодексу, в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб які беруть участь у
справі. При цьому кожна із сторін
зобов`язана довести ті обставини на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, а обставини справи,
які за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Докази мають бути належними і
допустимими у відповідності до вимог
ст.ст.58-59 ЦПК України.

Як видно з матеріалів справи, у такій
наявна проектно-дозвільна
документація щодо відведення
земельної ділянки для індивідуального
гаража відповідача ОСОБА_2 /а.с.48-74/.
Зазначена документація містить дозвіл
на виготовлення будівельного паспорта,
проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки, погоджувальні
документи органу місцевого
самоврядування, інші дозвільні
документи, рішення № 91 від 25.02.2009 року
сесії Мостиської міської ради, яким
затверджено проект відведення
земельної ділянки під будівництво
індивідуального гаража пл. 0,0024 га в
АДРЕСА_1. Цим же рішенням передано у
власність земельну ділянку під
будівництво індивідуального гаража пл.
0,0024 га та зобов`язано ОСОБА_2 виготовити
державний акт на право власності на
землю.

Невідповідність цієї технічної
документації та виготовлення такої з
порушенням чинного законодавства суд
першої інстанції пов`язує з тим, що
наявний акт узгодження і встановлення
меж земельної ділянки гр. ОСОБА_2 /а.с.69/
не погоджений насправді з суміжним
землевласником - позивачем ОСОБА_4, так
як підпис такого візуально не схожий на
підпис позивача, крім цього, у проекті
забудови відповідача невірно вказано
відстань у 10 м між проектованим
гаражем до нежитлової будівлі на його
земельній ділянці та не враховано
відстань від проектованого гаража до
його запроектованого проектом
житлового будинку, чим порушено
правила ДБН /а.с.61/.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України,
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

А тому, висновок суду щодо відсутності
погодження меж земельної ділянки з
позивачем спростовується наявністю
акта узгодження меж з підписами,
неналежність яких не підтверджена
жодними належними засобами
доказування /а.с.69/.

Висновок суду першої інстанції про
порушення правил ДБК при виготовленні
проектної документації спростовується
наявними у техдокументації щодо
відведення земельної ділянки ОСОБА_2
кресленням - перенесення проекту
відведення земельної ділянки в натуру
з визначенням відстаней до існуючих
будівель /а.с.63/, де відсутні будь-які
порушення будівельних норм, включаючи
невідповідність відстаней.

Та обставина, що позивач покликається
на виготовлений ним проект забудови
індивідуального житлового будинку на
його суміжній земельній ділянці та
відстань між проектованим гаражем
відповідача ОСОБА_2 до його
запроектованого будинку буде
порушувати встановлену ДБН відстань,
на увагу не заслуговує, оскільки
зазначений проект виготовлений у
червні 2005 року /а.с.24/, з цього часу,
всупереч обов`язку індивідуального
забудовника розпочати індивідуальне
будівництво не пізніше одного року з
дня отримання будівельного паспорта,
позивач жодного будівництва не
здійснив. Крім цього, рішенням № 19 від
01.06.2005 року «Про затвердження
будівельного паспорта під
реконструкцію нежитлового приміщення
в індивідуальний житловий будинок по
АДРЕСА_1 ОСОБА_4.», пунктом 3,4 рішення
зобов`язано забудовника погоджений
проект відведення земельної ділянки
подати на затвердження сесії міської
ради, попередити забудовника, що до
виконання п.3 даного рішення
приступати до використання земельної
ділянки заборонено.

У матеріалах справи відсутнє рішення
сесії Мостиської міської ради про
зазначене вище погодження проекту
відведення земельної ділянки
забудовника ОСОБА_4

Наведене спростовує висновок суду
першої інстанції про порушення
будівельних норм при виготовленні
проектної документації та наданні
земельної ділянки відповідачу ОСОБА_2
та не підтверджує порушення прав
позивача як суміжного землевласника.

На зазначене суд першої інстанції
уваги не звернув, повно та всебічно не
з`ясував обставини у справі, на які
сторони покликались як на підставу
своїх вимог та заперечень, судом не
враховано, що позивачем не доведено
порушення його прав, тому доводи
апеляційної скарги є підставним, та
така підлягає до задоволення.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, ч.1 ст.309, ст.ст. 313,
319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Мостиського районного суду
Львівської області від 13 березня 2014
року скасувати, ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позову
ОСОБА_4 про визнання незаконним та
скасування рішення Мостиської міської
ради від 25 лютого 2009 року за №91 «Про
затвердження проекту відведення
земельної ділянки під будівництво
індивідуального гаража в м.Мостиська,
по АДРЕСА_1 ОСОБА_2» та про визнання
недійсним Державного акта на право
власності на земельну ділянку площею
0,0024 га серії ЯЖ №583735 від 09 серпня 2009
року, кадастровий номер :02:001:0804,
виданий ОСОБА_2 на підставі рішення
Мостиської міської ради від 25 лютого 2009
року № 91.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскарженим до Вищого спеціалізованого
суду україни з розгляду цивільних і
кримінальних справ в двадцятиденний
строк з дня набрання законної сили
рішенням апеляційного суду.

Головуючий
Береза В.І.

Судді:
Бойко С.М.

Штефаніца Ю.Г.